Скоморохи (Чортківський район)

Скоморо́хи — село в Україні, у Золотопотіцькій селищній громаді Чортківського району Тернопільської області. Розташоване над р. Стрипою, за 18 км від Бучача і найближчої залізничної станції Бучач. До 2015 року було центром сільради. Від вересня 2015 року ввійшло у склад Золотопотіцької селищної громади. Історія Поблизу села виявлено археологічні пам'ятки пізнього палеоліту. Перша писемна згадка — 1439 року. З 1599 року, після проведеного з братами поділу родинних маєтностей село стало власністю шляхтича Стефана Потоцького (бл.1568—1631, наймолодший син стражника польного коронного Миколая Потоцького і його дружини Анни Черменської (Czermieńska), брат Яна, Якуба, Анджея Потоцьких). С. Потоцький разом з дружиною Марією Амалією Могилянкою, двоюрідною сестрою православного Митрополита Київського Петра Могили, стали фундаторами побудови церкви святого Миколая в Бучачі. У ХІХ ст. власником маєтку в селі був Антоній Симфорій Антоневич-Болоз (пол. Antoni Symforiusz Antoniewicz Bołoz, 1812—1881), чинний член Бучацько-чортківського-заліщицького відділу Галицького господарського товариства (Galicyjskie Towarzystwo Gospodarskie) у Львові, батько Яна Антоневича-Болоза, польського історика, мистецтвознавця вірменського походження. 1914 року в селі діяла однокласна етатова хлоп'яча школа з українською мовою навчання. Діяли філії українських товариств «Просвіта», «Січ», «Сокіл», «Сільський господар» та інші, кооператива. У 1940 році розпочали будівництво ГЕС на річці Стрипі біля села, яке завершили вже після Другої світової війни. Електроенергія подавалася, зокрема, й до тодішнього районного центру — Золотого Потоку. 1947 року після арешту отця Івана Галібея нібито за шлюб підпільникам (завезли до Чортківської тюрми) громада села написала реляцію-просьбу звільнити пароха. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області», увійшло до складу Золотопотіцької селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бучацького району, село увійшло до складу Чортківського району. Населення Станом на 2007 рік населення села становило 1199 осіб[джерело?]. Мова Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Політика Парламентські вибори, 2019 На позачергових парламентських виборах 2019 року у селі функціонувала окрема виборча дільниця № 610187, розташована у приміщенні будинку культури. Результати зареєстровано 800 виборців, явка 70,13%, найбільше голосів віддано за «Слугу народу» — 33,93%, за Радикальну партію Олега Ляшка — 12,57%, за Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина» і «Голос» — по 12,21%. В одномандатному окрузі найбільше голосів отримав Микола Люшняк (самовисування) — 59,37%, за Ігоря Сопеля (Слуга народу) — 14,47%, за Володимира Бліхаря (Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина») — 5,94%. Соціальна сфера Працюють загальноосвітня школа І—ІІ ступенів, Будинок культури, бібліотека, ФАП, аптека, відділення зв'язку, туристично-оздоровчий комплекс «Лісовий», та оздоровчий табір «Лісовий дзвіночок», торгові заклади. Релігія Наприкінці XIX ст. село було центром греко-католицької парафії, яка входила до складу Бучацького деканату. 1883 року в селі збудували муровану церкву святого Миколая, в якій свого часу були метрики від 1785 року. Нині в Скоморохах є церква святого великомученика Димитрія (1887, кам'яна, перебудована 1938). Пам'ятні знаки пам'ятний хрест на честь скасування панщини в Австрійській імперії 1848 року; символічна могила зі статуєю («фіґурою») Божої Матері (1995); два хрести на місці поховань німецьких та угорських солдатів (1944). Пам'ятки природи Геологічні пам'ятки природи місцевого значення Скелі семи джерел та Рівна скеля Гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення — Скелі семи джерел. Персоналії Народилися інженер, громадський діяч Роман Галібей громадсько-політичний (ОУН, псевдо «Вороний»), культурний діяч, режисер (один з творців фільму «Жорстокі світанки», Канада) Іван Красножоний. польський історик, мистецтвознавець, громадсько-політичний діяч Ян Антоневич-Болоз (разом з Антоніною Антоневич-Болоз були власниками маєтку в селі наприкінці XIX ст.). Проживали, працювали отець Іван Галібей — парох УГКЦ, громадський діяч Михайло Кучер (нар. 18 березня 1955, с. Жнибороди) — український лікар, фармацевт. Кандидат фармацевтичних наук (1985). Провізор-аналітик вищої категорії (2002). Померли Антоній Антоневич-Болоз (28 листопада 1881). Зауваги Галерея Примітки Джерела Мельничук Б., Уніят В., Феськів І. Скоморохи // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 1 : А — Й. — С. 648—650. — ISBN 978-966-457-228-3. Мельничук Б., Феськів І. Скоморохи // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 279. — ISBN 978-966-528-279-2. Скоморохи [Текст] // Бучач і Бучаччина : іст.-мемуар. зб. — Нью-Йорк ; Париж ; Сидней ; Торонто, 1972. — С. 637-643 : фот. Весна у "Медоборах" [Текст] / Г. Макух // Сільський господар плюс Тернопільщина. — 2020. — № 13 (1 квіт.). — С. 3 : фот. Skomorochy 3.) S., wś, pow. buczacki // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1889. — Т. X. — S. 692. (пол.) — S. 692–693. (пол.) Посилання Скоморохи [Архівовано 12 травня 2017 у Wayback Machine.] // Історико-краєзнавчий проект «Жнибороди — Бучаччина — Тернопілля». Денис М., Марків М. Сторінки історії розповідають. Скоморохи [Архівовано 19 грудня 2013 у Wayback Machine.] // Історія Бучаччини. — 2010. — 23 лютого.