NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vocsitelep

Vocsitelep (ukránul: Вовчий) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Munkácsi járásban. Fekvése Szolyvától északkeletre fekvő település. A 326 méter tengerszint feletti magasságban fekvő falucskának a 2001 évi népszámláláskor 59 lakosa volt. Nevének eredete A Vocsi helységnév ruszin dűlő-vagy víznévi eredetű, melynek alapja a ruszin-ukrán вовчий ’farkasos’ (СУМ. 1: 712-3, Чопей32) melléknév. Források Sebestyén Zsolt: Máramaros megye helységneveinek etimológiai szótára [1]
Vovciîi, Svaleava

Vovciîi (în ucraineană Вовчий) este un sat în comuna Nelipîno din raionul Svaleava, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Vovciîi era vorbitoare de ucraineană (93,1%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (3,45%). Note
Волчий (Закарпатская область)

Волчий (укр. Вовчий) — село в Нелепинской сельской общине Мукачевского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 58 человек. Почтовый индекс — 89308. Телефонный код — 3133. Ссылки Волчий на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Вовчий

Во́вчий — село в Україні, у Мукачівському районі Закарпатської області. Входить до складу Неліпинської сільської громади. Населення становить 58 осіб (станом на 2001 рік). Село розташоване за 6,4 кілометра від колишнього районного центру. Цю територію вважають[хто?] однією з найбільш екологічно чистих в Україні. У селі розташована лінійна пасажирська залізнична станція Львівської залізниці «Вовчий», відкрита у 1886 році, на якій зупиняються лише приміські електропоїзди. На околиці села розташований водоспад Вовчий (3 м), штучного походження (на основі водозабору колишнього рибгоспу). Географія Село Вовчий лежить за 6,4 км на північний схід від Сваляви, фізична відстань до Києва — 556,5 км. На північний схід від села розташований лісовий заказник — Росішний. Площа 461 га, створений у 1974 році. Заказник розташований у південно-західній частині гірського масиву Полонина Боржава, на західних схилах гори Стій. Охороняється ділянка корінних фітоценозів пралісового характеру. Тут простежуються смуги лісів двох типів — букових та буково-ялицевих. Основну площу займають бучини, що утворюють верхню межу лісу, знижену до 1080–1200 м через випас худоби на полонині. На кам'янистих схилах сформовані яворові субучини, а у середній частині схилів на багатіших ґрунтах — буково-ялицеві праліси. У заказнику зростають рідкісні види рослин, занесені до Червоної книги України — підсніжник білосніжний, лілія лісова, шафран Гейфеля, зозулині сльози яйцеподібні, любка дволиста. Тваринний світ характерний для лісової зони Карпат: олень благородний, сарна європейська, ведмідь бурий, свиня дика, лисиця руда, куниця лісова і куниця кам'яна, горностай, багато видів птахів. Форельне господарство «ЖДИМИР» комплекс з 18 ставків, у яких розводять ставкову форель. Відвідувачам пропонується рибалка з гарантованим уловом, оренда риболовних снастей, альтанки над озером табір відпочинку «Ждимир». Населення Станом на 1989 рік у селі проживали 65 осіб, серед них — 33 чоловіки і 32 жінки. За даними перепису населення 2001 року у селі проживали 58 осіб. Рідною мовою назвали: Політика Голова сільської ради — Мадяр Василь Васильович, 1963 року народження, вперше обраний у 2006 році. Інтереси громади представляють 25 депутатів сільської ради: Транспорт У селі розташована лінійна пасажирська залізнична станція Львівської залізниці «Вовчий», відкрита у 1886 році, на якій зупиняються лише приміські електропоїзди. Туристичні місця - лісовий заказник — Росішний. - Форельне господарство «ЖДИМИР» Примітки Посилання Облікова картка на сайті ВРУ Погода в селі Вовчий [Архівовано 6 листопада 2016 у Wayback Machine.] Водоспад Вовчий - відео
Hrunyky

Hrunyky (ukrajinsky Груники) jsou osadou obce Uhlja v Uhlanské vesnické územní hromadě v okrese Ťačiv v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. V roce 2001 zde žilo 1 416 obyvatel. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Груники na ukrajinské Wikipedii.
Hrunyky

Hrunyky (ukr. Груники) – wieś na Ukrainie, w obwodzie zakarpackim, w rejonie tiaczowskim, w hromadzie Uhla. W 2001 liczyła 1416 mieszkańców, spośród których 1413 wskazało jako ojczysty język ukraiński, a 3 rosyjski. Przypisy
Hrunîkî, Teceu

Hrunîkî (în ucraineană Груники) este un sat în comuna Uhlea din raionul Teceu, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Hrunîkî era vorbitoare de ucraineană (99,79%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Груники

Груники (укр. Груники) — село в Углянской сельской общине Тячевского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 1416 человек. Почтовый индекс — 90514. Телефонный код — 3134. Код КОАТУУ — 2124487603. Ссылки Груники на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Груники

Гру́ники — село в Україні, у Тячівському районі Закарпатської області. Входить до складу Углянської сільської громади. Населення становить 1416 осіб (станом на 2001 рік). Село розташоване на південному заході Тячівського району, за 14,4 кілометра від районного центру. Географія Село Груники лежить за 14,4 км на північний схід від районного центру, фізична відстань до Києва — 541,7 км. Центральною дорогою Груників є одноіменна вулиця. Також на його території знаходяться невеликі вулиці, які отримали свої назви відповідно до урочищ, де простягаються, це: Сіріпатури, Ілин, Малиниш, Русково, Вузний, Боринець, Динисово. Населення Станом на 1989 рік у селі проживали 1236 осіб, серед них — 602 чоловіки і 634 жінки. За даними перепису населення 2001 року у селі проживало 1416 осіб. Рідною мовою назвали: Відомі уродженці Кричфалуші Михайло Михайлович (1987—2019) — український військовик, учасник АТО. Примітки Посилання Облікова картка на сайті ВРУ Погода в селі Груники [Архівовано 5 березня 2008 у Wayback Machine.]
Svoboda (okres Chust)

Svoboda (ukrajinsky Свобода) je vesnice v Siněvirské vesnické územní hromadě v okrese Chust v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Spadá pod působnost Siněvirskopoljanské vesnické rady. Žije zde 239 obyvatel. Přírodní poměry Vesnice leží ve výši okolo 950 m n. m. na území národního přírodního parku Siněvir. Historie a název První zmínka pochází z roku 1864 (Szloboda). Obec dostala svůj název podle potoka, na jehož břehu byla založena (potok Sloboda, Slobodianska Rѣka, Sloboda). Kořenem rusínského názvu je slovo sloboda s významem „kolonie“, „osada“. Za československého období byl název změněn na Svoboda s významem „svoboda“. Místní obyvatelstvo vyslovuje název jako „Sloboda“ s důrazem na první slabiku. Za československého období neměla Svoboda samostatný status, administrativně se jednalo o součást obce Siněvirská Poljana. Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Свобода (Хустський район) na ukrajinské Wikipedii a Свобода (Хустскый район) na rusínské Wikipedii.
Swoboda (Chust)

Swoboda (ukrainisch Свобода; russisch Свобода, ungarisch Szloboda, slowakisch Sloboda) ist ein Bergdorf im Nationalpark Synewyr im Norden der ukrainischen Oblast Transkarpatien mit gut 200 Einwohnern (2004). Das um 1600 gegründete Dorf liegt am Gebirgskamm der Waldkarpaten, der die Grenze zur Oblast Iwano-Frankiwsk bildet auf 958 m Höhe nahe an dem für den Nationalpark namengebenden See Synewyr und der Quelle der Tereblja, einem 80 km langen Nebenfluss der Theiß. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Landgemeinde Synewyr, bis dahin war es Teil der Landratsgemeinde des Nachbardorfes Synewyrska Poljana, zu dem die einzige Straßenverbindung von Swoboda aus führt, im Nordosten des Rajons Mischhirja. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Chust. Synewyrska Poljana liegt 8 km südwestlich, das ehemalige Rajonzentrum Mischhirja liegt 34 km südwestlich und das Oblastzentrum Uschhorod 173 km westlich vom Dorf. Weblinks Einzelnachweise
Szvoboda

Szvoboda (ukránul: Свобода) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Huszti járásban. Fekvése Ökörmezőtől északkeletre fekvő település. Nevének eredete A Szloboda helységnév ruszin víznévi eredetű, a falu a Szloboda-patak mellett létesült, és róla kapta a nevét is (1864: Слобода потокъ). A víznév alapja a ruszin слобода ’gyarmat, telep’ főnév (Чопей 365). A hivatalos ukrán Свобода név a cseh korszakban használt Svoboda átvétele, jelentése ’Szabadság’ (СУМ. 9: 98-9). Története Nevét Pesty Frigyes már 1864-ben említette Szloboda néven. Későbbi névváltozatai: 1898-ban Sloboda, 1902-ben Szloboda, 1925-ben Svoboda (ComMarmUg. 130–1), 1944-ben Szvoboda, Свобода (hnt.), 1983-ban Свобода (Zo). A település Szinevérpolyána külterületi lakott helye volt, 2020-ig közigazgatásilag is hozzá tartozott. Források Sebestyén Zsolt: Máramaros megye helységneveinek etimológiai szótára [1]
Свобода (Хустский район)

Свобода (укр. Свобода) — село в Синевирской сельской общине Хустского района Закарпатской области Украины. Почтовый индекс — 90040. Телефонный код — 3146. Код КОАТУУ — 2122487204. История Упоминается в 1864 году как Шлобода. Другие упоминания: 1898 — Слобода, 1902 — Слобода, 1925 — Свобода, 1944 — Свобода, 1983 — Свобода. Население По данным переписи 1989 года население села составляло 267 человек, в том числе 136 мужчин и 131 женщина. По данным переписи 2001 года население Свободы составляло 239 человек. Языковой состав Родной язык населения Свободы по данным переписи 2001 года: Примечания Ссылки Свобода (укр.). Сайт Верховной рады Украины. Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.). Архивировано 5 февраля 2012 года.
Свобода (Хустський район)

Свобода — село в Синевирській громаді Хустського району Закарпатської області України. Назва Місцеве населення назву вимовляє Сло́бода, наголошуючи перший склад. Згадується у 1864 році як Szloboda. Інші згадки: 1898 — Sloboda, 1902 — Szloboda, 1925 — Svoboda, 1944 — Szvoboda, Свобода, 1983 — Свобода. Церква Преображення Господнього (2000 рік) Фундамент першої в селі церкви освятили 28 червня 1998 р. Деревину на спорудження виділив директор заповідника «Синевир» М. Цюбик. Церква постала зусиллями всієї громади, а очолював будівництво голова церковного комітету майстер Василь Рошко. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 267 осіб, з яких 136 чоловіків та 131 жінка. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 239 осіб. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську. Примітки Посилання Погода в селі [Архівовано 5 березня 2008 у Wayback Machine.]
Zahorb (okres Chust)

Zahorb (ukrajinsky Загорб, maďarsky Határhegy, česky Zahorb nebo Záhorb) je vesnice v Siněvirské vesnické územní hromadě v okrese Chust v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Spadá pod působnost Siněvirskopoljanské vesnické rady. Žije zde 75 obyvatel. Přírodní poměry Vesnice leží ve výši okolo 850 m n. m. na území národního přírodního parku Siněvir. Historie První písemná zmínka o této vesnici se objevuje v roce 1600. Do uzavření Trianonské smlouvy byl Zahorb součástí Uherska, poté byl součástí Československa. Od 15. dubna 1939 byl Zahorb součástí samostatného státu Karpatská Ukrajina; za několik dní pak bylo Zakarpatí obsazeno maďarskými vojsky. Od roku 1945 byl Zahorb součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR. Od roku 1991 je součástí nezávislé Ukrajiny. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Zahorb (Miĵgirja) na esperantské Wikipedii.
Határhegy (Huszti járás)

Határhegy (ukránul: Загорб falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Huszti járásban. Fekvése Beregi nyugati szomszédjában fekvő település. Története A 867 méter tengerszint feletti magasságban fekvő Határhegy falucskának a 2001 évi népszámláláskor 75 lakosa volt.
Загорб (Хустский район)

За́горб (укр. Загорб) — село в Синевирской сельской общине Хустского района Закарпатской области Украины. Почтовый индекс — 90040. Телефонный код — 3146. Код КОАТУУ — 2122487203. Население Население по данным переписи 2001 года составляло 75 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Ссылки Загорб на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.) Примечания
Загорб (Хустський район)

За́горб — село в Синевирській громаді Хустського району (до 2020 року Міжгірського району) Закарпатської області України. Стара угорська назва: Határhegy Перша згадка у 1600 році. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 272 особи, з яких 129 чоловіків та 143 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 75 осіб. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську. Примітки Посилання Погода в селі [Архівовано 5 березня 2008 у Wayback Machine.]
Berehy (okres Chust)

Berehy (ukrajinsky Береги) je vesnice v Siněvirské vesnické územní hromadě v okrese Chust v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Spadá pod působnost Siněvirskopoljanské vesnické rady. Žije zde 211 obyvatel. Přírodní poměry Vesnice leží ve výši skoro 1100 m n. m. na území národního přírodního parku Siněvir. Reference
Beregi

Beregi (más néven Berehi, ukránul: Береги) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Huszti járásban. Fekvése Ökörmezőtől keletreAlsószinevértől északkeletre, Felsőszinevértől délkeletre, 1085 méter tengerszint feletti magasságban fekvő település. Nevének eredete A Berehi helységnév ruszin dűlőnévi eredetű, szó alapjául a ruszin-ukrán берег ’part, mart, pereme, széle valaminek’ (СУМ. 1: 158) főnév többes számú alakja szolgált (szlovén bergъ~brěgъ) , jelentése ’partok, oldalak’. Története Nevét 1864-ben Berehe néven már említették. Későbbi névváltozatai: 1892-ben, 1898-ban, 1902-ben Berchi, 1944-ben Berehi, Береги, 1983-ban Береги (Zo). Népesség A 2001 évi népszámláláskor 211 lakosa volt. Források Sebestyén Zsolt: Máramaros megye helységneveinek etimológia szótára [1]
Береги (Закарпатская область)

Береги́ (укр. Береги) — село в Синевирской сельской общине Хустского района Закарпатской области Украины. Почтовый индекс — 90040. Телефонный код — 3146. Код КОАТУУ — 2122487202. Население Население по данным переписи 2001 года составляло 211 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Ссылки Береги на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.) Примечания
Береги (Хустський район)

Бе́реги — село в Синевирській громаді Хустського району Закарпатської області України. Населення живе на висоті 1085 метрів над рівнем моря. У 2001 році населення становило 211 жителів. Географія На південному заході від села бере початок річка Шпильканя, ліва притока Озерянки. Село є найвищим населеним пунктом Закарпатської області і четвертим в Україні (найбільша середня висота поселення). Історія Згадується в 1864 році як Berehe. Згадки: 1892 — Berchi (Hnt.), 1898 — Berchi (Hnt.), 1902 — Berchi (Hnt.), 1944 — Berehi, Береги (Hnt.), 1983 — Береги (ZO). A Berehi helységnév ruszin dűlőnévi eredetű, vö. 1864 — Berehe (Sebestyén 2008: 181). Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 276 осіб, з яких 136 чоловіків та 140 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 211 осіб. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську. Див. також Найвисокогірніші населені пункти України Примітки Посилання Погода в селі [Архівовано 5 березня 2008 у Wayback Machine.]
Horonhlab

Horonhlab (ukrajinsky Горонглаб, maďarsky Kisharangláb) jsou osada obce Batraď, v Baťovské městyské územní hromadě, v okrese Berehovo na jihozápadě Zakarpatské oblasti Ukrajiny. Žije zde 797 obyvatel. Historie Do uzavření Trianonské smlouvy byla vesnice součástí Uherska, poté byla součástí Československa. V letech 1938 až 1944 byla součástí Maďarského království. Od roku 1945 byla součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR. Od roku 1991 je součástí nezávislé Ukrajiny. Odkazy Reference
Horonhlab

Horonhlab (ukrainisch Горонглаб, von 1946 bis 1995 Дзвінкове Dswinkowe, davor Гаранглаб Haranhlab; russisch Горноглаб Goronglab, ungarisch Kisharangláb, tschechoslowakisch Malý Haranglab) ist ein Dorf im Rajon Berehowe in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Horonhlab liegt rund 24 Kilometer Luftlinie nordwestlich vom Rajonzentrum Berehowe und 34 Kilometer südsüdöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. Weniger als zwei Kilometer südwestlich von Horonhlab verläuft die ukrainisch-ungarische Grenze. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Siedlungsgemeinde Batjowo, bis dahin war es ein Teil Landratsgemeinde Batrad im Westen des Rajons Berehowe. Einzelnachweise
Horonhłab

Horonhłab (ukr. Горонглаб) – wieś na Ukrainie, w obwodzie zakarpackim, w rejonie berehowskim, w hromadzie Batiowo. W 2001 liczyła 797 mieszkańców, wśród których 158 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 9 rosyjski, a 630 węgierski. Przypisy
Horonhlab, Bereg

Horonhlab (în ucraineană Горонглаб) este un sat în comuna Batrad din raionul Bereg, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Horonhlab era vorbitoare de maghiară (79,05%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (19,82%) și rusă (1,13%). Note
Горонглаб

Горонглаб (укр. Горонглаб, венг. Harangláb) — село в Батьевской поселковой общине Береговского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 797 человек. Почтовый индекс — 90214. Телефонный код — 03141. Занимает площадь 1,21 км². Код КОАТУУ — 2120480402. История В 1946 году указом ПВС УССР село Гаранглаб переименовано в Звонкое. В 1995 году селу возвращено историческое название Ссылки Горонглаб на сайте Верховной рады Украины (укр.). gska2.rada.gov.ua. Дата обращения: 18 мая 2020. Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.). Архивировано из оригинала 5 февраля 2012 года. Примечания
Горонглаб

Горонгла́б (Гаранглаб до 1946, Дзвінкове до 1995) — село в Україні, у Берегівському районі Закарпатської області. Географія Село розташоване за 27 км на північному заході від райцентру. Через село пролягає автошлях Т 0707. Поблизу села розташований пункт пропуску Дзвінкове на кордоні з Угорщиною. З угорського боку знаходиться пункт пропуску «Лонья», медьє Саболч-Сатмар-Береґ, на автошляху місцевого значення у напрямку Ньїредьгаза. Історія Село засноване в XIV ст., принаймні, тоді воно вперше згадується в грамотах. Назва села буквально, у перекладі з угорської, означає «дзвіниця», через наявність в селі в минулому каплиці чи дзвіниці. З моменту заснування села ним володіла родина Лоняї. Разом із нею населення села в 1550 р. перейшло з католицької віри в реформатську. З 1795 р. велася метрична книга села. В 2001 р. село сильно постраждало під час повені. За часів панування Габсбургів село мало власну символіку. Так, на печатці громади Горонглаб 1844 р. виступав малюнок рибалки з сіткою, що стоїть на березі річки; у затвердженому Міністерством внутрішніх справ Угорщини 1904 р. гербі селища повторювалось те саме зображення, вміщене на блакитному геральдичному щиті. 1946 року село Гаранглаб перейменовано на Дзвінке. З 1995 році село має угорську назву Горонглаб. Релігія Власна реформатська церква була збудована в 1993 р., витримана в класичному стилі. Старовинну дерев'яну церкву на початку дев'яностих років минулого століття було знесено паводком. Цікаво, що в давні часи ту церкву під час повеней перевозили на небезпечне місце на колесах. Останнє колесо ще довгий час зберігалось, за припущенням, воно може бути схованим під кафедрою в новій церкві. Невелика православна громада села також збудувала собі храм. Українська частина села заснована за часів Чехословаччини в 1930-х роках вихідцями з Хустського та інших верховинських районів. У кінці 1930-х люди зібрали матеріал на спорудження церкви, але перешкодив прихід радянської влади. У 1960-х роках заклали фундамент під церкву, але знову не встигли з будівництвом – влада примусила розбити «незаконний» фундамент. Ділянку для теперішньої церкви виділив місцевий колгосп. Проект підготував берегівський архітектор Олег Книш, а будівництво цегляної споруди очолив місцевий майстер Василь Керита. Багато зусиль доклали Павло Готько, Іван Сусік, Петро Зеленко, Іван Рябошапка. Іконостас перенесли з розібраної дерев’яної церкви у Бадові, а верхню частину доробив Йосип Барна. Місцевий художник Василь Шпилька розмалював інтер’єр та виконав начерк завершення іконостаса. Плащаницю та велику ікону св. Петра і Павла над входом до церкви намалювала ужгородська художниця Наталія Сима. 15 жовтня 2023 року релігійна громада Святих Петра і Павла на зборах ухвалила рішення про вихід з Мукачівської єпархії УПЦ МП та приєдналася до Закарпатської єпархії ПЦУ. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Туристичні місця Церква святих Петра і Павла. 1993 р. Реформатська церква. 1993 р. Прикордонна зона Примітки Джерела «Школа на всі чотири сторони» та інші цікавинки Батраді та Горонглабу [Архівовано 25 грудня 2018 у Wayback Machine.]
Plajuc

Plajuc (ukrajinsky Плаюць, rumunsky Plăiuț) je osada obce Vodycja ve Velkobočkovské městyské územní hromadě v okrese Rachov v Zakarpatské oblasti Ukrajiny. V roce 2025 zde žilo 882 obyvatel. V obci se nachází základní škola ( I. až III. ročník) s rumunským vyučovacím jazykem. Na území obce se nachází lyžařské rekreační středisko "Plajuc". Obyvatelstvo V roce 2001 zde žilo 880 obyvatel. Rozložení obyvatelstva podle rodného jazyka Pozn.: Podle sčítání lidu v roce 2001. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Плаюць na ukrajinské Wikipedii.
Plajuc

Plajuc (ukránul: Плаюць) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Rahói járásban. Fekvése Rahótól nyugatra, Felsőapsa mellett fekvő település. Átfolyik rajta az Apsica. Nevének eredete A Plajuc helységnév román dűlőnévből keletkezett névátvitellel, a dűlőnév alapja a román plai’ hegyi rét, hegyi sík, hegyi legelő’ (Dr M. 2: 249), amihez román -ț kicsinyítő képző kapcsolódik, (ruszin плай ’ösvény, gyalogút’ (Чопей 260). Története Plajuc nevét 1898-ban Plajucz (hnt.) néven említették először. Későbbi névváltozatai: 1968-ban Плаюць, Плаюц, 1983-ban Плаюць, Плаюц (Zo). Források Sebestyén Zsolt: Máramaros megye helységneveinek etimológiai szótára [1] dr. Tóth Imre: Kárpátalja, a rahói járás honismereti olvasókönyve. Szeged, 2000.
Plăiuț, Rahău

Plăiuț (în ucraineană Плаюць, Plaiuț) este un sat în comuna Apșița Veche din raionul Rahău, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Plăiuț era vorbitoare de română (79,02%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (20,63%). Note
Плаюц

Плаюц (укр. Плаюць) — село в Великобычковской поселковой общине Раховского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 882 человека. Почтовый индекс — 90610. Телефонный код — 3132. Занимает площадь 1,610 км². Код КОАТУУ — 2123682002. Ссылки Плаюц на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Плаюць

Пла́юць — село в Великобичківській селищній громаді Рахівського району Закарпатської області України. Географія Розташоване на берегах трьох приток річки Апшиця під полониною Апіцька. Історія Перші жителі села — це вихідці з села Середнє Водяне, які мали тут свої землі, з часом вони перейшли на постійне місце проживання в село Плаюць. Це відбулося наприкінці XVIII – початку ХІХ століття. Вперше згадується в історичних джерелах у 1898 році як Plajucz. На території села знаходиться загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з румунською мовою навчання, фельдшерсько – акушерський пункт, бібліотека, сільський клуб, крамниці, зал Свідків Єгови та Свято-Ільїнська православна церква. Туристичні місця база відпочинку «Плаюць»; мінеральні води. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 775 осіб, з яких 379 чоловіків та 396 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 880 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі