NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kyjevská přehrada

Kyjevská přehrada (ukrajinsky Київське водосховище), také "Kyjevské moře" je přehradní nádrž na řece Dněpr, na území Kyjevské a Černihivské oblasti na Ukrajině a zasahuje až do Homelské oblasti v Bělorusku. Jižní konec přehradní nádrže s hrází a elektrárnou leží asi 20 km severně od Kyjeva, na severozápadním konci leží obec Černobyl. Nádrž má rozlohu 925 km². Je 110 km dlouhá a maximálně 12 km široká. Průměrná hloubka je 4,1 m. Má objem 3,7 km³. Vodní režim Přehrada byla vybudována v letech 1960–1966 na řece Dněpru jako součást Dněperské kaskády. Vodní elektrárna u města Vyšhorod má výkon 440 MW. Úroveň hladiny kolísá v rozsahu 1,5 m. Využití Reguluje sezónní kolísání průtoku. Především byla vybudována s cílem rozvinout vodní dopravu, energetiku, zásobování vodou a zavlažování. Je nebo spíše bylo zde rozvinuté rybářství (candáti, kapři, cejni, štiky). Na pobřeží se nacházejí rekreační objekty, pionýrské tábory a turistické chaty. To vše bylo v roce 1986 negativně ovlivněno havárií Černobylské jaderné elektrárny, která způsobila zamoření přehrady a okolí, zvláště v severní části. Rizika Protože hlavní město Kyjev leží přímo pod přehradou, její případné protržení v důsledku přírodní katastrofy, války nebo teroristického útoku by způsobilo rozsáhlé škody. Dno přehrady je navíc zamořeno radionuklidy, které sem byly spláchnuty po černobylské havárii, takže pokud by přehrada byla vypuštěna a její dno vyschlo, mohl by vítr dál roznášet radioaktivní prach, což by představovalo hrozbu pro celou Evropu. Galerie Odkazy Literatura V tomto článku byly použity informace z Velké sovětské encyklopedie, heslo „Киевское водохранилище“. Комсомольская правда об угрозах плотины Киевской ГЭС и водохранилища Archivováno 22. 2. 2014 na Wayback Machine. “Аргументы и факты” о реальных угрозах дамбы Киевского водохранилища и ГЭС Archivováno 25. 1. 2021 na Wayback Machine. “Известия” о проблематике плотины Киевского водохранилища и ГЭС Эксперт УНИАН об угрозах дамбы Киевского водохранилища Související články Seznam přehradních nádrží na Ukrajině Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kyjevská přehrada na Wikimedia Commons
Kyivreservoiret

Kyivreservoiret (ukrainsk: Київське водосховище, tr. Kyіvske vodoskhovysjtje) er et vandreservoir på Dnepr, opkaldt efter byen Kyiv i Ukraine, som er beliggende i Tjernihiv og Kyiv oblast. Reservoiret blev skabt i 1966 ved opførelsen af Dnepr vandkraftværket. Reservoiret har et areal på 925 km², er 110 km langt, har en bredde på maksimalt 12 km , og har en gennemsnitlig dybde på 4,1 meter. Den samlede vandmængde er 3,7 km³. Byggeriet af dæmningen har bidraget til væsentlige miljøproblemer, blandt andet formindsket strømningshastighed, der har reduceret vandets iltning og har haft en negativ indflydelse på antallet af arter i reservoiret. Efter Tjernobylulykken i 1986 er mudderet i bunden af reservoiret stærkt radioaktivt forurenet. I årene efter katastrofen blev der fremsat forslag om at dræne reservoiret for at opmudre det. Imidlertid ville vind kunne rejse skyer af radioaktivt støv, der kunne forurene det øvrige Europa. Vandkraftværket ved Vysjhorod har en installeret effekt på 419 MW og producerer 0,683 TWh per år. Reservoiret benyttes i øvrigt til besejling, fiskeri og rekreative formål. Billeder Referencer Eksterne henvisninger
Kiewer Meer

Kiewer Meer (ukrainisch Київське водосховище/Kyjiwske wodoschowyschtsche; russisch Киевское водохранилище/Kiewskoje wodochranilischtsche) ist die Bezeichnung für einen Stausee bei Kiew in der Ukraine. Er beginnt 20 km nördlich von Kiew und hat eine Fläche von 922 km². Damit ist der See etwa doppelt so groß wie der Bodensee. Im Norden wird er von den Flüssen Pripjat und Dnepr gespeist und reicht bis zur belarussischen Grenze. Der Stausee wurde in den 1960er Jahren unter Nikita Sergejewitsch Chruschtschow geschaffen. Der Dnepr wird hier bis zu einer Breite von 20 km aufgestaut. Der Höhenunterschied wird in einem großen Wasserkraftwerk zur Stromerzeugung genutzt. Er wurde als letzter der sechs Stauseen errichtet. In der Nähe des Hauptkraftwerks liegt das Pumpspeicherkraftwerk Kiew, das zu Spitzenlastzeiten zusätzliche elektrische Energie produziert. Zum Absperrbauwerk gehört ein über 41 km langer Staudamm auf der Ostseite des Sees. Er war zur Bauzeit der längste Damm der Welt. Heute gibt es nur in Amerika zwei längere und zwei weitere noch im Bau befindliche längere Staumauern, so dass der Damm des Kiewer Meers nun an sechster Stelle liegt (siehe Liste von Talsperren der Welt). Das Kiewer Meer hat im Westen einige Steilufer mit tiefen Einschnitten in die Landschaft, welche quer auf den Fluss zulaufen. Der Dnepr-Seitenfluss Irpin erreicht bei Dymer einen Seitendamm des Stausees etwa sieben Meter unter dem neuen Wasserspiegel des Sees. Das Wasser aus dem Irpin wird mit einem Pumpwerk gehoben und in den See geleitet. Am See befinden sich keine größeren Städte, die von einem Dammbruch betroffen wären, sondern nur kleinere Ortschaften wie Wyschhorod, Nowi Petriwzi, Stari Petriwzi, Ljutisch und weitere Dörfer. Die nächstgelegene halbwegs größere Stadt außer Kiew ist Tschornobyl. Für die Passage von Flussschiffen aus dem Unterlauf des Dnepr in den See ist westlich des Kraftwerks bei Wyschhorod eine Schiffsschleuse eingerichtet. 2020 waren die Temperaturen in der Region extrem hoch. Dies verursachte ein enormes Wachstum von Cyanobakterien im Kiewer Meer. Am Morgen des 26. Februar 2022 (in den ersten Tagen des Russischen Überfalls auf die Ukraine) wurde laut ukrainischen Angaben eine russische Rakete abgeschossen, die auf den Staudamm zusteuerte, der auch der Wasserversorgung von Kiew dient. Die Zerstörung des Staudamms hätte Überflutungen großer Flächen im Nordosten Kiews zur Folge, welche viele Tote fordern würden. Am 22. März 2022 wurden diese Flächen durch die ukrainischen Verteidiger geflutet. Siehe auch Liste der größten Talsperren der Erde Liste der größten Stauseen der Erde Liste der größten Wasserkraftwerke der Erde Weblinks Einzelnachweise
Réservoir de Kiev

Le réservoir de Kiev (en ukrainien : Київське водосховище, Kyïvs'ke vodoskhovychtche) est un lac de barrage sur le Dniepr, en Ukraine. Présentation Nommé d'après la ville de Kiev, qui se trouve en aval, il couvre une superficie totale de 922 km2, dans l'oblast de Kiev. Le réservoir a été formé en 1960-1966 par la construction de la centrale hydroélectrique de Kiev, situé à Vychhorod. Le réservoir est principalement utilisé pour la production d'électricité et pour répondre aux besoins en eau de l'industrie, des villes et de l'agriculture. Le réservoir a 110 km de longueur, 12 km de largeur et une profondeur de quatre à huit mètres. Son volume d'eau est de 3,7 km3, et son volume utile de 1,2 km3. Avec les réservoirs de Kakhovka, du Dniepr, de Dniprodzerjynsk, de Krementchouk et de Kaniv, le réservoir de Kiev a fait du Dniepr une importante voie navigable. Cependant, sa construction a également provoqué d'importants problèmes environnementaux tels que la diminution de la vitesse d'écoulement d'eau, qui réduit l'oxygénation et a un résultat négatif sur l'équilibre de la vie aquatique[réf. nécessaire]. Par ailleurs, au cours de sa construction, des villages ont été submergés, dont celui de Teremtsi. Les habitants du village réussirent à convaincre les autorités soviétiques de les autoriser à rester sur place et ne furent évacués qu'en 1986. Le réservoir de Kiev se trouve en aval de la centrale nucléaire de Tchernobyl, située près de la ville de Pripiat. Notes et références Voir aussi Articles connexes Dniepr, Centrale de pompage-turbinage de Kyiv. Portail de l’Ukraine Portail des lacs et cours d'eau
Zbiornik Kijowski

Zbiornik Kijowski (ukr. Київське водосховище, trn. Kyjiwśke wodoschowyszcze) – sztuczny zbiornik wodny na Dnieprze, na terenie obwodu kijowskiego i czernihowskiego Ukrainy. Zbiornik został utworzony na potrzeby budowy Kijowskiej Elektrowni Wodnej i napełniony w latach 1964–1966. Jego obszar pokrył 52 wsi, z których wysiedlono 30 tysięcy osób. Powierzchnia zalewu wynosi 922 km², a objętość zgromadzonej wody – 3,73 km³. Długość zbiornika to 110 km, średnia szerokość – 12 km. Wpływają do niego rzeki: Teterew i Irpień (prawe dopływy). Brzegi zbiornika są popularnym miejscem wypoczynku i wędkarstwa dla mieszkańców Kijowa. Ze względu na dużą powierzchnię Zbiornik Kijowski jest potocznie nazywany przez kijowian „Morzem Kijowskim”. Galeria Przypisy
Lacul de acumulare Kiev

Lacul Kiev este un lac de acumulare pe fluviul Nipru din Ucraina. Se află între Cernobîl și Kiev în regiunea Kiev. Râurile Prîpeat și Desna se varsă în lacul Kiev, care are o suprafață de 922 km2. Lacul de acumulare a luat ființă în 1964-66, când un baraj a fost construit la Vîșhorod. Lacul are 110 km lungime, 12 km lățime, o adâncime de la 4 la 8 m și un volum de 3,7 km3. Note Vezi și Lista lacurilor celor mai mari din Europa Legături externe “Комсомольская правда” об угрозах плотины Киевской ГЭС и водохранилища[1] Arhivat în 22 februarie 2014, la Wayback Machine. “Аргументы и факты” о реальных угрозах дамбы Киевского водохранилища и ГЭС[2] Arhivat în 25 ianuarie 2021, la Wayback Machine. “Известия” о проблематике плотины Киевского водохранилища и ГЭС [3] Эксперт УНИАН об угрозах дамбы Киевского водохранилища[4]
Kijevsko zajezitveno jezero

Kijevsko zajezitveno jezero (ukrajinsko Київське водосховище, latinizirano: Kyjivs'ke bodoshovyšče), lokalno tudi Kijevsko morje, je veliko akumulacijsko jezero na reki Dneper severno od ukrajinskega glavnega mesta Kijev. Zajezitev je bila zgrajena v letih 1960–1964 kot najbolj gorvodna od šestih orjaških zajezitev na Dnepru za pridobivanje hidroenergije ob intenzivni industrializaciji takratne Ukrajinske sovjetske socialistične republike in dokončno napolnjena leta 1966. Jezero je podolgovate oblike, dolgo približno 110 km in povprečno 8,4 km široko, vsebuje 3,7 km² vode, od tega je približno tretjina uporabne prostornine. Poleg tega služi kot vir pitne vode za približno 4 milijone prebivalcev širšega območja Kijeva, za namakanje in kot vir industrijske vode. Jez s hidroelektrarno se nahaja pri kraju Višgorod na skrajnem jugu, 20 turbin ima skupno nazivno moč 440 MW. Ob severnem robu se razprostirajo obširna močvirja ob meji z Belorusijo, tu se z zahoda izliva tudi reka Pripet, južne obale pa so priljubljena točka za letovanje prebivalcev Kijeva in spalno naselje. Že v času Kijevske Rusije so imeli na tem območju rezidence vladarji, v novejšem času pa je kraj Nova Petrivka ob jugozahodni obali, sicer kraj starodavnega Mežigirskega samostana, znan po razkošni rezidenci nekdanjega predsednika Viktorja Janukoviča. Višgorod se poleg tega uveljavlja kot industrijsko in transportno središče. Uporaba kot vir pitne vode je problematična zaradi visoke vsebnosti humičnih snovi, ki mu dajejo značilno barvo. Okoljevarstveniki opozarjajo tudi na možnost obširnejše kontaminacije, po Černobilski nesreči se je namreč v sedimentih na dnu naložila večja količina radioaktivnih izotopov, predvsem cezija-137, ki se je izpiral iz izključitvenega območja in vezal na glinene delce. Ti depoziti bi se lahko ob večji povodnji sprostili z dna in onesnažili vire pitne vode, a naj po simulacijah Mednarodne agencije za jedrsko energijo (IAEA) koncentracija ne bi presegla mejnih vrednosti. Vendar pa radioaktivne snovi prehajajo v prehranjevalno verigo in preko rib končajo tudi v človeški prehrani. Zaradi biomagnifikacije so plenilske ribe bolj kontaminirane, v splošnem pa je kontaminacija celo večja od tiste v strugi reke Pripet pri Černobilu. Med rusko invazijo na Ukrajino leta 2022 so se pojavile tudi skrbi, da bi bil jez uničen v bojih, kar bi povzročilo katastrofalne poplave dolvodno, zaradi katerih bi se lahko porušili tudi jezovi ostalih akumulacijskih jezer na Dnepru. Po trditvah operaterja, državnega podjetja Ukrvodšljah, je ukrajinska zračna obramba med kijevsko ofenzivo sestrelila rusko raketo, ki je letela proti jezu. Sklici
Kievsjön

Kievsjön, eller Kievreservoaren (ukrainska: Київське водосховище), är ett vattenmagasin i floden Dnepr norr om Ukrainas huvudstad Kiev. Det ligger i Tjernihiv och Kiev oblast och skapades 1966 när Kievs vattenkraftverk vid Vysjhorod byggdes. Sjön har en yta på 922 kvadratkilometer och rymmer 3 700 miljoner kubimeter vatten. Den är 110 km lång, upp till 12 km bred och i medeltal 4,1 meter djup. Den får sitt vatten från Dnepr samt floderna Prypjat, Irpin och Téteriv. Bottensedimentet är förorenat av radioaktivt material från Tjernobylolyckan. Vattenkraftverket har en effekt på 419 MW och producerer 0,683 TWh per år. Kiev får sitt dricksvatten från Kievsjön, som också används för bevattning. En sluss vid vattenkraftverket gör det möjligt för fartyg att trafikera sjön. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kievsjön.﻿
Zlatá brána (Kyjev)

Zlatá brána (ukrajinsky Золоті ворота, Zoloti vorota) byla jednou ze tří bran kyjevského opevnění v období 11. století, kdy byl Kyjev hlavním městem Kyjevské Rusi. Název měl připomínat Zlatou bránu v Istanbulu, někdejší Konstantinpoli. Stavba byla ve středověku pobořena a její zbytky byly ponechány osudu. V roce 1982 bylo rozhodnuto o jejím obnovení, což ale vyvolalo vlnu spekulací, jak přesně brána vypadala. Nedaleko brány leží stanice metra Zoloti vorota. Dějiny Brána byla vystavěna mezi lety 1017 a 1024 za vlády knížete Jaroslava Moudrého, zhruba ve stejnou dobu jako kyjevská Katedrála sv. Sofie. Dříve nesla jméno Jižní. Byla součástí dnes již neexistujícího opevnění Kyjeva, které bylo dlouhé jen 3,5 kilometru. V roce 1240 byla poničena vojáky Zlaté hordy. Poté se brána začala postupně rozpadat. V roce 1832 byly dle rozhodnutí metropolity Eugenia vykopány zbytky brány. V roce 1982 byla brána zrekonstruována k 1500. výročí založení města. Tato rekonstrukce zůstává dodnes kontroverzní. Někteří historici požadují, aby byla brána zbořena a ruiny původní brány vystaveny v muzeu. Od roku 1997 se nedaleko západní strany brány nachází pomník knížete Jaroslava I. Moudrého. Odkazy Poznámky Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Golden Gate, Kiev na anglické Wikipedii. Související články Židovská brána Ljadská brána Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zlatá brána na Wikimedia Commons
Porte dorée (Kiev)

La Porte dorée de Kiev (en ukrainien : Золоті ворота) est un monument ukrainien de Kiev et une porte dans la forteresse historique de la vieille ville. Histoire Construite sous le règne de Iaroslav le Sage, elle est mentionnée dès 1037. Construite peu après la conversion au christianisme et au modèle byzantins de la principauté de Kiev, « on peut difficilement ignorer le parallèle entre la porte dorée de Iaroslav et celle de Constantinople, qui servait d'arc de triomphe et d'entrée officielle à la capitale impériale ». En 1240, la porte est endommagée lors du siège et de la prise de la ville par le khan mongol Batu, elle se dégrade lentement jusqu'à de premières mesures conservatoires en 1832. En 1982, à l'occasion du 1500e anniversaire de Kiev, la porte dorée est entièrement reconstruite (en l'absence de plans ou dessins originaux). Le monument est désormais un musée et est inscrit au registre national des monuments immeubles d'Ukraine sous le numéro : 80-391-0169. Cette porte est différente de la « Grande Porte de Kiev » dessinée par le peintre russe Viktor Hartmann pour un concours national, et qui a inspiré un mouvement à Modeste Moussorgski pour ses Tableaux d'une exposition . Elle fait partie des édifices de l'époque pré-mongole de la Rus' kiévienne. Galerie Notes et références Portail des musées Portail de l’Ukraine
Zlatna vrata u Kijevu

Zlatna vrata u Kijevu (ukrajinski: Золоті ворота) su jedna od glavnih znamenitosti Kijeva. Sadašnja Zlatna vrata su rekonstrukcija nekadašnjih, koja su oštećena tijekom vremena. Bila su glavni orijentir u drevnom Kijevu i prolaz u staroj gradskoj tvrđavi. Trenutno služe kao muzej. Isti naziv ima obližnje kazalište i postaja Kijevskog metroa. Moderna povijest prihvaća ova Zlatna vrata, kao jedna od tri vrata izgrađena za vrijeme Jaroslava Mudroga. Zlatna vrata su izgrađena u vremenu od 1017. do 1024., otprilike u isto vrijeme kada i Katedrala sv. Sofije. Nakon što je izgrađena crkva Navještenja pokraj vrata, svojim zlatnim kupolama postala je istaknuti orijentir lako vidljiv izvan grada. Od tada, su ova vrata i dobila ime "Zlatna vrata". Na vratima je prolaz visok oko 40 metara i širok 20 metara. Gotovo pola tisućljeća, služio je kao slavoluk, istaknuti simbol u Kijevu. Godine 1982., Zlatna vrata u potpunosti su obnovljena za 1500. godišnjicu Kijeva, iako nema čvrstih dokaza kako su izvorna vrata stvarno izgledala. Godine 1989. sa širenjem Kijevskoga metroa, otvorena je postaja u blizini Zlatnih vrata, koja se tako i zove. Ono što je čini jedinstvenom je, da se njena graditeljska cjelina temelji na ukrasima drevnih ukrajinskih crkava. Godine 1997., otkriven je u blizini spomenik Jaroslavu Mudrome.
Porta d'Oro (Kiev)

La Porta d'Oro (in ucraino Золоті ворота?, Zoloti vorota) è la porta principale delle mura di Kiev, facente parte del complesso di fortificazioni risalenti all'XI secolo della capitale ucraina. Descrizione È stata chiamata in onore della Porta d'Oro di Costantinopoli. La porta fu una delle tre costruite da Jaroslav il Saggio con la porta Ljads'ki e la porta di Leopoli (porta Ebraica). Le porte d'oro furono costruite tra il 1017-1024, all'incirca nello stesso periodo in cui fu eretta la Cattedrale di Santa Sofia. La struttura fu smantellata nel Medioevo, lasciando poche vestigia della sua esistenza. Fu ricostruita completamente dalle autorità sovietiche nel 1982. La struttura, ricostruita all'angolo tra via Vladimirskaja e via Jaroslaviv Val, contiene un ramo del museo "Sofia di Kiev". Il nome Zoloti Vorota è anche utilizzato per un vicino teatro e per la stazione Zoloti Vorota della metropolitana di Kiev. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Porta d'Oro (Kiev) Collegamenti esterni (EN) Porta d'Oro (Kiev), su Structurae. Porta d'Oro, su encyclopediaofukraine.com. Porta d'Oro, su kiev.info.
Gouden Poort (Kiev)

De Gouden Poort (Oekraïens: Золоті ворота, Zoloti vorota) was een stadspoort van het middeleeuwse Kiev die in 1982 werd herbouwd, ondanks dat er geen idee bestond over hoe de poort er indertijd uitgezien heeft. In de poort huist een museum dat gewijd is aan de geschiedenis van het gebouw. Geschiedenis Door moderne historici wordt aangenomen dat de Gouden Poort een van de drie stadspoorten was die werden gebouwd ten tijde van de regering van Jaroslav de Wijze tussen 1017 en 1024. De poort kwam pas als de Gouden Poort bekend te staan na de bouw van de Kerk van de Aankondiging die getooid was met gouden koepels. Nadat Kiev werd veroverd in 1240 door de Mongolen werd de poort gedeeltelijk verwoest, maar hij bleef daarna in gebruik. Nadat de poort nog enkele keren werd beschadigd raakte het gebouw geleidelijk in verval. In de achttiende eeuw raakten de restanten bedekt onder de aarde en pas in 1832 werden er opgravingen gedaan naar de poort. Openbaar vervoer Vlak bij de poort bevindt zich het metrostation Zoloti vorota, onderdeel van de metro van Kiev. Galerij
Złota Brama w Kijowie

Złota Brama (ukr. Золоті ворота, Zołoti worota) – średniowieczna brama wjazdowa do kijowskiego grodu Jarosława. Nazwa ta została nadana również znajdującemu się w pobliżu teatrowi oraz stacji kijowskiego metra. Obecny budynek jest w większości rekonstrukcją powstałą w XX wieku. Brama była jedną z trzech bram miasta zbudowaną przez Jarosława I Mądrego i po raz pierwszy pisemna wzmianka o niej pojawiła się w 1037 roku. Budowlę tę rozpoczął wznosić Włodzimierz I. Teoretycznie więc Chrobry mógł swój miecz wyszczerbić na tej bramie. Określenie „złota” pojawia się w latopisach w XI w. Wzorowana na Złotej Bramie Konstantynopola. W czasie ataku na Kijów wojsk Batu-chana w 1240 roku cały atak poszedł na przeciwległą, położoną po drugiej stronie miasta bramę Lacką. Uległa częściowemu zniszczeniu rok później, podczas najazdu Mongołów. W źródłach pisanych brama pojawia się dopiero w roku 1499, tuż po nadaniu prawa miejskiego magdeburskiego Padołowi, ale jako komora celna. W roku 1545 bramy już nie było. W opisie Kijowa z roku 1594 brama nazwana jest „ruiną”, taką relację pozostawił Erich Lassota von Steblau. Rysunki Abrahama van Westervelda z roku 1651, który towarzyszył księciu Radziwiłłowi w podróży, przedstawiają zrujnowaną bramę, ale z zachowanym jeszcze łukiem bramnym. W roku 1755 to, co pozostało z bramy zasypały władze rosyjskie. W roku 1834 bramę odkopano na nowo. Dopiero pod koniec lat siedemdziesiątych XX wieku zrekonstruowano zabytek wg koncepcji Jewgieniji Łopuszynskiej. Do 1982 roku brama została całkowicie odbudowana z okazji 1500-lecia Kijowa, jednak nie było żadnych dowodów dokumentujących jej oryginalny wygląd i obecna forma jest jedynie realizacją jednej z hipotez. W 1989 roku, wraz z rozbudową kijowskiego metra, w pobliżu bramy została oddana do użytku stacja Zołoti worota nawiązująca architektonicznie do kościołów Rusi Kijowskiej. W 1997 roku obok bramy odsłonięto pomnik Jarosława Mądrego. Legenda Legenda mówi, że w 1018 roku w czasie wyprawy na Ruś Kijowską Bolesław I Chrobry uderzył Szczerbcem o bramę wyszczerbiając go, choć pierwsza historyczna wzmianka o budowli zachowała się w latopisie z 1037 roku. Legenda ta w dość niezwykłej interpretacji została użyta w powieści rosyjskiego pisarza Wladimira Ordanskiego Klucz Dawida. Zobacz też Lacka Brama w Kijowie Żydowska Brama w Kijowie Węgierska Brama w Kijowie Przypisy
Khanenkomuseum

Het Khanenkomuseum (Oekraïens: Музей Ханенків) is een museum in Kiev. Het museum werd opgericht in 1919, naar het testament van Bogdan Khanenko. De overdracht van de kunstcollectie aan de Oekraïense Wetenschapsacademie gebeurde in 1918 door echtgenote Varvara. Het bevindt zich in twee 19de-eeuwse gebouwen aan de Tereshchenkivska-straat. De collectie omvat werken van Peter Paul Rubens, Gentile Bellini, Juan de Zurbarán, Jacques-Louis David en François Boucher. Externe link Officiële website
Mharský monastýr

Mharský monastýr (ukrajinsky Мгарський монастир); celý název: Mgarský monastýr Proměnění Páně (ukrajinsky Мгарський Спасо-Преображенський монастир), také známý jako monastýr nad Sulou, je mužský monastýr Ukrajinské pravoslavné církve (Moskevského patriarchátu) na břehu řeky Sula poblíž Lubnů v Poltavské oblasti na Ukrajině. Původně byl postaven ukrajinským duchovenstvem Konstantinopolského patriarchátu a od 18. století (po bitvě u Poltavy v roce 1709) patří Ruské pravoslavné církvi. Historie Monastýr byl založen v roce 1619 Isaiou Kopynským (který se později stal metropolitou Kyjeva obnovené rusínské pravoslavné církve) na náklady princezny Reginy Wiśniowiecké (sestřenice metropolity Petra Mohyly) jako náboženské bratrstvo, jehož cílem bylo stát se baštou pravoslaví ve východní části polsko-litevského společenství. V areálu kláštera se nacházejí hroby několika kyjevských metropolitů. Právě zde se stal mnichem Jiří Chmelnický. Zde umřel a byl pohřben pravoslavný svatý Atanáš III. Konstantinopolský (ekumenický patriarcha). Barokní katholikon byl postaven v 80. letech 17. století s pomocí štědrého grantu od hejtmanů Ivana Samojloviče a Ivana Mazepy. Sedmikupolový kostel se šesti pilíři navrhl německý architekt, který pracoval na katedrále Nejsvětější Trojice v Černihivu. Počet kopulí byl snížen na pět poté, co se v roce 1728 zřítila centrální kupole. Stavba volně stojící neoklasicistní zvonice byla zahájena v roce 1785, ale dokončena byla až o 60 let později. Dne 6. srpna 1919 bolševici v monastýru zastřelili 17 mnichů, včetně opata. Potom v monastýru sídlily různé instituce a vojenské jednotky. Inventář byl zmičen. Dochovaná ikona "Narození Panny Marie" je uložená v Národním muzeu umění Ukrajiny. Ve 30. letech 20. stolet byly ostatky pravoslavného svatého Atanáše III. přeneseny do Charkova a od té doby spočívají v charkovské katedrále Zvěstování Panny Marie. Monastýr byl obnoven v roce 1993 a zároveň začaly restaurátorské práce. V roce 2008 bylo 17 mnichů, zabitých bolševiky, prohlášeno za svaté Mharské mnichy a mučedníky. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Mhar Monastery na anglické Wikipedii.