NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Reniów

Reniów (ukr. Ренів, Reniw) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie tarnopolskim, w hromadzie Załoźce. Leży ok. 4 km na południowy wschód od Załoziec, na prawym brzegu Seretu. Od południa ograniczona stawem Reniowskim (nazwa wymieniona już w r. 1546) lub Wertełeckim (314 m n.p.m.), od wschodu lasem (384 m n.p.m.). Historia Wieś istniała już w XVI w., a według miejscowego podania założycielem osady miał być Hryń lub Hreń, który się tu pobudował Reniów należał do dóbr załozieckich i wraz z nimi kolejno zmieniał właścicieli. Ludność zajmowała się rolnictwem i pasterstwem (hodowla owiec), z którym zapewne wiązała się tradycja tkactwa ludowego. Parafie rzymskokatolicka i greckokatolicka znajdowały się w Załoźcach. W 1908 r. z inicjatywy wójta wsi, Macieja Dajczaka, wybudowano kościół filialny pw. MB Królowej Polskiej, jednonawowy z wieżą, z kamienia łamanego. Autorem projektu był syn wójta, Wawrzyniec Dayczak, wtedy student Politechniki Lwowskiej, wykonawstwo zaś powierzono mistrzowi budowlanemu z Sieniawy, Stawarskiemu. Kamień na budowę podarował ówczesny właściciel wsi, Tadeusz Cieński: rodzina ufundowała również harmonię i ołtarz w stylu zakopiańskim (projektu Malacha, absolwenta szkoły w Zakopanem) z obrazem MB Częstochowskiej. W czasie działań wojennych w 1915 r. kościół został przez Niemców wysadzony w powietrze, a budulec użyty do budowy dróg. Zniszczeniu uległa wówczas też większość starej drewnianej zabudowy wsi. Ludność wcześniej ewakuowano do Czech (Morawy) do miejscowości m.in. Choceń. W 1927 r. architekt inż. Wawrzyniec Dayczak opracował projekt odbudowy kościoła, skromniejszy, bez wieży. Wykonawcą był mistrz murarski z Załoziec, Góral. Kościół poświęcono na początku 1939 r. Po II wojnie światowej zamieniony na magazyn, obecnie w stanie ruiny. W II Rzeczypospolitej miejscowość leżała w powiecie zborowskim województwa tarnopolskiego. Liczba mieszkańców przed 1939 roku wynosiła poniżej tysiąca, mieszana, z lekką przewagą ludności ukraińskiej nad polską. Położony na drugim brzegu Seretu przysiółek Nowosiółka miał ludność wyłącznie polską. Według działaczy kresowych, Henryka Komańskiego i Szczepana Siekierki, w latach 1944–1945 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali w różnych okolicznościach 12 Polaków. Do 2020 w rejonie zborowskim. Zabytki Cerkiew filialna gr.kat. z końca XIX w., murowana, usytuowana na miejscu starszej, drewnianej, budowana przez Stawarskiego. Kapliczka drewniana z figurką Św. Jana Nepomucena, w stylu rokokowym z w. XVIII. Budynek dworski, zwany „starą karczmą”. Pobliskie miejscowości Załoźce Zborów Milno Olejów Trościaniec Wielki Przypisy Linki zewnętrzne Reniów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IX: Pożajście – Ruksze, Warszawa 1888, s. 616 . Reniów na stronie Rady Najwyższej Ukrainy Reniów. kdajczak.republika.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2009-06-15)].
Reniv, Zboriv

Reniv (în ucraineană Ренів) este o comună în raionul Zboriv, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Reniv era vorbitoare de ucraineană (99,78%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Ренев (село)

Ренев (укр. Ренів) — село в Залозецкой поселковой общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. Основано в 1452 году. До 2020 года входило в Зборовский район. Код КОАТУУ — 6122688401. Географическое положение Село Ренев находится на берегу реки Серет, в месте впадения в неё реки Смолянка, выше по течению на расстоянии в 1,5 км расположено село Заложцы, ниже по течению на расстоянии в 3,5 км расположено село Городище. На реке сделано несколько больших запруд. Население Население по переписи 2001 года составляло 930 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Детский сад. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Старинный польский католический костел Примечания
Ренів

Ре́нів — село в Україні, у Залозецькій селищній громаді Тернопільського районі Тернопільської області. Населення — 965 осіб (2007). До 2020 року орган місцевого самоврядування — Ренівська сільська рада. Географія Село Ренів розташоване за 37 км від обласного центру та 6 км від адміністративного центру селищної громади, на березі річці Серет. Найближча залізнична станція Зборів (за 23 км). Поблизу села виявлено археологічні пам'ятки мезоліту, бронзової доби і давньоруської культури. Історія Перша писемна згадка — 1452 року. У свій час діяли товариства «Просвіта», «Рідна школа», «Сільський господар» та кооперативи. До Реніва були приєднані хутори Загребелля, Манюки та Новосілка. З 1939 року село перебувало у складі Зборівського району Тернопільської області. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області», село увійшло до Залозецькоі селищної громади Зборівського району. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Зборівського району, село увійшло до складу Тернопільського району. Політика Парламентські вибори, 2019 На позачергових парламентських виборах 2019 року у селі функціонувала окрема виборча дільниця № 610474, розташована у приміщенні клубу. Результати зареєстровано 663 виборці, явка 54,60%, найбільше голосів віддано за «Слугу народу» — 25,49%, за «Голос» — 16,81%, за «Європейську Солідарність» — 14,57%. В одномандатному окрузі найбільше голосів отримав Іван Чайківський (самовисування) — 36,00%, за Тараса Юрика (Європейська Солідарність) — 34,86%, за Володимира Кісілевича (Слуга народу) — 10,86%. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Релігія церква Преображення Господнього (1899, реконстр.), костел Матері Божої Цариці Польщі (1938), «фігура» Ангела-Хоронителя (2002), 4 «фіґури» Матері Божої. Пам'ятники Пам'ятник воїнам-односельцям, полеглим у німецько-радянській війні (1975). Стела «Ренів — 1452» (2002). Символічна братська могила «Борцям за волю України» (1991). Об'єкти соціальної сфери Загальноосвітня школа І—ІІ ступенів. Дошкільний навчальний заклад Клуб. Бібліотека. Амбулаторія. Крамниці. Особистості Юрій Беркита — український футболіст. Вавжинець Дайчак — польський (зокрема, львівський) архітектор, воював проти УГА. Галерея Примітки Література Бенцал І., Коропецька У., Уніят В. Ренів // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 2 : Г — Л. — С. 392. — ISBN 978-966-457-228-3. Бенцал І., Уніят В. Ренів // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 175. — ISBN 978-966-528-279-2. У Ренівській школі - ювілей [Текст] : [60 р.] // Зборівська дзвіниця. — 2021. — № 24 (18 черв.). — С. 1 ; Сільський господар плюс Тернопільщина. — 2021. — № 26 (30 черв.). — С. 10 : фот Reniów // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1888. — Т. IX. — S. 616. (пол.)
Репьяхов яр

Репьяхо́в яр (укр. Реп'яхі́в яр) — местность в Киеве, соединяющая Лукьяновку (улицы Ильенко, Герцена) с Куренёвкой (Кирилловская улица). Название происходит от растительности — здесь произрастало большое количество репьяков (репейника). Частично заселён с конца XIX века, в нём проложены одноимённые спуск (теперь Врубелевский) и переулок (теперь не существует), Новомакарьевская улица, спуск Герцена (теперь дорога без названия). Примечания Литература Вулиці Києва : довідник : [укр.] / За ред. А. В. Кудрицького. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 1995. — С. 280. — 352 с. — ISBN 5-88500-070-0. Киев : энциклопедический справочник / под ред. А. В. Кудрицкого. — Киев : Главная редакция Украинской Советской Энциклопедии, 1982. — С. 478. Пономаренко Л. А., Різник О. О. Київ. Короткий топонімічний довідник : [укр.] : Довідкове видання. — Київ : Павлім, 2003. — 124 с. : ил. — 3000 экз. — ISBN 966-686-050-3.
Реп'яхів яр

Реп'яхів яр — місцевість у Києві, що з'єднує Лук'янівку (вулиці Юрія Іллєнка, Герцена) з Куренівкою (Кирилівська вулиця). Назва, ймовірно, від характеру рослинності (великі зарості реп'яхів). Частково заселений з кінця XIX століття, тоді в ньому прокладено Новомакарівську вулицю та шлях без назви (продовження вулиці Герцена), що з 1957 мав назву спуск Герцена (тепер узвіз Реп'яхів Яр). У першій третині ХХ ст. територією яру прокладено ще один узвіз (нині — Врубелівський) і провулок Реп'яхів Яр (з 1950-х років — Врубелівський провулок, тепер не існує). На початку XX ст. щодо цієї місцини побутувала неофіційна назва Київська Швейцарія (за подібністю рельєфу). Яром пролягала траса трамвайного маршруту («швейцарський маршрут»; функціонував у літній період) з Лук'янівки на Куренівку. Траса трамвая частково збігалася із сучасним узвозом Реп'яхів Яр, у нижній частині якого збереглося кілька дерев'яних електроопор того часу. Галерея Джерела Веб-енциклопедія Києва. Вулиці Києва. Довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1995. — 352 с. — ISBN 5-88500-070-0. Київ. Короткий топонімічний довідник. Довідкове видання / Л. А. Пономаренко, О. О. Різник — К. : Видавництво «Павлім», 2003. — 124 с. : іл. — ISBN 966-686-050-3. Кальницкий М. Б. Трамвайный маршрут по «Киевской Швейцарии»
Динамо (ресторан)

«Дина́мо» — ресторан в Киеве, памятник архитектуры советского периода. Построен в 1934 году по проекту архитектора Иосифа Каракиса и Павла Савича. Охраняется государством. Описание здания Пятиэтажное, по-европейски экстравагантное, здание ресторана построено в современном стиле — образец архитектуры конструктивизма. Это было клубное заведение, каждый этаж которого отличался от предыдущего. Сам ресторан занимал четыре этажа[уточнить]. Доктор архитектуры, профессор А. Я. Хорхот (1907—1993) следующим образом описал творчество И. Каракиса: А само здание в предпоследнем номере журнала «Архитектура СССР» было описано следующим образом: История здания Строительство здания началось в 1932 году и было завершено в 1934 году. Во время строительства здания было принято решение изменить конструкцию перекрытий —— протесты архитектора против такого изменения услышаны не были. Учитель Иосифа Юльевича, Рыков В. Н., который за свои шесть десятков лет уже многое повидал, посоветовал Иосиф Юльевичу составить соответствующую докладную записку, которая и была написана. Здание долгие годы было престижным местом встречи элиты города Киева. В здании часто были правительственные банкеты. Через два года после начала эксплуатации здания в течение часа после окончания банкета, на котором присутствовало высокое военное начальство, потолок в зале обвалился. В ту же ночь за архитектором приехали и увезли, но через неделю отпустили —— помогла своевременная докладная записка и похлопотавший командующий Киевского военного округа И. Э. Якир, доказавший, что вины И. Каракиса в этом не было. В 1934 году ресторан был отнесён к зданиям, которые «несомненно отходят от архитектурного штампа и имеют художественную ценность». В 1990-х годах интерьер был переделан и был открыт ночной клуб «Динамо Люкс». В 2007 году были попытки разрушить данный памятник архитектуры, но этого не произошло. Позже в здании находится развлекательный комплекс «D’Lux». После проведения реставрационных работ в 2020—2021 году были восстановлены архитектурные элементы интерьера, проведён капитальный ремонт здания, с декабря 2021 года в здании работает коворкинг и ресторан «GENERATOR». Интересные факты На выставке в честь 100-летия с рождения Иосифа Юльевича Каракиса был сделан огромный торт (два на два метра) на котором был изображён ресторан «Динамо». В литературных произведениях Владимир Киселёв. Девочка и птицелёт. Издательство «Детская литература», Москва, 1966. Анатолий Азольский. Маргара, или Расстреляйте меня на рассвете. Журнал «Дружба Народов» 2007, № 11. Евгения Зенюк. Друг мой — враг мой? Виктор Некрасов. В родном городе «Со щитом и мечом»: Каменяр; Львов; 1988 ISBN 5-7745-0107-8. Анатолий Азольский. «Диверсант»: Эксмо; Москва; 2004 ISBN 5-699-06396-X. Ипполит Соболь. «Время волков», Хайфа, 2003. Примечания Комментарии Источники Ссылки Лестница к ресторану «Динамо» (построен арх. И. Каракисом в соавторстве с П. Савичем в 1932—1934 гг. на Петровской аллее возле стадиона им. Балицкого — сейчас им. В. Лобановского) Иосиф Юльевич Каракис (29 мая 1902 — 23 февраля 1988)
Reshnivka, Ternopil Oblast

Reshnivka (Ukrainian: Решнівка) is a village in the Zbarazh urban hromada of the Ternopil Raion of Ternopil Oblast in Ukraine. History The first written mention of the village was in 1463. After the liquidation of the Zbarazh Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion Church of the Transfiguration (1759, wooden; rebuilt in 1888, brick, with the miraculous icon of the Mother of God "Joy to All Who Sorrow"; a cave has been preserved under the church). References Sources (in Ukrainian) Гуцал П., Уніят В., Решнівка // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 176. — ISBN 978-966-528-279-2. "Rześniówka, pow. krzemieniecki, wł. Świejkowskich". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 10. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1889. p. 150.
Reszniówka

Reszniówka (ukr. Решнівка, Reszniwka) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie tarnopolskim, w hromadzie Zbaraż; w 2001 roku liczyła 464 mieszkańców. W XIX wieku Reszniówka, własność Świejkowskich, należała do powiatu krzemienieckiego. W II Rzeczypospolitej początkowa w gminie Zarudzie, od 1933 roku w gminie Kołodno, w powiecie krzemienieckim, w województwie wołyńskim. W latach 1962-2020 w rejonie zbaraskim. Przypisy Linki zewnętrzne Rześniówka, pow. krzemieniecki, wł. Świejkowskich, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 150 .
Решневка (Тернопольская область)

Решневка (укр. Решнівка) — село в Збаражской городской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. Основано в 1753 году. До 2020 года входило в Збаражский район. Код КОАТУУ — 6122489602. Географическое положение Село Решневка находится на расстоянии до 1,5 км от сёл Шимковцы, Зарудье, Диброва и Карначевка. Село состоит из нескольких частей, разнесённых на расстояние до 1,5 км. Население Население по переписи 2001 года составляло 464 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Примечания
Rzyszczów (obwód wołyński)

Rzyszczów (ukr. Ржищів) – wieś na Ukrainie, w obwodzie wołyńskim, w rejonie łuckim, w hromadzie Marianówka. W 2001 liczyła 584 mieszkańców. W okresie międzywojennym wieś znajdowała się w granicach II RP, wchodząc w skład gminy Brany w powiecie horochowskim, w województwie wołyńskim. Do 2020 w rejonie horochowskim. Przypisy
Rjîșciv, Horohiv

Rjîșciv (în ucraineană Ржищів) este un sat în comuna Bujanî din raionul Horohiv, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația localității Rjîșciv era vorbitoare de ucraineană (100%). Vezi și Lista orașelor din Ucraina Note
Ржищев (Волынская область)

Ржищев (укр. Ржищів) — село на Украине, находится в Марьяновской поселковой общине Луцкого района Волынской области. Код КОАТУУ — 0720880803. Население по переписи 2001 года составляет 584 человека. Почтовый индекс — 45771. Телефонный код — 3379. Занимает площадь 12,02 км². Ссылки Ржищев на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Ржищів (село)

Ржи́щів — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Мар'янівської селищної громади. Населення становить 584 особи. Історія У 1906 році село Бранської волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 70 верст, від волості 7. Дворів 103, мешканців 648. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Горохівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 618 осіб, з яких 301 чоловік та 317 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 581 особа. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську мову. Примітки Посилання Погода в селі Ржищів ЖИВА ВІРА РЖИЩЕВА: ПРЕСТОЛЬНЕ СВЯТО У ХРАМІ ЗАЧАТТЯ ПРАВЕДНОЮ АННОЮ ПРЕСВЯТОЇ БОГОРОДИЦІ
Преображенський Ржищівський чоловічий монастир

Преображенський Ржищівський чоловічий монастир — православний монастир УПЦ МП, у місті Ржищева (Київщина) над Дніпром. Історія Відомий з 1649 p., спочатку чоловічий (у 18 ст. до 1794 греко-католицький), з 1852 — жіночий монастир. Ліквідований радянською владою. 1995 року монастир було відроджено. Від старих споруд збереглися келії кінця XIX ст. Література Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3. Ржищівський Преображенський монастир
Ruzdwiany (obwód iwanofrankiwski)

Ruzdwiany (ukr. Різдвяни) – wieś na Ukrainie, w obwodzie iwanofrankiwskim, w rejonie iwanofrankiwskim (do 2020 w rejonie halickim). Przypisy Bibliografia Ruzdwiany 2.), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 46 .
Rizdveanî, Halîci

Rizdveanî (în ucraineană Різдв`яни) este un sat în comuna Starîi Martîniv din raionul Halîci, regiunea Ivano-Frankivsk, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația localității Rizdveanî era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Риздвяны (Ивано-Франковская область)

Риздвяны (укр. Різдвяни) — село в Бурштынской городской общине Ивано-Франковского района Ивано-Франковской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 216 человек. Занимает площадь 8,155 км². Почтовый индекс — 77130. Телефонный код — 03431. Ссылки Риздвяны на сайте Верховной рады Украины
Різдвяни (Івано-Франківський район)

Різдвяни́ – село Бурштинської міської громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Назва З давніх-давен назву свого села різдвянці пов'язують з вдячністю предків Христу Спасителю, який допоміг їм відродити село, зруйноване Дністром, на новому місці й поселитися до осель напередодні Різдва. Історія Згадується 28 лютого 1452 року в книгах галицького суду. Першу письмову згадку про це поселення на лівобережжі Дністра датують 1461 роком. У податковому реєстрі 1578 р. в селі фіксується піп — отже, вже тоді була церква. У 1939 році в селі проживало 760 мешканців (740 українців, 15 латинників, 5 євреїв). Культура Сьогодні в селі діє церква Вознесіння Христового УГКЦ. Також в селі діє сільський клуб де знаходиться музей історії села. Транспорт Через Різдвяни проходить дорога обласного значення О090301 Більшівці-Княгиничі. Село має пряме автобусне сполучення з Івано-Франківськом. Відомі особи Григорій Крайківський (1872—1923) — за істориком Т. Томашевським, Г. Крайківський був один із перших українців у Ванкувері, відвідавши місто у 1899 р. по дорозі зі штату Пенсільванія (де він працював у копальнях вугілля) до Каліфорнії, щоб записатися до роботи в копальнях золота в Алясці, де можна було працювати за кращу винагороду. Юліан Крайківський (10 серпня 1892 — 14 вересня 1975, Едмонтон) — український маляр. Примітки
Rowanzi

Rowanzi (ukrainisch Рованці; russisch Рованцы Rowanzy, polnisch Rowańce) ist ein Dorf in der ukrainischen Oblast Wolyn mit etwa 1200 Einwohnern (2001). Das erstmals 1230 schriftlich erwähnte Dorf gehörte bis 1793 zur Adelsrepublik Polen-Litauen. Mit den Teilungen Polens fiel die Ortschaft an das Russische Kaiserreich und lag dort bis zum Ende des Ersten Weltkriegs im Gouvernement Wolhynien. Anschließend wurde Rowanzi der Sowjetunion zugeschlagen und kam dort zur Ukrainischen SSR. Seit dem Zerfall der Sowjetunion 1991 ist es ein Teil der unabhängigen Ukraine. Die Ortschaft liegt auf einer Höhe von 191 m am rechten Ufer des Styr. Sie ist von Westen, Norden und Osten vom Rajon- und Oblastzentrum Luzk umgeben und stößt im Süden an das Gemeindezentrum Boratyn. Im Frühjahr 2014 wurden in Rowanzi archäologische Rettungsgrabungen durchgeführt, in deren Verlauf ein Objekt aus dem 10.–11. Jahrhundert entdeckt wurde. Man fand zudem 40, nach christlichem Brauch bestattete Körper aus verschiedenen Zeiten, die zumeist ohne Beilagen beerdigt wurden. Lediglich drei von ihnen waren mit begleitender Ausrüstung bestattet. Insgesamt bestehen die Fundstücke aus drei Töpfen, drei Münzen und zweiundfünfzig Silber- und Bronzeschmuckstücken, die sich inzwischen in einem Museum in Luzk befinden. Am 5. Juli 2017 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Landgemeinde Boratyn, bis dahin war sie Teil der Landratsgemeinde Boratyn im Zentrum des Rajons Luzk. Einzelnachweise
Rovanți, Luțk

Rovanți (în ucraineană Рованці) este un sat în comuna Boratîn din raionul Luțk, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Rovanți era vorbitoare de ucraineană (98,75%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,08%). Note
Рованцы

Рованцы (укр. Рованці) — село в Боратинской сельской общине Луцкого района Волынской области Украины. Код КОАТУУ — 0722880707. Население по переписи 2001 года составляет 1199 человек. Почтовый индекс — 45606. Телефонный код — 3327. Ссылки Рованцы на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Ровеньковский городской совет

Ровеньковский городской совет — одна из административно-территориальных единиц в составе Луганской области c центром в городе Ровеньки. Входит в состав Южно-Луганской агломерации. Население — 81 525 чел. (1 января 2019 года). В том числе городское — 78 489 человека, сельское — 3 036 человек. Состав Ровеньки (городской совет) — 81 525 чел. (на 1 января 2019 года) город Ровеньки — 45 898 чел. пос. Ясеновский — 8 957 чел. пос. Любимовка/Дзержинский — 8 630 чел. пос. Новодарьевка — 4 371 чел. пос. Михайловка — 2 779 чел. пос. Кленовый — 2 070 чел. пос. Нагольно-Тарасовка — 2 060 чел. пос. Картушино/Пролетарский — 1 555 чел. пос. Великокаменка — 1 144 чел. пос. Горняк — 771 чел. пос. Тацино — 254 чел. Всего 1 город, 10 посёлков городского типа, а также сельское население. Экономика Промышленный потенциал города представляют около 30 промышленных предприятий. В структуре выпуска валовой продукции на долю промышленности приходится 100 %, в объёме товарной продукции 95 % составляет угольная промышленность, 5 % — обрабатывающая промышленность. Примечания Ссылки Официальный сайт Ровеньковского городского совета
Ровеньківська міська рада

Ровенькі́вська міська́ ра́да — орган місцевого самоврядування в Луганській області. Адміністративний центр — місто обласного значення Ровеньки. Загальні відомості Ровеньківська міська рада утворена в 1934 році. Територія ради: 217,08 км² Населення ради: 84 007 осіб (станом на 1 листопада 2012 року) Територією ради протікає річка Ровеньок. Адміністративний устрій Міській раді підпорядковані: м. Ровеньки Дзержинська селищна рада смт Любимівка Кленова селищна рада смт Кленовий смт Великокам'янка с. Коробкине с-ще Покровка Михайлівська селищна рада смт Михайлівка смт Гірник смт Тацине Нагольно-Тарасівська селищна рада смт Нагольно-Тарасівка с. Березівка Новодар'ївська селищна рада смт Новодар'ївка с-ще Валянівськ с-ще Калинівка Пролетарська селищна рада смт Картушине с-ще Новоукраїнка с. Залізничне Ясенівська селищна рада смт Ясенівський с. Лобівські Копальні Благівська сільська рада с. Благівка с. Грибуваха с. Новодар'ївка с. Платонівка с. Улянівка Колишні населені пункти Великоведмеже — колишнє селище Новодар'ївської селищної ради, 3 грудня 2009 року виключене з облікових даних рішенням Луганської обласної ради. Склад ради Рада складається з 36 депутатів та голови. Голова ради: Секретар ради: Буйніченко Галина Володимирівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Ровеньківська міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.