NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Berdiansk Airport

Berdiansk Airport (Ukrainian: Аеропорт Бердянськ, Russian: Аэропорт Бердянск) (IATA: ERD, ICAO: UKDB) is an airport in Berdiansk, Ukraine. The airport is located 1.5 km (0.9 mi) north of the city. History The airport is a former Soviet airbase and was home to the: 292nd Independent Helicopter Squadron for Electronic Warfare between 1979 and 1981 with the Mil Mi-8 336th Independent Helicopter Regiment in 1978-79 with the Mil Mi-8 before being moved to join the Group of Soviet Forces in Germany. 29th Instructor Bomber Aviation Regiment (previously called the 29th Independent Training Aviation Regiment) between 1979 and 1992 with the Sukhoi Su-17, Mikoyan-Gurevich MiG-21 and Sukhoi Su-24 163rd Training Aviation Regiment between 1971 and 1977 with the Beriev Be-12, part of the Voroshilovgrad Higher Military Aviation School of Navigators. As of 26 February 2022, the airport is under Russian occupation. The airport has been used by the Russian Armed Forces ever since being taken. On October 17, 2023, as part of Operation Dragonfly, the Ukrainian Armed Forces struck logistical points that the Russian military used. It mainly targeted the Luhansk International Airport in the east and Berdiansk Airport in the south. During the operation, the Ukrainians used U.S.-supplied MGM-140 ATACMS tactical ballistic missiles, which led to the heavy losses of helicopters of the Russian Air Force. The Ukrainians also succeeded in destroying the airport runways, numerous supply depots, and even some air defense systems. The Ukrainians also claimed to have caused manpower losses, but it cannot be confirmed. Reportedly the attack destroyed nine Russian helicopters, an antiaircraft missile launcher, an ammunition warehouse and various special equipment. As of 2024 Google Maps satellite imagery indicates that runway 09/27 is unusable and that no aircraft is present. Incidents and accidents On 19 June 1987, Aeroflot Flight 528, a Yakovlev Yak-40 (CCCP-87826) approached the airport with a tailwind in a heavy rain shower and touched down at high speed. A go-around was initiated, then aborted. The aircraft overran the runway, struck obstacles and caught fire, killing eight aboard. The aircraft was written off. On 24 March 2022, Ukrainian forces struck the occupied airfield using OTR-21 Tochka ballistic missiles, which allegedly destroyed four Russian military aircraft (Two Su-30SM fighter jets, One Su-25 attack jet, One Il-76 transport aircraft) On 17 October 2023, the Ukrainian Armed Forces conducted a special operation and targeted the airport with a salvo of MGM-140 ATACMS rockets, which left multiple Russian helicopters and a nearby ammunition warehouse destroyed. See also List of airports in Ukraine References
Aéroport de Berdiansk

L'aéroport de Berdiansk (ukrainien : Бердянськ (аеропорт)), situé à un kilomètre et demi au nord de la ville de Berdiansk, dans l'oblast de Zaporijjia, en Ukraine. Histoire Le 27 février 2022, lors de la Bataille de Berdiansk l'aéroport est pris par les forces armées de la fédération de Russie dans le cadre de leur invasion de l'Ukraine. En octobre 2023, l'aéroport est l'une des cibles de l'Opération Dragonfly où étaient stationnés vingt hélicoptères, cinq Ka-52s, neuf Mi-8 Hip/Mi-24 Hind types, treize Ka-27/Ka-29 Helix. Situation Note Voir aussi Articles connexes Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’aéronautique Portail de l’Ukraine
Bergyanszki repülőtér

A Bergyanszki repülőtér (ukránul: Аеропорт Бердянськ) (IATA: ERD, ICAO: UKDB) nyilvános repülőtér Ukrajna Zaporizzsjai területének déli részén. Az Azovi-tenger partvidékén, Bergyanszktól 1,5 km-re északra fekszik. A szovjet időszakban katonai repülőtér volt. 1975-ben építették katonai repülőtérnek. A szovjet időszakban a 29. kiképző bombázó ezred állomásozott itt. A repülőtér egyetlen betonozott, 2,5 km-es kifutópályával rendelkezik. Kis- és közepes méretű (Jak–40, An–12, Tu–134) utasszállító repülőgépek fogadására és kiszolgálására alkalmas. A repülőtér napjainkban állami tulajdonban van. Időszakosan fogad charterjáratokat. 2015 elején Rinat Ahmetov kelet-ukrajnai üzletember cége, a Metyinveszt akarta bérbe venni a repülőteret. Biztonsági megfontolásokból és a kelet-ukrajnai háborúra tekintettel számos ellenzője volt a tervnek. 2019-ben a kormányzat tervei között szerepelt a bergyanszki repülőtér kifutópályájának felújítása. A repülőtér fejlesztését a turizmus fejlődésével indokolják. Balesetek 1987. június 19-én az Aeroflot 582-es, Odessza és Bergyanszki között közlekedő járatát teljesítő Jak–40-es utasszállító repülőgép az erős házszél miatt túl nagy sebességgel érte el a kifutópályát. A személyzet átstartolásba kezdett, de később megszakította a műveletet. Emiatt a repülőgép tgúlfutott a kifutópályán, és az útjába kerülő akadályokba ütközve összetört, majd kigyulladt. A fedélézeten tartózkodó 29 személy közül 8 fő életét vesztette. Jegyzetek Források K letu b Bergyanszke vozmozsno reanyimiujut aeroport, Berdyansk City városi portál Archiválva 2009. augusztus 11-i dátummal a Wayback Machine-ben A repülőtér a World Airport Codes adatbázisban A Bergyanszki repülőtér adatai az OurAirports portálon További információk A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában
Port lotniczy Berdiańsk

Port lotniczy Berdiańsk (ukr. Міжнародний аеропорт Бердянськ, ang. Berdyansk Airport, kod IATA: ERD, kod ICAO: UKDB) – krajowe lotnisko w Berdiańsku, na Ukrainie. Incydenty i wypadki W dniu 19 czerwca 1987 r. Jak-40 linii Aerofłot przeleciał nad pasem startowym, uderzył w przeszkody i zapalił się, zabijając osiem osób na pokładzie. Samolot został spisany na straty. Przypisy Bibliografia Great Circle Mapper
Бердянськ (аеропорт)

Аеропорт «Бердянськ» (IATA: ERD, ICAO: UKDB) — колишній аеропорт, розташований в місті Бердянськ. Історія Аеропорт збудований у 1975. Має одну злітно-посадкову смугу завдожки 2500 м. Може приймати літаки Як-42, Ан-12, Ту-134, інші повітряні судна 3-4-го класу, вертольоти всіх типів. Пропускна спроможність аеровокзалу становила 100 осіб на годину, а вантажного терміналу — 50 тонн на добу. У 2019 році Бердянська міська влада планувала відновити роботу аеропорту. Російсько-українська війна У перші дні широкомасштабного російського вторгнення місто та аеропорт були захоплені російськими окупантами. Напередодні українського контрнаступу в червні 2023 року в аеропорт росіяни додатково перекинули 20 вертольотів, серед них: п'ять Ка-52, дев'ять Мі-8/Мі-24 та тринадцять Ка-27/Ка-29. 17 жовтня 2023 року, вночі, силами оборони України був завданий удар ракетою M39 комплексу ATACMS з касетними бойовими елементами M74 по аеродромах у Бердянську та в Луганську. За словами місцевих мешканців, удар стався близько 02:30 ранку, спочатку було видно і чутно, як росіяни намагалися щось збити, а детонації боєприпасів тривали щонайменше до 4 ранку. Сили спеціальних операцій Збройних сил України повідомили про ураження вертольотів, складів з боєприпасами, засобів ППО, злітно-посадкової смуги та допоміжної техніки. Загарбники зазнали і втрат в живій силі. За даними Telegram-каналів, на аеродромі в Бердянську перебував великий вертолітний парк Ка-52 і Мі-8, а також кілька штук Мі-28 і Мі-24. Загалом до 30 одиниць техніки. На захист аеродрому поставили кілька «Панцирів С1/С2», «Бук» та РЛС. У результаті операції Сил оборони було уражено склад авіаційного озброєння, до 10 одиниць гелікоптерів, деякі з них знищено повністю, «Панцирів С1/С2», поставлений на захист, пошкоджено, а за деякими даними, знищено разом з особовим складом, який перебував на аеродромі. На цей час лінія фронту проходила за близько 95 км від аеродрому. 21 жовтня OSINT-група Oryx підрахувала, що ударами ЗСУ по аеродромах Бердянську та Луганську було знищено сім гелікоптерів Ка-52 та два Мі-8. А також пошкоджено — вісім Ка-52 та сім Мі-8. Примітки Посилання До літа у Бердянську можливо реанімують аеропорт. [Архівовано 11 серпня 2009 у Wayback Machine.] (рос.)
Haus der Gewerkschaften (Odessa)

Das Haus der Gewerkschaften (ukrainisch Одеський будинок профспілок, russisch Одесский дом профсоюзов) ist ein historisches Verwaltungsgebäude auf dem Kulikowo-Feld in der ukrainischen Stadt Odessa. Nach den Ausschreitungen in Odessa am 2. Mai 2014 kündigte der Vorsitzende der staatlichen Verwaltung des Gebiets Odessa, Micheil Saakaschwili, am 5. Juli 2015 an, dass das Gebäude das Hauptquartier der ukrainischen Seestreitkräfte sein werde. Geschichte Nach der Befreiung von Odessa am Ende des Großen Vaterländischen Krieges wurden alle Gebäude des Kulikowo-Feldes zerstört. Im Rahmen der Restaurierungsarbeiten, die zwischen Ende der 1940er und 1950er Jahre durchgeführt wurden, wurde das Kulikowo-Feld zu einem über zehn Hektar großen Platz umgestaltet. Im Jahr 1958 wurde an der südwestlichen Ecke des Platzes ein monumentales fünfstöckiges, diagonal ausgerichtetes Gebäude für das Regionalkomitee der Kommunistischen Partei der Ukraine errichtet. Die Architekten des Gebäudes waren Genrich Topus und Ljudmila Pawlowskaja. Im Jahr 1982 wurde das Gebäude dem Gewerkschaftsverband der Region Odessa übertragen. Im Frühjahr 2014, nach den Euromaidan-Protesten und dem Regierungswechsel, wurde die Ukraine in eine tiefe Krise gestürzt, die durch die Konfrontation zwischen prowestlichen und prorussischen Ukrainern gekennzeichnet war. Nach den Ausschreitungen in Odessa am 2. Mai 2014 gab es zahlreiche Vorschläge für die weitere Nutzung des Gebäudes, das bald darauf eingezäunt wurde. Am 5. Juli 2015 kündigte der Gouverneur der Oblast Odessa, Micheil Saakaschwili, an, dass das Gebäude das Hauptquartier der ukrainischen Seestreitkräfte sein werde: Vor Gericht wurde geklagt, dass der Gewerkschaftsbund das im staatlichen Eigentum befindliche Gebäude widerrechtlich benutzt habe. Bis 2017 war dies noch nicht geklärt und das Gebäude nicht renoviert. Im 2019 seien Renovationsarbeiten im Gange gewesen. Weblinks Das Gewerkschaftshaus von Odessa wird in das Hauptquartier der ukrainischen Marine verlegt (sic!) Einzelnachweise und Fußnoten
Maison des syndicats d'Odessa

La Maison des syndicats est un bâtiment d'Odessa en Ukraine. Il se situe au cœur de la ville et fut achevé en 1958 par Guénrij Topuz et L. N. Pavlovskaïa. C'était le Quartier général de l'organisation régionale du Parti communiste de l'URSS. En 1982, le bâtiment est offert aux syndicats de l'oblast d'Odessa. Le 2 mai 2014, en contexte de manifestations pro-russes, des ultras de football dont des éléments de la droite radicale paradent en faveur de l'unité ukrainienne à Odessa. Une milice d'« auto-défense » pro-russe avait installé un campement devant la maison des syndicats. Une confrontation a lieu et un de ces militants armé tire sur un pro-Maïdan, le tuant. Dans une mêlée qui s'ensuit, un autre pro-Maïdan et quatre pro-russes meurent. Les pro-russes sont repoussés vers leur campement, se retranchent dans la maison des syndicats et tirent sur les pro-Maïdan depuis le toit. Des échangent de jets de cocktail molotov ont lieu de part et d'autre. Le bâtiment prend feu et 48 militants pro-russes meurent. La propagande russe s'empare de cet évènement qu'elle qualifie de massacre, et convainc de nombreux Russes (et en moindre proportion des Ukrainiens pro-russes) à se porter volontaire pour combattre l'armée de Kyïv. Références Bibliographie (en) Dominique Arel et Jesse Driscoll, Ukraine's Unnamed War: Before the Russian Invasion of 2022, Cambridge University Press, janvier 2023, 320 p. (ISBN 978-1316511497) Portail de l’Ukraine Portail du XXe siècle Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Одесский дом профсоюзов

Одесский дом профсоюзов — бывшее административное здание в Одессе (Украина). История После освобождения Одессы в ходе Великой Отечественной войны все сооружения на Куликовом поле были разрушены. В рамках восстановления города в конце 1940-х—1950-х годах была сделана планировка Куликова Поля, превратившая его в квадрат площадью 10,5 га, который окружили цветниками и зелёными газонами. Были высажены голубые ели, а также платаны, липы, пирамидальные дубы. В 1958 году в юго-западном углу площади было построено, с диагональной ориентацией, монументальное пятиэтажное здание областного комитета Компартии Украины. Архитекторами здания стали Генрих Топуз и Людмила Павловская. В 1982 году здание было передано Федерации профсоюзов Одесской области. Весной 2014 года, в период волнений на юге и востоке Украины после Евромайдана и захвата Россией Крыма, на площади проходили массовые митинги противников новой власти. 2 мая 2014 года площадь стала ареной столкновений между сторонниками проевропейского и пророссийского политического курса Украины, в результате которых появились жертвы и многочисленные раненые, включая несколько десятков жертв пожара в здании Дома профсоюзов (Куликово Поле, дом 1). Всего в ходе событий 2 мая доказана гибель 48 человек. После трагических событий в Одессе появлялось большое количество предложений по дальнейшему использованию здания, которое вскоре было огорожено металлическим забором. В конце мая 2014 года было предложено построить на месте Дома профсоюзов — храм, однако Федерация профсоюзов Украины заявила что планирует восстановить здание. Стоимость восстановления оценивалась в 50 миллионов гривен. 5 июля 2015 года, Председатель Одесской областной государственной администрации Михаил Саакашвили сообщил, что штаб Военно-морских сил Украины будет расположен в Одесском доме профсоюзов: В июле 2015 года прокуратура Одесской области подала иск в суд с требованием передачи здания Дома профсоюзов в государственную собственность. Это обосновывалось тем, что спорный объект недвижимости является госсобственностью и используется ответчиками без надлежащих правовых оснований. Одесский суд в декабре 2015 года отказал, а затем Апелляционный суд Одесской области поддержал требования прокуратуры. Однако 24 февраля 2017 года Одесский апелляционный суд Киева отказал в удовлетворении требований Одесской прокуратуры по причине истечения срока давности. Планировалось полное восстановление здания к августу 2016 года. Примечания
Одеський будинок профспілок

Одеський будинок профспілок — колишня адміністративна будівля у м. Одеса (Україна). Будівля розташована за поштовою адресою: Куликове поле, № 1, місто Одеса. Історія Після того, як радянські війська визволили Одесу під час Другої світової війни, всі споруди на Куликовому полі виявилися зруйнованими. У рамках відновлення міста наприкінці 1940-х — 1950-х років було виконано перепланування Куликового Поля, яке було перетворено на квадрат площею 10,5 га. У 1958 р. на південно-західному розі площі, з діагональною орієнтацією, була збудована монументальна п'ятиповерхова будівля обласного комітету Компартії України. Архітекторами будівлі стали Генріх Топуз і Людмила Павловська. У 1982 р. будівля була передана Федерації профспілок Одеської області. Весною 2014 року, у період російської збройної агресії проти України на площі відбувалися масові мітинги проросійських колабораціоністів. 2 травня 2014 року площа стала ареною сутичок між ними та проукраїнсько налаштованими громадянами, у результаті яких з’явилися жертви і численні поранені, включаючи кількадесят жертв пожежі у будівлі Дому профспілок. Всього у процесі подій 2 травня доведена загибель 45 людей. Після трагічних подій в Одесі з'явилося багато пропозицій щодо подальшого використання будівлі, яку невдовзі було огорожено металевим парканом. Наприкінці травня 2014 року було запропоновано збудувати на місці Будинку профспілок храм, однак Федерація профспілок України заявила, що планує відновити будівлю. Вартість відновлення було оцінено у 50 мільйонів гривень. 5 липня 2015 року Голова Одеської обласної державної адміністрації Міхеіл Саакашвілі повідомив, що штаб ВМС України буде розташований в Одеському будинку профспілок У липні 2015 року прокуратура Одеської області подала позов у суд з вимогою передачі будівлі Дому профспілок у державну власність. Це обґрунтовувалося тим, що спірний об'єкт нерухомості знаходився у державній власності і використовувався відповідачами без належних правових обґрунтувань. Одеський суд у грудні 2015 року відмовив, а відтак Апеляційний суд Одеської області підтримав вимоги прокуратури. Однак 24 лютого 2017 року Одеський апеляційний суд Києва відмовив у задоволенні вимог Одеської прокуратури через закінчення строку давності. Повне відновлення будівлі було заплановано на серпень 2016 року, проте будинок досі не відновлений. Примітки
Kotzebue-Brücke

Die Kotzebue-Brücke (ukrainisch Міст Коцебу Mist Kozebu, russisch Мост Коцебу Most Kozebu) an der Bunina-Straße (вул. Буніна) im Zentrum der ukrainischen Stadt Odessa wurde 1892 eröffnet und führt über die Straße Dewolaniwskyj uswis (ukrainisch Деволанівський узвіз). Benannt wurde die 30 m lange Bogenbrücke zu Ehren des Generalgouverneurs von Odessa Paul Demetrius von Kotzebue (Павел Евстафьевич Коцебу Pawel Jewstafjewitsch Kozebu). Geschichte Die Brücke wurde zwischen 1889 und 1892 an Stelle einer Holzbrücke durch den Architekten S.A. Landesman, (С.А.Ландесман) und den Ingenieur Edmond G. Harris (Е.Г. Гаррис) errichtet. Der Metallrahmen für den Bau der 70.000 Rubel teuren Brücke wurde in Paris in der Fabrik der Firma Société des Ponts et Travaux en Fer gefertigt, in der auch Elemente des Eiffelturms geschaffen wurden, und in Odessa montiert und installiert. Da die Straße, auf der sie liegt, früher Polizeistraße hieß, wurde die Brücke auch Polizeibrücke genannt (Полицейским мост). 2017 wurde die baufällige Brücke restauriert – samt dem gusseisernen Geländer sowie vier Straßenlaternen nach Zeichnungen aus dem 19. Jahrhundert. Ebenso wurde die Treppe rekonstruiert und das Gelände um die Brücke landschaftlich gestaltet, sodass die Brücke heute wieder eine Sehenswürdigkeit von Odessa darstellt. Weblinks Пам'ятки: Міст Коцебу. In: odessatourism.org / Kultur- und Tourismusamt der Stadt Odessa. Abgerufen am 19. April 2019 (ukrainisch). Einzelnachweise
Міст Коцебу

Міст Коцебу — історичний міст на вул. Ніни Строкатої в центрі міста Одеса. Був відкритий в 1892 році й веде через Деволанівський узвіз, що пролягає Карантинною балкою. 30-метровий арковий міст, названий на честь одеського генерал-губернатора Павла Євстафійовича Коцебу. Історія Міст побудований між 1889 і 1892 роками замість дерев'яного мосту архітектором Семеном Ландесманом та інженером Едмондом Г. Гаррісом. Металевий каркас для будівництва мосту вартістю 70 000 рублів виготовлений у Парижі на фабриці компанії Société des Ponts et Travaux en Fer, де також створювалися елементи Ейфелевої вежі, а зібраний і встановлений в Одесі. Оскільки вулиця, на якій він розташований, раніше називалася Поліцейською, міст також називали Поліцейським. У 2017 році напівзруйнований міст відреставрували — включно з чавунними перилами та чотирма вуличними ліхтарями за малюнками ХІХ століття. Також реконструйовано сходи та озеленено територію навколо мосту, завдяки чому міст знову став туристичною визначною пам'яткою Одеси. Див. також Карантинна балка (Одеса) Деволанівський узвіз Міст Сікарда Міст Новіков Веб-посилання Пам'ятки: Міст Коцебу. In: odessatourism.org / Kultur- und Tourismusamt der Stadt Odessa. Abgerufen am 19. April 2019 (ukrainisch). Примітки
Калабрийски бор

Калабрийски бор (Pinus brutia) е вечнозелено иглолистно дърво от семейство Борови. В България е критично застрашен вид, включен в Червената книга на България и в Закона за биологичното разнообразие. Описание Вечнозелено дърво, високо до 20 m, със закръглена корона и разперени клони. Кората на ствола и клоните е сребристосива, а с възрастта става червеникавокафява и дълбоко напукана. Младите клонки са голи, червеникави или зеленикавосиви. Пъпките не са смолисти. Игловидните листа са дълги 80 – 120 mm и широки 1 – 1,5 mm, разположени по две, дебели, твърди, тъмнозелени. Шишарката е дълга 5 – 11 cm и широка 4 cm, кафява, слабо блестяща, с извита апофиза и много къса права дръжка (приседнала). Семената са дълги около 8 mm, с крилце дълго около 20 mm. Цъфти март – април, плодоноси октомври – ноември. Ветроопрашващ се вид. Размножава се със семена. Според някои автори видът се разглежда като подвид на алепския бор (Pinus halepensis). Разпространение и местообитания В България видът се среща в Източните Родопи (местността Ронките северно от с. Долно Луково и местността Генералски пагон край застава „Бежанци“, Ивайловградско), до 500 m надморска височина. Общото му разпространение обхваща Източното Средиземноморие (Калабрия, Североизточна Гърция, Крит, Турция и България). Среща се в ксеротермни местообитания. Находището в местността Ронките при с. Долно Луково е наброявало 180 разновъзрастови индивида, но след пожар през 2002 г. са оцелели 16 дървета. Във второто известно находище има само един индивид. Природозащитен статут Заплахи за вида са ограниченото разпространение, пожарите в сухите местообитания и извършваното в района залесяване. Видът е защитен съгласно Закона за биологичното разнообразие. Находищата му попадат в защитена зона от Европейската екологична мрежа НАТУРА 2000 в България. Необходима е работа с местното лесничейство за запазване на единичните индивиди. Източници
Pinus brutia

Pinus brutia és una espècie de conífera de la família Pinaceae nadiua de l'est de la conca del Mediterrani. La major part de la seva distribució és a Turquia però també es troba a l'est de les illes de l'Egeu de Grècia, Crimea, l'Iran, Geòrgia, l'Azerbaidjan, nord d'Iraq, oest de Síria, Líban, i Xipre. Normalment es troba a altituds baixes des de 600 m a 1.200 m. Descripció Pinus brutia és un arbre de mida mitjana que arriba a fer 20-35 m d'alt. L'escorça és vermell taronja, gruixuda i profundament fisurada a la base del tronc. Les fulles aciculars estan en parells fan de 10-16 cm de llarg. Les pinyes són pesants i dures de 6-11 cm de llarg. Els pinyons fan 7-8 mm de llarg amb ales. Subspècies Pinus brutia està estretament emparentat amb el pi blanc (Pinus haleppensis), el pi canari i el pi marítim. Alguns botànics el tracten com una subespècie del pi blanc, però normalment es consideren espècies diferents. Té dues subespècies i diverses varietats: Pinus brutia subsp. brutia var. brutia (forma típica) Pinus brutia subsp. brutia var. pityusa (Geòrgia) Pinus brutia subsp. brutia var. stankewiczii (Crimea) Pinus brutia subsp. brutia var. pendulifolia (costa sud de Turquia) Pinus brutia subsp. eldarica (pi eldar; Azerbaidjan; Geòrgia), tractat de vegades com espècie diferent (Pinus eldarica). Usos Sobre Pinus brutia hi creixen poblacions de l'àfid Marchalina hellenica que en xuclar-ne la saba excreta un sucre recollit per les abelles que en fan mel de melada molt apreciada. Se n'aprofita la fusta i se'n fan plantacions importants forestals i es fa servir en jardineria de zones seques també als Estats Units on és molt apreciat També rep altres noms comuns com el de pi de Calàbria on va ser descrit botànicament i pi del Mediterrani oriental. Referències i enllaços externs Conifer Specialist Group (1998). Pinus brutia. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 maig 2006 (en anglès). Frankis, M. P. (1999). Pinus brutia. Curtis's Botanical Magazine 16: 173-184. Photos of trees in Turkey (scroll down page) Gymnosperm Database