NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Церква Святого Василія Великого (Сіль)

Церква Святого Василія Великого — одна з найвизначніших пам'яток архітектури Великоберезнянського району, Закарпатської області, пам'ятка архітектури національного значення (№ 1114). Історія Першу церкву, присвячену Успінню Пресвятої Богородиці, збудували з дерева в 1479 році на великому пагорбі при центральній дорозі. Ця церква згоріла і, можливо, саме те місце називають у селі Згарищем. Історія теперішньої церкви Святого Василя Великого подібна до історії костринської церкви. За версією Львівських реставраторів, дерев'яну церкву збудували в селі Сянки на Львівщині в 1703 р. як триверху, бойківського стилю і перевезли в Сіль чотирма парами волів у кінці XVIII ст. (ймовірно, в 1777 р.).У 1893 році священик Михайло Лендєл організував ремонт церкви та виготовлення нового іконостасу. Отець Михайло також згадує про дати, вирізані старослов'янськими літерами всередині та зовні на вівтарному зрубі. На думку священика, ці дати не мали стосунку до часу спорудження церкви, а лише позначали роки попередніх ремонтів — 1750 та 1820. В 2018 році церква визнана об’єктом культурної спадщини національного значення, який внесено до Державного реєстру нерухомих пам’яток України (№ 070019). Архітектура Дерев'яна церква Святого Василія Великого була зведена у бойківському стилі. У 1834 р. її перебудували. Храм отримав чотирисхилий дах, над бабинцем збудували невелику башту з бароковим завершенням, над вівтарем мініатюрну вежу з конічним шатриком. Дах над центральним зрубом має значний вигин, чітко виявляючи місце, де колись височів центральний пірамідальний верх із заломами. Опасання, що оперізує церкву з усіх боків, спирається на випуски вінців, а на головному фасаді — на чотири стовпи відкритого ґанку. Висота вежі становить 13 метрів. Роль іконостаса виконувало зібрання різних ікон. Так, апостольський ряд було подаровано з Малоберезнянської церкви найімовірніше в 1707 р., намісна ікона св. Василя походила із Ставного, а п'ять пророків та інші ікони — з Сухого. Загальний колорит наближався до коричневого кольору. У 1970 х роках розтесали вікна. Тоді ж розібрали старий іконостас і передали кудись у Росію. Зі старого різьблення збереглися лише царські врата, кивот і престол з балдахіном. Замінено також традиційні двері. Джерела М. Сирохман. П'ятдесят п'ять дерев'яних храмів Закарпаття. К.: Грані-Т, 2008. Примітки Посилання с. Сіль, Великоберезнянський р-н, Закарпатська область
Cerkev Ducha svatého

Cerkev Ducha svatého (ukrajinsky: Церква Святого Духа, rusky: Церковь Святого Духа) je dřevěná pravoslavná cerkev, původně postavena jako řeckokatolická, v obci Huklyvyj, v Zakarpatské Ukrajině v okrese Mukačevo. Cerkev je památníkem lemkovské dřevěné architektury nebo také verchovynského baroka. Cerkev není využívána, neboť věřící využívají nový zděný chrám z roku 1932. Historie Cerkev byla postavena v roce 1649 kolonisty z haličské strany Karpat na horním konci obce Huklyvyj na břehu horského potoka. V 18. století byla na západní části přistavěna věž. V dobách sovětské éry byla cerkev uzavřena a po druhé světové válce sloužila jako muzeum ateismu. V letech 1970–1971 byla opravena. V osmdesátých letech 20. století byla vykradena. V období 1998 až 2001 svatyně kvůli nezájmu úřadů značně zchátrala. Až na konci roku 2001 byla opravena děravá střecha a obnoveno šindelové krytí. V roce 2018 byla cerkev prohlášena za ukrajinskou národní památku. Od 17. do 19. století byla v cerkvi vedena kronika Huklyvyj. Architektura Cerkev je dřevěná roubená orientovaná stavba na půdorysu obdélníku se třemi sruby (kněžiště–loď–babinec) různé velikosti. Na podezdívce z říčního kamene stojí jedlové stěny. Nad babincem se tyčí štenýřová věž zakončená dvojitou barokní bání s lucernou. V západním průčelí je otevřená veranda s plochým stropem. Kolem cerkve obíhá pultová střecha posazená na dřevěných konzolách, které vystupují ze stěn. Chrám je zastřešen sedlovou střechou, nad závěrem zvalbenou. Nad kněžištěm je věžička sanktusníku, opět s barokní bání. Střecha i stěny cerkve nad obvodovou pultovou střechou jsou pokryty šindelem. Interiér Loď a kněžiště mají valenou klenbu. Mezi lodí a babincem je vyřezávaný oblouk. V interiéru se dochoval ikonostas z roku 1784 od německého umělce Franze Peera a několik nástěnných maleb. Zvonice U chrámu stojí památka Ukrajiny, samostatná dřevěná zvonice vysoká osm metrů na půdorysu čtverce. Spodní část je roubená, krytá obvodovou pultovou střechou, a nad ní je další obvodová stříška. Tato část nemá nosnou funkci, je postavena kolem čtyř štenýřů, které mají nosnou funkci a tvoří vyšší hranolovou část s otevřenými zvonovými okny. Zvonice je zakončena nízkou jehlanovou střechou, krytou šindelem stejně jako bedněné štenýřové stěny zvonice. Stavební materiál je stejný jako u cerkve – jedlové trámy. Ve zvonici jsou zavěšeny tři zvony. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Церква Святого Духа (Гукливий) na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Cerkev Ducha svatého na Wikimedia Commons
Церковь Святого Духа (Гукливый)

Церковь Святого Духа (укр. Церква Святого Духа) — деревянная церковь, которая находится в селе Гукливый, Мукачевский район, Закарпатской области Украины. Описание Церковь деревянная, построена из еловых брусьев в XVIII веке, тризрубна, с тремя срубами разного размера. Стены над навесом и крыша покрыты гонтом, башня — дубовым лемехом. Фундамент сложен из речного камня на глиняном растворе. Над притвором возвышается квадратная башня с двухъярусным барочным завершением. Навес, опираясь на выступы срубов, мягко охватывает сооружение со всех сторон и прикрывает крыльцо на западном фасаде, которое декорирован резными столбиками. На полотнища дверей нанесена резьба. Благодаря совместной кровли над тремя срубами памятник выглядит компактным, снаружи почти не ощущается его трехкомпонентное строение. На входом возвышается башня с барочным завершением. Неф и алтарный сруб перекрыт арочным сводом, бабинец — плоским. В 1784 году интерьер церкви был расписан Францем Пеером. Частью архитектурного ансамбля является колокольня высотой 8 метров, нижний ярус которой срубный, а верхний, значительно удлинен — каркасный. Шатровая крыша колокольни и стены покрыты гонтом. С XVII по XIX век в церкви велось составление Гукливской летописи В советское время церковь долго была закрытой и именовалась «музеем атеизма», что позволило сохранить нетронутым интерьер и иконостас 1784 года. Памятник был отреставрирован в 1970—1971 годах. На рубеже XX и XXI веков церковь находилась в плачевном состоянии: гонты прогнили и дождь лил внутрь. Больше всего пострадали угловые соединения, выпуски венцов срубов, крыльцо, навес. Ценой больших усилий общественности к концу 2001 года церковь удалось покрыть новым гонтом, но древесина срубов была поражена грибком и в отдельных местах осталась подгнившей. Примечания Литература Пам’ятники архітектури УРСР, що перебувають під державною охороною: список. — К.: Держбудвидав. — 1956. Артемов А. А Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. Иллюстрированный справочник-каталог. В 4-х т. Т.2. Винницкая, Волынская, Ворошиловградская, Днепропетровская, Донецкая, Житомирская, Закарпатская, запорожская, Ивано-Франковская, Кировоградская, Крымская области. — Киев.: Будівельник, 1984. — 336с. Сирохман М. П’ятдесят п’ять дерев’яних храмів Закарпаття. — К.: Грані-Т, — 2008. — 88с. Ссылки Церковь Святого Духа на сайте Деревянные храмы Украины
Heiliggeistkirche (Rohatyn)

Die Heiliggeistkirche (ukrainisch Церква св. Духа Zerkwa sw. Ducha) ist eine Holzkirche in Rohatyn (Рогатин; Rajon Iwano-Frankiwsk) in der Oblast Iwano-Frankiwsk in der Ukraine. Das Baudenkmal von nationaler Bedeutung gehört zum grenzübergreifenden UNESCO-Welterbe „Holzkirchen der Karpatenregion“ und ist der Aussendung des Heiligen Geistes (Церква Зіслання Святого Духа) geweiht. Sie wird seit 1983 als Museum genutzt und gehörte zur orthodoxen Kirche der Ukraine (УПЦ). Lage Die Kirche liegt am Flussufer im Westen der Stadt Rohatyn, etwa 60 Kilometer südöstlich von Lwiw (Lemberg) entfernt. Sie ist geostet. Geschichte Die Kirche wurde 1598 erbaut und zuletzt 2008 renoviert. Die barocke Ikonostase stammt aus dem Jahr 1650 und ist eine der drei ältesten Ikonostasen des Landes. Im August 1983 wurde das Museum für Holzarchitektur und Malerei als Zweigstelle des Regionalen Kunstmuseums von Iwano-Frankiwsk eröffnet. Die Kirche zählt zu den bedeutendsten Baudenkmalen des Landes und wurde 2010 mit sieben weiteren Holzkirchen in der Ukraine in die Tentativliste des Weltkulturerbes aufgenommen. Die Einschreibung erfolgte am 21. Juni 2013 gemeinsam mit acht weiteren Objekten der Ostkirchen in Polen. Beschreibung Die Kirche gehört zum galizischen Typus der Holzkirchen, wie die ebenfalls zum Welterbe gehörende Paraskewi-Kirche in Radruż (Polen) und die Georgskirche in Drohobytsch, die Heiliggeistkirche in Potelytsch sowie die Dreifaltigkeitskirche in Schowkwa (alle Ukraine). Der Glockenturm erhebt sich über dem Eingang zur Kirche. Museum Das Museum zeigt die barocke Ikonostase, Ikonen der ehemaligen Ikonostase vom Ende des 16. Jahrhunderts, weitere Ikonen des 18. und 19. Jahrhunderts aus Kirchen der Region Rohatyn sowie Skulpturen, Kerzenhalter und alte Drucke. Siehe auch Holzkirchen im slowakischen Teil der Karpaten Holzkirchen im südlichen Kleinpolen Weblinks museum-rogatyn.at.ua: «Музейний комплекс в місті Рогатин. Церква Святого Духа». (ukrainisch, mit vielen Aufnahmen) whc.unesco.org: Wooden Tserkvas of the Carpathian Region in Poland and Ukraine. (englisch) Fußnoten
Église de la Descente-du-Saint-Esprit de Rohatyn

L'église de la Descente-du-Saint-Esprit de Rohatyn est classée comme monument national ukrainien et au Patrimoine mondial de l'UNESCO. Elle est située à Rohatyn en Ukraine. Elle est édifiée au début du XVIe siècle. L'église est utilisée aujourd’hui comme musée, avec une importante collection d'icônes et de mobilier des XVIe – XIXe siècles, provenant des églises environnantes. Notes et références Voir aussi Articles connexes Art ukrainien. Culture ukrainienne. Liste des musées d'art en Ukraine. Liens externes Ressource relative à l'architecture : Liste du patrimoine mondial Ressource relative à la religion : GCatholic.org Portail des musées Portail du catholicisme Portail de l’Ukraine
Церква Успіння Пресвятої Богородиці (Борислав)

Церква Успення Пресвятої Богородиці — чинна греко-католицька церква у місті Бориславі Львівській області, по вул. Степана Бандери. Побудована у листопаді 1929 року. Історія Мразницької церкви У 1835 році в селі Мразниця (південна частина сучасного міста Борислава) була збудована невеличка дерев'яна церква парохом Михайлом Вітошинським. Але до цієї побудови на цьому ж місці теж стояла церква. Про це свідчить хоча б напис на балці церкви, який був знайдений 31 травня 1928 року і сумлінно занотований парохом о. І.Ліщинським «Ту от давніх літ церков була до року (1834) а сія церков року 1835, поставлена за битнощі Вельможнего Пана Ксєндза Вітошинськєго пароха з Борислава у Мразниці (така напись була на бальку сеї церкви). Церков ся за пароха о. І. Ліщинського 31 мая 1928 зістала розібрана і перевезена з долішнім іконостасом до села Каменопіль (парохія Підбірці) коло Львова. Попередня церков після (…) мала згоріти. 31/5 1928. о. Ліщинський». Другий доказ— це ікона «Богоматір», яка передана на зберігання в музей «Дрогобичина» і яку мистецтвознавці датують приблизно XVI століттям. Стара дерев'яна церква у 1928 році була передана греко-католицькій громаді села Кам'янопіль. Громада збудувала у 1929 році нову церкву, яка діяла до жовтня 1962 року, а згодом була закрита та використовувалась під складські приміщення. 26 березня 1989 року церква була знову відкрита, як парафія Російської Православної церкви. З лютого 1991 року— Українська Греко-католицька церква. З 1989 року парохом церкви Успення Пресвятої Богородиці є протоієрей Миколай Пишкович. Історія побудови церкви Розпочато будівництво у червні 1928 року, завершено у листопаді 1929 року, а решта робіт було закінчено в 1931 році. Будувався за і під керівництвом пароха (керівника церкви) Івана Ліщинського, на кошти місцевих жителів та власників копалень нафти у м. Бориславі. Архітектори: Сергій Тимошенко, Олександр Пежанський. Будував церкву інженер Лев Шелевич. Архітектура Церква збудована на високому цоколі з тернопільського каменю, підлога вимощена з чеської плитки, головний престіл збудовано з білого каррарського мармуру, церква прикрашена чотирма вхідними колонами, виготовленими з білого каменя, бані церкви покриті мідною бляхою. Оздоблена 10-ма мистецькими вітражами за проектом відомого художника Петра Івановича Холодного-старшого та під наглядом поета, прозаїка та художника Богдана Лепкого. Реалізувала ці вітражі відома тоді фірма С. Желенського у Кракові в 1929 році. Див. також Кам'янопіль (Пустомитівський район) Література Тарнавський Роман, Микулич Олег. Храми Борислава. — Борислав: Українське товариство охорони пам'яток історії та культури м. Борислава, 2001. — 11с.
Церква Успіння Пресвятої Богородиці (Дрогобич)

Це́рква Успі́ння Пресвято́ї Богоро́диці — парафіяльна греко-католицька церква, на честь Внебовзяття Пресвятої Діви Марії, у місті Дрогобичі. Парафія належить до Дрогобицького деканату, Самбірсько-Дрогобицької Єпархії УГКЦ. Розташування Церква Успіння Пресвятої Богородиці розташована у мікрорайоні вулиць Княгині Ольги та Володимира Великого, в Дрогобичі. Відстань до центра міста становить 3 кілометри. Історія 9 квітня 1991 року Дрогобич відвідав предстоятель Української Греко-Католицької Церкви Мирослав (Любачівський), відслуживши на спеціально зведеному для цієї події дерев'яному помості при дорозі біля Старого Села святкову Літургію в присутності тисяч жителів Дрогобиччини, а також освятив місце для спорудження в місті по вулиці Володимира Великого церкви Успіння Пресвятої Богородиці. 21 серпня 2011 року блаженнійший Патріарх Української греко-католицької церкви Святослав (Шевчук) звершив освячення новозбудованої церкви Успення Пресвятої Богородиці і очолив Архієрейську Літургію. 7 квітня 2012 року, в свято Благовіщення Пресвятої Богородиці ієрейські свячення в церкві з рук правлячого архірея преосвященного владики Ярослава (Приріза), єпископа Самбірсько-Дрогобицького, отримав колишній семінарист, а тепер префект з навчання Дрогобицької духовної семінарії блаженних священномучеників Северина, Віталія та Якима УГКЦ, доктор богослов'я Роман (Андрійовський), для якого ця парафія є рідною. Наступного дня, в Вербну неділю, отець Роман провів у церкві свою першу Божественну Літургію. 17 квітня 2012 року дитяча частина хору при церкві Успіння Пресвятої Богородиці брала участь у святкуванні в місті Великої Гаївки, зокрема виконала святковий концерт біля пам'ятника Степану Бандері в однойменному парку. При церкві парафії Успіння Пресвятої Богородиці відбуваються дитячі духовно-відпочинкові табори «Веселі канікули з Богом». Парохи 14 березня 1996 року адміністратором парафії був призначений протоієрей Тарас Кусьпісь. У грудні 2006 року адміністратором парафії був призначений митрофорний протоієрей Олексій Дем'яновський, сотрудником парафії — протоієрей Григорій Комар. Станом на листопад 2020 року адміністратором парафії був митрофорний протоієрей Олексій Дем'яновський, сотрудниками: ієрей Тарас Коцюба, військовий капелан, та ієрей Ігор Цмоканич, викладач Дрогобицької духовної семінарії. З другої половини листопада 2020 року парафію Успіння Пресвятої Богородиці очолив протоієрей Ростислав Мелех. Світлини Джерела Нариси з історії Дрогобича (від найдавніших часів до початку XXI ст.) Дрогобич, видавництво «Коло», 2009 рік;— ISBN 978-966-7996-46-8. Примітки Посилання Парафія Успіння Пресвятої Богородиці на Facebook Блаженнійший Патріарх Української греко-католицької церкви Святослав Шевчук освятив церкву Успення Пресвятої Богородиці [Архівовано 28 січня 2015 у Wayback Machine.] Блаженніший Святослав під час посвяти церкви у Дрогобичі [Архівовано 16 жовтня 2011 у Wayback Machine.] на сайті Самбірсько-Дрогобицька єпархія УГКЦ Церква Успіння Пресвятої Богородиці [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] на Wikimapia
Église de Théodose-des-Grottes

L'église de Saint-Théodose (ukrainien : Церква Феодосія Печерського) est un édifice religieux situé en Ukraine à Kiev qui fait partie de la laure des Grottes de Kiev. Histoire Elle est dédiée à Théodose des Grottes. Elle a été érigée entre 1698 et 1700 aux frais du colonel cosaque Constantin Mokievsky sur le site d'une ancienne église en bois. Galerie d'images Voir aussi Articles connexes Laure des Grottes de Kiev Grand clocher de la laure des Grottes de Kiev Cathédrale de la Dormition de la laure des Grottes de Kiev Notes et références Liens externes (uk) Site officiel de la laure Portail de l’architecture chrétienne Portail de l’Ukraine Portail du patrimoine mondial Portail du christianisme orthodoxe
Церква Феодосія Печерського

Церква Феодосія Печерського — пам'ятка архітектури, зведена в стилі українського бароко поблизу Києво-Печерської лаври наприкінці XVII ст. Знаходиться за межами лаврських мурів, але належить до Лаври і заповідника. Збудована на честь одного із засновників монастиря Феодосія Печерського. В теперішній час церква належить Православній церкві України. Історія Церкву побудували у 1698—1700 роках коштом козацького полковника Костянтина Мокієвського на місті дерев'яної церкви, побудованої у І половині XVII ст. Храм належав Києво-Печерській лаврі. Після спорудження Печерської фортеці церква перейшла в розпорядження єпархіяльного керівництва. У 1830 році церква була оточена будівлями і цегляною огорожею з брамою. Під час Другої світової війни церква значно постраждала від пожежі. У 1960-ті роки були проведені реставраційні роботи. У церкві встановили новий іконостас. Архітектура За своїм типом споруда належить до українських трикамерних церков і закінчується трьома високими банями. Фасади прикрашені у стилі українського бароко. Північний і південний фасад мають по три видовжені віконних отвори, над ними розташовувалися зображення святих. У два яруси розташовано невеличкі вікна, прикрашені складною лиштвою і трикутними сандриками. Живопис у церкві не зберігся. Див. також Список мурованих храмів у стилі українського бароко Національний Києво-Печерський історико-культурний заповідник Свято-Феодосіївський монастир Примітки Джерела Кілессо С. К. Києво-Печерська Лавра, — К., Техніка, — 2003. — 200 стор.: іл. Посилання Офіційний вебсайт Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника [Архівовано 1 грудня 2018 у Wayback Machine.]
Церква Царя Христа (Майзлі)

Це́рква Царя́ Христа́, також відома як це́рква на Ма́йзлях, — греко-католицька церква в Івано-Франківську. При церкві діє монастир отців Василіян. Будівництво церкви було розпочато в 1928 році і тривало сім років. Проєкт розробив львівський архітектор Олександр Пежанський, а роботами керував відомий український будівельник Т. Грицак. Храм зведений у візантійському стилі із п'ятьма куполами. За радянських часів будівлю церкви використовували як склад. 24 червня 1989 року храм освятили, а потім відремонтували. На даний час ігуменом і парохом є о. Артемій Новіцький. Сучасна діяльність У Церкві Царя Христа є такі церковні хори, як: Хор «Кантемус»; Молодіжний хор «Істина»; Молодіжний хор «Осанна»; Хор «Надія»; Дитячий хор «Божі Ангелята». В монастирі ЧСВВ отців Василіян при церкві Царя Христа діють численні парафіяльні спільноти — Катехизація (підготовка дітей до Першого Святого Причастя). Примітки Посилання Сайт монастиря отців Василіян при церкві Христа Царя Ігор Скленар. Монастир Христа Царя в Івано-Франківську — один з наймолодших на Прикарпатті [Архівовано 2 лютого 2014 у Wayback Machine.].
Церковь Перенесения Мощей Святого Николая (Турка)

Церковь Перенесения Мощей Святого Николая (укр. Церква перенесення мощів святого Миколая) — деревянный греко-католический храм в городе Турка Львовской области, образец бойковского стиля, памятник архитектуры национального значения. История Расположена на городском кладбище в урочище Локоть. Построена, как свидетельствуют надпись в внутри за 1820 год — в 1776 году, что подтверждается исследованиями Михаила Драгана. По данным, собранным исследователем Иваном Юсиповича, церковь построенная на средства владельца города (помещика) Яна Калиновского в 1750 году. Рядом с церковью Калиновский выделил землю под городское кладбище — с тех пор в городе украинцев и поляков начали хоронить на общем кладбище. Описание Церковь является типичным образцом бойковского деревянного церковного строительства. Церковь тризубная трехъярусная, с декоративной аркадой-галереей над притвором. Строение храма отличается некоторой асимметричностью башен, разной высотой ярусов. Наибольшие размеры имеет неф, значительно меньше — алтарь и бабинец. Центральная и западная башни четырёхъярусные, восточная — трёхъярусная. Над притвором вокруг верхнего яруса расположена закрытая галерея, которая не только украшает церковь, но и придает ей оборонный характера. Два окна второго яруса нефа является композиционным центром всего храма. Нижний ярус соединён с галереей, которая опущена достаточно низко и опирается на консоли. Башни завершают пирамидальные кровли с барабанами и маленькими грушевидными головками, на которых размещены достаточно высокие кресты. Внешний вид храма со временем несколько изменился. К бабинцу с запада достроен притвор, а к алтарю с южной стороны — ризница. Гонтовые покрытия стен были заменены тёсом, крыша — перекрыт железом. Церковь имеет входы с запада и юга. Иконостас выполнен в стиле барокко. Ко времени построения в центре города нового храма Святых Петра и Павла, церковь перенесения мощей святого Николая функционировал как главный храм греко-католической общины города Турка, сегодня же используется, главным образом как поминальный храм. Литература Слободян Василь. Церкви України. Перемиська єпархія. — Львів: ІУ, 1998. — С.691 Гайда Ю. Турка — нова столиця Бойківщини. Туристичний довідник.- Ужгород: Патент, 2006. — С.6-7 Ссылки Церковь перенесения мощей святого Николая