NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Parque natural nacional de Hetman

El Parque natural nacional de Hetman (en ucraniano: Гетьманський національний природний парк) es un parque nacional de Ucrania que se extiende a lo largo de las llanuras aluviales y terrazas de la margen derecha del río Vorskla. El parque está situado en el distrito administrativo (raión) de Ojtirka y en el de Trostianets en el óblast de Sumy.​ Topografía El parque comienza en la frontera con Rusia, ya que el río Vorskla corre hacia el oeste y el sur, y sigue el río durante los 122 kilómetros de su longitud a través del óblast de Sumy. Hay algunos descansos breves entre sectores para carreteras o pueblos urbanizados. Allí el terreno es principalmente plano, con algunas colinas y quebradas. Clima y ecorregión El clima del parque es Clima continental húmedo, con verano cálido (clasificación climática de Köppen (Dfb)). Este clima se caracteriza por grandes diferencias de temperatura, tanto diurnas como estacionales, con veranos cálidos e inviernos fríos y nevados.​​ El parque nacional de Hetman se encuentra en la ecorregión de la estepa forestal de Europa del Este, una franja de bosques irregulares y pastizales que se extiende desde el centro de Ucrania hasta los montes Urales.​ Flora y fauna El valle del río sostiene humedales de llanuras aluviales y terrazas y comunidades florales de estepa forestal. Los árboles del bosque son en su mayoría robles, tilos, fresnos, álamos, sauces, cerezos, pinos y abedules.​ Uso público Hay disponibles rutas de senderismo y excursiones ecológicas guiadas, y rutas en kayak por el río. El parque apoya varios programas educativos para grupos escolares locales y campañas de educación pública relacionadas con la preservación de la naturaleza.​ Véase también Parques naturales nacionales de Ucrania Referencias Enlaces externos Ministerio de Ecología y Recursos Naturales de Ucrania Archivado el 18 de octubre de 2019 en Wayback Machine. Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque natural nacional de Hetman.
Parc national de Hetman

Le parc national de Hetman (en ukrainien : Гетьманський національний природний парк) est un parc national d'Ukraine situé au nord de Kiev dans l'oblast de Soumy. Il a été fondé le 27 avril 2009 sur les plaines inondables et les terrasses de la rive droite de la rivière Vorskla. Le parc national a une superficie de 23 360,1 hectares. Géographie La géographie du parc est principalement arrosée par la Vorskla. Le parc commence à la frontière avec la Russie alors que la rivière Vorskla coule vers l’ouest et le sud, et suit la rivière sur les 122 km de sa longueur à travers l’oblast de Soumy. Il y a quelques courtes interruptions entre les secteurs pour les routes ou les villages bâtis. Le site est principalement plat, avec quelques collines et ravins. La vallée de la rivière abrite des zones humides inondables, des falaises et des communautés florales forêts-steppes. Les arbres de la forêt sont principalement des chênes, des tilleuls, des frênes, des trembles, des saules, des cerisiers, des pins et des bouleaux. Des sentiers de randonnée et des sentiers d’excursions écologiques guidées sont disponibles, ainsi que des itinéraires de kayak sur la rivière. Galerie d'images Notes et références Liens Internes Liste des parcs nationaux de l'Ukraine. Externes (uk + en) Site officiel Portail de la conservation de la nature Portail de l’environnement Portail du tourisme Portail de l’Ukraine
Гетманский национальный природный парк

Гетманский национальный природный парк — национальный природный парк, расположенный на территории Ахтырского района Сумской области. Создан 27 апреля 2009 года. Площадь — 23 360,1 га. История Парк создан 27 апреля 2009 года с целью сохранения, воссоздания и рационального использования типичных и уникальных природных комплексов Левобережной лесостепи Украины, в частности поймы реки Ворсклы, имеющих важное природоохранное, научное, эстетическое, рекреационное и оздоровительное значение, в соответствии со статьёй 53 Закона Украины «О природно-заповедном фонде Украины». Президент Украины Виктор Ющенко поручил Кабинету министров Украины: Обеспечить утверждение в двухмесячный срок положения о парке; Обеспечить подготовку в шестимесячный срок материалов и решение в соответствии с законодательством вопроса относительно изъятия 11673,2 гектара земель и предоставления их в постоянное пользование парку; Обеспечить разработку в 2009—2011 годах и утверждение проекта организации территории парка, охраны, воссоздания и рекреационного использования его природных комплексов и объектов; Обеспечить решение вопроса относительно образования администрации парка и обеспечения её функционирования; Предусматривать в Государственном бюджете Украины средства, необходимые для функционирования парка. Описание Площадь парка составляет 23 360,1 га, в том числе 11673,2 га земель, которые предоставляются парку в постоянное пользование, и 11686,9 га земель, которые включаются в его состав без изъятия у землепользователей. Основой парка стали урочище «Литовский Бор» и Бакировский гидрологический заказник. Парк подчинён Министерству охраны окружающей природной среды Украины. Основные задачи парка Сохранение ценных природных, ландшафтных и историко-культурных комплексов и объектов, создание и расширение сети оздоровительных и туристических учреждений и создание условий для организованного туризма, отдыха и других видов рекреационной деятельности в природных условиях с соблюдением режима охраны заповедных природных комплексов и объектов; проведение научных исследований природных комплексов и их изменений в условиях рекреационного использования, разработка научных рекомендаций по вопросам охраны окружающей природной среды и использования природных ресурсов, проведение экологической образовательно-воспитательной работы, создание и расширение существующей сети рекреационных учреждений. Источники Гетьманський національний природний парк . Дата обращения: 8 августа 2020. Архивировано 8 августа 2020 года. О новом национальном парке « Гетманский» : Новые заповедники и национальные парки Северной Украины Из серии " Новый взлёт природно-заповедного дела на Украине " Архивная копия от 27 февраля 2021 на Wayback Machine Примечания
Гладківський цвинтар (Донецьк)

Гла́дківський цви́нтар — цвинтар у Київському районі Донецька. Заснований у 1934 році . Цвинтар є закритим. Гладківський цвинтар відомий також як «5-та дільниця». Він, як і Щегловський цвинтар, вважається одним з найстаріших у місті. Розташований майже в самому центрі міста, обнесено його високим бетонним парканом. Стан цвинтаря дуже занедбаний. Проїхати до цвинтаря можна від залізничного вокзалу 1-м маршрутом трамвая, або 38 автобусом. Примітки
Глинка (Чорнобильський район)

Глинка (до 20-х рр. ХХ ст. Глинна, також згадується як Глінка) — колишнє село в Україні, за 22 км від ЧАЕС, в Іванківському районі Київської області. Історія Час виникнення села не встановлений. 1887 року у селі мешкало 150 мешканців. 1900 року у власницькому селі було 74 двор та мешкало 477 мешканців. У селі бул кузня. Підпорядковувалося Шепелицькій волості Радомисльського повіту. У 1920-30-і роки було центром сільської ради, згодом підпорядковувалося Замошенській, а у останній період існування — Корогодській сільській раді. На поч. 1970-х рр. у селі проживало бл.460 осіб, було 116 дворів. До аварії на ЧАЕС підпорядковувалося Корогодській сільській раді Чорнобильського району. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі мешкало 212 мешканців, було 116 дворів. Після аварії на станції 26 квітня 1986 село було повністю відселене 4–7 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС, а мешканці переселені у село Згурівка. Офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 30-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Частина території села згоріла під час лісових пожеж у 2015 році. Частина території села згоріла під час лісових пожеж у 2020 році. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Список населенных мест Киевской губернии. К., 1900; Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007. Офіційне рішення про зняття села з обліку[недоступне посилання з квітня 2019] Примітки
Глуханя

Боло́то Глуха́ня — гідрологічно-ботанічний заказник загальнодержавного значення в Україні. Розташований в Українських Карпатах, у межах Міжгірського району Закарпатської області, в селі Негровець. Площа природоохоронної території 23 га. Створений 1980 року. Глуханя — найбільше сфагнове оліготрофне болото в Ґорґанах, має науково-пізнавальне, а також водорегулююче значення. Охороняється унікальний природний комплекс болотних та водолюбних рослин, серед яких журавлина звичайна, шейхцерія болотна, лікоподіелла заплавна і росичка круглолиста. Заказник розташований у межах Національного парку «Синевир». В рамках проекту WWF, який почався у 2020 р, було заплановано комплекс заходів з відновлення болота. Зокрема, у вересні 2020 р. була проведена аерофотозйомка болота за допомогою БПЛА і побудовано цифрову модель рельєфу болота, а на її основі — схему основних потоків води. Примітки Джерела болото Глуханя [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Musée des traditions locales de Hloukhiv

Le Musée des traditions locales de Hloukhiv est un musée situé en Ukraine au 42 de la rue Tereschenkov. Historique La collection muséale remonte à la donation en 1902 de la collection de livres, gravures de la veuve de M. Schugarov ; le 23 septembre 1902 la ville approuve la création d'une collection. Les donations abondent alors et en 1920 la collecte se fait systématique dans les grandes propriétés de la région. Le premier lieu d'exposition était la cathédrale des trois-Anastasia de 1930 à 1941. Les fonds venant à manquer après guerre, la collection est répartie : musée de Soumy, musées locaux et à la bibliothèque de la ville. Il est ré-ouvert en 1973 et en 2002 il est installé dans le bâtiment de l'ancienne assemblée de la noblesse. La collection actuelle est de 12 000 objets. Notes et références Liste de musées en Ukraine. Liens externes Portail de la culture russe Portail des musées Portail de l’Ukraine
Parc naturel national de Holossiïv

Le parc naturel national de Holossiïv (en ukrainien : Націона́льний приро́дний парк «Голосі́ївський») est un parc national situé au sud de Kiev, en Ukraine. Il protège une variété de paysages avec une biodiversité importante : des lacs et des zones humides, ainsi que des monuments historiques, culturels et ethnographiques. Atypique, le parc se compose de plusieurs forêts déconnectées entre-elles. Le parc se trouve à l’extrémité orientale de l’écorégion des forêts mixtes d’Europe centrale. Le parc compte de nombreux chênes séculaires (chêne de Peter Mohyla, chênes de la gloire, etc.), des primevères et des cascades colorées des étangs Orikhuvatskyi, Kytaivskyi et Didorivskyi. Flore et faune La flore du parc comprend 650 espèces de plantes vasculaires, 118 espèces de mousses et plus de 60 espèces de champignons. Certaines de ces espèces ont un statut de conservation de niveau international, national ou régional. Parmi les plantes vasculaires qui poussent dans le parc, 5 espèces sont inscrites à l’annexe I de la Convention de Berne sur la conservation de la vie sauvage et du milieu naturel de l’Europe, 1 espèce sur la liste rouge régionale européenne, 24 espèces dans le livre rouge de l’Ukraine et 29 espèces sont rares au niveau régional. La faune se compose de 31 espèces de mollusques terrestres, 190 espèces d’insectes et 181 espèces de vertébrés (21 espèces de poissons osseux, 10 espèces d’amphibiens, 6 espèces de reptiles, 100 espèces d’oiseaux et 44 espèces de mammifères). Un certain nombre d’animaux sont protégés à l’échelle internationale, nationale et régionale. Notes et références Liens externes (uk) Site officiel Ressource relative à la géographie : World Database on Protected Areas Voir aussi La liste des parcs nationaux de l'Ukraine. Portail des espaces verts Portail de la conservation de la nature Portail de l’Ukraine
Голубі Вікна

Голубі́ Ві́кна (інші назви — Синє Вікно, Голуба криниця) — карстові озера (два озера, а третє — трохи далі на схід). Розташоване в межах Бродівського району Львівської області, на південний схід від села Ясенева, неподалік від дороги між селами Ясенів і Жарків. Пам'ятка природи місцевого значення (без природоохоронного статусу). Озера розташовані серед пагорбів Вороняцького кряжу, на території національного природного парку «Північне Поділля». Біля озер пролягає багатий на пам'ятки природи, архітектури та історії туристичний маршрут з Підгірців до Підкаменя — «Стежками Вороняцького кряжу». Синє Вікно Озеро розташоване на узліссі за 1,5 км. на схід від колишнього села Майдан. Абсолютна висота 355 м. Його довжина 43 м, ширина 24 м. Площа 700 м². Глибана сягає 14 м. Назва озера описова, містить характеристику властивості води — колір. З дна озера б'ють джерела, що не замерзають. Рівень води залишається постійним. Див. також Вороняки Національний природний парк «Північне Поділля» Посилання Бродівський район [Архівовано 12 лютого 2012 у Wayback Machine.]
Горбачиха (Киев)

Горбачи́ха (укр. Горбачи́ха) — урочище в черте Днепровского района Киева, объект природно-охранного фонда площадью 82,8 га, расположено на левом берегу Днепра, граничит с Русановскими садами (от которых отделено дамбой — Дамбовая улица), с запада омывает река Десёнка (протока Черторой), а с юга — Горбачёв рукав. Является последним сохранившимся участком заплавных лесов киевского левобережья, которые были полностью уничтожены в процессе освоения и застройки территории. Название урочища, вероятно, произошло от рукава Днепра Горбачёв — протоки между урочищем и Долобским островом. Создание плотин Киевской и Каневской ГЭС способствовало замедлению скорости течения Днепра, тем самым, зафиксировав очертания днепровских островов и урочищ. До 1990-х годов единственным результатом хозяйственной деятельности человека на территории урочища была построенная после окончания Второй мировой войны дорога из бетонных плит (аналогичная таковой на Трухановом острове) для соединения понтонных мостов при необходимости быстрого наведения переправы через Днепр по маршруту: Рыбальский полуостров — Труханов остров — урочище Горбачиха. В 1993 году началось сооружение Подольского мостового перехода, который должен связать правый и левый берег Днепра (район Рыбальского полуострова с массивом Воскресенка). Согласно утверждённому проекту, часть 7-ми километровой эстакады мостового перехода должна пройти через урочище Горбачиха. В 1994 году принято решение Киевского городского совета № 14, согласно которому урочище Горбачиха включено в перечень ценных природных территорий и объектов, которые резервируются и охраняются. Это решение нашло отражение в Программе комплексного использования земельной зоны города Киева до 2010 года и опубликованном Генеральном плане города Киева до 2020 года. Тем не менее, в 2007 году решением Киевского городского совета урочище Горбачиха отдано под застройку, однако позднее это решение отменено Окружным административным судом. Примечания Литература Київ: Енциклопедичний довідник / Под ред. А. В. Кудрицкого. — Киев: Главная редакция Украинской Советской энциклопедии, 1981. — 736 с., с ил. (укр.)
Городище (Іванківський район)

Городище — офіційно нежитлове (після аварії на Чорнобильській АЕС) колишнє село в Іванківському районі Київської області України на підвищі поблизу впадіння Прип'яті у Дніпро. 32 км на південний схід від Чорнобиля в зоні відчуження. До аварії налічувало близько 60 дворів. В 2007 році проживало 7 осіб. Історія Село існує з давніх часів. Вперше згадується у літописі за 1151 рік: "І поїхали Андрій та Володимир туди, на устя [річки] Прип'яті, на [город] Давидову Боженку..." та 1160 рік: "Тоді Ізяслав, з’єднавшися з обома Всеволодовичами, і з Олегом, і з половцями, пішов за Вишгород до [города Давидової] Боженки, бо тут Дніпро був став, а ніде ж інде не став був. Тут же перейшовши Дніпро, коло [Давидової] Боженки, він рушив полками до Києва...". Давидова Боженка - нинішнє Городище. Біля Городища відбулася битва литовського і татарського військ, що завершилася поразкою татар. Під час козацького антипольського повстання Бондаренко зупинився у Городищі, але не здобувши підтримки селян, відступив у Макарів. 1886 року населення становило 182 особи. 1900 року населення становило вже 267 осіб. Населення займалося землеробством та сплавом лісу. У селі був вітряк. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі мешкало 87 мешканців, було 48 дворів. До аварії на ЧАЕС підпорядковувалося Купуватській сільській раді Чорнобильського району. Мешканці села після аварії на ЧАЕС були відселені в село Грузьке (Фастівський район). Село було повністю відселене 4–7 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС. Після Чорнобильської катастрофи Городище увійшло до 30-кілометрової зони відчуження. Село офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Частина села згоріла під час лісових пожеж у 1992 році. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Примітки Джерела Населені пункти Чорнобильської зони відчуження [Архівовано 19 вересня 2009 у Wayback Machine.] Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007. Офіційне рішення про зняття села з обліку[недоступне посилання з квітня 2019]
Horjanská rotunda

Horjanská rotunda – kostel sv. Anny je římskokatolická historická památka na Ukrajině, ve městě Užhorod, přesněji v bývalé vesnici Horjany (česky Hořany). Patří k nejstarším architektonickým památkám Ukrajiny. Kostel je poutním místem. Popis stavby Kostel je jednolodní, nad vchodem je nízká věž, která vyrůstala z lodi. Za lodí následuje středověká rotunda, která je šestiboká. To je ve střední Evropě vzácné a neobvyklé, podobné stavby jsou pouze v Arménii. Nástěnné malby pocházejí ze 14. století. Historie Rotunda byla pravděpodobně postavena v 10. nebo začátkem 11. století. Patřila rodině Drugethů. V neznámé době byly k rotundě přistavěny různé části. Po středověku kostel ztratil na významu a zůstal v rukou katolíků. V roce 1911 byl renovován. Během první republiky byl proveden důkladný stavební průzkum. V roce 1949 Sovětský svaz předal kostel pravoslavné církvi a v roce 1962 byl provoz zakázán. V 80. letech 20. století byl vzácný kostel restaurován. Od roku 1990 kostel využívají řeckokatolíci. Chrám byl přejmenován na chrám Přímluvy Přesvaté Bohorodice. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Horjanská rotunda na Wikimedia Commons Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Горянська ротонда na ukrajinské Wikipedii a Preĝejo Sankta Anna (Horjani) na esperantské Wikipedii.
Église Sainte-Anne de Horiany

L'église sainte-Anne est une église de Horiany, raïon d'Oujhorod, aujourd'hui un monument national protégé. Elle a été construite au tournant des Xe et XIe siècles. Historique L’église de pierres est surtout connue pour son abside qui est la partie classée. Source Site officiel Notes et références Portail du haut Moyen Âge Portail de l’architecture chrétienne Portail de l’Ukraine
Rotunda van Horjany

De Rotunda van Horjany (ook: Sint-Annakerk), Oekraïens: Горянська ротонда, is een katholieke kerk en historisch monument in het voormalige dorp Horjany in de Oekraïense stad Oezjhorod. Het is een van de oudste architectonische monumenten in Oekraïne. Gebouw De kerk heeft een enkel schip. Boven de ingang bevindt zich een lage toren. Achter het schip is de middeleeuwse rotunda met een zeshoekige vorm. De muurschilderingen, in de stijl van Giotto, dateren uit de 14e eeuw. Geschiedenis De rotunda werd waarschijnlijk gebouwd in de 10e of begin 11e eeuw. Ze behoorde toe aan de familie Drugeth. Verschillende delen werden later aan de rotunda toegevoegd. De kerk werd in 1911 gerenoveerd. In 1949 droeg de Sovjet-Unie de kerk over aan de Orthodoxe Kerk en in 1962 werd haar gebruik verboden. In de jaren tachtig werd de kerk gerestaureerd. Sinds 1990 wordt de kerk gebruikt door de Grieks-Katholieke Kerk. Galerij
Rotunda św. Anny w Użhorodzie

Rotunda św. Anny w Użhorodzie – kościół z rotundą (zwaną rotundą w Horianach) w Użhorodzie, w dzielnicy Horiany, wzniesioną najpóźniej w XIII wieku. Historia Okoliczności powstania świątyni nie są jasne, nieznany jest jej fundator. Powstała najpóźniej w XIII wieku. Mógł to być kościół zamkowy lub pałacowy. Do najstarszej części – rotundy – dobudowano gotycką nawę. Architektura We wnętrzu znajdują się polichromie z około XV wieku, odkryte podczas renowacji obiektu w 1879 roku. Zdaniem badaczy, malowidła mogły zostać wykonane przez artystów że szkoły Giotta. Prowadzono rozległe badania archeologiczne samej rotundy jak i działek przylegających do świątyni. Przypisy
Горянская ротонда

Горянская ротонда — храм, один из памятников архитектуры национального значения (№ 190). Расположена на последнем холме Карпат на окраине Ужгорода (Горяны). История Происхождение и возраст ротонды не определены по сей день. Исследователи колебались в определении времени постройки, высказывались предположения про ХІ, ХІІ, ХІІІ в. Считается наиболее древним из существующих культовых сооружений Закарпатья. В 1912 г. над западным фасадом церкви надстроена деревянная колокольня. В течение долгого времени храм принадлежал римско-католической общине, после 1949 года перешел к православным верующим. В 1959 в колокольню попала молния, после чего храм был закрыт из-за аварийного состояния. Позже церковь стала филиалом Закарпатского краеведческого музея. В 1991 году ротонду передали греко-католической общине. Сегодня Горянская церковь Покрова Пресвятой Богородицы (недавно была переименована) — это шестиугольное строение, в толщу стен которого врезано шесть полукруглых ниш с тремя окнами, сверху на строении лежит облегченный тамбур с шестью окнами. Но наиболее привлекательным является то, что внутренние стены расписаны в XIV веке художниками в стиле итальянской проторенессансной школы Джотто. Вблизи Горянской ротонды, 26 сентября 2021 года открыта мини-скульптура «Ротонда Св. Анны», посвященная старейшему действующему храму Закарпатья. На постаменте из местного андезита установлена бронзовая скульптура изображающая старейшую часть ротонды, расположенная на раскрытой книге, Святая Анна покровительница книг и книгопечатания, с буквами Альфа и Омега. Галерея Примечания Литература Чабан М. П. ГОРЯНСЬКА ЦЕРКВА-РОТОНДА СВЯТОГО МИКОЛАЯ // Енциклопедія історії України : у 10 т. : [укр.] / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — Київ : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — 688 с. : іл. — ISBN 966-00-0734-5. При написании этой статьи использовался материал статьи «ГОРЯНСЬКА ЦЕРКВА-РОТОНДА СВЯТОГО МИКОЛАЯ» (автор Чабан М. П.) из издания «Энциклопедия истории Украины», доступного по лицензии Creative Commons Attribution-Share Alike 3.0.