NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Михайлівська церква (Кожухівка)

Михайлівська церква — дерев'яна церква в селі Кожухівка, Фастівський район, Київська область; зразок української дерев'яної культової архітектури України. Побудована в 1820 р., освячена в 1836. Ось що пише путівник: Дванадцять маршрутів Київщиною. — К.: Грані-Т, 2008. Автори: Роман Маленков та Олег Година. «Рухаючись у зворотному напрямку, перед Калинівкою можна звернути до сусідньої Кожухівки. У цьому селі є ще один, більш пізній, зразок української дерев'яної культової архітектури — Михайлівська церква. Збудували її у 1820 році, але чомусь довго не освячували, і лише в 1836 році при ній створили парафію.» Адреса: с. Кожухівка, вул. Шкільна, 2 Примітки Див. також Вікіпедія:Вікі любить пам'ятки/Київська область/Васильківський район Джерела Кожухівка, Васильківський р-н, Київська обл. — дерев'яна церква [Архівовано 19 лютого 2020 у Wayback Machine.] Михайловская церковь, Кожуховка: фото, история, адрес [Архівовано 2 квітня 2015 у Wayback Machine.] Фото, история, расположение достопримечательности Михайловская церковь (Киевская область, Васильковский район, Кожуховка) [Архівовано 27 березня 2019 у Wayback Machine.] У селі Кожухівка Васильківського району попрощалися з вбитим активістом — Українська Православна Церква Київський Патріархат (УПЦ КП) [Архівовано 2 квітня 2015 у Wayback Machine.]
Свети Архангел Михаил (Нежин)

„Свети Архангел Михаил“ на украински: Михайлівська церква) е православна църква и архитектурен паметник с национално значение в град Нежин, Украйна. История С постановление № 970 на Кабинета на министрите на Украинска ССР от 24 август 1963 г., „За оптимизиране на отчетността и охраната на архитектурните паметници на територията на Украинска ССР“ (Про впорядкування справи обліку та охорони пам'ятників архітектури на території Української РСР), е присвоен статут на архитектурен паметник с национално значение под номер № 827, под името Гръцка Михайловска църква. Инсталирано е информационно табло. Описание Църквата е една от най-важните архитектурни забележителности в центъра на град Нежин. Църквите „Вси Светии“, „Свети Архангел Михаил“ и „Света Троица“ образуват единен исторически и културен комплекс от XVIII век. Построена е в периода 1719 – 1729 г. (според други източници 1714 – 1732 или 1714 – 1729 г.) от Гръцкото братство в Нежин, на мястото на дървена църква от 1680 г. Осветена е през 1731 г. от киевския митрополит Рафаил Забаровски. Това е малка, каменна, тридилна, еднокорабна, еднокуполна църква с фасетиран център. От източната страна има полукръгла апсида, а от западната – нартекс. От северната страна на олтарната стена има мраморни плочи с текст на гръцки език. Богослуженията в храма са се провеждали на гръцки. През XIX век е построена триетажна камбанария с пиластри на втория и колони на третия етаж, завършваща с висок шпил; който не е оцелял. След 1917 г. в църквата е построен склад. Стенописите, иконостасът и реликвите на църквата не са съхранени. Сградата е предадена на религиозната общност на Черниговската епархия на Украинската православна църква. Източници Литература ((uk)) Чернігівщина: Енциклопедичний довідник, К.: УРЕ і м. М. П. Бажана, 1990. – с. 453 – 455 МИХАЙЛІВСЬКА ЦЕРКВА ((uk)) Грецька Михайлівська церква Архив на оригинала от 2018-03-19 в Wayback Machine.
Iglesia de San Miguel (Nizhyn)

La iglesia de San Miguel (en ucraniano: Михайлівська церква) es un templo ortodoxo ucraniano que se sitúa en Nizhyn, en el óblast de Chernígov de Ucrania.​ El templo es un ejemplo de arquitectura de estilo barroco ucraniano del siglo XVIII.​ Historia El constante crecimiento de la comunidad griega en Nizhyn y la recaudación de fondos suficientes permitieron a los griegos comenzar la reconstrucción de la iglesia de San Miguel, construida en madera, en 1714.​ Con el permiso del hetmán Iván Skoropadski, colocaron los cimientos de piedra en el lugar donde se encontraba la anterior iglesia de madera. La construcción duró más de 10 años y fue finalizada en 1729. La iglesia se consagró en 1731 (todavía se conserva una inscripción de ese día en el interior del templo).​ En la década de 1830, el declive de los griegos de Nizhyn se aceleró, debido a que, como resultado de las reformas imperiales de la autocracia rusa, la ciudad pasó a ser una ciudad de provincia remota. Tras la guerra de independencia de Grecia y la proclamación de la independencia en 1830, los griegos de Nizhyn comenzaron gradualmente a regresar a su patria histórica o a trasladarse a grandes ciudades portuarias en el sur de Ucrania y Rusia.​ Durante el periodo soviético, la iglesia de San Miguel fue la primera de las iglesias griegas en cerrarse, y en su interior se construyó un almacén. Durante la independencia, las instalaciones fueron transferidas a la Iglesia ortodoxa de Ucrania, pero la iglesia está cerrada al público y actualmente se utiliza como almacén. En 2017, se erigió una valla metálica alrededor de la iglesia. Arquitectura La decoración exterior de la iglesia es sencilla: una cornisa, nichos rectangulares sobre vanos de ventanas arqueados sin decoración.​ El interior de la iglesia es de interés, con una solución constructiva inusual, cuyos talones coinciden con los de los arcos elásticos. Esto le confiere ligereza y elegancia.​ Galería Referencias Enlaces externos
Михайловская церковь (Нежин)

Михайловская церковь — православный храм и памятник архитектуры национального значения в Нежине. История Постановлением Кабинета Министров УССР от 24.08.1963 № 970 «Про упорядочение дела учёта и охраны памятников архитектуры на территории Украинской ССР» («Про впорядкування справи обліку та охорони пам'ятників архітектури на території Української РСР») присвоен статус памятник архитектуры национального значения с охранным № 827 под названием Греческая Михайловская церковь. Установлена информационная доска. Описание Церковь является одной из важнейших архитектурных доминант центра города Нежина. Всехсвятская, Михайловская и Троицкая церкви образовывают единый историко-культурный комплекс XVIII века. Церковь построена в период 1719-1729 гг. (по другим данным, 1714-1732, 1714-1729 годы) Нежинским греческим братством на месте деревянной церкви 1680 года. Освящена в 1731 году киевским митрополитом Рафаилом Забаровским. Небольшая, каменная, тридильная, однонефная, однокупольная, с гранёным центром церковь. С восточной стороны имеется полукруглая апсида, а западной — притвор (бабинец). На северной стороне алтарной стены размещены мраморные доски с текстом на греческом языке. Служба в храме велась на греческом языке. В XIX веке была сооружена трёхъярусная колокольня с пилястрами на втором и колонами на третьем ярусах, завершалась высоким шпилем; не сохранилась. После 1917 года в церкви был обустроен склад. Роспись, иконостас и реликвии церкви не сохранились. Церковь была передана религиозной общине Черниговской епархии УПЦ. Примечания Литература Чернігівщина: Енциклопедичний довідник, К.: УРЕ і м. М. П. Бажана, 1990. — с. 453-455 МИХАЙЛІВСЬКА ЦЕРКВА Грецька Михайлівська церква
Модрицька сільська рада

Модрицька сільська рада — орган місцевого самоврядування у Дрогобицькому районі Львівської області з адміністративним центром у с. Модричі. Загальні відомості Історична дата утворення: в 1995 році. Водоймища на території, підпорядкованій даній раді: річка Вишенька. Історія Львівська обласна рада рішенням від 7 жовтня 2008 року у Дрогобицькому районі уточнила назви Модричівської сільради на Модрицьку. Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: с. Модричі Склад ради Рада складається з 16 депутатів та голови. Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України Література Світ Модрицьких, передміщан з Дрогобича / Г. Пагутяк. – Львів : Піраміда, 2017. – 224 с. – (Приватна колекція). – ISBN 966-441-478-1.
Musée ferroviaire de Kharkiv

Le musée ferroviaire de Kharkiv (en ukrainien : Музей історії та залізничної техніки Південної залізниці) est le musée de l'histoire et de l'équipement ferroviaire du Pivdenno-Zakhidna zaliznytsia (chemin de fer du Sud-Ouest). C'est un musée de la ville de Kharkiv, situé sur des espaces du complexe de la gare de Kharkiv. Historique Ce Musée est ouvert en 1967 dans la Maison de la culture des cheminots. L'année suivante il est labellisé « musée populaire » par décision du ministère de la Culture. En juin 2009, pour célébrer les 140 ans du chemin de fer du Sud-Ouest le musée est rénové et sa présentation revue. Le nouveau cheminement est chronologique : la première salle est consacrée à la création de la ligne de Kpursk à Kharkiv et Azov durant la période pré-révolutionnaire ; la deuxième salle est consacrée au développement de la ligne durant la période soviétique ; la troisième salle présente le fonctionnement de la ligne dans une Ukraine indépendante. En juillet 2014, c'est un nouvel espace complémentaire qui est ouvert. Il est consacré à l’histoire de l'équipement et du matériel roulant utilisés par ce chemin de fert. La présentation est en partie en extérieur, notamment les 36 locomotives de différentes époques, et en partie dans un ancien entrepôt de la gare construit dans les années 1950 pour les besoins du trafic marchandise. Il est situé à proximité de la gare voyageurs, actuellement terminus nord de la ligne. L'espace couvert comporte également une présentation de modèles réduits. Salles Collections Notes et références Notes (uk) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en ukrainien intitulé « Музей історії та залізничної техніки Південної залізниці » (voir la liste des auteurs). Références Voir aussi Articles connexes Liste de musées en Ukraine. Liste de musées ferroviaires. Gare de Kharkiv. Liens externes Portail des musées Portail de l’Ukraine Portail du chemin de fer
Мшари

Мша́ри — гідрологічний заказник місцевого значення. Розташований на південній околиці міста Семенівка Семенівського району Чернігівської області. Загальні відомості Гідрологічний заказник місцевого значення «Мшари» створений рішенням Чернігівського облвиконкому від 27 грудня 1984 року № 454. Заказник загальною площею 52 га розташований у Семенівському районі Чернігівської області на землях Семенівської міської ради. Завдання збереження в природному стані болотного масиву, що має велике значення в регулюванні водного режиму прилеглих територій; охорона умов відтворення, відновлення чисельності рідкісних рослин та тварин; проведення наукових досліджень і спостережень; підтримання загального екологічного балансу в регіоні; поширення екологічних знань тощо. Посилання Департамент екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації [Архівовано 31 серпня 2011 у Wayback Machine.]
Навчально-науковий інститут історії та соціогуманітарних дисциплін імені О. М. Лазаревського

Навчально-науковий інститут історії та соціогуманітарних дисциплін імені О. М. Лазаревського — підрозділ національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка. Історія Навчально-науковий інститут історії та соціогуманітарних дисциплін імені О. М. Лазаревського Чернігівського національного педагогічного університету імені Т. Г. Шевченка бере початок від Чернігівського колегіуму, створеного 1700 року відомим церковним діячем І. Максимовичем за підтримки гетьмана І. Мазепи. Інститут має багату дослідницьку і освітню традицію, яку репрезентували провідні вчені минулого, життя та діяльність яких були тісно пов'язані з Чернігово-Сіверщиною: Л. Баранович, І. Галятовський, О. Шафонський, М. Маркевич, О. Лазаревський, В. Модзалевський, Д. Дорошенко. У 1916 році було засновано Чернігівський учительський інститут. Його назва, статус і структура згодом неодноразово змінювались. У його стінах навчали фахівців-істориків. Підґрунтя вищої історико-педагогічної освіти в Чернігові пов'язане з іменами відомих учених П. Федоренка, В. Дубровського, С. Барана-Бутовича, П. Смолічева, Б. Шевеліва, В. Щербакова, які у 30-х роках ХХ століття стали жертвами політичних репресій. Серед випускників тієї доби — доктори історичних наук, професори, завідувачі відділів Інституту історії АН УРСР В. Дядиченко та Ф. Лось, доктор історичних наук, професор Московського університету М. Пікус, академік АН СРСР О. Нарочницький. Інститут вистояв у воєнну добу, але в 1949 році його було закрито, а викладачів та студентів переведено до інших вишів України. Історичний факультет відновив свою діяльність лише у 1972 році. З того часу його структура значно змінилася, понад 120 випускників історичного факультету захистили кандидатські й докторські дисертації. У вересні 2009 році історичний факультет було реорганізовано на Інститут історії, етнології та правознавства імені О. М. Лазаревського, що засвідчило визнання його здобутків у освітній та науковій діяльності. Нині Інститут — відомий центр підготовки вчителів-гуманітаріїв. На стаціонарному і заочному відділеннях та в екстернатурі навчається близько 1000 студентів. Кафедри інституту Кафедра історії України (завідувач кафедри - к.і.н., доцент Рахно Олександр Якович); Кафедра всесвітньої історії (завідувач кафедри - д.і.н., професор Ячменіхін Костянтин Михайлович); Кафедра археології, етнології та краєзнавчо-туристичної роботи (завідувач кафедри - к.і.н., професор Острянко Андрій Миколайович); Кафедра правових дисциплін (завідувач кафедри - д.і.н., професор Віхров Олександр Петрович); Кафедра педагогіки і методики викладання історії та суспільних дисциплін (завідувач кафедри - д.і.н., професор Боровик Анатолій Миколайович). Фотогалерея Див. також Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка Казимір Віра Анатоліївна Посилання Офіційний сайт НН інституту історії, етнології та правознавства імені О. М. Лазаревського [Архівовано 15 лютого 2021 у Wayback Machine.] Інформація про Інститут на сайті ЧНПУ імені Т. Г. Шевченка
Наддніпрянська селищна рада

Наддніпря́нська се́лищна ра́да — орган місцевого самоврядування у складі Дніпровського району Херсонської міської ради Херсонської області. Адміністративний центр — селище міського типу Наддніпрянське. Загальні відомості Наддніпрянська селищна рада утворена в 1979 році. Територія ради: 21,31 км² Населення ради: 2 643 особи (станом на 2001 рік) Населені пункти Селищній раді підпорядковані населені пункти: смт Наддніпрянське с-ще Жовтневе Склад ради Рада складається з 18 депутатів та голови. Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Посилання Наддніпрянська селищна рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України. Наддніпрянська селищна (сільська) рада. Rada.info. Архів оригіналу за 27 січня 2015. Процитовано 23 січня 2015.
Наші гаї

Наші Гаї — ландшафтний заказник місцевого значення в Україні, лісові масиви в межах населеного пункту села Великих Гаїв Тернопільського району Тернопільської області. Пам'ятка Створений відповідно до рішення Тернопільської обласної ради № 990 від 17 червня 2010 року. Перебуває у віданні Великогаївської сільської громади, раніше — Великогаївської сільської ради Тернопільського району. Характеристика Площа — 39,9 га. Світлини Посилання Реєстр природно-заповідного фонду Тернопільського району[недоступне посилання з квітня 2019] // Управління екології та природних ресурсів Тернопільської ОДА.
Немерчанський парк

Немерча́нський парк — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, що розташовується у селі Немерче Могилів-Подільського району Вінницької області. Перебуває у користуванні Немерченської сільської ради. Історія Парк був створений 1886 року. У 18 столітті у будинку на території парку розташовувалась дослідницько-селекціонна станція. Ініціатива створення парку належала працівникам станції К. Бушинському, М. Лонжинському та І. Орловському. У долині балки розташовувались джерела, на цих територіях були створені ставки. Посеред верхнього ставка створили штучний острів, де розмістилась альтанка. Ця частина пам'ятки не збережена. В 1957—1958 роках була створена нова частина парку перед фасадом старовинного будинку. Немерчанський парк було оголошено парком-пам'яткою садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення згідно з постановою колегії Держкомітету Ради Міністрів УРСР по екології і раціональному природокористуванню від 30.08.1990 року № 18. Положення про парк-пам'ятку садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення «Немерчанський парк» було затверджено від 12 жовтня 2012 року № 522. Опис Природоохоронна територія розташована у Новоушицько-Муровано-Куриловецькому геоботанічному районі, в якому переважають грабово-дубові та дубові ліси. На схилах балок розташовані орні землі. Загальна площа парку становить 20 гектарів. З них 9,6 гектарів — озеленена площа Немерчанського парку. На 35,4 % озелененої території зростає ясен звичайний, галявини та луки займають 18,8 % площі, на 21,9 % території не переважає жоден вид рослинності. Плодовий сад розташовується на 12,5 % озелененої площі Немерчанського парку, по 5,7 % відведено для зростання дуба звичайного та алейних та рядових посадок. Зростають два дерева дуба черешчатого, вік яких перевищує 200 років. Основою парку були природні дубові ліси та штучні створені паркові угрупування. Парк був заснований на природному лісовому масиві, що розміщувався на схилах поблизу річки Лядової. Розташовувались і три ставки, в яких була створена система гребель. На території парку зростають ясени, яким більше 200 років. Є дерева сосни Веймутової, декілька форм глоду. Представлені декоративні форми яблуні. Всього на території парку зростають близько 60 форм та видів чагарників та дерев. Містяться екзоти та представники місцевих видів рослин. Зростають черешні. Між прогулянковими доріжками паркової території розташовані ялини звичайні, дуби пірамідальні, дуб червоний, бузок, клен, липа, верба вавилонська. Алеї парку оформлені огорожею із самшита. Немерчанський парк належить до малих за розмірами садово-паркових ансамблів. Збереглись джерела, які свідчать, що однією з причин заснування парку була необхідність збереження популяції орлана-білохвоста та букового пралісу. Галерея Примітки Джерела Посилання Про затвердження Положення про парк-пам'ятку садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення «Немерчанський парк»
Новгород-Северский городской совет

Новгород-Северский городской совет (укр. Новгород-Сіверська міська рада) — орган местного самоуправления в Черниговской области. Административный центр — город Новгород-Северский. Общие сведения Территория общины: 11,81 км² Население общины: 15 029 человек (по состоянию на 2001 год) По территории общины протекает река Десна. Климат на территориях общины гемибореальный. Средняя температура — 5 °С. Самый теплый месяц — июль (при температуре 21°С), а самый холодный — декабрь (при -12 °С). История 17 мая 2001 года в пределы города Новгород-Северский Новгород-Северского района Черниговской области были включены села Домотканов и Щуровка Новгород-Северского горсовета. 11 марта 2014 года Верховная Рада Украины отнесла город Новгород-Северский Новгород-Северского района Черниговской области к категории городов областного значения. Населённые пункты Состав совета Совет состоит из 26 депутатов и главы. Председатель совета — Людмила Николаевна Ткаченко Депутаты По результатам местных выборов 2020 года депутатами Рады стали: Примечания Внешние ссылки Новгород-Сіверська міська рада
Новгород-Сіверська міська рада

Но́вгород-Сі́верська міська́ ра́да — орган місцевого самоврядування в Чернігівській області. Адміністративний центр — місто обласного значення Новгород-Сіверський. Загальні відомості Територія ради: 11,81 км² Населення ради: 15 029 осіб (станом на 2001 рік) Територією ради протікає річка Десна. Історія 17 травня 2001 року у межі міста Новгород-Сіверський Новгород-Сіверського району Чернігівської області були включені села Домотканів і Щурівка Новгород-Сіверської міськради. 11 березня 2014 року Верховна Рада України віднесла місто Новгород-Сіверський Новгород-Сіверського району Чернігівської області до категорії міст обласного значення. Населені пункти Міській раді підпорядковані населені пункти: м. Новгород-Сіверський с-ще Красна Гірка Склад ради Рада складається з 26 депутатів та голови. Голова ради: Ткаченко Людмила Миколаївна Депутати За результатами місцевих виборів 2015 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування Примітки Джерела Новгород-Сіверська міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Новгородська селищна рада

Новгородська селищна рада — орган місцевого самоврядування у складі Торецької міської ради Донецької області. Адміністративний центр — селище міського типу Новгородське. 01.04.2021 року Новгородська селищна рада була реорганізована шляхом приєднання до Торецької міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області. Загальні відомості Населення ради: 13989 осіб (станом на 2001 рік) Населені пункти Селищній раді підпорядковані населені пункти: смт Новгородське с-ще Валентинівка с. Леонідівка смт Неліпівка с-ще Суха Балка с. Юр'ївка Склад ради Рада складалася з 30 депутатів та голови. Останній голова ради: Ленко Микола Миколайович Останній секретар ради: Красько Тетяна Миколаївна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Новий Світ (Тернопіль)

Нови́й Сві́т — мікрорайон у північній частині Тернополя. Офіційно приєднаний до міста 11 квітня 1937 року. Назва виникла в той час, коли у всіх на слуху була еміграція в Америку (Новий світ). Мікрорайон обмежується вул. Бродівською зі сходу, вул. Соломії Крушельницької з півдня і Тернопільським ставом із заходу. Історія У 1920—1930-х роках на ґрунті, розпарцельованому з маєтку Біла (землевласник Яків Вільнер), почало виростати поселення, назване Новим Світом. На плані-схемі міста Тернополя 1931 року, опрацьованому Юзефом Галічером, уже вперше згадується назва дільниці «Новий Світ». З 11 квітня 1937 р. Новий Світ став складовою частиною Тернополя (за розпорядженням міністра внутрішніх справ) шляхом вилучення із ґміни Великого Глибочка, до складу якої входило поселення, і включення до громади міста Тернополя. Так народився новий квартал, який межував із Заруддям та Білою. Після відновлення на Тернопільщині радянської влади розпочалася післявоєнна відбудова міста. Вона дала початок стрімкій забудові району Новий Світ у середині 1950-х років. Хоча руйнувань Новий Світ у Другу світову війну не зазнав, усе ж таки наділи на забудову власних будинків влада роздавала. Стрімка забудова була пов'язана також зі стрімким припливом нових робітників, найперше із сільської місцевості, потребою нових робочих місць на підприємствах, зокрема бавовняному комбінаті, «Ватрі», комбайновому заводі («Тернопільсільмаш») та інших, робітників, залізничників. Відрізняється достатньо хаотичною забудовою: власні будинки межують із п'яти- та дев'ятиповерхівками, промисловими підприємствами, тощо. У радянські роки виникають багатоповерхові будинки, магазини, кінотеатр «Мир», готель «Чайка», відкриті музична школа, дитячі садочки. У 1953 році здається в експлуатацію школа № 2. Вулиці Освітні заклади Тернопільська загальноосвітня школа-правовий ліцей № 2, корпус № 6 ЗУНУ, Стоматологічний факультет Тернопільського державного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Релігія Церква святого Василія Великого УГКЦ; Церква святого великомученика Юрія Переможця УПЦ КП; протестантські громади; громада Свідків Єгови; громада Міжнародного Товариства Свідомості Крішни. Транспорт Через мікрорайон курсують маршрутні таксі № 24, 26, 26А, 49. Поблизу по вулиці Бродівській — № 21, 28, по вулиці Соломії Крушельницької — № 13, 19, 36, 38, 39, 42, тролейбус № 10. Примітки Посилання Автоматизована система управління відображенням муніципальних даних Транспорт Тернополя