Асканія-Нова (заповідник)

Біосферний заповідник «Асканія-Нова» ім. Фальц-Фейна — науково-дослідна установа в системі Національної академії аграрних наук України, державний заповідник, заснований 1898 року Фрідріхом Фальц-Фейном. Назву місцевості дав один з її попередніх власників — герцог Фрідріх Фердинанд Ангальт-Кетен-Плесський у 1841 році на честь власного маєтку Асканії в Німеччині. Звідти — «Асканія-Нова». У 1920-х роках заповідник мав іншу назву — «Чаплі». Цей топонім походить від давнього українського терміна «чапеля», або «чапля», що означає «під» (западина). До нашого часу цей термін застосовується лише до найбільшого зі збережених степових подів, що також розміщений у заповіднику — Великий Чапельський під. Асканія-Нова є унікальним не лише для України, а й для всього світу. Це найбільший степовий заповідник Європи, якого щороку відвідувало близько 140 тисяч туристів. Географія Заповідник міститься на Причорноморській низовині, яка являє собою пласку, дещо нахилену на південь рівнину, що прилягає до Чорного й Азовського морів. Розташована між дельтою Дунаю на заході й річкою Кальміус на сході. Висоти від −5 (поблизу Куяльницького лиману) до 179 м, у середньому 90…150 м. За тектонічною будовою низовина є частиною Причорноморської западини, заповненої майже горизонтальними потужними шарами осадових порід, переважно морських відкладів палеогену та неогену (глини, піски, піщано-глинисті і піщано-вапнякові породи, вапняки), на яких лежать континентальні відклади антропогенового віку — червоно-бурі глини, ліси, лісоподібні суглинки. Третинні породи відслонюються лише в долинах річок і подекуди — на березі моря. Великий Чапельський під Великий Чапельський під — це територія з нижчим рівнем ґрунту десь на 9 метрів порівняно з іншими ділянками, звідси назва — під, низовина. Саме тут скупчуються талі води, що важливо для заповідника. Великий Чапельський під є водно-болотним угіддям заповідника міжнародного значення. Тут табуни диких копитних тварин, загалом до 1000 голів, більшу частину року перебувають на вільному випасі. Серед рідкісних рослин роду гігрофітів — зіркоплідник частуховий (Damasonium alisma). До Червоної книги України занесені наступні представники асканійської флори: карагана скіфська, ковила українська, ковила Лессінга, ковила волосиста, тюльпан Шренка, тюльпан скіфський. Ніде, крім Асканії, не зустрічається рябчик шаховий або великий. Клімат Історія заповідника 1800-ті: заснування і розквіт Територія була заселена ще в давні часи. Тут знайдено мідні прикраси доби пізньої бронзи, виявлено поховання кочівника з конем, кілька кам'яних баб XI —XIII століття. Неподалік сучасного селища пролягав один із чумацьких шляхів. Саме в цьому місці чумацький шлях перетинався з поштовою дорогою, що йшла з Мелітополя на Олешки. На перехресті цих шляхів і виникло поселення Чаплі, яке вперше згадується в документальних матеріалах 1822 року. Після закріплення Російської імперії на узбережжях Чорного та Азовського морів наприкінці XVIII століття почалося більш жваве заселення цих місць. Необжиті землі, царський уряд роздавав за невисокими цінами. 1828 року німецький герцог Ангальт-Кетенський придбав тут 42,3 тис. десятин. Через 13 років у степу поблизу Чапель виник хутір, названий герцогом на честь власного маєтку Асканія у Німеччині Асканією-Новою. На своїх землях герцог почав розводити мериносових овець, але господарство з часом занепало і 1856 року він продав маєток іншому колоністові — Фейну. Згодом Фейн поріднився зі ще одним німецьким поміщиком — Фальцем. Скуповуючи навколишні землі, Фальц-Фейни швидко стали «королями вівчарства» на півдні України. В маєтку налічувалося близько 200 постійних робітників, всього тут мешкало 312 осіб, 1831 року була відкрита школа. Посезонно на літніх польових роботах працювали сотні найманих робітників. Засновник Асканійського заповідного комплексу нащадок королів вівчарства Фрідріх Фальц-Фейн був широко освіченим біологом і добрим організатором. 1874 року в Асканії Фрідріхом Фальц-Фейном був заснований зоопарк. Саме йому дісталась «Асканія-Нова» у спадок, з-поміж численних маєтків родини на території нинішніх Херсонщини і Запоріжжя. Метою створення зоопарку була передова ідея Ф. Е. Фальц-Фейна навчитись відтворювати у напіввільних умовах рідкісні види тварин, щоб згодом могти поновити їх у природі в разі вимирання останніх. Також, одним з перших в регіоні він розпочав кільцювання птахів під час міграції. У 1887 році було створено ботанічний сад. У 1898 році. Ф. Е. Фальц-Фейн оголошує про відкриття заповідника — недоторканої ділянки цілинного степу. Зберегти її з метою подальшого вивчення та спостереження за природними процесами землевласника надихнув відомий ботанік Йосип Пачоський. 1900-1920-ті: період становлення Ще в роки Української народної республіки 1 квітня 1919 року була оголошена народним заповідним парком, а згодом, вже у СРСР 8 лютого 1921 — Державним степовим заповідником УРСР. На Асканію-Нову було покладено завдання зберігати і вивчати природу цілинного степу, а також акліматизувати та вивчати можливо більше число видів тварин і рослин, які мають народногосподарське значення. При Асканії-Новій були створені науково-степова станція, зоотехнічна станція з племінним господарством, фітотехнічна станція та інші наукові заклади. Значно розширено зоопарк і ботанічний сад. 1926 року заповідник перейменували на «Перший державний степовий заповідник „Чаплі“ ім. Х. Г. Раковського» (саме його декретом заповідник був оголошений 1919 року. 1930-ті: занепад З 1932 року на базі державного заповідника Асканія Нова, до 1956 року — Всесоюзний науково-дослідницький інститут гібридизації та акліматизації тварин імені М. Іванова, сучасна назва Інститут тваринництва степових районів ім. М. Ф. Іванова «Асканія-Нова» — Національний науковий селекційно-генетичний центр з вівчарства. У заповіднику починалася наукова діяльність багатьох вчених, зокрема С. І. Медведєва, І. К. Лопатіна. 1933 року у заповіднику відбулись масові арешти переважної більшості працівників (в тому числі всього керівництва і наукового складу), після чого заповідник фактично перестав існувати як природоохоронна установа та втратив свій номінальний статус. 1980-2000-ні: відновлення У 1983 році заповідник «Асканія-Нова» отримав статус «біосферний заповідник» ЮНЕСКО, що дало поштовх поновленню його юридичного статусу. 1984 року, заповідник внесено до Міжнародної мережі біосферних резерватів ЮНЕСКО. Після цього, у 1985 році в заповіднику проходили знімання серії «Остання ділянка незайманого степу» (англ. Last of the Virgin Steppe) для британського документального телевізійного серіалу «Даррелл в Росії», що розповідає про візит в Радянський Союз відомого англійського письменника-натураліста Джеральда Даррелла. 1989 року у складі УНДІТ «Асканія-Нова» було виділено у самостійну держбюджетну установу Біосферний заповідник «Асканія-Нова». З 1964 по 1992 рік включно, за винятком 1976 року, щоліта в Асканію-Нова на практику в інститут тваринництва приїжджали студенти сільськогосподарського факультету Університету Дружби Народів імені Патріса Лумумби (м. Москва). За 28 років близько 260 молодих людей із майже 60 нинішніх країн світу побували на літній практиці в Асканії. Багато хто з них надалі став визначними людьми у своїх країнах: міністрами, послами, професорами, радниками президентів, керівниками агрогосподарств, письменниками, журналістами, перекладачами тощо. Та й просто хорошими фахівцями у своїй галузі чи громадськими діячами. Водночас дюжина асканійців у різні роки та на різних факультетах — головним чином на сільськогосподарському — навчалася в УДН. У 1995 році було поновлено статус заповідника. З квітня 1990 по грудень 2021 року посаду директора обіймав еколог та зоолог Гавриленко Віктор Семенович. З грудня 2021 року посаду директора обіймає ботанік Шаповал Віктор Володимирович. Заповідник «Асканія-Нова» під час російсько-української війни Біосферний заповідник «Асканія-Нова» був окупований в перші ж години повномасштабного вторгнення: 24 лютого 2022 року о дев'ятій годині ранку на кордоні Асканії-Нової і Чаплинки вже з'явилася російська техніка. За повідомленнями українських джерел, на території заповідника фіксувалося розміщення російської військової техніки та використання окремих ділянок у військових цілях. На початку вересня 2023 стало відомо, що окупанти розмістили на території “Асканія-Нова” 11 опорних точок армії, а саме засоби протиповітряної оборони й бронетанкові війська. На момент окупації на території біосферного заповідника «Асканія-Нова» було обліковано 500 видів вищих рослин та понад 3000 видів тварин. Першою зафіксованою втратою серед тварин заповідника під час окупації став самець антилопи нільгау, який у серпні 2022 року загинув, розбившись об огорожу загону внаслідок паніки від прольоту авіації ВПС РФ. У лютому 2023 року в біосферному заповіднику загинули 23 молоді страуси. Окупаційна адміністрація пояснила їхню загибель спалахом пташиного грипу та запровадила карантин в Асканії-Нова і 10-кілометровій зоні навколо селища, однак через відсутність доступу українських ветеринарних служб незалежно підтвердити причину загибелі птахів було неможливо. У квітні 2023 року в соціальних мережах були оприлюднені фотографії, на яких російські військовослужбовці позували з убитими козулями, добутими на території біосферного заповідника «Асканія-Нова». Станом на серпень 2024 року, за повідомленнями українських джерел, унаслідок порушення умов утримання та ускладнень, пов’язаних з окупацією, біосферний заповідник «Асканія-Нова» зазнав втрат серед інших тварин, зокрема загинуло приблизно 150 сайгаків, 28 безкілевих птахів, 4 кафрських буйволи, 1 такін та 1 як. Частина тварин загинула від переохолодження. У березні 2025 року було окремо зафіксовано загибель 33 особин тварин, серед яких 27 страусів ему, один страус нанду, олень Давида та буйвол кафрський. За фактами загибелі тварин правоохоронними органами відкрито кримінальні провадження. Перебування заповідника під тимчасовою окупацією призвело до порушення його нормального функціонування. Понад рік, до березня 2023 року, попри російську окупацію, управління заповідником та виплата заробітної плати працівникам здійснювалися з боку України. В установі залишилося 140 із 268 штатних працівників, переважно обслуги, яка забезпечувала утримання тварин зоопарку та догляд за дендропарком. За словами директора Біосферного заповідника «Асканія-Нова» Віктора Шаповала, збереження унікальної колекції тварин і рослин залежало від присутності працівників на території заповідника, оскільки без догляду вона могла загинути; водночас перебування співробітників в окупації було спрямоване на збереження установи, а не на співпрацю з окупаційною владою. Придбання корму для тварин та інші видатки фінансувались за рахунок пожертв і внесків. 20 березня 2023 року російські окупаційні сили разом із колаборантами встановили в заповіднику окупаційну адміністрацію. Після встановлення контролю окупаційною адміністрацією доступ до території заповідника було обмежено, а сама установа фактично перетворилася на закритий об'єкт. Управління заповідником перейшло під контроль представників окупаційної влади, що обмежило можливості української адміністрації самостійно визначати подальшу діяльність установи. Управління заповідником окупанти передали Дмітрію Мєщєрякову, який 7 березня 2023 року зареєстрував у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб РФ юридичну особу «Государственное автономное учреждение "Биосферный заповедник "Аскания-Нова"». У назві цієї структури не було зазначено імені Ф. Е. Фальц-Фейна, яке присутнє в офіційній назві української установи. Після цього окупаційна адміністрація почала інтегрувати заповідник до російської системи природоохоронних установ та здійснювати його діяльність відповідно до російського законодавства. У листопаді 2023 року окупаційний директор заповідника заявив про початок процесу переведення «Асканії-Нова» у федеральну власність. 15 листопада 2024 року уряд Російської федерації ухвалив постанову № 1566 про створення на тимчасово окупованій території Херсонської області «Государственного природного биосферного заповедника «Аскания-Нова» имени Ф.Э. Фальц-Фейна» та «Государственного природного заказника федерального значения «Асканийский». Згідно з документом, «заповідник розміститься на території Чаплинського муніципального округу і займе близько 11,3 тисячі гектарів. Площа заказника «Асканійський» становитиме понад 22 тис. га». Обидва об’єкти будуть у віданні міністерства природних ресурсів та екології РФ. Таким чином російська влада завершила переведення заповідної території до федеральної системи особливо охоронюваних природних територій РФ. За інформацією легітимної адміністрації заповідника та українських правоохоронних органів, після окупації у 2022 році представники окупаційної адміністрації та російських природоохоронних структур організували незаконне вивезення рідкісних і зникаючих тварин. Представники легітимної адміністрації заповідника зазначали, що переміщення тварин відбувалося без погодження з українською установою та під виглядом «обміну» між природоохоронними установами. Такі дії, на думку керівництва заповідника, порушували міжнародні зобов’язання щодо охорони рідкісних видів, зокрема вимоги Конвенції про міжнародну торгівлю видами дикої фауни і флори, що перебувають під загрозою зникнення. 1 грудня 2023 року окупаційна адміністрація здійснила так званий «обмін» тварин із Державним природним біосферним заповідником «Ростовський» та асоціацією «Жива природа степу» (м. Ростов-на-Дону) в межах підписаних «угод про творчу співпрацю». Унаслідок цього з колекції зоологічного парку «Асканія-Нова» було вивезено дві зебри Чапмана, двох бізонів американських, двох коней Пржевальського та одного оленя Давида; під час транспортування загинув ще один олень Давида. Натомість до «Асканії-Нової» було завезено двох самців антилопи канна, двох двогорбих верблюдів та самця гуанако. Окупаційна сторона подавала ці переміщення як «оновлення колекції» та «співпрацю» між установами, однак українська сторона розцінювала їх як незаконне вивезення тварин із території заповідника, який перебуває під окупацією. За даними Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, про цю ситуацію були поінформовані відповідні державні органи. Міндовкілля підготувало повторні звернення до секретаріатів міжнародних природоохоронних конвенцій та організацій, зокрема Бернської, Рамсарської, Боннської конвенцій, ЮНЕСКО, Міжнародного союзу охорони природи та секретаріату CITES. Ще один випадок переміщення тварин зафіксовано 23 квітня 2024 року: до Криму було незаконно вивезено три особини зебри Чапмана з подальшим переміщенням до приватних зоопарків «Сказка» та «Тайган» у рамках «обміну» з Ялтинським зоопарком «Сказка». Станом на серпень 2024 року, за оцінками українських природоохоронних організацій та медіа, унаслідок дій окупаційної адміністрації з території заповідника було незаконно вивезено або переміщено: 12 зебр Чапмана, 3 особини української сірої худоби, 2 коней Пржевальського, 2 бізонів, 1 оленя Давида. Загальна сума збитків, завданих незаконним вивезенням тварин та іншими діями окупаційної адміністрації, станом на квітень 2026 року оцінюється у 85,2 млн грн. За публічного обвинувачення прокурорів Спеціалізованої екологічної прокуратури Херсонської обласної прокуратури так званого директора біосферного заповідника «Асканія-Нова» було визнано винним у колабораційній діяльності та порушенні законів і звичаїв війни, пов'язаному з незаконним вивезенням рідкісних тварин із території заповідника. Суд призначив йому покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна та забороною обіймати посади в органах влади та у сфері публічних послуг строком на 15 років. У 2026 році правоохоронні органи України повідомили про заочну підозру Олегу Зубкову — власнику кримських парку левів «Тайган» та зоопарку «Сказка». За даними слідства, у 2024 році Зубков разом із так званим директором заповідника Дмітрієм Мєщєряковим організував вивезення до Криму трьох особин сірої української породи великої рогатої худоби та десяти зебр Чапмана. Завдані заповіднику збитки оцінено приблизно у 67,3 млн грн. Йому інкримінують порушення законів та звичаїв війни, пов’язане з розграбуванням біосферного заповідника. За оцінками українських фахівців, унаслідок російської окупації природоохоронний режим заповідника був суттєво порушений. Втрата контролю над територією, діяльність окупаційної адміністрації та переміщення тварин створили загрозу для збереження унікальних екосистем і зоологічних колекцій «Асканії-Нової». За час окупації станом на вересень 2023 року в заповіднику відбулося сім пожеж. Науковці Української природоохоронної групи підрахували масштаби руйнувань кожної з цих пожеж: 29 липня 2022 року — локальна пожежа на околиці села Комиш, яка межує з однойменним перелогом у складі заповідного масиву «Південний», площа згарища становила 2,08 га 10 серпня 2022 року — масштабна пожежа у буферній зоні та антропогенних ландшафтах (прилеглі до заповідного степу сільськогосподарські угіддя), яка охопила 1 321,91 га 18 серпня 2022 року — на ділянці «Північна» вигоріло 49,34 га цілинного степу з виходом 7 га згарища на прилеглу стерню у буферній зоні 25 серпня 2022 року — через загоряння узбіччя дороги в буферній зоні (район аеродрому) вигоріло 21,86 га 17 березня 2023 року — згоріло 23,03 га масиву "Південний" (зокрема 9 га заповідної ділянки «Стара») 22 серпня 2023 року — на території заповідної ділянки «Великий Чапельський під» вигоріло 344,53 га 1 вересня 2023 року — в межах масиву «Південний» пожежею охоплено 1 791,72 га У заповідній зоні, де зростають формації рослинності, занесені до Зеленої книги України, вигоріло 2 208,62 га, а загальна площа вигорілих територій у межах заповідника становила 3 594,12 га. За оцінками Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, загальна площа, охоплена пожежами, могла сягати до 7 тис. га. Наприкінці червня — на початку липня 2026 року на території заповідника сталася серія масштабних пожеж. За даними адміністрації заповідника, у період з 24 червня по 6 липня вогнем було охоплено 2724,2 га заповідного степу, що становить близько чверті його площі. Перші великі займання 24 та 29 червня знищили 1928 га цілинного степу в масиві «Південний», а пожежа 29 червня також поширилася на 566,6 га сільськогосподарських угідь буферної зони. Адміністрація заповідника пов'язує збільшення кількості пожеж із посиленням руху транспорту поблизу заповідної території після зміни окупаційною владою схеми руху, тоді як окупаційна адміністрація називала причиною окремих загорянь падіння безпілотних літальних апаратів. Площі згарищ були підтверджені даними супутникового моніторингу. За повідомленням окупаційної адміністрації, внаслідок пожеж було знищено понад 3100 га заповідного степу на території біосферного заповідника «Асканія-Нова», а також 570 га на території заказника «Асканійський». За її твердженням, пожежі були локалізовані, однак тривале горіння та високі температури призвели до обміління ставків у степовій зоні та пересихання каналів у Великому Чапельському поді. Адміністрація заповідника зазначала, що зменшення рівня води створює додаткову загрозу для водно-болотних угідь і тварин, які залежать від цих водойм, а також ускладнює відновлення екосистем після пожеж. Збереження наукової діяльності та відновлювальні проєкти Ще у 2020 році фахівці біосферного заповідника «Асканія-Нова» розробили програму відновлення деградованих ділянок Тарутинського степу. До заказника завезли 20 куланів і 8 європейських ланей, започаткувавши проєкт із відновлення популяцій цих тварин у регіоні Нижнього Дунаю. Того ж року на збережених ділянках степу зібрали насіння місцевих рослин, яким засіяли близько 250 га раніше розораних земель. Частину території залишили для природного відновлення рослинного покриву. За оцінками фахівців, досягнення стабільного відновлення степових екосистем може потребувати від п'яти до десяти років. Подальший розвиток території передбачається здійснювати відповідно до принципів ревайлдингу, спрямованих на відновлення природних процесів і мінімізацію антропогенного впливу. Після втрати контролю над основною територією заповідника науковці біосферного заповідника «Асканія-Нова» у співпраці з природоохоронними організаціями продовжили реалізацію проєктів із відновлення степового біорізноманіття в Буджацьких степах, зокрема створення адаптаційних вольєрів і програм реінтродукції куланів, ланей, оленів та бабаків з метою збереження генофонду та можливого відновлення популяцій у майбутньому. 10 червня 2025 року Буджацька селищна рада, біосферний заповідник «Асканія-Нова» та громадська організація Rewilding Ukraine підписали меморандум про створення Центру відновлення степового біорізноманіття на території ландшафтного заказника «Тарутинський степ» у Буджацькій громаді Одеської області. Для нового підрозділу заповідника було виділено земельну ділянку площею 67,3 га. Відповідно до меморандуму, співпраця передбачає відновлення деградованих ділянок степу за науково-методичного супроводу фахівців біосферного заповідника «Асканія-Нова», створення адаптаційних вольєрів для куланів, сайгаків, оленів, а також бабаків, ховрахів, хом'яків і рідкісних степових птахів, зокрема дрохви та степового журавля. Проєкт також передбачає відродження експериментального стада української сірої худоби та підтримку традиційного пасовищного скотарства, створення науково-дослідного полігону біосферного заповідника «Асканія-Нова», а також збереження культурної спадщини регіону, розвиток екотуризму та інтеграцію історичних об'єктів до туристичних маршрутів. Станом на 2026 рік біосферний заповідник «Асканія-Нова» пройшов державну атестацію наукових установ. Він є головним виконавцем Програми наукових досліджень НААН «Заповідна справа» на 2026–2030 роки та продовжує видавати фаховий науковий журнал «Вісті Біосферного заповідника «Асканія-Нова». Вшанування На державному рівні 16 грудня 2020 року Верховна Рада України ухвалила Постанову «Про відзначення пам’ятних дат і ювілеїв у 2021 році», в якій зазначається про урочисте відзначення на державному рівні у 2021 році «100 років із дня заснування державного степового заповідника "Асканія-Нова" (нині - Біосферний заповідник "Асканія-Нова" імені Ф.Е. Фальц-Фейна Національної академії аграрних наук України) (08.02.1921)» У 1998 році виходять монети присвячені 100-річчю біосферного заповідника «Асканія-Нова». 2008 року, «Асканія-Нова» стала переможцем акції «Сім природних чудес України». У 2009 році цей біосферний заповідник представляв Україну у Всесвітньому конкурсі «New 7 Wonders of Nature» (New 7 Wonders of Nature). Структура території Площа біосферного заповідника становить 33 307,6 га, з них 11 054 га — «заповідна зона». Територія заповідника розділена на три великі частини, нерізко відокремлені одна від одної : «Північну» Великий Чапельський під «Південну» Ботанічний сад Під нього відведена територія у 167 гектарів. Перші ділянки саду розплановані ще у 1887 р. На кінець 20 століття колекція рослин досягла більше 1000 видів чагарників та дерев. Краєвиди саду підсилені ставком і павільйоном Грот, де колись знімали давню кінострічку «Діти капітана Гранта». Зоологічний парк Заповідник утримує близько 800 різновидів диких копитних та гібридних форм свиней, оленів, коней Пржевальського, бізонів, антилоп, баранів, биків, верблюдів, лам, віслюків куланів, шотландських поні. Частиною зоопарку є орнітопарк, розміщений поблизу ставків з протоками та острівцями. В орнітопарку нараховують понад 60 різновидів птахів: лебеді, фазани, качки, лелеки, гуси єгипетські та індійські, страуси африканські. Крім того, у заповіднику водяться такі рідкісні для України птахи, як південноамериканський нанду та австралійський ему. Території природно-заповідного фонду, що входять до складу БЗ «Асканія-Нова» Нерідко, оголошенню національного парку або заповідника передує створення одного або кількох об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. Внаслідок цього, великий БЗ зрештою поглинає раніше створені ПЗФ. Проте їхній статус зазвичай зберігають. До складу території біосферного заповідника «Асканія-Нова» входять такі утворення ПЗФ України: Дендрологічний парк загальнодержавного значення «Асканія-Нова» Загальнозоологічний заказник місцевого значення «Асканійський» Біорізноманіття Рослинний світ Флора вищих рослин заповідного степу, за даними різних досліджень, складала 451—478 видів. За результатами аналізу попередніх флористичних зведень, поточних реінвентаризаційних обстежень 2003—2010 рр. та критичної ревізії гербарних колекцій конспект судинної флори природного ядра заповідника наразі становить 509 видів У заповіднику виявлено 6 видів судинних рослин з Червоного списку МСОП, 9 видів з Європейської Червоної книги, 20 з Червоної книги України, 2 з Додатку І Бернської конвенції (разом — 26 видів): Астрагал Геннінга (Astragalus henningii (Steven) Klokov) (МСОП, ЄЧС, ЧКУ) Астрагал зігнутий (Astragalus reduncus Pall.) (МСОП, ЄЧС, ЧКУ) Волошка Талієва (Centaurea taliewii Kleopow) (МСОП, ЧКУ) Пісочник жорсткий (Eremogone rigida (M. Bieb.) Fenzl) (МСОП) Жовтозілля дніпровське (Senecio borysthenica (DC.) Andrz. ex Czern) (ЄЧС) Залізняк гібридний (Phlomis hybrida Zelen.) (ЄЧС) Залізняк скіфський (Phlomis scythica Klokov et Des.-Shost.) (ЄЧС, ЧКУ) Зіркоплідник частуховий (Damasonium alisma Mill.) (ЧКУ) Плодоріжка рідкоквіткова (Orchis laxiflora Lam.) (ЧКУ) Карагана скіфська (Caragana scythica (Kom.) Pojark.) (ЄЧС, ЧКУ) Ковила волосиста (Stipa capillata L.) (ЧКУ) Ковила Лессінга (Stipa lessingiana Trin. et Rupr.) (ЧКУ) Ковила азовська (Stipa maeotica Klokov et Ossycznjuk) (ЧКУ) Ковила українська (Stipa ucrainica P.Smirn.) (ЧКУ) Ламкоколосник ситниковий (Psathyrostachys juncea (Fisch.) Nevski) (ЧКУ) Льонок Біберштайна (Linaria biebersteinii Besser) (МСОП) Плакун чебрецелистий (Lythrum thymifolia L.) (ЧКУ) Руслиця угорська (Elatine hungarica Moesz) (ЧКУ) Рябчик малий (Fritillaria meleagroides Patrin ex Schult. et Schult. f.) (ЧКУ) Ситник круглоплодий (Juncus sphaerocarpus Nees) (ЧКУ) Тюльпан скіфський (Tulipa scythica Klokov et Zoz) (ЧКУ) Тюльпан Шренка (Tulipa schrenkii Regel) (ЧКУ) Ферула східна (Ferula orienthalis L.) (БЕРН) Часник Реґеля (Allium regelianum A.Becker ex Iljin) (МСОП, ЄЧС, БЕРН, ЧКУ) Часник скіфський (Allium scythicum Zoz) (ЄЧС, ЧКУ) Щавель український (Rumex ucranicus Fisch. ex Spreng.) (ЄЧС) До ІІ видання Зеленої книги України (2009) занесені 5 формацій рослинності асканійського степу: мигдалю степового (Amygdaleta nanae), карагани скіфської (Caraganeta scythicae), ковили Лессінга (Stipeta lessingianae), ковили української (Stipeta ucrainicae) та ковили волосистої (Stipeta capillatae). Тваринний світ У заповіднику зареєстровано близько 1160 видів членистоногих. Герпетофауна представлена 2 видами земноводних (ропуха зелена, жаба озерна) і 7 видами плазунів (ящірка прудка, вужі звичайний і водяний, мідянка звичайна, полози жовточеревий і сарматський, гадюка степова). До аборигенної теріофауни входять, за різними даними, близько 25 видів ссавців, у тому числі лисиця, заєць сірий, тхір степовий, куниця кам'яна, 11 видів гризунів (бабак степовий, ховрах малий, тушкан великий, сліпачок звичайний, хом'як звичайний, хом'ячок сірий, полівка гуртова та ін.), 3 види кажанів (вечірниця руда, нетопир карлик, лилик двоколірний), білозубка мала; нерегулярно на заповідній території з'являються вовк, сарна європейська, асканійський олень благородний і дика свиня. У різні пори року пролітає понад 270 видів птахів, з яких 107 видів залишаються на гніздування. Серед них є багато раритетних видів тварин, занесених до Червоної книги України та інших природоохоронних документів. Галерея Примітки Література про заповідник «Асканія-Нова» Найважливіші публікації з історії заповідника Основні джерела Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3. Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985. Малий словник історії України / відпов. ред. В. А. Смолій. — К. : Либідь, 1997. — 464 с. — ISBN 5-325-00781-5. Антифеев Д. А., Голованова Г. Я. От Орлово до Аскании // Мелітопольський краєзнавчий журнал, № 17, 2021, с. 43–50 (рос.) Василюк, Олексій; Ластікова, Людмила; Пархоменко, Віктор, ред. (2019). Асканія-Нова. Антологія публікацій та друкованих видань (1845–1945). Том 1: 1845–1922 (PDF). Conservation Biology in Ukraine. Т. 15. наук. ред. Віктор Гавриленко. Київ; Чернівці: Друк Арт. с. 560. ISBN 978-617-7849-22-2. Архів оригіналу (PDF) за 8 липня 2026. Василюк, Олексій; Ластікова, Людмила; Пархоменко, Віктор, ред. (2020). Асканія-Нова. Антологія публікацій та друкованих видань (1845–1945). Том 2: 1923–1925 (PDF). Conservation Biology in Ukraine. Т. 15. наук. ред. Віктор Гавриленко. Київ; Чернівці: Друк Арт. с. 544. ISBN 978-617-7849-32-1. Архів оригіналу (PDF) за 8 липня 2026. Василюк, Олексій; Ластікова, Людмила; Пархоменко, Віктор, ред. (2020). Асканія-Нова. Антологія публікацій та друкованих видань (1845–1945). Том 3: 1926–1927 (PDF). Conservation Biology in Ukraine. Т. 15. наук. ред. Віктор Гавриленко. Київ; Чернівці: Друк Арт. с. 392. ISBN 978-617-7849-38-3. Архів оригіналу (PDF) за 8 липня 2026. Василюк, Олексій; Ластікова, Людмила; Пархоменко, Віктор, ред. (2020). Асканія-Нова. Антологія публікацій та друкованих видань (1845–1945). Том 4: 1928 (PDF). Conservation Biology in Ukraine. Т. 15. наук. ред. Віктор Гавриленко. Київ; Чернівці: Друк Арт. с. 672. ISBN 978-617-7849-40-6. Архів оригіналу (PDF) за 8 липня 2026. Василюк, Олексій; Ластікова, Людмила; Пархоменко, Віктор, ред. (2020). Асканія-Нова. Антологія публікацій та друкованих видань (1845–1945). Том 5: 1929–1931 (PDF). Conservation Biology in Ukraine. Т. 18. наук. ред. Віктор Гавриленко. Київ; Чернівці: Друк Арт. с. 416. ISBN 978-617-7849-55-0. Архів оригіналу (PDF) за 8 липня 2026. Видатні особистості, що працювали у заповіднику Асканія-Нова Станчинський Володимир Володимирович Фортунатов Борис Костянтинович Браунер Олександр Олександрович Шалит Михайло Соломонович Десятова-Шостенко Наталія Олексіївна Шарлемань Микола Васильович Пачоський Йосип Конрадович Фальц-Фейн Фрідріх Едуардович Медвєдєв Сергій Іванович Завадовський Михайло Михайлович Козлов Петро Кузьмич Сіянко Климентій Євдокимович Рібергер Генріх Посилання Офіційний сайт Біосферного заповідника «Асканія-Нова» імені Ф. Е. Фальц-Фейна НААН АСКАНІЯ-НОВА [Архівовано 26 квітня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — Київ : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — 688 с. : іл. Офіційний сайт [Архівовано 4 травня 2013 у Wayback Machine.] Перлина степу. «Український тиждень». № 36 (149), 09.2010. — С. 62-65. [Архівовано 22 лютого 2013 у Wayback Machine.] УНІАН: Асканія-Нова: африканські корови, коні Пржевальського і молоко антилопи [Архівовано 11 травня 2012 у Wayback Machine.] Серія докладних фоторозповідей про заповідник «Асканія-Нова» [Архівовано 9 вересня 2015 у Wayback Machine.] Асканія-Нова [Архівовано 24 квітня 2016 у Wayback Machine.] на сайті «7 чудес України» Коник, Яна (5 грудня 2017). Асканія-Нова: перший степовий заповідник. Ukraїner. Архів оригіналу за 5 липня 2026. «Асканія-Нова» почне експортувати в Китай черепи і шкури загиблих сайгаків. uprom.info. Національний промисловий портал. 15 жовтня 2018. Архів оригіналу за 15 жовтня 2018. Процитовано 15 жовтня 2018. Єфименко Олександра (6 серпня 2020). Дивовижна Асканія-Нова в 11 світлинах. О, Море.city. Архів оригіналу за 22 червня 2026. Анна Войтко (9 лютого 2023). «Асканія-Нова»: хто мешкає в українському заповіднику міжнародного значення. Одеське життя. Архів оригіналу за 22 червня 2026. Заповідник «Асканія-Нова» — від заснування до окупації. Espreso.TV. 16 квітня 2023. Архів оригіналу за 22 червня 2026. Нетюхайло Марта (11 травня 2024). «Якщо росіяни знищать заповідний степ, його неможливо буде відновити», — співробітниця «Асканії-Нова» Наталя Корінець. Інформаційне агентство УНІАН. Архів оригіналу за 22 червня 2026. Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Асканія-Нова (заповідник)