NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ministry of Communities and Territories Development

The Ministry of Communities, Territories Development and Internally Displaced Persons is a Ukrainian government ministry that exists since 16 July 2026. The Ministry was created as the Ministry of Communities and Territories Development (Ukrainian: Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, romanized: Ministerstvo rehionalnoho rozvytku, budivnytstva ta zhytlovo-komunalnoho hospodarstva Ukrainy), responsible for public housing and infrastructure development, on 29 August 2019. It was dissolved on 2 December 2022. History The Ministry was established in 2005 as the Ministry of Construction, Architecture, and Public Housing and Utilities. It also can be considered as a successor of the Ministry of Construction and Architecture that existed before 1994. In 2007-2010 the ministry was split into two: Ministry of Regional Development & Construction and Ministry of Public Housing and Utilities. On 2 December 2022 the Shmyhal Government merged the Ministry of Infrastructure with the Ministry of Communities and Territories Development creating the Ministry of Development of Communities, Territories and Infrastructure. On 16 July 2026 the ministry was restored as part of the Koretskyi Government, with Vitalii Bezghin being appointed its new head. Structure The ministry consists of the central body of ministry headed by its leadership composed of a minister, his/hers first deputy, and other deputies in assistance to the minister. Part of ministry compose several state administrations that are specialized in certain field and coordinate operations of government companies. Agencies and institutes State Architectural-Construction Inspection of Ukraine V.N. Shimanovsky Ukrainian Institute of Steel Construction List of ministers See also Cabinet of Ministers of Ukraine List of historic reserves in Ukraine - Complete list of all State Preserves of Cultural Heritage References External links Official Website of the Ukrainian Ministry of Regional Development, Construction, and Public Housing and Utilities
Ministero dello sviluppo della comunità e dei territori

Il Ministero dello sviluppo della comunità e dei territori (in ucraino Міністерство розвитку громад та територій України?) è un dicastero del Gabinetto dei ministri dell'Ucraina era un ministero del governo ucraino responsabile delle politiche e dello sviluppo delle infrastrutture abitative e dei servizi comunali. L'ente. precedentemente denominato Ministro per lo sviluppo regionale, l'edilizia e l'edilizia pubblica e servizi pubblici, è stato soppresso il 2 dicembre 2022. Storia Il ministero fu istituito nel 2005 con la denominazione di Ministero delle costruzioni, dell’architettura e dell’edilizia Residenziale e dei servizi Comunali. Può inoltre essere considerato il successore del Ministero delle costruzioni e dell'architettura, attivo fino al 1994. Tra il 2007 e il 2010 le sue competenze furono suddivise tra due distinti dicasteri: il Ministero dello Sviluppo Regionale e delle Costruzioni e il Ministero dell’Edilizia Residenziale e dei Servizi Comunali. Il 2 dicembre 2022, il governo guidato da Denys Šmyhal ha disposto la fusione del Ministero delle Infrastrutture con il Ministero dello Sviluppo delle Comunità e dei Territori, dando vita al Ministero per lo sviluppo delle Comunità, dei territori e delle infrastrutture. Struttura Il ministero era composto da una struttura centrale guidata dal ministro e dal suo gruppo dirigente, formato da un primo viceministro e da altri viceministri incaricati di assistere il ministro nello svolgimento delle sue funzioni. Facevano inoltre capo al ministero diverse amministrazioni statali specializzate in specifici settori, responsabili del coordinamento delle attività di enti e aziende pubbliche. Tra gli enti e gli istituti collegati al ministero figuravano l'Ispettorato statale per l'architettura e l'edilizia dell’Ucraina e l'Istituto ucraino per le costruzioni in acciaio V. N. Šimanovs'kyj. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ministero dello sviluppo della comunità e dei territori Collegamenti esterni Sito ufficiale, su minregionbud.gov.ua. Мінрегіон (canale), su YouTube.
Министерство развития общин и территорий Украины

Министерство развития общин и территорий Украины (укр. Міністерство розвитку громад та територій України) — государственный орган исполнительной власти Украины, деятельность которого направляется и координируется Кабинетом министров Украины. Министерство возглавляет министр развития общин и территорий Украины, которого назначает на должность Верховная Рада Украины в установленном законодательством порядке. Министерство Украины входит в систему органов исполнительной власти и является главным органом в системе центральных органов исполнительной власти по формированию и обеспечению реализации государственной жилищной политики и политики в сфере строительства, архитектуры, градостроительства и жилищно-коммунального хозяйства. Создано 29 августа 2019 года в правительстве Гончарука путём реформирования Министерства регионального развития, строительства и жилищно-коммунального хозяйства Украины. Задачи В задачи Министерства входит формирование и реализация: государственной региональной политики; государственной жилищной политики; политики в сфере строительства, архитектуры, градостроительства, жилищно-коммунального хозяйства; государственной политики в сфере архитектурно-строительного контроля и надзора, контроля в сфере жилищно-коммунального хозяйства, в сфере эффективного использования топливно-энергетических ресурсов, энергосбережения, возобновляемых источников энергии и альтернативных видов топлива; обеспечение технического регулирования в сфере строительства, градостроительства, промышленности строительных материалов, жилищно-коммунального хозяйства. Руководство Министр — Алексей Чернышов. Первый заместитель министра — Василий Лозинский. Заместитель министра — Вячеслав Негода. Заместитель министра — Наталья Хоцяновская. Заместитель министра — Наталья Козловская. Заместитель министра — Иван Лукеря. Заместитель министра по вопросам европейской интеграции — Игорь Корховой. Заместитель министра по вопросам цифрового развития, цифровых трансформаций и цифровизации — Александр Дудченко. Государственный секретарь министерства — Богдан Баласинович. Подчинённые органы В ведении Министерства состоят: Государственная архитектурно-строительная инспекция Украины; Государственное агентство по энергоэффективности и энергосбережению Украины. Примечания Ссылки minregion.gov.ua — официальный сайт Министерства развития общин и территорий Украины
Церква святого Юрія (Ужгородський замок)

Церква святого Юрія — храм, що існував на території Ужгородського замку в XIII-XVIII століттях. Перші згадки належать до 1248 року; у XVIII столітті церква була зруйнована пожежею та розібрана. У 1646 році в церкві святого Юрія було підписано Ужгородську церковну унію. Історія У XIII столітті, згідно з археологічними дослідженнями, в Ужгородському замкові було зведено замкову церкву святого Юрія. Перша письмова згадка про неї датується 1248 роком. Протягом XIV—XVII століть церкву неодноразово перебудовували. 24 квітня 1646 року у храмі було укладено Ужгородську церковну унію, внаслідок якої на Закарпатті було створено уніатську (греко-католицьку) церкву. Акт об'єднання 63 православних закарпатських священників з Католицькою Церквою проголосили після урочистої літургії, яка відбулася у замковому костелі. Перед літургією містом пройшла урочиста процесія. Кам'яна замкова церква не збереглася до наших днів. У 1728 році в Ужгородському замку розгорілася велика пожежа, яка спалила та зруйнувала і церкву святого Юрія. Замкові фортифікаційні споруди були відновлені до 1737 року, проте храм не відбудували. Остаточно храм був розібраний у 1762 році. Матеріали були використані на добудову костелу святого Юрія в Ужгороді. 1776 року було розроблено проєкт відбудови храму та перетворення його на собор, проте він так і не був реалізований. До наших днів зберігся фундамент церкви. Він був відкритий під час археологічних розкопок у 1978 році. Останні розкопки в церкві проводилися у 2018—2019 роках. Архітектура Археологічні розкопки свідчать, що храм побудований у XIII столітті. За час існування він був неодноразово перебудований. На сході церкви був напівкруглий виступ — апсида. Перед нею стояв центральний неф. Поруч існувала поховальна крипта. При головному вході в храм височіла вежа, що, ймовірно, використовувалася як дзвіниця. Під час археологічних розкопок у церкві було знайдено понад 70 давніх поховань, прикраси та зброю. Галерея Див. також Ужгородський замок Костел святого Юрія (Ужгород) Ужгородський кафедральний собор Примітки
Дом, где родился Ю. Ф. Лисянский

Дом, где родился Ю. Ф. Лисянский — памятник архитектуры и истории местного значения в Нежине. Сейчас здесь размещается мемориальный дом-музей Юрия Лисянского. История Изначально объект был внесён в «список памятников архитектуры вновь выявленных» под названием Дом священника церкви Иоанна Богослова. Приказом Министерства культуры и туризма от 14.05.2012 № 478 присвоен статус памятник архитектуры и истории местного значения с охранным № 5570-Чр под названием Дом, где родился Ю. Ф. Лисянский. Описание Дом был построен в середине 18 века. Использовался как помещение священников церкви Иоанна Богослова (расположенной непосредственно южнее). В этом доме в период 1760-1803 годы проживала семья нежинского протоиерея Фёдора Герасимовича Лисянского. В 1773 году в этом доме в семье священника Фёдора Лисянского родился выдающийся мореплаватель, исследователь, писатель, военный моряк Юрий Фёдорович Лисянский, который был командиром шлюпа «Нева» во время первой российской кругосветной экспедиции (1803—1806 годы). Одноэтажный, Г-образный в плане дом с верандой. На фасаде дома установлена мемориальная доска Ю. Ф. Лисянскому. Здесь, как и в церкви Иоанна Богослова, размещалось Нежинское отделение Государственного архива Черниговской области. Восточнее дома — между домом и домом городского комитета КПУ расположен сквер Лисянского, где установлен памятник Ю. Ф. Лисянскому (улица Гоголя, дом № 6). Примечания Литература Чернігівщина: Енциклопедичний довідник, К.: УРЕ і м. М. П. Бажана, 1990. — с. 50 БАТЮКА ВУЛИЦЯ СТРУКТУРА СЕГМЕНТУ НЕРУХОМИХ ПАМ’ЯТОК ПАМ’ЯТКОЄМНОГО СЕРЕДОВИЩА НІЖИНА С. Ю. Зозуля УДК [930/2](477.51) Будинок, де народився Ю.Ф.Лисянський Архивная копия от 28 февраля 2022 на Wayback Machine Меморіальний будинок-музей Юрія Лисянського Архивная копия от 28 февраля 2022 на Wayback Machine
Будинок, де народився Юрій Лисянський

Будинок, де народився Юрій Лисянський — пам'ятка архітектури та історії місцевого значення в Ніжині. Наразі тут розміщується меморіальний будинок-музей Юрія Лисянського. Історія Спочатку об'єкт було внесено до «списку нововиявлених пам'яток архітектури» під назвою «Будинок священика церкви Іоанна Богослова». Наказом Міністерства культури та туризму від 14.05.2012 № 478 надано статус «пам'ятник архітектури та історії місцевого значення» з охоронним № 5570-Чр під назвою «Будинок, де народився Ю. Ф. Лисянський». Опис Будинок був побудований у середині XVIII століття. Використовувався як приміщення священиків церкви Іоанна Богослова (розташованої безпосередньо південніше). У цьому будинку в період 1760—1803 роки проживала сім'я ніжинського протоієрея Федора Лисянського. 1773 року в цьому будинку в родині священика Федора Лисянського народився видатний мореплавець, дослідник, письменник, військовий моряк Юрій Лисянський, який був командиром шлюпа «Нева» під час Навколосвітньої подорожі Крузенштерна-Лисянського (1803—1806 роки). Одноповерховий, Г-подібний у плані будинок із верандою. На фасаді будинку встановлено меморіальну дошку Юрію Лисянському. Тут, як і в церкві Іоанна Богослова, розміщувалося Ніжинське відділення Державного архіву Чернігівської області. На схід від будинку — між будинком та будинком міського комітету КПУ розташований сквер Лисянського, де встановлено пам'ятник Юрію Лисянському (вулиця Гоголя, будинок № 6). Примітки Література Чернігівщина: Енциклопедичний довідник, К.: УРЕ і м. М. П. Бажана, 1990. — с. 50 БАТЮКА ВУЛИЦЯ СТРУКТУРА СЕГМЕНТУ НЕРУХОМИХ ПАМ'ЯТОК ПАМ'ЯТКОМНОЇ СЕРЕДИНИ НІЖИНА С. Ю. Зозуля УДК [930/2](477.51) Будинок, де народився ю. Ф.Лисянський Архивная копия Меморіальний будинок-музей Юрія Лисянського Архивная копия
Покровська церква (Малин)

Церква Покрови Пресвятої Богородиці — мурована церква у місті Малин Житомирської області. Парафія належить до Російської Православної Церкви Закордоном. Церква пошкоджена російськими окупантами 6 березня 2022 року. Історія На офіційному сайті Верховної Ради України опубліковано офіційний переклад рішення Європейського суду з прав людини(ЄСПЛ) від 14.06.2007р. у справі №77703/01, у тексті якого вказано: п.«91. 1 червня 2005 Верховний Суд України скасував рішення колишнього голови облдержадміністрації Житомирської області Рижука про скасування внесених у статут Свято-Покровської громади м. Малин змін, за якими громада ввійшла в підпорядкування до Російської Православної Церкви за кордоном. Таким чином, ВСУ визнав законним перехід громади з УПЦ(МП) під юрисдикцію РПЦЗ. За громадою збереглась також церква, за яку йшла боротьба з іншою частиною громади, яка не побажала змінювати конфесійну належність». Малин став центром опору УПЦ МП, через конфлікт громади священника о. Василь Демченко, якого позбавили сану у церкві Московського Патріархату, в якій він служив, та керівництвом церкви московського патріархату. Релігійна парафія РПЦЗ м.Малин пл.Соборна 3, збудувала церкву на місці родинного будинку рабина-богослова Вайсблат (родича рабина Баал-Шев Това), голови Рабинського суду. Пошкодження церкви російськими окупантами 6 березня 2022 року, під час російського вторгнення в Україну, окупанти завдали авіаудару по центральній площі міста. Вибуховою хвилею було пошкоджено стіни церкви, у будівлі вилетіли вікна. За час повномасштабної війни рф проти України в Житомирській області ушкоджено 3 об’єкти, які мають історичну, мистецьку цінність. Про це повідомили на сайті ЮНЕСКО.«Станом на 26 липня 2023 року ЮНЕСКО підтвердила пошкодження з 24 лютого 2022 року 274 об'єктів – 117 релігійних об'єктів, 27 музеїв, 98 будівель, що мають історичну та/або мистецьку цінність, 19 пам'ятників, 12 бібліотек, 1 архів», - йдеться у повідомленні.Зокрема, в Житомирській області ЮНЕСКО внесло до переліку : https://www.unesco.org/en/articles/damaged-cultural-sites-ukraine-verified-unesco?hub=66116 178. Свято-Покровська церква митрополита Агафангела у місті Малин; 24.12.2025 Державна служба етнополітики підтвердила незалежність Одеської єпархії РПЦЗ (А) від РПЦ МП. Примітки Посилання Центральний Свято-Покровський собор, м. Малин. Зелена Житомирщина: туризм для довкілля [Архівовано 22 березня 2022 у Wayback Machine.] УНСО бере під охорону Свято-Покровський Храм у Малині // ІнфоМалин: Весь діловий та активний Малин, 19.01.2015 [Архівовано 26 січня 2022 у Wayback Machine.] Сайт парафії Українська правда про Малин
Retroville

Retroville – centrum handlowe w rejonie podilskim w Kijowie. Wybudowane w 2020 roku, zostało zniszczone przez rosyjski ostrzał 20 marca 2022 roku podczas rosyjskiej inwazji na Ukrainę. Budowa trwała 6 lat i zakończyła się pod koniec czerwca 2020 r. Wieczorem 20 marca 2022 Retroville zostało zniszczone przez rosyjski atak rakietowy. Budynek uległ częściowemu zniszczeniu, tak samo jak dawny parking i zaparkowane samochody; siła eksplozji była tak silna, że w pobliskich blokach wyleciały szyby. Zginęło co najmniej 8 osób. Rosyjskie Ministerstwo Obrony oświadczyło, że ukraińscy żołnierze przechowywali w centrum handlowym m.in. wyrzutnię rakiet. Przypisy
Szaratov (hajó)

A Szaratov (cirill betűkkel: Саратов), ex. Voronyezsszkij komszomolec az Orosz Haditengerészet Fekete-tengeri Flottájának 1171 Tapir típusú (NATO-kódja: Alligator-class) partraszállító hajója volt. Ez volt a hajóosztály első egysége. 1964-ben bocsátották vízre Kalinyingrádban. Az Ukrajna elleni 2022-es orosz invázió során a bergyanszki kikötőben ukrán rakétatámadás érte és megsemmisült. Története Építése 1964. február 5-én kezdődött a kalinyingrádi Jantar hajógyárban. 1964. június 1-jén bocsátották vízre BDK–010 jelzéssel, majd 1966-ban állították szolgálatba a Szovjet Haditengerészet Fekete-tengeri Flottájánál Voronyezsszkij komszomolec néven. Honi kikötője a szolgálatba állítása óta Szevasztopolban volt. A hajó a 2000-es évek elejéig 20 tengeri bevetésen vett részt. 1991–1994 között konzerválták és Odesszába tárolták, ekkor BDK–065-re változtatták a jelzését. Később újra aktiválták. A hajó 1999-ben részt vett a KFOR békemissziókban részt vevő orosz békefenntartó kontingens Taupszéből Thesszalonikibe történő szállításában. 2003. július 7-én a hajót Szaratov város nevét vette fel. 2008 augusztusában a hajó a Grúzia elleni orosz agresszióban részt vevő fekete-tengeri orosz hajócsoport tagja volt. 2012 őszén és telén a Földközi-tengeren tevékenykedett. 2013 januárjában a Földközi-tengeren tartott tengeri hadgyakorlaton vett rész, ekkor az egyik dízelgenerátora meghibásodott. A hajót a szíriai Tartúsz kikötőjében javították meg. 2014-ben részt vett a Krím orosz megszállásának eseményeiben, valamint a Földközi-tengeren is hajózott. A hajó részt vett az Ukrajna ellen indított 2022-es orosz invázióban. Az orosz erők 2022 márciusában vették használatba a bergyanszki kikötőt, ahová hajón az Ukrajna déli területeit megszálló orosz erők számára szállítottak hadianyagot. Március 24-én a bergyanszki kikötőben éppen kirakodás alatt álló hajót ukrán rakétatalálat érte. Az OTR–21 Tocska harcászati-hadműveleti ballisztikus rakéta becsapódása után a hajón lévő lőszer és üzemanyag felrobbant, a hajó megsemmisült, majd elsüllyedt. A személyzet több tagja életét vesztett. A veszteség pontos száma nem ismert. Nyílt forrásokból két áldozat ismert. Ezen túlmenően a hajó parancsnoka, a 2014-ben az orosz megszállókhoz átállt Volodimir Hromcsenkov a rakétatámadásban megsérült, majd 2022. április 15-én a kórházi kezelés alatt elhunyt. Oroszország hivatalosan csak egy évvel később, 2023 márciusában ismert el a hajó elvesztését. Lásd még Támadás a bergyanszki kikötő ellen Jegyzetek Források "Large Landing Ship Saratov - Project 1171 / Alligator Class". www.kchf.ru. Hozzáférés: 2023. június 9.. ""Саратов"". flot.com. Hozzáférés: 2023. június 9.. Апальков, Юрий Валентинович (2007). Корабли ВМФ СССР (Справочник том IV) Десантные и минно-тральные корабли. Галея Принт. ISBN 987-5-8172-0135-2. : Check |isbn= value: invalid prefix (súgó) További információk Russian Navy Landing Ship SARATOV transits Istanbul strait towards Med. - December 4th, 2020, YouTube.com Бердянськ, вибух і пожежа на російському кораблі "Саратов" ПОВНЕ ВІДЕО
Пожежна частина на Заїківці (Харків)

Пожежна частина на Заїківці (також — Пожежна частина № 4 Харкова) — пожежна частина та комплекс пам'яток архітектури та містобудування місцевого значення (охоронні №7098-Ха, 7099-Ха, 7100-Ха, 7101-Ха). Розташована на Квіткинській вулиці, 25, в історичній місцевості Заїківка. У старовинній будівлі з каланчею розміщується підрозділ МНС ПДПЧ-4. Також в комплексі будівель за цією адресою розташовані районний відділ ГУ МНС України та дослідно-випробувальна лабораторія МНС[джерело?]. Історія Власник землі, Андрій Валеріанович Квітка, почав продавати ділянки землі, а територію, де зараз розташована пожежна частина, подарував міській владі. На Квіткинській площі (зараз Квіткинська вулиця) у 1884—1886 роках збудовано 4-ту пожежну частину та депо для машин за проєктом архітектора Г. Я. Стрижевського. 28 березня 2022 року Міністерство культури та інформаційної політики України повідомило, що будівля суттєво пошкоджена російським обстрілом. Галерея Див. також Шевченківська пожежна частина Залопанська пожежна частина Захарківська пожежна частина Миколаївська пожежна частина Петінська пожежна частина Примітки
Доходный дом Масловского

Доходный дом Масловского — бывший доходный дом на улице Свободы, 8 в Харькове. Памятник архитектуры местного значения. История Возведен по проекту архитектора Моисея Лазаревича Мелетинского, вероятнее всего, в 1911 году. Назван по имени Ивана Николаевича Масловского, отставного лейтенанта флота, которому принадлежал участок. Последние 10 лет в доме размещался известный артпаб «Старый Хэм» — центр для творческих людей, где выступали поэты и музыканты. На этажах над пабом находились жилые квартиры. В результате ракетных ударов войск РФ во время боев за Харьков 14 марта 2022 года около 8:30 здание было полуразрушено. Вся центральная часть здания с перекрытиями разрушена до основания. Под завалами дома погибли два человека, находившиеся в его квартирах. Описание Фасад здания изначально был в поздней форме стиля модерн, отличался полифактурностью, вероятной полихромностью и многоугольными щипцами. Впоследствии здание было лишено этих черт и щипцы демонтированы. Дом сохранил пышно декорированную парадную лестницу и вестибюль с аутентичной деревянной дверью и тамбуром. Ограждение лестницы деревянное, крашеное, состоящее из столбиков-балясок с резными флорально-орнаментальными вставками между ними. Монументальная роспись с изображением луговой травы с голубями, дополненная рельефными улитками. По данным киевского краеведа Антона Короба, в доме был интерьер в стиле модерн, сохранившийся на редкость хорошо. Примечания