NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Große Synagoge (Bibrka)

Die Große Synagoge in Bibrka, einer ukrainischen Stadt in der Oblast Lwiw, wurde 1821 errichtet. Die Große Synagoge, nördlich des Marktplatzes gelegen, war eine von sieben Synagogen, die vor dem Zweiten Weltkrieg in Bibrka existierten. Nur von dieser und einer weiteren sind noch Reste vorhanden. Geschichte Um die Wende zum 20. Jahrhundert wurden an der Großen Synagoge größere bauliche Veränderungen durchgeführt. Nach dem Zweiten Weltkrieg wurde das Gebäude zu einer Konservenfabrik umgebaut. Später wurde diese aufgegeben. Seitdem verfällt sie und ist heute eine Ruine. Das Bauwerk erweckt durch die Umbauten mehr den Eindruck eines Industriegebäudes als einer Synagoge. Architektur Das Gebäude wurde aus Ziegelsteinen erbaut und verputzt. Es bestand aus der Haupthalle (dem Gebetsraum der Männer) und der Vorhalle (Narthex). Die äußeren Maße sind 14,30 × 21,50 Meter. Tür- und Fensteröffnungen wurden bei den Umbauten teils zugemauert, teils neu eingebaut sowie in ihrer Größe verändert. In die zwei Räume im Inneren (Haupthalle und Narthex) wurde später eine zweite Etage eingezogen. Der Toraschrein, die Bima sowie Gemälde und Verzierungen sind nicht mehr vorhanden. Siehe auch Liste von Synagogen in der Ukraine Weblinks Einzelnachweise
Велика синагога (Бібрка)

Велика синагога в Бібрці була побудована в 1821 році. Об'єкт розташований у центральній частині міста, на північ від міської площі. Після війни будівля служила продовольчим складом. В даний час залишається в руїнах. Будівля була побудована з цегли. Зовнішні розміри — 14,30 × 21,50 м. Дверні та віконні отвори були частково замуровані, деякі нещодавно встановлені та змінені за розмірами. Арон кодеш, біма, а також картини та прикраси не збережено. Галерея Примітки
Серебряный Кол

Серебряный Кол (укр. Срібний Кіл) — затопленный карьер, расположенный на территории Дарницкого района города Киева. Площадь водоёма — 0,05 км² (5,3 га). Тип общей минерализации — пресный. Происхождение — антропогенное. Назван по одноимённой исторической местности. География Длина — 0,84 км. Ширина наибольшая — 0,075 км. Технический водоём предназначен для прохода вод ливневой дождевой канализации в Днепр. Расположено на левом берегу Днепра южнее 10 микрорайона жилого массива Позняки: севернее проспекта Николая Бажана, южнее улицы Срибнокильская, восточнее Днепровской набережной и западнее проспекта Петра Григоренко. Восточнее расположено озеро Позняки, южнее западной оконечности озера расположена станция метро «Осокорки», восточной оконечности — «Позняки». Котловина водоёма неправильной формы, вытянутая с запада на восток. Водоём образовался в результате заполнения водой карьера гидронамыва, созданного при строительстве прилегающего микрорайона в 1980-е годы. Берега пологие, поросшие высшей прибережно-водной растительностью. Окружён парковой зоной с общей площадью 7,54 га. Водоём является частью дренажной системы, которая создана в 1980-х годах при намыве территории Харьковского жилого массива. Окружающая территория поднята на 5-6 метров над урезом воды. Является приёмником ливневых вод. Из него вода попадает в залив Коммунист, после чего — в Днепр. Примечания
Monastère des dominicains de Loutsk

Le monastère dominicain de Loutsk (en ukrainien : Домініканський монастир) est un monastère ukrainien situé dans l'oblast de Volhynie au cœur de la vieille ville de Loutsk en Ukraine occidentale. Historique Le monastère est créé après le concile de Trente et est classé. Il a développé sa bibliothèque et est devenu un centre d'enseignement pour la ville puis la région. Le monastère a été fermé en 1850 par l'expulsion des moines. Il accueille actuellement un séminaire de l'Église orthodoxe ukrainienne (patriarcat de Moscou). Références Voir aussi Articles connexes Liste des monastères ukrainiens. Liste des sites de l'Ordre dominicain. Liens externes Portail de l’architecture chrétienne Portail de l'ordre des Prêcheurs Portail de l’Ukraine Portail de l’éducation
Тернопільська загальноосвітня школа № 28

Тернопільська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 28 — середній освітній комунальний навчальний заклад Тернопільської міської ради в м. Тернополі Тернопільської області. Історія Школа заснована в 1991 році. Сучасність У 44 класах школи навчається 1330 учнів. У школі діє інтегрований курс "Природничі науки" для 10-11 класів. Є класи, що працюють за програмою "Інтелект України". Викладають англійську та польську мови. В межах автономії школа користується авторською системою оцінювання знань учнів. Є багато гуртків та факультативних занять - шахи, театральне мистецтво, робототехніка, STEM-освіта, танці, спортивні секції. Є група продовженого дня та школа повного дня. Активно запроваджують демократичні зміни. Школа бере участь у безлічі проєктів, до яких долучаються усі охочі. У навчальному закладі працює учнівське самоврядування, яке організовує багато цікавих заходів протягом навчального року. Вчителі ТЗОШ №28 проводять інтегровані уроки і впроваджують нові методи навчання. Педагогічний колектив Лілія Анатоліївна — директор Заступники директора - Борейко Світлана Павлівна, Мазуренок Оксана Романівна, Борищук Ольга Ярославівна. Посилання Офіційний сайт Мережа закладів // Управління освіти і науки Тернопільської міської ради.
Тернопільська спеціалізована школа № 29

Тернопільська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 29 з поглибленим вивченням іноземних мов — середній освітній комунальний навчальний заклад Тернопільської міської ради в м. Тернополі Тернопільської області. Історія Школа заснована в 1992 році, а вперше відкрила двері для своїх учнів 5 вересня 1993. На той час було 14 класів, в яких навчалося 339 учнів, працювало 48 педагогів. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради 23 жовтня 1996 року заклад реорганізовано у спеціалізовану загальноосвітню школу з поглибленим вивченням іноземних мов. Сучасність У 33 класах школи навчається 901 учень. У школі поглиблено викладають англійську мову, також викладають німецьку. Педагогічний колектив Директори Олег Павлович Табака — 1992—1998, Анатолій Васильович Ятищук, відмінник освіти України, кавалер ордена Володимира Великого — від 1998. Вчителі Іван Ярославович Букавин — вчитель історії (від 1996). Посилання Офіційний сайт Мережа закладів // Управління освіти і науки Тернопільської міської ради.
Тернопільська спеціалізована школа № 5

Тернопільська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 5 з поглибленим вивченням іноземних мов — середній освітній комунальний навчальний заклад Тернопільської міської ради в м. Тернополі Тернопільської області. Історія Споруда будувалася у 1857—1881 роках як лікарня для душевнохворих, але розмістилася в ньому жіноча виділова школа святої Ядвіги. Засновником школи була міська рада. В 1867/1968 роках вона реорганізована в 4-класну головну жіночу школу, з 1871 — 5-класна. Будівля, в якій нині знаходиться школа є пам'яткою архітектури місцевого значення, охоронний номер 2003. Пам'ятні дошки На фасаді (справа) є пам'ятна таблиця з написом: «В цьому будинку в 1930—1937 р навчався герой національно-визвольних змагань Холмщини майор УПА „Ягода“, „Черник“ Мар'ян Лукасевич *15 06 1922 †17 09 1945». 28 травня 2015 року на фасаді школи відкрили пам'ятну дошку Олександрові Орляку. Сучасність У школі викладають такі іноземні мови: англійська, німецька, польська. У 2020 році біля Тернопільської ЗОШ №5 почали переоблаштування приміщення швейної фабрики. Через необережність забудовника впала частина стелі у школі. Керівництво Оксана Іванівна Погоріла — директор Відомі випускники Олександр Орляк (1990—2015) — український військовик, учасник російсько-української війни 2014—2017. Примітки Посилання Мережа закладів // Управління освіти і науки Тернопільської міської ради.
Trudove, Izmail Raion, Odesa Oblast

Trudove (Ukrainian: Трудове; Romanian: Draculea) is a village in Izmail Raion of Odesa Oblast of Ukraine. It belongs to Kiliia urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. Population According to the 2001 census, the majority of Trudove's population was Ukrainian-speaking (84.06%). References
Trudowe (obwód odeski)

Trudowe (ukr. Трудове) – wieś na Ukrainie, w obwodzie odeskim, w rejonie izmailskim. W 2001 liczyła 1487 mieszkańców, wśród których 1250 jako ojczysty język wskazało ukraiński, 84 rosyjski, 130 mołdawski, 1 rumuński, 7 bułgarski, 1 białoruski, 7 gagauski, 6 romski, a 1 inny. Przypisy
Draculea, Ismail

Draculea (în ucraineană Трудове, transliterat: Trudove) este un sat în comuna Chilia Nouă din raionul Ismail, regiunea Odesa, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Draculea era vorbitoare de ucraineană (84,06%), existând în minoritate și vorbitori de română (8,81%) și rusă (5,65%). Note
Трудовое (Одесская область)

Трудовое (укр. Трудове) — село в Килийской городской общине Измаильского района Одесской области Украины. До 2020 года входило в Килийский район. Население по переписи 2001 года составляло 1487 человек. Почтовый индекс — 68331. Телефонный код — 4843. Занимает площадь 2,64 км². Код КОАТУУ — 5122384601. Население и национальный состав По данным переписи населения Украины 2001 года распределение населения по национальному составу было следующим (в % от общей численности населения): общее количество жителей — 1495 чел., из них украинцев — 1183 чел. (79,13 %); русские — 26 чел. (1,74 %); молдаване — 234 чел. (15,65 %); болгар — 28 чел. (1,87 %); гагаузов — 17 чел. (1,14 %); другие — 7 чел (0,47 %). По данным переписи населения Украины 2001 года распределение населения по родному языку было следующим (в % от общей численности населения): украинский — 84,06 %; русский — 5,65 %; белорусский — 0,07 %; болгарский — 0,47 %; гагаузский — 0,47 %;молдавский — 8,74 %; румынский — 0,07 %; цыганский — 0,40 %. Ссылки Трудовое на сайте Верховной рады Украины (укр.) Примечания
Трудове (Ізмаїльський район)

Трудове́ (до 1945 — Дракуля) — село Кілійської міської громади у Ізмаїльському районі Одеської області в Україні. Населення становить 1487 осіб. Засноване 1805 р. запорізькими козаками. Населення Згідно з переписом 1989 року населення села становило 1655 осіб, з яких 768 чоловіків та 887 жінок. За переписом населення 2001 року в селі мешкало 1425 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди Іващенко Василь Григорович — депутат Верховної Ради УРСР 9-го скликання. Фунтовий Іван Іванович (1978—2022) — український громадський діяч, волонтер. Учасник російсько-української війни. Примітки
Церковь Рождества Пресвятой Богородицы (Вилково)

Церковь Рождества Пресвятой Богородицы — храм Киевской и вся Украины епархии (Украинской архиепископии) Русской православной старообрядческой церкви, расположенный в городе Вилково Одесской области Украины. История Камышовая часовня в честь Покрова Пресвятой Богородицы возникла на месте нынешнего храма не позднее 1812 года. В 1840 году был издан императорский указ «О запрете колоколов в раскольнических часовнях», но для старообрядцев Измаильского уезда было сделано исключение и в 1841 году вилковская часовня получила разрешение властей на употребление колокольного звона. В 1849 году часовня сгорела. 28 апреля 1850 года император разрешает возобновить часовню «по уважению исключительного политического положения вилковских и некрасовских раскольников» и «не в пример другим раскольникам». В декабре 1853 года часовня сгорает вновь. В 1855—1857 годах на месте сгоревшей часовни была построена деревянная церковь в честь Рождества Пресвятой Богородицы. Лес на строительство храма был срублен на острове Летя, с разрешения Садыка-паши. 8 сентября 1857 года храм освящён епископом Васлуйским Аркадием (Ивановым). В 1873 году возле храма сооружена колокольня. В 1897 году церковь была расширена и значительно перестроена. В сентябре 1962 года распоряжением государственных органов церковь была официально закрыта и отдана под рыбный склад. Иконы и церковная утварь были перенесены в Никольскую церковь. В феврале 1980 года основная часть здания пострадала от пожара. Возрождение церкви началось в 1990-е годы. 12 сентября 1993 года считается вторым рождением храма. Всенощным бдением 21 сентября 1993 года начато постоянное служение в церкви. В ночь на 6 апреля 2017 года в церкви сгорела хозяйственная постройка. Примечания
Тернопільська загальноосвітня школа № 18

Тернопільська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 18 — середній освітній комунальний навчальний заклад Тернопільської міської ради в м. Тернополі Тернопільської області. Історія Школа заснована в 1955 році (за даними сайту Управління освіти і науки Тернопільської міської ради), за даними сайту школи — у вересні 1978 року. У 1999 році школі надано статус спеціалізованої школи з поглибленим вивченням іноземних мов, у 2011 — статус спеціалізованої зняли (за таке рішення проголосували 36 із 52 депутатів міської ради на сесії 20 червня 2011) і школа стала загальноосвітньою. Сучасність У 20 класах школи навчається 793 учні. У школі діє іноземно-філологічний профіль навчання, викладають англійську та французьку мови. 19 лютого 2016 року відкрито Музей Революції гідності та свободи. Педагогічний колектив Директори Василь Григорович Гоцуляк, Михайло Древняк, Руслан Петрович Заброцький — від 2011. Вчителі Нині в школі працює 47 учителів, з яких: «спеціаліст вищої категорії» — 31, «спеціаліст першої категорії» — 7, «спеціаліст другої категорії» — 6, «спеціаліст» — 3. Мають звання: «вчитель–методист» — 6, «старший вчитель» — 13. Завучі: Галина Богданівна Татарин,Ольга Йосипівна Гардецька. Педагог-організатор: . Відомі випускники Ігор Пелих (1974—2009) — український телеведучий, тележурналіст, шоумен, продюсер. Примітки Посилання Офіційний сайт Мережа закладів // Управління освіти і науки Тернопільської міської ради. Школа № 18 — вестибюль // Вебкамери Тернополя.
Чорноморська сільська громада

Чорноморська сільська територіальна громада — територіальна громада в Україні, в Миколаївському районі Миколаївської області. Адміністративний центр — село Чорноморка. Площа громади — 385,88 км², населення — 3625 мешканців (2018). Утворена 26 травня 2016 року шляхом об'єднання Рівненської та Чорноморської сільських рад Очаківського району. Населені пункти До складу громади входять 13 сіл: Баланове Березань Благодатне Володимирівка Їжицьке Кам'янка Лиманне Нове Осетрівка Рівне Сонячне Чорноморка Шевченко Примітки Джерела https://gromada.info/gromada/chornomorska/ ВВРУ, 2017, № 15, стор. 16
Schariwka-Palast

Schariwka-Palast (ukrainisch Шарівський палац) ist ein Herrenhaus im neugotischen Stil, das sich in der Ukraine im Dorf Schariwka, Oblast Charkiw, etwa 60 km von Charkiw entfernt befindet. Geschichte Dieses Gebäude aus weißen Steinen wurde Anfang des 19. Jahrhunderts von der Familie Olchowsky in Auftrag gegeben, die es später an die Gebrüder Hebenstreit verkaufte. Letztere führte eine gründliche Renovierung des Gebäudes durch und verkaufte es 1881 an Leopold Koenig, einen Zuckermagnaten deutschbaltischer Herkunft. Koenig baute das Schloss aus und verschönerte den vom Vorbesitzer Christian Hebenstreit gestalteten Park, diesmal mit Unterstützung von Georg Kuphaldt. 1920 emigrierte das Ehepaar Koenig nach Deutschland. Unter den Sowjets und bis 2008 wurde das Gebäude als Sanatorium für Tuberkulosekranke genutzt. Die Restaurierung des Parks begann 2009, stockt aber wegen fehlender Finanzen. Die Fassade des Schlosses überblickt große, mehrstöckige Terrassen, die in den Park hinuntergehen. Das Schloss ist von einem Wassergraben umgeben, der von kleinen Steinbrücken überquert wird. Das gesamte Gebiet misst 43 Hektar (vor 1917 war es 70 Hektar). Weblinks milione.net
Palacio de Shárivka

El palacio de Shárivka (en ucraniano: Палац Шарівський) es un palacio neogótico en Shárivka, Ucrania.​ Geografía El palacio está ubicado en las afueras de Shárivka, unos 60 km al oeste de Járkiv. Historia El palacio fue construido por la familia Oljovski en estilo neogótico, que se puso de moda a finales del siglo XIX. El propietario Oljovski captó claramente las nuevas tendencias de la arquitectura de Europa occidental y aprovechó al máximo las innovaciones en la construcción de su propiedad y también de preservar la prístina belleza de la naturaleza. El palacio de Shárivka encaja armoniosamente en el paisaje local. En 1860 Oljovski perdió la mansión jugando a las cartas y pasó a manos de nuevos propietarios: los hermanos Gebenstreiter de Alemania. Construyen un castillo con terrazas en la colina más alta y lo decoran con plantas exóticas. En 1881, el castillo de Shárivka fue comprado por Leopold Koenig, un conocido magnate del azúcar en ese momento. Sus negocios estaban en auge, por lo que no escatimó en gastos para mejorar el complejo del palacio y la zona del parque, y utilizó los últimos logros de la ciencia y la tecnología. Así aparecieron dependencias para los sirvientes, la casa del administrador, establos, garajes para coches, una gran casa de faisanes e incluso su propia central eléctrica. No en vano, al palacio de Shárivka se le llama popularmente el Palacio del Azúcar. Koenig invitó a los mejores artesanos y jardineros a mejorar su residencia. El territorio del parque también se amplió significativamente y se complementó con nuevos tipos de plantas, incluidas las exóticas. Al mismo tiempo, se tuvieron en cuenta las peculiaridades del paisaje y la flora locales. Todo el complejo palaciego debía cumplir con el más alto nivel europeo. Amplió el castillo y desarrolló el parque, que había sido diseñado por Christian von Hebenstrein, esta vez por el famoso Georg Kuphaldt. Durante la época soviética y hasta 2008, allí hubo un sanatorio para trabajadores tuberculosos. El parque comenzó a ser restaurado en 2009 y el castillo está ubicado en un parque inscrito en el Registro Nacional de Monumentos de Ucrania.​En 2014 el palacio de Shárivka tuvo un nuevo propietario un fondo benéfico y el complejo del palacio y el parque fue arrendado para la creación de un centro cultural y artístico.​ Arquitectura Este castillo de piedra blanca, cuya entrada tiene un pórtico tetrástilo flanqueado por dos torres almenadas hexagonales, es típico del movimiento romántico de la primera mitad del siglo XIX. La fachada del palacio da a grandes terrazas que descienden hacia el parque. El castillo está rodeado por un foso atravesado por pequeños puentes de piedra. Todo el territorio mide cuarenta y tres hectáreas (antes de 1917 eran setenta hectáreas). Galería Referencias Enlaces externos Інформаційний портал про суспільні та культурні події в Україні. Шарівський замок палац Шарівський палац: Перлина чи руїна? Дороговказ. Стаття про Шарівський палац
Château de Charovka

Le château de Charivka est un château néogothique situé en Ukraine à Charivka, dans la région de Kharkiv, à soixante kilomètres de Kharkiv. Historique Ce château de pierres blanches dont l'entrée se présente avec un portique tétrastyle flanqué de deux tours crénelées hexagonales est typique du courant romantique de la première moitié du XIXe siècle. Il est construit par la famille Olkhovsky, puis vendu à la famille von Hebenstreit et en 1881 au « roi du sucre » d'origine allemande, Leopold Koenig. Celui-ci fait agrandir le château et aménager le parc, qui avait été dessiné par Christian von Hebenstrein, cette fois-ci par le fameux Georg Kuphaldt. La façade du château donne sur de grandes terrasses en étages qui descendent vers le parc. Le château est entouré de douves traversées par de petits ponts de pierres. L'ensemble du territoire mesure quarante-trois hectares. Il faisait soixante-dix hectares avant 1917. Du temps de l'URSS et jusqu'en 2008, on y trouvait un sanatorium pour les travailleurs tuberculeux. Le parc a commencé à être restauré en 2009. Le château se trouve dans un parc classé au registre national des monuments d'Ukraine. Notes Portail de l’Ukraine Portail des châteaux
Шаровка (усадьба)

Шаровский дворец — белокаменная постройка конца XIX века неоготического стиля, бывшая помещичья усадьба. Расположена в пгт Шаровка Богодуховского района Харьковской области на берегу реки Мерчик. Усадьба основана в деревне Шаровка в 1836 году помещиком Саввой Ольховским. Будучи майором в отставке, Савва Васильевич получил деревню от Екатерины II. Позже имение было проиграно в карты (по другой версии просто продано) братьям Гебенштрейтам. За время владения усадьбой братья ремонтировали сам дом, достроили теплицы, ворота, ограду и домик для стражи. А один из братьев, Христиан — ботаник-любитель, увлекся созданием парка вокруг усадьбы, и наполнил его экзотическими растениями. Парк площадью около 40 га располагается на склонах большой балки. В 1881 году усадьбу приобрел богатый сахарозаводчик Леопольд Кёниг, и вместе с сыновьями продолжил её усовершенствование: расширил и обогатил уже имеющиеся строения и парки, пригласив для этого известных и модных европейских специалистов. Окончательный свой вид как внешне, так и внутренне, усадьба приобрела к 1912 году. Хотя уже в советские 1920—1924 годах к восточному фасаду была пристроена двухэтажная остекленная веранда. В 1917 году имение было национализировано, а в 1925 году в комплексе был создан один из областных санаториев для больных туберкулёзом. В начале 2009 года все больные были перевезены из Шаровки в диспансер в Занки Змиевского района. И была запланирована реставрация и дезинфекция комплекса. Однако в конце 2009 года Харьковский облсовет значительно сократил ранее планируемый для реставрационных работ усадьбы бюджет, и ныне основная часть строений усадьбы и парк пришли в окончательный упадок. Наибольший интерес представляет Шаровский дворец. Белокаменный господский дом выполнен в неоготическом стиле, расположен на холме, и является центром всего комплекса. В свое время во дворце находились 26 комнат и 3 большие залы, убранство которых поражало своей роскошью: мраморные камины, лепнина, росписи, изящная резьба по темному дубу, драгоценный паркет. Здесь устраивались балы и играли спектакли. Дворец принимал именитых гостей. Сейчас Шаровский дворец — единственная часть комплекса, которая реставрировалась за последние 15 лет. Галерея Литература Шаровка // Столица и усадьба. — 1915. — № 26. — С. 3—8. Ссылки Статья о Шаровском парке Для сохранения замка в Шаровке хотят создать коммунальное учреждение Для сохранения Шаровского дворца может быть создано коммунальное учреждение Видеоэскурсия по усадьбе и замку в Шаровке. 2015 г.
Золочевски замък

Золочевският замък е бивша резиденция на благородническото семейство Собиески, разположена на хълм между две реки в югоизточната част на Золочев, Галиция (сега част от Лвовска област, Украйна). Правоъгълната крепост е построена през 1634 – 1636 г. от Якуб Собиески с помощта на труда на поробени кримски татари. Замъкът Собиески се състои от масивни стени в тогавашния холандски стил, с четири петоъгълни кули на всеки ъгъл и така наречения „голям дворец“. Китайският дворец, миниатюрна ротонда в лилав цвят, оградена от едноетажни крила, е добавен по-късно през XVII век като подарък от Ян III Собиески за съпругата му, родена във Франция, кралица Мария. През 1672 г. замъкът е превзет след 6-дневна обсада от турците, предвождани от Капудан паша. Три години по-късно оцелява след нова обсада от османската армия. След смъртта на Якуб Людвик Собиески през 1737 г. замъкът преминава към княжеското семейство Радзивил и след това (през 1801 г.) към граф Лукаш Комарницки-Павликович (от рода Сас), чиито наследници го продават на австрийската корона през 1834 г. През XIX век замъкът е пригоден за използване като болница и казарма. Превърнат е в затвор през 1872 г. и продължава да се използва след Полската кампания. На територията на замъка има параклис в памет на жертвите на НКВД. Хиляди евреи са отведени от Золочев и убити от германците при започването на „Операция Барбароса“. От 1985 г. комплексът се ръководи от Лвовската художествена галерия и е в процес на реставрация. В край на XX век започва да отваря територията си за посетители. Експонатите включват повече от 25 европейски герба, полилеи от вкаменелости на динозаври и реплика на типична кралска корона от XIII век, която вероятно е подобна на тази на Даниил Галицки. Вижте също Списък на барокови резиденции Източници Памятники градостроителства и архитектуры Украинской ССР. Киев: Будивельник, 1983—1986. Том 3, с. 132.