Саранчуки

Саранчуки́ — село в Україні, у Саранчуківській сільській громаді Тернопільського району Тернопільської області. До Саранчуків приєднано село Войсовичівка (колишній х. Добрянка) та хутори Гировиця і Соколиця. До 2017 — центр однойменної сільради. Від 2017 року — центр Саранчуківської сільської громади. Географія Розташоване на річці Золота Липа, на заході району. Населення — 880 осіб (2007). Дворів — 276. Клімат Для села характерний помірно континентальний клімат. Саранчуки розташовані у «холодному Поділлі» — найхолоднішому регіоні Тернопільської області. Герб У лазуровому щиті золотий дзвін із золотою облямівкою, обтяжений вгорі золотим млином із золотою облямівкою, а внизу - золотою хвилястою балкою, і супроводжуваний знизу золотою рибою. Історія Перша писемна згадка — 1399 рік. Тоді в селі існував костел, правдоподібно, фундований представниками роду шляхтичів Бучацьких гербу Абданк. 1416 року згадане як Шаранчуки. Дідичем села був Якуб Скарбек гербу Абданк. Найпевніше, в середині 15 століття костел був знищений. У податковому реєстрі 1515 року в селі документується 3 лани (близько 75 га) оброблюваної землі. Через село пролягав торговельний шлях, яким переганяли худобу з Молдавії і Покуття, возили сіль із прикарпатських солеварень у Польщу та Литву. Між 1520 та 1525 роками мешканці Саранчуків отримали маґдебурзьке право. Через деякий час населений пункт занепав, переданий в оренду селу Тростянець. З 1 серпня 1934 року відповідно до закону про самоврядування (23 березня 1933 року) увійшло до складу сільської гміни Потутори. До 1939 року діяли товариства «Просвіта», «Січ», «Луг», «Сільський господар», «Союз українок», кооператива. На початку липня жителі села Саранчуки виловлювали тіла з ріки Золота Липа, куди їх поскидали енкаведисти після розстрілу в бережанській тюрмі. Кільканадцять кілометрів пливли вони у кривавій воді аж до греблі в селі, де страшні понівечені трупи виловлювали i хоронили селяни. Неопізнаних хоронили у спільних могилах. Багато замордованих поховано в інших навколишніх селах. У 1941-го — велика повінь. Постановою Тернопільського облвиконкому від 16 січня 1946 р. виселялися зі своїх садиб усі мешканці села. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області», село увійшло до складу Саранчуківської сільської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бережанського району, село увійшло до складу новоутвореного Тернопільського району. Населення Населення села: За даними перепису населення 2001 року мовний склад населення села був таким: Пам'ятки церква Воздвиження Чесного і Животворящого Хреста (1865) церква Петра і Павла (2007, Войсовичівка). Пам'ятники громадсько-політичному діячеві Івану Гавдиді (2005, скульптор Д. Пилип'як) братська могила Замордованим 1941 в тюрмі у м. Бережани насипано символічну могилу Борцям за волю України (1992) встановлено пам'ятний хрест на честь скасування панщини 1848 року воїнам-односельцям, полеглим у німецько-радянській війні (1967). Соціальна сфера Працюють ЗОШ 1-3 ступенів ім. І. Гавдиди, Будинок культури, бібліотека, ФАП, відділення зв'язку, кімната-музей І. Гавдиди, музей старовинних речей «Берегиня», деревообробний завод, млин, торгові заклади. Відомі люди Народилися Богдан Бугай (нар. 1947) — український лікар-пульмонолог вищої категорії, науковець, літератор. О. Ґудзяк — громадський діяч. Іван Гавдида — заступник Голови Проводу ОУН, член Центрального Проводу КУН. Мирон Горошко — вчений-лісівник, статистик. Петро Гринчишин — поет, режисер. Андрій Дубчак — футболіст. Іван Карась — художник. Володимир Климків — диригент. Григорій Климків — громадський діяч. Петро Мокосій — десятник УСС і Армії УНР. М. Павлишин — український науковець. В. Павліський — український науковець. Віктор Пасічник (1993 — 2024) — молодший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Примітки Література В. Гнатишин, В. Леськів. Саранчуки // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 229-230. — ISBN 978-966-528-279-2. Б. Паньків. Історія села Саранчуки // 1999 рік. Предтеча Небесної Сотні [Текст] : [у Саранчуках Бережан. р-ну зустрілись однодумці щоб вшанувати пам'ять заступника голови ОУН (б) І. Гавдиди] / О. Вітвіцький // Шлях перемоги. — 2019. — № 37 (11 верес.). — С. 5 ; Сільський господар плюс Тернопільщина. — 2019. — № 37 (18 верес.). - С. 7. Sarańczuki // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1889. — Т. X. — S. 307. (пол.) — S. 307. (пол.) Посилання Саранчуки на сайті «Замки та храми України» [Архівовано 23 вересня 2015 у Wayback Machine.] (укр.)