NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Миколаївська синагога

Синагога Хабад-Любавич в Миколаєві (Синагога «Хабад любавич») — синагога, розташована в Миколаєві, на вулиці Шнеєрсона 15. Синагога була побудована в 1877 році за ініціативою хасидиів з Хабад-Любавич. Після 1934 року радянська влада націоналізувала будівлю, відкривши в ній будинок культури. Відродження громади почалося в 1991 році. У 1995 році будівлю було повернуто громаді. Див. також Стара синагога (Миколаїв) Євреї та юдаїзм в Миколаєві Релігія в Миколаєві Посилання Фото синагоги
Grande synagogue de Kropyvnytskyï

La grande synagogue de Kropyvnytskyï est un bâtiment de la ville de Kropyvnytskyï, au centre de l'Ukraine (oblast de Kirovohrad). Elle est située rue Chmilenko. Historique Elle est construite par l'architecte Oleksandre Lychnevsky dans un style éclectique caractéristique de la fin du XIXe siècle, en remplacement d'un bâtiment de 1853. Pendant l'époque soviétique, elle devient un centre culturel, et elle est actuellement à nouveau consacrée au culte. Musée Le musée des juifs de Yelisavetgrad est ouvert dans les locaux de la synagogue depuis 1998. Images Notes et références Articles connexes Histoire des Juifs en Ukraine. Portail du judaïsme Portail de l’Ukraine Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du XIXe siècle
Synagoga w Kropywnyckim

Synagoga w Kropywnyckim (ukr. Кропивницька синагога, Kropywnyćka synahoha; Бейт-Кнесет, Bejt-Kneset) – synagoga położona w mieście Kropywnycki na Ukrainie. W 1853 roku w miejscu obecnej bóżnicy wybudowano drewnianą świątynię, którą w latach 1895–1897 przekształcono w budynek murowany zaprojektowany przez architekta miejskiego Jelizawietgrodu, Aleksandra Liszniewskiego (ur. 1868 w Chersoniu) w stylu mauretańskim. W kształcie architektonicznym z przełomu XIX i XX wieku przetrwała do naszych czasów, po 1991 roku znów jest użytkowana przez społeczność żydowską.
Большая хоральная синагога (Кропивницкий)

Кропивницкая Большая хоральная синагога — синагога в городе Кропивницком. Величественный городской историко-архитектурный памятник в эклектичном стиле; сейчас значительный городской центр еврейской культуры, религии и благотворительности. Расположение и описание Кропивницкая Большая хоральная синагога расположена в центре Кропивницкого. Автор проекта - известный елисаветградский архитектор Александр Лишневский. Оригинальное двухэтажное здание выполнено в характерном эклектичном стиле конца XIX века с романтическим направлением мавританского стиля . Современная Большая хоральная синагога стоит на месте старой синагоги 1853-го года, которая была разобрана в 1895 году из-за аварийности конструкций. Работы по возведению культового сооружения продолжались в 1895-97 годах. В разгар Гражданской войны 7-15 мая 1919 года постанцы Григорьева дойдя до Елисаветграда убили более трёх тысяч евреев города и ограбили эту синагогу. В 1930-х годах в ходе сталинских репрессий отсюда сотрудниками ОГПУ и НКВД похищались местные евреи обвиняемые в "контрреволюции", многие из них погибли от пыток на допросах. Во времена оккупации в 1941-1944 нацисты собирали здесь евреев, которых потом везли на расстрел. Самыми популярными местами казней в тогдашнем Кировограде была улица Волкова и Крепость Святой Елисаветы. В советское время в помещении городской синагоги размещался клуб Калинина, иногда здесь демонстрировалось раритетное кино . В 2023 году во время почтения памяти жертв Холокоста глава местной общины провел параллель между геноцидом евреев и геноцидом украинцев который в настоящий момент совершает Россия Очаг культуры и милосердия В 1997 году начала свою работу Кировоградская Служба милосердия еврейской общины. В 2002 году ее реорганизовали в Кировоградский областной Благотворительный еврейский общинный центр «Хесед Шломо». Центр охватывает благотворительной помощью евреев и членов их семей (в том числе и не евреев) города и области, работают несколько программ помощи. Финансирование Центра осуществляется за счёт спонсорства, в том числе и из-за рубежа . В 1998 году в помещении синагоги начали работу два значительных проекта еврейской культуры : исторический музей «Евреи Елисаветграда» — на время создания первый общинный еврейский музей в Украине; еврейский музыкально-драматический театр «Тхия» - с 2002 года «Народный еврейский театр»; активное участие в работе заведения принимают более 40 самодеятельных актеров, со своими представлениями побывали и в других городах Украины. Примечания Источники и ссылки Кировоградская еврейская община // Город и люди. Елисаветград - Кировоград, 1754-2004. Иллюстрированная энциклопедия., Кировоград:, «Имекс-ЛТД», 2004, стр. 291 Памятники архитектуры (Елисаветград) на www.intellekt-vivo.narod.ru Архивная копия от 22 февраля 2019 на Wayback Machine
Liceum nr 10 im. św. Marii Magdaleny we Lwowie

Liceum nr 10 im. św. Marii Magdaleny we Lwowie (ukr. Ліцей № 10 ім. св. Марії Магдалени Львівської міської ради) – założona w 1816 roku jako Lwowska Szkoła Trywialna imienia św. Marii Magdaleny, współcześnie jedna z dwóch szkół średnich we Lwowie z nauczaniem dwujęzycznym w języku ukraińskim i języku polskim. Historia Lata 1816-1918 Szkoła powstała w 1816 roku. Rozpoczęcie jej działalności jest ściśle związane z Kościołem pod wezwaniem św. Marii Magdaleny. Placówka otrzymała imię owej świętej. Do roku 1845 lekcje miały charakter koedukacyjny, później utworzono dwie osobne szkoły dla chłopców i dziewcząt. Po utracie niepodległości, szkoła znalazła się na terenie zaboru austriackiego. Językiem wykładowym do 1848 stał się niemiecki. W 1875 ustanowiona została Rada Szkolna Okręgowa, co dawało szkole pewną autonomię. „Złoty okres” Lata 1934-1939 są w kronikach szkolnych zwane "złotym okresem". Ogromny udział w szybkim rozwoju szkoły tego czasu miał dyrektor Mieczysław Opałek. Zaczęto organizować wystawy szkolne, które były wtedy zjawiskiem oryginalnym, a zarazem odbiegającym od rutyny nauczania. II wojna światowa i czasy późniejsze Z powodu wybuchu wojny rok szkolny 1939/1940 nie rozpoczął się. Duże znaczenie w tym czasie miały organizacje harcerskie, m.in. "Pogotowie Harcerskie", w którym działali uczniowie szkoły. W budynku placówki umieszczona została I Ochotnicza Kampania Harcerska, która brała udział w obronie Lwowa we wrześniu 1939 roku (jej dowódcą był por. Zbigniew Czekański). Czasy radzieckiej Ukrainy to trudny okres historii szkoły. Językiem nauczania pozostał język polski, jednak szkole odebrano imię patronki i zastąpiono go liczbą 10, a dyrekcja zmagała się z trudnościami materialnymi. W 1961 roku władze radzieckie odebrały szkole status szkoły średniej. Szkoła borykała się z problemem braku podręczników, a dodatkowo musiała walczyć z sowiecką ideologią, która była narzucana systemowi nauczania. Duże znaczenie miały zajęcia pozalekcyjne, koła zainteresowań, na których uczniowie nie tylko zdobywali wiedzę, ale też uczyli się prawidłowych postaw moralnych. Lata 1945-1990 to czas walki o polskość. Szkoła nieraz zagrożona była zamknięciem. Po uzyskaniu niepodległości przez Ukrainę w 1991 roku przywrócono szkole status szkoły średniej. W latach 90. Rada Miejska Lwowa umieściła na budynku szkoły tablicę poświęconą Romanowi Szuchewyczowi. Szkoła od wielu lat walczyła o przywrócenie swojej historycznej nazwy. 27 lipca 2013 roku Rada Miejska Lwowa uchwaliła decyzję o przywróceniu szkole historycznego imienia Św. Marii Magdaleny. Współczesność Szkoła liczy 300 uczniów i 35 nauczycieli. Budynek składa się z 16 sal lekcyjnych, sali sportowej oraz biblioteki. Zobacz też Liceum nr 24 im. Marii Konopnickiej we Lwowie Zespół Szkół Ogólnokształcących nr 2 im. Markiana Szaszkewicza w Przemyślu Przypisy Bibliografia „Jubileusz Szkoły 1816-1996” Ryszard Czekajowski i Teresa Kulikowicz-Dutkiewicz
Старе єврейське кладовище (Львів)

Старе єврейське кладовище (Старий єврейський цвинтар, івр. בית הקברות היהודי הישן בלבוב) — єврейське кладовище (кіркут), розташоване у Львові на ділянці між сучасними вулицями Раппопорта, Клепарівською, Броварною та Базарною. Кладовище було найдавнішим на території Галицько-Волинської Русі і України та одним з найдавніших у Європі. Історія Перша згадка про вже наявне кладовище в міських актах Львова датується 1414 роком. Тривалий час тут ховали євреїв з усієї Галичини, лише на початку XVII ст. єврейським громадам інших галицьких міст і містечок дозволили мати власні кладовища. Тут було поховано найвідоміших людей єврейської громади Львова, зокрема: першого львівського рабина Леві бен Якуб Кікенеса (помер у 1503); ініціатора будівництва синагоги «Золота Роза» Іцхака Нахмановича (помер у 1595); засновника єшиви, керівника сеймика євреїв Польщі Ізує Фалка (помер у 1614); відомого львівського рабина Давида бен Шмуеля Галеві (помер у 1667), першого реформістського рабина Львова Абрагама Кона (помер у 1848). На території кладовища була також стара цвинтарна синагога «Бет Алмін Яшан». Цвинтар знищили спочатку німецькі окупанти, а пізніше – радянська влада. Як історико-культурна пам’ятка цвинтар проіснував під опікою єврейської громади до 1942 року. У 1947 році на місці цвинтаря облаштували продовольчий ринок «Центральний», відомий у Львові як «Краківський», а давні нагробні плити використали для мощення вулиць та спорудження підпірних стін. Плитами нагробків із давнього єврейського цвинтаря вимощене також подвір’я тюрми на Лонцького. Сьогодні на частині території давнього єврейського цвинтаря розміщена Третя міська клінічна лікарня (колишній єврейський шпиталь фундації Мавриція Лазаруса). Галерея Надгробні плити єврейського кладовища, 1906 рік. Примітки
Ivan Franko Zhytomyr State University

The Ivan Franko Zhytomyr State University (Ukrainian: Житомирський державний університет імені Івана Франка) established in 1919, is the oldest public university in the Zhytomyr Oblast of Ukraine. The University participates in the Fulbright Program. Its research infrastructure includes over 17 scientific schools, 20 research centres, and approximately 30 laboratories focused on scientific and methodological inquiry. The institution maintains academic partnerships with more than 40 universities internationally. The university also publishes an academic journal called the "Zhytomyr Ivan Franko State University Journal". This university is named after Ivan Franko. The university is organized into three institutes and five schools, offering academic programs in a range of disciplines including; foreign language and philology education journalism history natural sciences physical education and sports physics and mathematics psychology See also List of universities in Ukraine References External links A.D. Scientific Index Scimago University Rankings
Żytomierski Uniwersytet Państwowy im. Iwana Franki

Żytomierski Uniwersytet Państwowy im. Iwana Franki (ukr. Житомирський державний університет iмені Івана Франка, ЖДУ) – ukraińska szkoła wyższa z siedzibą w Żytomierzu. Placówka została powołana do życia 16 października 1919 jako Żytomierski Państwowy Instytut Pedagogiczny. W 1999 podniesiono jej rangę do roli Uniwersytetu, a w 2004 nadano jej obecne imię. Struktura uczelni obejmuje 5 wydziałów, 3 instytuty, ośrodek kształcenia przeduniwersyteckiego i podyplomowego. Liczba studentów wynosi 8000. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona uczelni
Житомирский государственный университет имени Ивана Франко

Житомирский государственный университет имени Ивана Франко (укр. Житомирський державний університет імені Івана Франка) — высшее учебное заведение 5-го уровня аккредитации, основанное в 1919 году. История Созданный в 16 октября 1919 года как Житомирский педагогический институт, в 1926 году был переименован в Житомирский институт народного образования, получил имя Ивана Франко. Впоследствии вуз стал называться Житомирским государственным педагогическим институтом, а с 1999 года — Житомирским государственным педагогическим университетом. В 2004 году стал Житомирским государственным университетом. Ректоры Абрамович, Петр Никандрович (1919—1920) Михалевич, Николай Андроникович (декабрь 1920 — март 1922) сведения отсутствуют (март 1922—1923) Яневич, Михаил Васильевич (1924—1925) Коник, Клим Иосифович (1925 — февраль 1928) Гоца, Василий Филиппович (1928—1933) Новак, Николай Григорьевич (1933 — март 1935) Табакмахер, Кива Маркович (1935 — октябрь 1936) Пантелеев, Алексей Севастьянович (сентябрь 1936 — август 1937) Записоцкий, Дмитрий Иосифович (сентябрь 1937 — август 1938) Стрельцов, Александр Андреевич (1938 — июль 1939) Павловский, Антон Викторович (август 1939 — июнь 1941) Чуб В. В. (1944—1945) Фиалко Е. Е. (1945 — июль 1946) Ковмир, Ефим Емельянович (август 1946 — август 1957) Осляк, Иван Федотович (октябрь 1958 — сентябрь 1973) Горностай, Пётр Сидорович (декабрь 1973—1986) Кучерук, Иван Митрофанович (октябрь 1986 — май 2002) Саух, Петр Юрьевич (с октябрь 2002 — июнь 2017) Киричук, Галина Евгеньевна (с апреля 2018) Структурные подразделения университета Институты Институт иностранной филологии Институт педагогики Учебно-научный институт филологии и журналистики Факультеты Исторический факультет Деканом является Александр Жуковский Факультет последипломного образования и довузовской подготовки Естественный факультет Социально-психологический факультет Физико-математический факультет Факультет физического воспитания и спорта Библиотека Библиотека Житомирского государственного университета имени Ивана Франко — учебное, научное, информационное и культурно-просветительское структурное подразделение университета, основная задача которого обеспечение полного, качественного и оперативного библиотечно-библиографического и информационного обслуживания студентов, аспирантов, профессорско-преподавательского состава, сотрудников. Библиотечный фонд составляет около 470 000 экземпляров. Ежегодно библиотеку посещает более 367 тыс. читателей: преподавателей, научных работников, сотрудников, студентов и других пользователей. Им выдается около 355 тыс. книг, журналов, газет, как на бумажных так и на электронных носителях. В библиотеке ведутся электронный каталог АБИС «Ирбис» и традиционные карточные каталоги: алфавитный (служебный, читательский); систематический; периодических изданий. Электронный каталог создается с 2010 года. Ссылки Сайт университета История университета Информация про университет на сайте www.osvita.com.ua
Oleksándrivka (Kódima)

Oleksándrivka (en ucraniano: Олександрівка) es un pueblo ucraniano perteneciente al óblast de Odesa. Situado en el suroeste del país, es parte del raión de Podilsk y parte del municipio (hromada) de Kódima.​ Toponimia El nombre del asentamiento en ruso es Aleksándrovka (en ruso: Александровка). Demografía La evolución de la población de Oleksándrivka entre 1989 y 2001 fue la siguiente:Según el censo de 2001, la lengua materna de la mayoría de los habitantes, el 92,27%, es el ucraniano; del 4,63% es el ruso; del 1.03% es el rumano; y del 1.03% es el bielorruso.​ Referencias
Oleksandrivka (Codâma), Bârzula

Oleksandrivka (în ucraineană Олександрівка) este un sat în comuna Codâma din raionul Bârzula, regiunea Odesa, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Oleksandrivka era vorbitoare de ucraineană (92,27%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (4,64%), română (1,03%) și belarusă (1,03%). Note
Александровка (Кодымский район)

Алекса́ндровка (укр. Олександрівка) — село, относится к Кодымскому району Одесской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 194 человека. Почтовый индекс — 66040. Телефонный код — 4867. Занимает площадь 0,7 км². Местный совет 66040, Одесская обл., Кодымский р-н, с. Петровка Ссылки Александровка на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Олександрівка (Кодимська міська громада)

Олекса́ндрівка — село Кодимської міської громади у Подільському районі Одеської області, Україна. Історія 7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області», увійшло до складу Кодимської міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Кодимського району, село увійшло до складу новоутвореного Подільського району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 230 осіб, з яких 105 чоловіків та 125 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 190 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки
Národní metalurgická akademie Ukrajiny

Ukrajinská národní metalurgická akademie je univerzitou v oblastním městě Dnipru se zaměřením na studium metalurgického inženýrství. Má přibližně 15 000 studentů, 175 postgraduálních studentů, 10 doktorandů a přibližně 1 000 učitelů a výzkumných pracovníků. Dějiny Národní metalurgická akademie Ukrajiny je zároveň i nejstarší vysokoškolská vzdělávací instituce v oboru hutnictví na Ukrajině. Byla založena jako tovární oddělení Kateřinské hornické školy v říjnu 1899. V roce 1912 se katedra transformovala na hutnickou fakultu hornického ústavu, na jejímž základě byl v roce 1930 založen metalurgický ústav Dnipro. V roce 1993 rezoluce kabinetu ministrů Ukrajiny udělila institutu status státní univerzity. V roce 1999 jí byl dekretem prezidenta Ukrajiny přiznán status Národní akademie Ukrajiny. Areály a budovy Akademie sídlí v centru oblastního města Dnipro v nově postavených budovách. Ústavy a fakulty Nikopolská fakulta Národní metalurgické akademie Ukrajiny Hodnocení Hodnocení ukrajinských univerzit III, IV úrovně akreditace "Top-200 Ukrajiny" 2009 – 18. místo 2010 – 16. místo 2011 – 17. místo Národní systém hodnocení vysokých škol mezi technickými univerzitami 2012 – 8. místo Absolventi Ihor Kolomojiskyj, ukrajinský kontroverzní miliardář, oligarcha a jeden ze zakladatelů Privat Group. Jurij Muchin – ukrajinský inženýr v SSSR, vynálezce a ředitel metalurgického průmyslu své doby Viktor Pinčuk – ukrajinský podnikatel a kontroverzní oligarcha Serhij Tihipko – ukrajinský politik a finančník Oleksandr Turčynov – ukrajinský politik, bývalý úřadující prezident Ukrajiny (2014) a vysoký tajemník Ukrajinské rady pro národní bezpečnost a obranu. Andrij Chvetkevyč, známý freediver s ukrajinským a americkým občanstvím. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku National Metallurgical Academy of Ukraine na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Národní metalurgická akademie Ukrajiny na Wikimedia Commons Externí odkazy Oficiální stránky
National Metallurgical Academy of Ukraine

The National Metallurgical Academy of Ukraine (Ukrainian: Національна металургійна академія України, romanized: Natsionalna metalurhiina akademiia Ukrainy), formerly known as the Dnipropetrovsk Metallurgical Institute (DMetI), is a state-sponsored university in Dnipro dedicated to the study of metallurgy. From 2021 part of Ukrainian State University of Science and Technologies (in Dnipro) as an institute of studies and research. History National Metallurgical Academy of Ukraine is the oldest higher metallurgical educational institution of Ukraine. It was founded as a factory department of the Ekaternoslav Higher Mining School in October 1899. In 1912, the department was transformed into the metallurgical faculty of the Mining Institute, which later became the Dnipro Metallurgical Institute in 1930. In 1993, the Resolution of the Cabinet of Ministers of Ukraine granted the Institute the status of a state university. In 1999, the Decree of the President of Ukraine granted it the status of the National Academy. Academics There are 13 schools focusing on various scientific disciplines in the academy. Some examples of subjects studied are iron and steel metallurgy, thermal engineering, metallurgical equipment, and metalworking. The academy is a part of many international programs, such as Erasmus, TEMPUS, and DAAD. The academy also participates in the Bologna Process. Schools Faculty of Humanities Faculty of Metallurgy Faculty of Mechanical Engineering Special faculty of retraining of specialists Faculty of continuous education Faculty of Computer Systems, Energy and Automation Faculty of Materials Science and Metalworking Faculty of advanced training of teachers and specialists Faculty of Economics and Management Faculty of Electrometallurgy Nikopol Technical School of NMetAU Rankings NMetAU has a high ranking among Ukrainian universities, often placed in the top 20 or top 10 schools. Rating of Ukraine universities III, IV accreditation levels "Top 200" Ukraine 2009 – 18th place 2010 – 16th place 2011 – 17th place Rating of Ukraine universities in Ukraine "Compass 2012" 2010 – 7th place 2011 – 7th place 2012 – 7th place The national system of ranking evaluation of higher education institutions: Technical universities 2012 – 8th place Notable alumni Ihor Kolomoyskyi, Ukrainian billionaire, business oligarch, one of the founders of the Privat Group. Yury Mukhin, Soviet engineer, inventor and the top manager of the metallurgical industry. Victor Pinchuk, Ukrainian businessman and oligarch. Serhiy Tihipko, Ukrainian politician and finance specialist Oleksandr Turchynov, Ukrainian politician, former acting President of Ukraine (2014) and Secretary of the National Security and Defence Council of Ukraine. Andriy Khvetkevych, Ukrainian and American world-class freediver. See also List of universities in Ukraine Notes References External links Official website
Skit Narodzenia św. Jana Chrzciciela w Werbce

Skit Narodzenia św. Jana Chrzciciela – prawosławny skit w Werbce, należący do eparchii włodzimiersko-wołyńskiej Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego. Założony w 2001 skit podlega monasterowi św. Mikołaja w Mielcach. Został on powołany na miejscu monasteru Trójcy Świętej, jaki działał co najmniej między XVI a XVIII stuleciem. Bibliografia Скит Різдва святого пророка і Хрестителя Господнього Іоанна Предтечі
Скит Різдва святого Іоанна Предтечі (Вербка)

Скит Різдва святого пророка і Хрестителя Господнього Іоанна Предтечі — православний (УПЦ Московського патріархату) чоловічий скит у селі Вербка Ковельського району Волинської області, підпорядкований Милецькому монастирю. Відкритий у 2001 році. Намісник — архімандрит Варлаам (Бойчук). Троїцький монастир в селі Вербка вперше згадується 1543 року, пізніше перетворений на парафію. В монастирі був похований князь Курбський Андрій Михайлович, який помер в травні 1583 року в своєму маєтку в Ковелі. Андрій Курбський вважається засновником Троїцького монастиря. За спогадами Олександра Цинкаловського, які відносяться до 1910-х років: «Найбільшим святом в селі був „відпуст“ на св. Миколая в церкві на острові. Сходилися сюди селяни з найдальших закутків Полісся, приїздили купці з товарами з Ковля й інших міст і містечок, лірники, сліпці і міщани, репрезентуючи свої товари і народні одяги з найдальших закутків Полісся: тканини, вишиванки, намиста з коралів, хрестиків, образків і монет, серед яких траплялися старі польські і чеські срібні гроші, а навіть часом римські денари і радоби з місцевого янтару». Галерея Примітки Джерела і посилання Скит у 3D-панорамах[недоступне посилання з липня 2019] Іоанно-Предтеченський скит. Фотогалерея Вербківський скит на сайті Володимир-Волинської єпархії УПЦ Московського патрархату Література Годованюк О. М. Монастирі та храми Волинського краю.—К.: Техніка, 2004.—176 с.: іл.—(Нац. святині України).—Бібліогр.: с. 170—173. ISBN 966-575-072-0. Теодорович Николай Иванович. Волынь в описании городов, местечек и сел в церковно-историческом, географическом, этнографическом, археологическом и других отношениях: историко-статистическое описание церквей и приходов Волынской епархии. Т.5. Ковельский уезд / репринт. изд. 1903 г. — Луцк, 2008. — 580 с. ISBN 978-966-517-3 Вербський Троїцький монастир на Волині (до 470-ліття першої писемної згадки) / Ю. Мазурик // Нові дослідження пам'яток козацької доби в Україні: Зб. наук. ст. — 2013. — Вип. 22, ч. 1. — С. 202—208. — Бібліогр.: 36 назв. — укр.