NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Koroszteny

Koroszteny (Коростень, oroszul Korosztyeny) város Ukrajna Zsitomiri területének északi részén, a Korosztenyi járás székhelye. A 2025-es népszámláláskor 56 ezer lakosa volt, a terület 3. legnépesebb városa.[forrás?] Fekvése Zsitomirtól 77 km-re északra fekszik, az Uzs-folyó partján, a Polisszja (Poleszje) síkvidékén. Északról hatalmas összefüggő erdőség övezi. Közigazgatásilag járási jogú város, területe 34 km². Történelem Koroszteny középkori eredetű település, első írásos említése 914-ből származik. A 10. században a drevljan törzs székhelye volt, akik szembeszegültek a terjeszkedő kijevi fejedelemséggel és 945-ben Igor fejedelmet is megölték (a legenda szerint a Nemirivka falu melletti Mohila Igora-kurgánban temették el). Özvegye, Olga hercegnő bosszúból felégettette az akkor Iszkorosztyeny néven ismert települést. 1240-ben a mongolok elpusztították. 1370-ben a Litván Nagyfejedelemség része lett. 1589-ben városi jogokat kapott. 1649-1667 között Bohdan Hmelnickij felkelőinek kezén volt, majd a lengyelek visszafoglalták. 1795-ben Oroszországhoz csatolták. 1902 után a vasút megépülésével gyors fejlődésnek indult, ekkor kapta mai nevét is. 1926-ban az USZSZK-ban is megkapta a városi jogokat. A második világháborúban csaknem teljesen elpusztult. A németek 1941. augusztus 7-én foglalták el. A kijevi hadműveletek során 1943. november 17-én a szovjetek kis időre visszafoglalták, de véglegesen csak december 28-án szabadult fel. 1972-ben 57 ezer lakosa volt. Gazdaság A városban az ország egyik legismertebb porcelángyára működik. Fafeldolgozás, lakkfestékek előállítása, gépgyártás (tőzegbányászati és vegyipari gépek), élelmiszeripar (húskombinát), textilipar, gránitbányászat. Fontos vasúti csomópont (Novohrad-Volinszkij, Kijev, Zsitomir, Mazir, Szarni irányába haladó vágányokkal), a kijevi helyiérdekű vasút végállomása. Itt keresztezi egymást a Kijev-Breszt, valamint a Szentpétervár-Odessza vasútvonal. A város mellett halad el a Mozirból érkező Barátság-kőolajvezeték leágazása Magyarország felé. Az M07-es főút Kijevvel (180 km) és Szarnin, valamint Kovelen keresztül a lengyel határral, a P10-es út pedig a területi székhellyel és a fehérorosz határral (Visztupovicsi, 84 km) köti össze. Nevezetességek A városban áll Nyikolaj Scsorsznak, az orosz polgárháború bolsevik partizánvezérének szobra, aki a közeli Beloscsica faluban esett el 1919. augusztus 30-án. Szobrot állítottak még Lukian Tabukasvilinek, Tarasz Sevcsenkónak és a járási hivatal épülete előtti téren Leninnek. Jegyzetek Külső hivatkozások Hivatalos honlap Archiválva 2019. szeptember 21-i dátummal a Wayback Machine-ben (ukránul) Városi információs portál (ukránul)
Korosten'

Korosten' (in ucraino: Коростень) è una città ucraina (56 073 abitanti), nel distretto di Korosten', nell'oblast' di Žytomyr. Ospita l'amministrazione del distretto di Korosten' e della comunità territoriale di Korosten', una delle comunità territoriali dell'Ucraina.. Fino al 18 luglio 2020 Korosten' costituiva una città di rilevanza regionale e non apparteneva ad alcun distretto, anche se era il centro amministrativo del distretto di Korosten'. Come parte della riforma amministrativa dell'Ucraina, che ridusse a quattro il numero di distretti dell'oblast' di Žytomyr, la città fu integrata nel distretto di Korosten'. Note Voci correlate Suddivisioni dell'Ucraina Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Korosten' Collegamenti esterni Sito ufficiale, su korosten-rada.gov.ua. (EN) Korosten, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Korosten

Korosten (Oekraïens: Ко́ростень, historisch ook Iskorosten; Pools: Korosteń) is een stad in de provincie Zjytomyr aan de rivier de Oezj in het noorden van Oekraïne. Korosten had in 2018 63.525 inwoners. Volgens de volkstelling van 1926 vormden de joden toen de meerderheid van de bevolking. Oekraïense nationalisten van het Oekraïense Opstandelingenleger doodden 238 joden tijdens de pogrom in augustus 1941. Geschiedenis De stad werd meer dan een millennium geleden gesticht en was de hoofdstad van de Drevljanen, een oude Slavische stam. Tijdens de Tweede Wereldoorlog werd Korosten bezet door het Duitse leger van 7 augustus 1941 tot 28 december 1943. Het werd kort heroverd door het Rode Leger tijdens het offensief van Kiev op 17 november 1943, maar deze moesten zich terugtrekken na een sterke Duitse tegenaanval. De stad is tijdens de oorlog verwoest. Na het nucleaire incident in Tsjernobyl in mei 1986, dat ongeveer 90 kilometer verderop plaatsvond, werd de stad uitgeroepen tot gebied van vrijwillige evacuatie. Economie Het Industriepark Korosten (KIP) is een industriezone binnen de stad. De totale oppervlakte is 246 hectare. Het conceptontwerp van het park is ontwikkeld door het Tsjechische ontwerpbureau DHV. Het project beoogt de oprichting op het grondgebied van hightech-ondernemingen, ondernemingen van de lichte en middelzware industriële productie, assemblage, integratie, oppervlakteverwerking, lichttechniek en elektrische industrie. De bouw van een fabriek voor het vervaardigen van mdf-platen is bijna voltooid. Deze fabriek wordt de eerste fabrikant van mdf-platen in Oekraïne. Aardappelpannekoekjesfestival Jaarlijks wordt op de derde zaterdag van september in het stadspark het Internationale festival van de aardappelpannenkoekjes (Oekraïens: деруни, translit. Deroeni) gehouden. Het hoogtepunt van het festival is de competitie om de lekkerste pannenkoekjes. Een jury bepaalt de winnaar. Voor een paar hryvnia's kan elke proever een certificaat krijgen en zo jurylid worden. Verschillende wedstrijden, tentoonstellingen, het proeven van traditionele Polesische dranken, tentoonstellingen en uitvoeringen door volksmuziekensembles worden uitgevoerd.
Korosten

Korosten (în ucraineană Коростень) este oraș regional în regiunea Jîtomîr, Ucraina. Deși subordonat direct regiunii, orașul este și reședința raionului Korosten. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației orașului Korosten era vorbitoare de ucraineană (86,69%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (12,73%). Vezi și Lista orașelor din Ucraina Note
Коростењ

Коростењ (укр. Коростень) град је Украјини у Житомирској области. Према процени из 2012. у граду је живело 65.634 становника. Становништво Према процени, у граду је 2012. живело 65.634 становника. Партнерски градови Анениј Ној Мозир Нојабрск Клобуцк Свитловодск Красњик Шарвје Шавање Славјанск Референце Спољашње везе
Korosten

Korosten (ukrainska: Коростень , historiskt även: Iskorosten, polska: Korosteń) är en stad i Zjytomyr oblast i norra Ukraina. Staden ligger vid floden Uzj, cirka 77 kilometer norr om Zjytomyr. Korosten beräknades ha 61 496 invånare i januari 2022. Iskorosten var drevljanernas huvudstad. Enligt folkräkningen 1926 utgjorde judar då majoriteten av befolkningen i Korosten. Den judiska befolkningen utplånades mellan augusti och september 1941 under ockupation av tyska trupper. Mordet på Igor I Igor I av Kievriket blev brutalt mördad i Iskorosten (nuvarande Korosten), då han skulle samla in skatt från drevljanerna år 945 och begravdes i skogen utanför byn Moguilno nära Iskorosten. Enligt Nestorskrönikan hämnades Olga av Kiev sin man Igors död genom flera fälttåg mot drevljanerna. Drevljanerna sände tjugo av sina bästa män, vilka försökte få henne att gifta sig med deras furste, prins Mal, så att de genom Mal fick makten över Kievriket. Olga, fast besluten att behålla makten för att ge den vidare till sin son, lät bränna dem levande. Krönikan nämner liknande grymma avrättningar hon skulle ha utfört, varpå hon förstörde deras huvudstad Iskorosten och kuvade dem definitivt 946. Kort därpå försvann drevljanerna ur historien. Bilder Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Korosten.
Haus des Architekten Holowan

Das Haus des Architekten Holowan (ukrainisch Буди́нок архіте́ктора Голованя́/Budynok Holowanja) ist ein Gebäude in Luzk, der Hauptstadt der Oblast Wolyn in der Ukraine. Es steht in der Altstadt, direkt am Ufer des Styr. Das Gebäude wurde vom Wolhynischen Architekten Rostislaw G. Metelnizkyj geplant und nach seiner Errichtung vom Steinmetz Nikolai Holowan seit 1980 schrittweise mit verschiedenen Skulpturen geschmückt. Der Bauschmuck zeigt überwiegend Steinskulpturen von Chimären, die dem Bauwerk zu seinem Namen verhalfen. Über dem Eingang befindet sich ein Monogramm mit den kyrillischen Buchstaben Н. М. Г., den Initialen von Nikolai Holowan. An der Fassade stellt ein Flachrelief die Familie des Bildhauers dar; es ist aus grünem Sandstein gefertigt. Am gesamten Haus sind bis zum Jahr 2011 mehr als 500 Skulpturen angebracht worden. Im Hof lagern noch unzählige Steine, Fragmente und Skulpturen der verschiedensten Größen, die noch auf ihre Fertigstellung und Anbringung warten. Detailansichten Weblinks Heim Architekt Golovanâ (ukrainisch) Haus des Architekten Holowan auf volynpost.com (ukrainisch)
Дом Голованя

Дом архитектора Голованя — архитектурный памятник, который расположен на территории Историко-культурного заповедника «Старый Луцк» на берегу реки Стыр. Проект дома разработал волынский архитектор Ростислав Георгиевич Метельницкий. История Проект здания разработал в 1980 году архитектор Ростислав Метельницкий. По его замыслу скульптор Николай Головань мог украшать дом по своему усмотрению собственными скульптурами, барельефами и тому подобное. Сначала деятельность Голованя подвергалась проверкам власти, но во времена Перестройки дом начал приобретать современный вид — обильно украшенный как снаружи, так и внутри, сооружения. Николай Головань умер 1 февраля 2022. Его жена Тамара впоследствии сообщила о планах открыть в доме музей. В июле 2022 года начался ремонт фасада и благоустройство придомовой территории. Вдова скульптора открыла для туристов не только двор, но и внутренние комнаты дома. Скульптуры Двор, стены, крыша дома украшают каменные скульптуры разных стилей. Над входом семейный вензель — Н. М. Г. Всего здесь более 500 скульптур. На фронтоне дома размещен барельеф с изображением всех членов семьи скульптора. Весом он — полторы тонны, а изготовленный из зелёного песчаника. Есть «итальянский» дворик и кузница. Во дворе расположено множество различных деталей — глыбы различных камней и множество больших и малых скульптур, ещё не нашедших своего места в композиции. Дом имеет оригинальное оформление не только внешне, но и внутри. Галерея Источники Дом Голованя попал в список волынских чудес / / «Газета по-украински» № 570 за 14 марта 2008 Не дом, а чудо-дворец / / Волынь, № 857 от 25 октября 2008
Embajada de España en Ucrania

La Embajada de España en Ucrania es la máxima representación legal del Reino de España en Ucrania. Embajador La actual embajadora es Silvia Josefina Cortés Martín, quien fue nombrada por el gobierno de Mariano Rajoy el 15 de septiembre de 2017. Misión diplomática El Reino de España tiene una embajada en la capital de Ucrania, Kiev, creada con carácter no residente en 1992.​ Actualmente la sede diplomática se encuentra cerrada. Historia Las relaciones diplomáticas se iniciaron en 1991 tras el reconocimiento de la independencia de Ucrania de la antigua Unión Soviética. Existe un fluido diálogo político entre los dos países. Cabe resaltar el aspecto humanitario de la relación que viene fortalecido con los programas de asociaciones españolas para acoger a niños ucranianos en familias españolas durante el periodo de vacaciones escolares y la presencia de una importante colonia de ciudadanos ucranianos en España. Como consecuencia de la invasión rusa de Ucrania (desde febrero de 2022), la legación diplomática cerró temporalmente y el personal se trasladó a Polonia. Demarcación Con anterioridad a la independencia de Ucrania, las relaciones diplomáticas eran entre España y la Unión Soviética, donde se incluía Ucrania como la República Socialista Soviética de Ucrania a través de la Embajada española en Moscú. Véase también Embajada de Ucrania en España Anexo:Relaciones bilaterales de España Anexo:Embajadores de España Misiones diplomáticas de España Referencias
Посольство Іспанії в Україні

Посольство Іспанії в Києві — офіційне дипломатичне представництво Королівства Іспанія в Україні, відповідає за підтримання та розвиток відносин між Іспанією та Україною. Історія посольства Після проголошення незалежності Україною 24 серпня 1991 року Іспанія визнала Україну 31 грудня 1991 року. Дипломатичні відносини між Україною і Королівством Іспанія були встановлені 30 січня 1992 року шляхом підписання у Празі спільного комюніке. У серпні 1992 р. в Києві почало функціонувати постійне дипломатичне представництво Королівства Іспанія в Україні. Структура посольства Посол, пані Сільвія Йозефіна Кортес Мартін Заступник Глави Місії, пан Рафаель Осоріо де Ребейон Війар Секретар Посольства, Завідувач адміністративного відділу та відділу культури, пан Оріол Ескалас Нойа Секретар Посольства, Завідувач консульського відділу, пан Віктор Мурсія Гарсон Аташе з питань оборони (сухопутні війська та військово-морський флот), підполковник Хосе Карлос * Колома Контрерас, з резиденцією в Москві Аташе з питань оборони (військово-повітряні сили), підполковник Ігнасіо Маталобос Гонсалес, з резиденцією в Москві Радник з питань туризму, Луїс Бовес Марітн, з резиденцією в Москві Радник з торгово-економічних питань, пані Май Абраін Родрігес Завідувач канцелярії, пан Рубен Мартін Віана Керівники візового відділу, Пані Мерседес Санчес Ідальго Пані Марія Тереса Морено Інсертіс Пан Хосе Антоніо Аларкон Перальта Пан Хавєр Помарета Прієто Пан Іван Діес Кабанес Посли Іспанії в Україні Едуардо Хунко (1992–1997) Фернандо Хосе Бельйосо Фернандес (1997–2001) Луїс Гомес де Аранда і Війєн (2001–2005) Луіс Хав'єр Хіль Каталіна (2005–2009) Хосе Родрігез Мояно (2009-2013) Херардо Анхель Бугайо Оттоне (2013-2017) Сільвія Йозефіна Кортес Мартін (2017-2022) Рікардо Лопес-Аранда Хагу (2022-) Див. також Українсько-іспанські відносини Український дипломатичний корпус Список дипломатичних місій в Україні Посольство України в Іспанії Іноземні консульства в Україні до 1937 року Примітки Посилання Посольство Іспанії в Україні Візовий сервіс-центр Іспанії Посольство Іспанії в Києві [Архівовано 29 червня 2015 у Wayback Machine.] Статистика відвідуваності статті «Посольство Іспанії в Україні»
Церква святого Михаїла (Велика Вишенька)

Церква св. Архистратига Михаїла — пам'ятка сакральної архітектури першої половини XX століття, розстріляна церква в колишньому селі Велика Вишенька (або «Вишенька Велика» на польський манір), тепер — територія Яворівського військового полігону, що у Яворівському районі Львівської області. Церква була побудована у 1927 році і зруйнована в 1940 з приходом радянської влади. Історія Напередодні Другої світової війни село Велика Вишенька (пол. Wiszenka Wielka) населяло близько 5000 мешканців. Поселення було великим — потребувало великого храму, будівництво якого було завершене у 1927 році на місці більш давньої дерев'яної церкви. Парох храму отець Омелян Радзикевич особисто очолив проєкт побудови церкви. Храм був освячений у 1927 році за участі митрополита Андрея Шептицького. Церква проіснувала лише 13 років. Після вторгнення СРСР до Польщі у 1939 році та анексії західноукраїнських земель, нова радянська влада вирішила розширити наявний неподалік військовий полігон Війська Польського до площі 42 тисяч га (найбільшого у Європі) за рахунок навколишніх поселень, в тому числі Великої Вишеньки. Під час розширення полігону звідси були примусово депортовані 125 тис. мешканців сіл, які знаходились на цій території, зникло з лиця землі більш, ніж 170 сіл та хуторів, 12 церков та каплиць, 2 костели, 14 цвинтарів, сотні культурних та історичних пам'яток. Виселення мешканців з земель проводилось в Південну Бессарабію (сучасний південь Одеської області) в колишні німецькі села, в меншій мірі людей перекидали в Запорізьку і Дніпропетровську область. Особливо непокірних чекала дорога до Сибіру. З часом люди поверталися до рідних, цілком зруйнованих осель, копати землянки, відбудовуватися. Але в 1950-му прийшла друга хвиля депортації. У 1940 році почалась депортація і мешканців Великої Вишеньки. В тому ж році храм св. Михаїла було зруйновано. Його використовували як мішень для стрільби танків, бронетранспортерів і гармат. Знищення церкви відбувалось особливо цинічно. Після перших попадань снарядів і руйнувань куполів, на їх місце ставились картонні імітації і по них стріляли знову. Стрілянина по церкві припинилася після проголошення незалежності України у 1991 році. Відтоді церква стоїть у руїнах, від неї залишився по суті один каркас з деякими елементами оздоблення. Поряд із храмом, через сучасну дорогу, є залишки цвинтаря. Сьогодні існують ініціативи зі збереження вцілілої частини зруйнованого храму та перетворення його у пам'ятник репресій комуністичного режиму. Раз на рік тут проводяться богослужіння в пам'ять про депортованих. На стінах храму є залишки розписів які, однак не є автентичними. У 2012 році тут проводилися зйомки фільму «Поводир». Для декорацій руїн на їх стіни були нанесені кілька розписів, які після завершення зйомок так і залишилися. Фотогалерея Посилання rbrechko: Розстріляна церква в Великій Вишеньці пост на LiveJournal Таємниця Яворівського полігону Україна молода, 28 травня 2008 «Люди у вагонах тулилися до корів і коней, щоб зігрітися» gazeta.ua, 12 червня 2015 Див. також Виселення українців з Польщі до УРСР Операція «Вісла»
Алчевск

Алчевск е град в Луганска област, Източна Украйна. Телефонният код му е +380 6442, а пощенският – 94200. Населението му е 116 000 жители (2006 г.), а площта – 55 кв. км. Намира се на около 45 км от град Луганск, областния център. Основан е през 1895 г. Старите имена на града са Ворошиловск (1931 и 1961) и Комунарск – до 1991 г. Градът има футболен клуб.
Altxevsk

Altxevsk (en ucraïnès: Алчéвськ, en rus: Алчéвск) és una ciutat de l'óblast de Luhansk a Ucraïna. Aquesta es troba a uns 45 kilòmetres de la capital de l'óblast, Luhansk. Des del 2014, Altxevsk està sota control de la República Popular de Luhansk de la Rússia. S'estimava que el 2021 tenia uns 106.550 habitants segons el servei estadístic ucraïnès. Referències
Altschewsk

Altschewsk (ukrainisch ; russisch Алчевск) ist eine Großstadt in der Oblast Luhansk in der Ukraine. Die Stadt gehört zur Agglomeration Altschewsk-Stachanow, hat 110.000 Einwohner (2015) und ist ein bedeutendes Zentrum der Metallurgie (zwei Kombinate). Altschewsk liegt an der internationalen Fernstraße M 04/E 50, über die das Oblastzentrum Luhansk nach 44 km Richtung Osten zu erreichen ist. Geschichte Eine Arbeitersiedlung wurde 1895 neben der Eisenbahnstation Jurjewka durch den Unternehmer Oleksij Altschewskyj gegründet. 1901 wurden die Station und die Siedlung zu Ehren des auf tragische Weise verstorbenen Unternehmers in Altschewsk umbenannt. 1932 wurde der Ort zur Stadt. 1931–1961 hieß die Stadt Woroschylowsk (Ворошиловськ) nach dem ukrainischen Volkskommissar und sowjetischen Polit-Funktionär und Stalin-Weggefährten Woroschilow, 1961–1991 Komunarsk (Комунарськ) zu Ehren der Pariser Kommune. Nach der Auflösung der Sowjetunion wurde die Stadt wieder Altschewsk genannt. Die Stadt befindet sich seit 2014 unter Kontrolle der international nicht anerkannten Volksrepublik Lugansk und gehört nach Angaben der ukrainischen Regierung zu einem Gebiet, auf dem die Organe der Staatsmacht vorübergehend ihre Befugnisse nicht ausüben. Verwaltungsgliederung Am 12. Juni 2020 wurde die Stadt zum Zentrum der neugegründeten Stadtgemeinde Altschewsk (Алчевська міська громада/Altschewska miska hromada). Zu ihr zählen auch die Städte Artemiwsk, Sorynsk und Perewalsk, die 12 Siedlungen Bajratschky, Bile, Buhajiwka, Faschtschiwka, Horodyschtsche, Jaschtschykowe, Jurjiwka, Komissariwka, Mychajliwka, Selesniwka, Tschornuchyne und Zentralnyj, die 12 in der untenstehenden Tabelle aufgelisteten Dörfer sowie die 7 Ansiedlungen Borschykiwka, Depreradiwka, Karpaty, Kruhlyk, Mius, Radhospnyj und Sofijiwka, bis dahin bildete sie die gleichnamige Stadtratsgemeinde Altschewsk (Алчевська міська рада/Altschewska miska rada) unter direkter Oblastverwaltung der Oblast Luhansk. Seit dem 17. Juli 2020 ist sie ein Teil des Rajons Altschewsk. Die administrative Umsetzung konnte jedoch de facto aufgrund der Besatzung durch die Volksrepublik Lugansk bislang nicht erfolgen. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Altschewsk Teil der Gemeinde: Bevölkerung Quelle: Sport In der Stadt ist der Fußballverein Stal Altschewsk beheimatet. Söhne und Töchter der Stadt Igor Rausis (1961–2024), ukrainisch-lettisch-tschechischer Schachmeister Tichon (1968–2011), ukrainisch-orthodoxer Bischof Gennadij Ginsburg (* 1971), ukrainisch-deutscher Schachmeister Anastasiya Winkel (* 1993), deutsche Seglerin Weblinks Angaben zur Stadt (russisch) Offizielles Informationsangebot (russisch) Einzelnachweise
Alcsevszk

Alcsevszk (ukránul: Алчевськ) város Ukrajna keleti részén, a Luhanszki területen. 1895-ben alapították a települést, 1932-ben kapta meg a városi státuszt. Megközelítőleg 45 kilométerre van a területi székhelytől, Luhanszktól. 1931 és 1961 között a Vorosilovszk nevet viselte, majd a Komunarszk (uránul: Комунарськ) nevet 1991-ig. Futball csapata az Alcsevszk Stal FC, amelyik a 2010-es években az ukrán első osztályában focizik. Népesség Történelem Alcsevszket 1895-ben alapították. 1903-ban kapta az Alcsevszk nevet egy ukrán származású orosz bankár és iparos, Olekszij Alcsevszkij után, aki Ukrajna keleti részének ipari fejlesztéseiről vált híressé. 1957–1961 között a város neve többször is változott Alcsevszkre, illetve Vorosilovszkra, ahogy Kliment Vorosilov személyi kultusza fokozatosan csökkent. Aztán a párizsi kommün tiszteletére megint megváltoztatták Alcsevszk nevét Kommunarszkra. 1991-től ismét Alcsevszk lett a Szovjetunió bukásával. A városban található Donecki Állami Műszaki Egyetemet 1957-ben alapították. A város 2014. április közepén az oroszbarát szeparatista erők ellenőrzése alá került. Testvérvárosai Dunaújváros (Magyarország) Dąbrowa Górnicza (Lengyelország) Ereğli (Törökország) Kamjanszke (Ukrajna) Külső hivatkozások Az Alcsevszki Városi Tanács hivatalos oldala Nem hivatalos oldal Archiválva 2011. szeptember 27-i dátummal a Wayback Machine-ben Egy másik nem hivatalos oldala a Alcsevszk városnak Alcsevszk térképe Archiválva 2012. március 26-i dátummal a Wayback Machine-ben
Alčevs'k

Alčevs'k (in ucraino Алчевськ?) o Alčevsk (in russo Алчевск?) è de iure una città dell'Ucraina sud-orientale, nell'oblast' di Luhans'k, ma dall'aprile 2014 è de facto parte della Repubblica Popolare di Lugansk a sostegno della Russia. Fa parte dell'omonimo distretto e si trova a circa 45 chilometri da Luhans'k. Nel 2019 contava una popolazione di circa 110 000 abitanti. La città era nota come Vorošylovs'k (ucraino: Ворошиловськ) dal 1931 al 1961 e come Komunars’k (ucraino: Комунарськ) fino al 1991. È uno dei maggiori centri industriali del bacino carbonifero del Donec, coprendo un quarto della produzione industriale dell'intera area. Le maggiori industrie della città sono chimiche, siderurgiche e metallurgiche. Le principali compagnie sono la OJSC "Alchevsk Iron & Steel Works" e la "Alchevsk Coke-Chemical Plant". La sua stazione ferroviaria la unisce alle principali città del territorio nazionale e internazionale. Sport La squadra di calcio locale è il Futbol'nyj Klub Stal' Alčevs'k. Amministrazione Gemellaggi Dąbrowa Górnicza Dunaújváros Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Alčevs'k Collegamenti esterni Sito ufficiale, su alchevsk.su. Alchevs'k, su sapere.it, De Agostini. (EN) Alchevsk, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.