Бірки (Кременецький район)

Бі́рки — село в Україні, у Шумській міській громаді Кременецького району Тернопільської області. До 2020 року входило до складу Шумського району Тернопільської області та підпорядковувалося Соснівській сільській раді. За даними на 2016 рік, населення села становило 411 жителів. До села Бірки приєднано хутори Борківський (Варшавка), Дубина, Забірник, Надстав (Замчисько), Шупіньки. Неподалік Бірок знаходилося село Котлярівка. Географія Розташоване на берегах річки Корчівка (ліва притока Вілії, басейн Горині, сточище Прип'яті), за 18 км від Шумська і за 22 км від найближчої залізничної станції Кременець. Південною околицею села пролягає автошлях Радивилів—Кременець—Острог. Територія — 3,91 км² (станом на 2014 рік). Станом на 1893 рік відстані від села Бірки становили: до Житомира — 243 версти, до Кременця — 22 версти, до найближчої залізничної станції Рудня-Почаївська — 43 версти, до найближчої поштової станції в Кременці — 22 версти. Найближчими парафіяльними селами були Новостав за 4 версти та Кордишів за 5 верст. У селі є вулиці: Долина, Загребля, Замчисько, Ланок, Шкільна, Широка. Назва Назва населеного пункту походить від місця розташування — в лісах (борах). У деяких історичних документах зафіксовано назву Борки, раніше також Борок. Поруч із Бірками знаходяться села, назви яких також походять від слів «гай» і «бір» — Підгайці, Загайці, Темногайці, також Шумбар («Шуми-бор») і Шумськ (від «шумить»). Станом на кінець 19 століття в околицях Бірок зберігалися Борецький, Загаєцький та Шумський ліси. Адміністративна належність У результаті адміністративно-територіальної реформи в Україні у 2015 році село Бірки увійшло до Шумської міської громади, яка у 2020 році увійшла до складу Кременецького району Тернопільської області. У 2021 році Бірки увійшли до Соснівського старостинського округу (із центром у селі Соснівка), створеного в межах Шумської міської громади. Історичні дані Після 2-го та 3-го поділів Речі Посполитої 1793 і 1795 років Волинь було включено до складу Російської імперії. Станом на кінець 19 — початок 20 століття село Бірки було центром Борецької волості Кременецького повіту Волинської губернії. У листопаді 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, Волинь увійшла до складу Української Народної Республіки. З 1921 року Західна Волинь відійшла до складу Польщі. Село Бірки стало центром гміни Бірки Кременецького повіту Волинського воєводства Польської Республіки. 1933 року гміну Бірки ліквідували, а село включили до гміни Дедеркали. 1939 року Кременецький повіт включено до Тернопільської області СРСР. У 1940 році повіт було ліквідовано й Бірки увійшли до складу Катербурзького району Тернопільської області, згодом перейменованого на Великодедеркальський. Станом на 1944 рік село Бірки було центром Борківської сільської ради Великодедеркальського району. У 1950-х роках село ліквідоване шляхом приєднання до села Соснівка, що у 1962 році відійшло до Шумського району. Село Бірки відновлене 1990 року. Підпорядковувалося Соснівській сільській раді. У липні 2015 року село Бірки увійшло до складу Шумської міської громади, територію якої було затверджено 12 червня 2020 року відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області». 17 липня 2020 року, у результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Шумського району, Бірки увійшли до складу Кременецького району. Історія Археологічні знахідки Поблизу Бірок виявлено археологічні пам'ятки трипільської та давньоруської культур. Знахідки (уламки кераміки, глиняна жіноча статуетка) з поселення трипільської культури, що зібрав у 1930-х роках Олександр Цинкаловський, не збереглися. У складі Великого князівства Литовського У 1438 році, згідно з жалуваною грамотою великого князя литовського Свидригайла, село Борок Кременецького повіту разом із селом Борщівкою, селищем Кандитовом та лісом під назвою Дідів було надане кухмістру Петрові Мишчичу (Мишці), який, імовірно, прибув на Волинь із належної Короні Львівської землі. У записі Литовської метрики, що датується 1440—1450 роками, згадується привілей одному з господарських дяків (не вказаному на ім'я) на село Борок та інші маєтності. З цим наданням пов'язують формування зем'янського роду Товмачів (з 16 століття — Товмачів-Борківських), для якого Борок став родовим осередком. У 1545 році Борок згаданий в описі Кременецького замку як маєток Грицька Толмачова (Толмачевича), який разом з іншими був зобов'язаний утримувати дві замкові городні. Після смерті Грицька Толмачова у 1561/1562 році маєток Борок успадкували шість його дочок; фактично тримала його тоді їхня мати, Богдана Толмачова, вдова Грицька. В акті від 15 жовтня 1563 року міститься скарга зем'янки Богдани Толмачової щодо пограбування майна в селах Бірках і Раєві, побиття її доньки та зятя, а також убивства доньки пана Дахна Жабокрицького паном Степаном Олехновичем Борзобогатим. У складі Речі Посполитої У 1570 році Григорова Толмачова сплачувала звідси з 5 димів, 2 городників по 4 гроші, 2 млинових кіл. У 1576 році одна з шести доньок Грицька та Богдани Толмачових, Оксимія, записала в заповіті свою частину отчини в Борку своєму чоловікові Григорію Подгорському. У 1583 році сплачували звідси: князь Подгорський — з 2 димів, 3 городників; Павло Козляковський — з 4 димів, 5 городників, ще 3 городників, 2 коморників, 1 кола; Валеріан Пудловський — з 8 димів, 8 городників, 4 підсусідків, 1 кола, 1 попа. У 1628 році Михайло Подгорський, син Григорія Подгорського та Оксимії Толмачівни, мав у Борку вісім димів. У 1651 році власником частини у Борку був Олександр Подгорський, син Михайла. У першій чверті 18 століття частина села належала Михайлові Прушинському, житомирському мечникові, і перебувала в заставному володінні дворянина Марцина Старчевського. В акті від 4 лютого 1726 року міститься скарга заставного власника частини села Марцина Старчевського на дідича маєтку Михайла Прушинського щодо захоплення селянської худоби та інших утисків селян і самого скаржника. У другій половині 18 століття Бірки належали Михайлу Подгорському[уточнити]. У 1776 році в селі, коштом парафіян і за сприяння власника Михайла Подгорського[уточнити], було збудовано муровану церкву, освячену на честь святого Архістратига Михаїла. У складі Російської імперії Наприкінці 18 століття Текла Подгорська, дочка Домініка Подгорського, принесла Борки у придане Вінценту Пінінському. Згодом маєток належав синові Вінцента, Феліксу Пінінському; потім племіннику, Едварду Пінінському. Як придане Гіларії, дочки Едварда, Борки перейшли до Титуса Івановського, єдина дочка якого, Марія, отримала маєток у власність, вийшовши заміж за Станіслава Тарновського. Наприкінці 19 століття село — центр волості, де було 105 дворів, 779 жителів, працювали школа, 2 млини. Борецька волость охоплювала 16 громад (у тому числі 1 містечко), 1160 селянських господарств (димів) та 215 інших, 9809 мешканців-селян, наділених 9670 десятинами землі. За переписом 1911 року в Бірках було 805 жителів, діяли однокласна школа, фельдшерський земський пункт, горілчана крамниця, 2 водяних млини (39 тисяч пудів річного перемелу), кооператив. Поміщикові І. Мельникову належало 1099 десятин землі. У складі Польської Республіки За польської влади в селі до 1933 року залишався волосний центр (центр гміни). При волості було трикласне училище, яке відвідували діти Шумбару, Новоставу, Соснівки. Його було реорганізовано у семирічку, яка мала назву «Публічна школа»[джерело?]. Друга світова війна Від вересня 1939 року село — під радянською владою. Від початку липня 1941 року до 2 березня 1944 років село — під німецькою окупацією. У німецькій окупації брав участь 48-й армійський корпус 1-ї танкової групи групи армій «Південь». Під час німецької окупації в селі діяло гетто. За даними дослідження польських авторів Владислава та Єви Семашків, у 1943 році в Бірках загинуло 77 людей з-поміж місцевого польського населення, відповідальність за що автори покладають на збройні формування українських націоналістів, зокрема УПА. У звільненні від німецької окупації в 1944 році брали участь війська 1-го Українського фронту. За радянської влади репресовано 11 сільських родин. З мобілізованих на фронти німецько-радянської війни 49 чоловіків загинуло, 29 пропало безвісти. У складі СРСР Після 1944 року Бірки були центром сільської ради. 1949 року примусово створено колгосп. У 1950-х роках село ліквідоване шляхом приєднання до села Соснівка. До 1990-х років у селі була бригада колгоспу «Ювілейний». 1990 року село Бірки було адміністративно відновлене. Церква Храм Церква на честь святого Архістратига Михаїла у селі Бірки була збудована у 1776 році коштом парафіян і за сприяння власника Михайла Подгорського. За описом 1893 року, храм був мурований, міцної конструкції; окремої дзвіниці не було, дзвони були підвішені на дерев'яних стовпах під навісом. Парафія Описи церковного майна складалися 1806 та 1875 років. За ерекцією від 6 лютого 1768 року при церкві значилися земельні наділи: присадибна земля — 2 десятини 1560 сажнів, орна — 17 десятин 391 сажень (у 3 змінах), сіножаті — 5 десятин 1572 сажні, а також 3 десятини землі з лісом під пасікою в урочищі «Липи» та 724 сажні під церковним погостом. У 1871 році, під час розмежування поміщицьких і селянських земель, за згодою причту та парафіян до церковної власності було додано узаконену пропорцію землі, після чого загальна площа церковного наділу становила 40 десятин. Станом на 1893 рік до парафії села було приписано також церкву в селі Людвище, розташованому за 7 верст. Населення Чисельність За даними на 1885 рік у Бірках було 462 жителі та 76 дворів. За переписом 1897 року в Бірках було 753 жителі. Наприкінці 19 століття в Бірках було 779 жителів та 105 дворів. За даними на 1911 рік у Бірках було 805 жителів. За переписом 2001 року постійне населення Бірок становило 481 житель. Наявне населення становило 479 жителів. За даними на 2014 рік у Бірках було 423 жителі та 145 дворів. За статтю За переписом 1897 року в Бірках серед 753 жителів було 379 чоловіків (50,33 %) та 374 жінки (49,67 %). За релігією За даними на 1893 рік у Бірках налічувалося 932 православних парафіян (118 дворів). За переписом 1897 року в Бірках серед 753 жителів було 675 православних (89,64 %). За мовою За переписом 2001 року в Бірках серед 481 жителя постійного населення 481 людина (100 %) вказали рідною мовою українську. Місцевості Хутори, приєднані до села Бірки: Борківський (Варшавка) — був розташований на південь від села. Після весни 1944 року деякий час належав до Бірківської сільської ради. Жителі хутора (поляки) були виселені в Польщу. Дубина — був розташований за 2 км на північ від села. Після весни 1944 року деякий час належав до Бірківської сільської ради. Топонім «Дубина» залишився у назві урочища. За переказом, серед населення хутора було багато поляків, жителів Рівненщини, чехів[джерело?]. Забірник — був розташований за 1,5 км на північ від села. За деякими даними, в кінці 1950-х років було 10 дворів. Назва хутора залишилася в назві урочища. Надстав (Замчисько) — був розташований за 2 км на південний схід від села. У середині 1950-х років тут було більше ніж 10 дворів. За переказом, назва Замчисько походить від того, що в давнину на цьому місці стояв панський замок, який мав багато підземних ходів; згодом маєток було зруйновано, а земля перейшла у власність селян[джерело?]. Шупіньки — був розташований за 2,5 км на північ від села. Після весни 1944 року належав до Бірківської сільської ради; згодом — хутір Тилявської сільської ради. У 1949 році на хуторі було 7 дворів, 19 осіб. Топонім «Шупіньки» залишився у назві урочища. Інші місцевості: Котлярівка — колишнє село, утворене влітку 1941 року з хуторів Дубина, Забірник, Надстав (Замчисько) та Шупіньки, розташованих між селами Бірки, Жолобки, Кордишів і Одерадівка. Назване на честь письменника Івана Котляревського. Після весни 1944 року населений пункт не був визнаний радянською владою: хутори було приєднано до села Бірки, частина території — до Жолобківської сільської ради. Поблизу існував також хутір Котячин, віднесений до Тилявської сільської ради. Царська хата — хата у селі Бірки, від якої, згідно з переказом, проходить підземний хід до того місця, де колись був замок; хата побудована на пагорбі села, у неї товсті стіни, невеличкі вікна, маленькі кімнати[джерело?]. Транспорт Через село пролягає автошлях регіонального значення Р26. Соціальна сфера Станом на 2014 рік працювали НВК «ЗОШ 1–2 ступенів–дитячий садочок», бібліотека, фельдшерський пункт, торговий заклад. Земельні паї селян орендувало ТзОВ «Аграрія». Пам'ятки Церква святого Архістратига Михаїла (1776, мурована, ПЦУ) Галерея Відомі люди Народилися Володимир (у миру — Поліщук Василь Сергійович; 1949—2021) — церковний діяч, єпископ. Микола Красицький (1905—1944) — військовик, громадський діяч. Олег Наливайко (нар. 1923) — педагог, краєзнавець. Жили Степан Турик (1892—1982) — педагог, фольклорист. Федір Хасевич (1899—1957) — священник УАПЦ, душпастирював у селі в 1924—1944 (1926—1936) роках; рідний брат художника, члена УГВР від Рівненської області Ніла Хасевича. Учасники ОУН і УПА У діяльності ОУН і УПА брали участь: Юстина Бабій (нар. 1925) Анастасія (нар. 1926) та Євгенія (нар. 1928) Бойчуки Кресан, Петро (нар. 1922) і Федір (нар. 1921) Войцішевські Дмитро Воронюк Зінаїда Гаврилюк (нар. 1928) Михайло Дмитрук Василина Закордонець (нар. 1914) Стах Коломієць Федір Коновалюк Михайло Никитюк Іван та Олекса Павленки Лідія Петрук (нар. 1929) Антон (нар. 1924) і Володимир (нар. 1926) Родзінські Євдокія Синиця (нар. 1924) Текля Тук Власники та посесори Петро Мишчич (Мишка) — станом на 1438 рік Товмачі (Товмачів-Борківські): Грицько Толмачов (Толмачевич) — станом на 1545 рік Богдана Толмачова — станом на 1563 рік (фактично утримувала) Оксимія Толмачівна — станом на 1576 рік (співвласниця) Подгорські: Князь Подгорський; також Павло Козляковський та Валеріан Пудловський — станом на 1583 рік (сплачували податок) Михайло Подгорський — станом на 1628 рік Олександр Подгорський — станом на 1651 рік Михайло Прушинський — станом на 1726 рік (частина села; у заставному володінні Марцина Старчевського) Михайло Подгорський[уточнити] — станом на 1776 рік Текла Подгорська Пінінські: Вінцент Пінінський Фелікс Пінінський Едвард Пінінський Івановські: Титус Івановський Марія Івановська І. Мельников — станом на 1911 рік Примітки Коментарі Джерела Література Теодоровичъ, Н. И. Борки // Историко-статистическое описаніе церквей и приходовъ Волынской епархіи : [рос.]. — Почаевъ : Типографія Почаевской Успенской Лавры, 1893. — Т. 3. — С. 75. Borki 5.) B., al. Borek, wś, pow. krzemieniecki // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1900. — Т. XV, cz. 1. — S. 205. (пол.) Цинкаловський, Олександер. Борки // Стара Волинь і Волинське Полісся. — Вінніпег : Інститут Дослідів Волині; накладом Товариства «Волинь», 1984. — Т. 1. — С. 127—128. Уніят, В., Хаварівський, Б. Бірки // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — С. 140. — ISBN 966-528-197-6. Уніят, В., Фарина, І., Федечко, І. Бірки // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 3 : М — Ш. — С. 539—540. — ISBN 978-966-457-246-7. Посилання Бірки. Прадідівська слава.