NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Херсон (станция)

Станция Херсо́н (укр. Станція Херсо́н) — узловая станция Херсонской дирекции Одесской железной дороги в городе Херсоне. История Здание вокзала было построено в 1907 году. 16 октября 1907 года открылось железнодорожное сообщение между Херсоном и Николаевым. Поезд состоял из паровоза и двух вагонов. Новый участок железной дороги нормальной колеи стал продолжением Николаевской линии Южных железных дорог. Сегодня в 12:00 состоится открытие вокзала ст. Херсон. <...> Первый поезд прибыл переполненный пассажирами. Пролеток и экипажей, ожидали у вокзала, их было более 80 штук и все они были заняты приезжими, несмотря на то, что не определена городская такса. Из Херсона поезда отправлялись в 08:00 (пассажирский № 8) и в 16:59 (почтовый № 4). Из Николаева поезда отправлялись в 08:00 (почтовый № 3) и в 19:50 (пассажирский № 7). В дороге поезда находились два часа и прибывали в Херсон и Николаев около 10:00 и 19:00 соответственно. Скрещение встречных поездов происходило на станции Копани. 11 ноября 1915 года на вокзал прибыл императорский поезд — во время поездки по контролю за формированием группы войск станцию и город посетил Император Николай II с наследником Алексеем. В 1961 и 2003 годах здание железнодорожного вокзала реконструировалось. Краткая характеристика В границах станции расположено оборотное депо (ТД-10 Херсон), вагонное депо (ВЧД-11) и путевая часть (ПЧ-15). Тяга пассажирских и грузовых составов осуществляется тепловозами ЧМЭ3, ТЭМ2, 2ТЭ10М, 2ТЭ10У, 2ТЭ10УТ, ТЭ33АС, ТЭП70 и пассажирскими дизель-поездами Д1, ДЭЛ02. Пассажирское движение На станции останавливаются все пассажирские и пригородные поезда. Имеются 3 пассажирские платформы, а также платформа для пригородных поездов. Коммерческие операции, выполняемые на станции Продажа пассажирских билетов на пригородные и поезда дальнего следования Услуги комнаты отдыха Хранение багажа и ручной клади на открытых площадках и в крытых складах Отправка и приём мелких и повагонных грузов Примечания Литература Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР : Справочник : в 2 т.. — М. : Транспорт, 1981. — Т. 2. — 360 с. — 100 000 экз. Україна. Атлас залізниць. Масштаб 1:750 000 (укр.). — Киев: «Картография», 2008. — 80 с. — ISBN 978-966-475-082-7. Ссылки ст. Херсон: 417804. Справочник станций (рус.). ОАО РЖД (2020). Дата обращения: 14 мая 2020. Карта-схема Одесской железной дороги // Официальный сайт. — 2020. — 26 липня. — Дата обращения: 12.05.2020. 417804: ст. Херсон (рус.). База данных. OSM (2020). Станция Херсон (рус.). каталог. Railwayz. info (2020).
Jüdischer Friedhof (Bels)

Der jüdische Friedhof in Bels, einer Stadt in der Oblast Lemberg im Westen der Ukraine, wurde 1790 im Westen der Stadt angelegt. Infolge von Verwüstungen sind heute auf dem Friedhof nur noch wenige Grabsteine erhalten, darunter die Grabmäler der Führer der Belzer Dynastie: Schalom Rokeach (gestorben 1855), sein Sohn Jehoschua Rokeach (1825–1894) und sein Enkel Isachar Dow Rokeach (gestorben 1926). In den letzten Jahren wurde der Friedhof saniert und umzäunt. Auf dem Nachbargrundstück wurde eine Synagoge und ein Hotel für die zu den Grabmälern der Zaddikim pilgernden Personen errichtet. Siehe auch Große Synagoge (Bels) Weblinks Beschreibung des Friedhofs bei Virtuelles Schtetl
Cmentarz żydowski w Bełzie

Cmentarz żydowski w Bełzie – został założony w 1790 roku. Do naszych czasów na kirkucie zachowało się kilkadziesiąt nagrobków, w tym macewy trzech pierwszych cadyków bełskich, Szolema Rokeacha z Bełza, zwanego Sar Szalom (zm. 1855), jego syna Joszuy Rokeacha (zm. 1894) oraz wnuka Issachara Dowa Rokeacha (zm. 1926), będące celem pielgrzymek chasydów z całego świata. Przypisy Linki zewnętrzne Więcej informacji na temat społeczności żydowskiej Bełza i jej nekropolii
Єврейський цвинтар (Белз)

Єврейський цвинтар у Белзі, місті Львівської області на заході України, було закладено у 1790 році на захід від міста. Короткий опис У 1816 році Белз став одним з центрів хасидизму в Галичині та резиденцією знаменитої хасидської династії. У Белзі збереглися залишки кіркута зі збереженими кількома мацевами (надгробками), зокрема гробниці очільників династії Белцер : Шалома Рокеаха (пом. 1855), його сина Єгошуа Рокеаха (1825–1894) та його онука Ісахара Доу Рокеаха (пом. 1926). Влітку 2007 року священний для юдеїв кіркут, на якому поховано декілька поколінь белзьких цадиків Рокеахів, обнесли мурованою огорожею з табличкою "Sacred Site". На сусідній території збудували синагогу та готель для паломників до могил цадиків. Євреї-хасиди приходять молитися на місці зруйнованої синагоги, а також на єврейському цвинтарі, де поховані хасидський цадик Шломо Рокеах та його родина. Примітки Див. також Велика синагога (Белз) Література Єврейські некрополі України [Текст] / Ю. І. Ходорковський. - К. : [б.в.], 1998. - 80 с. - (Некрополі України). - ISBN 966-532-003-3 Посилання Опис цвинтаря у Віртуальному штетлі Богдан Волошин: Белз. Єврейська спадщина. Золота галицька провінція Як Белз перетворився на «місто приїжджих»? Розповідь про руїни одного прикордонного містечка
Milatyn (obwód wołyński)

Milatyn (ukr. Милятин) – wieś (dawniej miasteczko) na Ukrainie w rejonie włodzimierskim w obwodzie wołyńskim. Wieś liczy 660 mieszkańców. W II Rzeczypospolitej należał do wiejskiej gminy Poryck w powiecie włodzimierskim w woj. wołyńskim i liczył w 1921 roku 366 mieszkańców. 29 czerwca 1943 roku (rzeź wołyńska) członkowie UPA dokonali tutaj mordu na 9 Polakach. Do zbrodni doszło także 11 lipca 1943; liczba ofiar jest nieznana. Po wojnie miasteczko weszło w struktury administracyjne Związku Radzieckiego. Do 2020 w rejonie iwanickim. Przypisy Linki zewnętrzne Milatyn 2.), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VI: Malczyce – Netreba, Warszawa 1885, s. 418 .
Mîleatîn, Ivanîci

Mîleatîn (în ucraineană Милятин) este localitatea de reședință a comunei Mîleatîn din raionul Ivanîci, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Mîleatîn era vorbitoare de ucraineană (99,24%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Милятин (Волынская область)

Миля́тин (укр. Милятин) — село в Павловской сельской общине Владимирского района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Иваничевский район. Код КОАТУУ — 0721183001. Население по переписи 2001 года составляет 660 человек. Почтовый индекс — 45347. Телефонный код — 3372. Занимает площадь 12,1 км². Ссылки Милятин на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Милятин (Володимирський район)

Миля́тин — село в Україні, у Павлівській сільській громаді Володимирського району Волинської області. Населення становить 660 осіб. Географія Селом протікає річка Стрипа. Історія 1537 року король Сигізмунд I Старий надав привілей для братів Федора та Гаврила Васильовичів Бокіїв, у якому дозволив їм заснувати місто поблизу невеликого дерев'яного замку, збудованого їх батьком Василем Івановичем. За даними Державного архіву, у 1894 році Милятин — це невеличке містечко з населенням 227 осіб, з них: 113 чоловіків і 114 жінок. 1894 року в містечку діяли одна православна церква, молитовний єврейський будинок. У 1906 році містечко Порицької волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 41 верст, від волості 10. Дворів 49, мешканців 492. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Павлівської сільської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Іваничівського району, село увійшло до новоутвореного Володимир-Волинського району (від 18 липня 2022 Володимирського). Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 661 особа, з яких 291 чоловік та 370 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 660 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Релігія Свято-Парасківська церква побудована в 1779 році. Пам'ятка архітектури державного значення. Церква побудована як греко-католицька. Оформлення фасаду характерне для доби пізнього бароко. Освіта Однокласна церковно-приходська школа заснована в 1894 році. Діє ЗОШ I—II ст. с. Милятин, офіційний сайт — http://myliatyn.ivosvita.org/ [Архівовано 26 лютого 2020 у Wayback Machine.] Відомі люди Грицюк Михайло Михайлович — солдат, розвідник 3-го батальйону 51-ї окремої механізованої бригади Сухопутних військ ЗС України; загинув під час проведення антитерористичної операції на сході України. Примітки Джерела Milatyn (2), miasteczko, pow. włodzimierski // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1885. — Т. VI. — S. 418. (пол.). — S. 418. (пол.) Література Миля́тин // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.243 Посилання Погода в селі Милятин [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Tekstylnyk stadium (Chernihiv)

Tekstylnyk stadium or Cheksil stadium (Ukrainian: Текстильник Cтадіон) is a football stadium in Chernihiv, Ukraine. The stadium was built nearby the Khimik Sports Complex. It was formerly the home arena of the female football club WFC Lehenda-ShVSM Chernihiv. Designed for 2,000 spectators, the field is 102 × 65 m. Basic information From 1987 until 2018, it became the home arena of the female football club WFC Lehenda-ShVSM Chernihiv. Despite the fact that Tekstilnik did not meet the UEFA standards, matches of the group stage of the female League of Champions were held at the earliest of the 2010s. History Origin The stadium was built in 1987 and used by Lehenda Chernihiv. Due to lack of funding, the stadium was in a state of disrepair and it was rebuilt at the zanedbanny camp. Since 2018, no individual plastic seats have been installed on it, and most of the wooden bench seats have been broken. The concrete structures of the stadium are also partially damaged. New tenants The defunct men's football team Cheksyl Chernihiv, who won the Chernihiv Oblast Football Cup as well as the Chernihiv Oblast Football Championship in 1997, used the stadium occasionally. UEFA Women's Cup In 2003, the stadium was brought up to UEFA standards and hosted group stage matches of the Women's Champions League twice in 2003–04 UEFA Women's Cup and 2006–07 UEFA Women's Cup. Russo–Ukrainian war The stadium suffered during the battles for Chernihiv in February–April 2022. In particular, the running tracks of the stadium and the stands were damaged. Usage The stadium was used for WFC Lehenda-ShVSM Chernihiv the female teams in Chernihiv. The stadium was used also by the men's football team Cheksyl Chernihiv. In 2012, the stadium, along with the Chernihiv Stadium, Yunist Stadium, and Yunist Stadium, was one of the city's main sports facilities, hosting physical education and sports activities. Important matches UEFA Women's Cup The stadium was used for some UEFA Women's Cup matches. Ukrainian Women's Cup The stadium was also used for some Ukrainian Women's Cup matches. Gallery See also List of sports venues in Chernihiv Lehenda Chernihiv Cheksyl Chernihiv External links wikimapia.org wikimapia.org References
Stadio Tekstilščik

Lo Stadio Tekstilščik è un impianto sportivo di Černihiv, in Ucraina. Storia Lo stadio si trova vicino al territorio della Stazione di Černihiv, costruito vicino al Centro sportivo Chimki. In passato era l'arena di casa della squadra di calcio femminile Lehenda. Progettato per 2.000 spettatori, il campo misura 102 × 65 m. Il campo si trova nel distretto di Ushinsky, novozavodsky, proprio accanto alla fabbrica Cheksil, a 2-3 km dalla Stazione di Černihiv e dal Monumento ai Soldati Liberatori in Piazza della Vittoria. A causa della mancanza di fondi, lo stadio era in uno stato di rovina ed è stato ricostruito nel campo Zanedbanny. Dal 2018 non sono stati installati sedili singoli in plastica e la maggior parte delle panche in legno sono rotte. Anche le strutture in cemento dello stadio sono parzialmente danneggiate. Anche la defunta squadra di calcio maschile Cheksyl Černihiv che vinse il campionato di calcio dell'oblast di Chernihiv nel 1997, utilizzò lo stadio Tekstylschyk per la stagione. Lo stadio ha sofferto durante le battaglie per Chernihiv nel febbraio-aprile 2022. In particolare, sono state danneggiate le piste da corsa dello stadio e le tribune. Galleria d'immagini Note Voci correlate Stadio di Černihiv Stadio Junist Černihiv Arena Centro sportivo Chimiki Stadio Lokomotiv Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Stadio Tekstilščik Collegamenti esterni (RU) Stadio Tekstilščik, su FootballFacts, FootballFacts.ru.
Текстильник (стадіон, Чернігів)

Стадіон «Текстильник» — стадіон у Чернігові, що належить камвольно-суконному комбінату «Чексіл». В минулому — домашня арена жіночого футбольного клубу «Легенда». Розрахований на 2000 глядачів, розмір поля — 102×65 м. Основна інформація Стадіон розташований на території камвольно-суконного комбінату «Чексіл». Протягом 1987—2018 був домашньою ареною жіночого футбольного клубу «Легенда», що виступав у вищий лізі чемпіонатів СРСР та України. У 2003 році стадіон був приведений до норм УЄФА та двічі приймав матчі групового етапу жіночої Ліги чемпіонів. Втім, через брак коштів до початку 2010-х стадіон занепав та перестав відповідати міжнародним стандартам: клуб мав змогу лише утримувати газон. У 2019-му товариські матчі на стадіоні проводила чернігівська «Десна» U-19. Через брак фінансування стадіон перебуває у занедбаному становищі. Станом на 2018 рік на ньому так і не встановлено індивідуальні пластикові сидіння, а більшу частину дерев'яних лавок для сидіння зламано. Бетонні конструкції стадіону також частково пошкоджені. Стадіон під час облоги Чернігова Стадіон постраждав під час боїв за Чернігів у лютому—квітні 2022 року. Зокрема, пошкоджено бігові доріжки стадіону та трибуни. Примітки Посилання Стадіон «Текстильник» на WikiMapia
Nova Hrîhorivka, Berezivka

Nova Hrîhorivka (în ucraineană Нова Григорівка) este un sat în comunei Striukove din raionul Berezivka, regiunea Odesa, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Nova Hrîhorivka era vorbitoare de ucraineană (92,31%), existând în minoritate și vorbitori de română (6,15%). Note
Новая Григоровка (Березовский район)

Новая Григоровка (укр. Нова Григорівка) — село в Стрюковской сельской общине Березовского района Одесской области Украины. До 2020 года входило в Николаевский район. Население по переписи 2001 года составляло 130 человек. Почтовый индекс — 67053. Телефонный код — 8-04857. Занимает площадь 0,63 км². Код КОАТУУ — 5123585504. Ссылки Новая Григоровка на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Нова Григорівка (Березівський район)

Нова́ Григорі́вка — село Стрюківської сільської громади Березівського району Одеської області в Україні. Населення становить 130 осіб. У селі похований Голубовський Дмитро Степанович — старший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни 2014—2017. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 172 особи, з яких 76 чоловіків та 96 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 130 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки
Церква Різдва Пресвятої Богородиці (Голдовичі)

Церква Різдва Пресвятої Богородиці в с. Голдовичі — греко-католицька церква у селі Голдовичі Жидачівського району Львівської області України. Стара будівля церкви була зведена у 1772 році, мала статус пам'ятки архітектури місцевого значення (охоронний № 1907-М), згоріла в 2005 році. На її місці незабаром відбудували нову, муровану церкву. Історія Дерев'яну церкву в Голдовичах побудували в 1772 році. Церква була однозрубною, безверхою, вкритою двосхилим дахом, увінчаним сліпим ліхтарем із маківкою. Біля церкви розташовувалася дерев'яна двоярусна, квадратна у плані дзвіниця із шатровим завершенням. Підпорядковувалася Стрілиському деканату Львівської архиєпархії, станом на 1932 рік парафія церкви нараховувала 343 особи. У ніч на 20 червня 2005 року церква згоріла. Пожежникам вдалося врятувати дзвіницю та капличку, що стояла поблизу церкви, проте усе церковне майно згоріло. Ймовірною причиною пожежі назвали коротке замикання електромережі. У 2010 році освячено нову, муровану церкву, зведену на місці згорілого храму. Примітки Джерела Памятники истории и культуры Украинской ССР (каталог-справочник) / АН УССР. Ин-т истории; Украинское общество охраны памятников истории и культуры; Редкол.: П. Т. Тронько (гл. ред.) и др. — К. : Наукова думка, 1987. — 735 с. — 13500 прим.
Sinagoga Brodski

La Sinagoga Brodski en ucraïnès: Синагога Бродського) és una sinagoga d'estil morisc a Kíiv, Ucraïna. Va ser construïda entre 1897 i 1898. El fabricant de sucre i comerciant Làzar Brodski en va finançar la construcció. El 1926, les autoritats soviètiques la van tancar i hi van instal·lar un cercle obrer. L'edifici va ser devastat durant la Segona Guerra Mundial per les tropes del Tercer Reich, i va ser utilitzat posteriorment com a teatre. Des dels anys noranta del segle xx uns grups de la comunitat jueva de Kiiv van començar a actuar per a recuperar l'edifici. El 1997, les autoritats les van cedir l'edifici. Va ser renovat l'any 2000, i des d'aleshores es fa servir com a centre comunitari per a la població jueva de la ciutat. A la ciutat d'Odessa hi ha una altra Sinagoga Brodski, que té el nom de «brodski» perquè va ser creada per una grup de jeus emigrats de la ciutat de Brodi. Referències
Brodsky-Synagoge

Die Brodsky-Synagoge (Jiddisch: Brodsky Shul בראדסקי שול), auch Choral-Synagoge, ist neben der Podil-Synagoge und der Halyzka-Synagoge eine der noch benutzten Synagogen in Kiew in der Ukraine. Sie wurde im Jahre 2000 wieder als Synagoge eingeweiht. Geschichte Die Synagoge wurde in den Jahren 1897/98 nach Plänen von Georg Schleifer im maurischen Stil erbaut. Der Bau der Synagoge wurde von dem Zuckermagnaten und Philanthropen Lasar Brodskyj finanziert. Im Jahre 1926 wurde das Gotteshaus beschlagnahmt. Das Gebäude wurde daraufhin als Klub für Künstler genutzt. Während der Besetzung durch das NS-Regime wurde die Synagoge als Stall für die Pferde der Armee genutzt. Seit 1955 war es ein Puppentheater. 1991 wurde Moshe Reuven Azman Rabbiner der Jewish Religious Community Chabad Lubavich und forderte die Rückgabe der Synagoge an die jüdische Gemeinde Kiew, die im Dezember 1997 erfolgte. In den 70 Jahren der Umnutzung hatte die Einrichtung der Synagoge starke Beschädigungen erlitten. Ihr Gewölbebogen und die Bimah waren herausgeschlagen worden, um eine Zwischendecke einzubauen. Die Frauenemporen waren zu Büros umgebaut worden. Im Januar 1999 begann ein fünfzehnmonatiges Rekonstruktionsprogramm, um danach die Synagoge wieder als solche nutzen zu können. Siehe auch Liste von Synagogen in der Ukraine Galerie Weblinks Zentrale Synagoge (deutsch) Einzelnachweise
Brodsky Synagogue (Kyiv)

The Brodsky Synagogue (Ukrainian: Синагога Бродського, romanized: Synahoha Brodskoho; Yiddish: די בראדסקי שול אין קיעוו), also called the Brodsky Choral Synagogue, is an Orthodox Jewish synagogue located in Kyiv, Ukraine. Completed in 1898 in the Romanesque Revival style resembling a classical basilica, the original tripartite façade with a large central avant-corps flanked by lower wings also echoed the characteristic design of some Moorish Revival synagogues, such as the Leopoldstädter Tempel in Vienna, Austria. It is the second largest synagogue in Kyiv. The current rabbi of the congregation is Rabbi Moshe Reuven Azman. History The synagogue was built between 1897 and 1898. It was designed by Georgiy Shleifer. Sugar magnate and philanthropist Lazar Brodsky financed its construction. For many decades, the local and imperial authorities forbade the construction of a monumental place of Jewish worship in Kyiv, as they feared that this would facilitate the growth of the Jewish community in the area, which, being a big trading and industrial city, would then become an important Jewish religious center. This was considered "undesirable" due to the symbolic importance of Kyiv, as the cradle of Russian Orthodoxy. It was only allowed to convert existing buildings into Jewish worship houses. In 1895, permission was given to build a synagogue in the Podil district, a poor quarter of Kyiv. The location was however too far from the city center where the wealthy Jews lived such that they could not walk there on Sabbath. They wished a big choral synagogue in the city center, similar to those in St. Petersburg, Moscow and Odessa. To evade the ban, Brodsky and rabbi Evsey Tsukerman sent a complaint to the Governing Senate requesting a permission to build a worship house in the private estate of Brodsky. As an attachment they included only a side view drawing of the planned building which looked like a private mansion. The permission was obtained, and the synagogue became an example of an Aesopian synagogue. In 1926, the synagogue was closed down by the Soviet authorities. The building was converted into an artisan club. The building was devastated during World War II by the Nazis and was subsequently used as a puppet theatre. An additional facade was built in the 1970s. In 1997, the theatre moved into a new building. The old building was renovated and since 2000 it is again used as a synagogue. The restoration was mainly financed by a media proprietor Vadim Rabinovich. 2022 Russian Invasion Since the beginning of the ongoing invasion of Ukraine by Russia, the Brodsky Synagogue has served as a point of refuge for Ukrainian refugees, as well as a main distribution point for humanitarian aid. Relief efforts have been led by Moshe Azman the head of the Brodsky Synagogue . Gallery See also History of the Jews in Kyiv History of the Jews in Ukraine List of synagogues in Ukraine References External links "Official website". Archived from the original on 3 September 2021.
Sinagoga Brodsky

La Sinagoga Brodsky (en ucraniano: Синагога Бродського) es una sinagoga de estilo morisco que se encuentra en Kiev, Ucrania.​ La sinagoga fue construida entre 1897 y 1898. Un comerciante llamado Lazar Brodsky financió su construcción. La sinagoga fue diseñada en estilo morisco por Georgij Szlejfer. El edificio fue devastado durante la Segunda Guerra Mundial por los nazis y fue utilizada posteriormente como un teatro de títeres por un largo período. Fue renovado en 2000 y se utiliza actualmente como una sinagoga. Véase también Sinagoga Torá Religión abrahámica Referencias