NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Čornohora

Černohorská polonina, polonina Černá hora či Čornohora (ukrajinsky Чорногора; polsky Czarnohora; maďarsky Feketebérc) je nejvyšší pohoří Ukrajiny, nacházející se na jihozápadě Ukrajiny, v Zakarpatské a Ivanofrankivské oblasti. Geograficky spadá do horského systému Poloniny v Ukrajinských Karpatech. Nejvyšším vrcholem je Hoverla (2061 m), která je zároveň nejvyšší a nejpopulárnější horou Ukrajiny. Hlavním stavebním prvkem horstva jsou flyšové nánosy. Dalšími významnými horami jsou hory Petros a Pop Ivan. Charakteristika Čornohora je pohoří s převládajícími travnatými holinami a bez výrazných skalnatých tvarů (které jsou charakteristické například pro tatranskou část Karpat). Připomíná spíše Malou Fatru či Nízké Tatry. Pohoří je mezi vysokohorskými turisty oblíbené pro svůj dlouhý jednoznačně vedený hřeben, kde se nachází mnoho vrcholků vedle sebe oddělených pouze sedly. Tento hřeben se táhne od hory Hoverla po vrchol Pop Ivan. Pod vrcholem Turkul leží ve výšce 1750 m n. m. horské jezero Nesamovyte, další jezero Brebenskul se nachází v 1800 m n. m. pod stejnojmenným kopcem. U obou jezer vyvěrá pramen vody. Po první světové válce (mezi lety 1919/1920–1938) bylo tato oblast hraniční mezi československou Podkarpatskou Rusí a polskou Haličí. Dodnes se na hřebeni nachází tehdejší hraniční mezníky. V současnosti hranice odděluje Zakarpatskou a Ivanofrankivskou oblast. Vrcholy Hoverla (2061 m) (nejvyšší hora) Brebeneskul (2036 m) Pop Ivan (2028 m) (jižní část) Petros (2020 m) Rebra (2001 m) Menčul (1998 m) Turkul (1933 m) (skalnatá hora) Breskul (1911 m) Smotryč (1894 m) (jižní část) Dancyš (1866 m) Požiževska (1822 m) Turismus Pohoří je protkáno sítí turistických cest, které bývají většinou dobře znatelné (s výjimkou stezek v nižších polohách zarostlých lesem) a místy značené. Cesty na hřeben či k vrcholům vychází na východní straně masivu z obcí Vorochta, Dzembroňa a na západě z Jasiny, Rachova či Kvasů. Cca 4 km východně pod vrcholem Hoverly se nachází turistická základna Zarosljak (ukrajinsky Заросляк). Odkazy Reference Literatura EVANS, Andrew. Ukrajina : turistický průvodce. Brno: Jota, 2007. 368 s. ISBN 978-80-7217-509-3. Související články Karpatská biosférická rezervace Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Čornohora na Wikimedia Commons (anglicky) Čornohora (informace, fotografie) Černohorská polonina, Duší Karpat
Tjornohora

Tjornohora (bogstaveligt: "Sort Bjerg"; ukrainsk: Чорногора) er den højeste bjergkæde i det vestlige Ukraine. Det er inden for de polonynske beskider, en undergruppe af bjerggruppen af Østlige Beskider, som igen er en del af de Ydre østlige Karpater. Beskrivelse Bjergkæden ligger på den administrative grænse mellem oblasterne Ivano-Frankivsk og Zakarpatska. Det støder op til Gorgany-kæden. Den højeste top i Tjornohora er Hoverla (2.061 moh.) med andre høje toppe, herunder Pip Ivan (2.022 m) og Petros (2.020 m). Bjergene er dannet af flysch. Størstedelen af området udgør vandskellet mellem floderne Prut og Tisza. De nedre dele af Tjornohora er beboet af hutsuler, der primært ernærer sig som hyrder. De vigtigste turistcentre i Tjornohora er Bystrets, Dzembronia, Rakhiv, Verkhovyna, Vorokhta og Yasinia. I 1968 blev Karpatiske Biosfærereservat etableret på de sydlige skråninger, og i 1980 åbnede Karpaterne Nationalpark på nordskråningerne. Toppe Kilder og henvisninger Földvary, Gábor Z. (1988). Geology of the Carpathian Region. Singapore: World Scientific Publishing Company. ISBN 9789813103825. Tasenkevich, Lydia (2009). "Polonynas: Highlands Pastures in the Ukrainian Carpathians". Grasslands in Europe: Of High Nature Value. Zeist: KNNV Publishing. s. 203-208. ISBN 9789004278103. Karpaterne: Inddeling (kort) Billeder fra de ukrainske Karpater Arkiveret 24. november 2020 hos Wayback Machine
Tschornohora

Die Tschornohora (ukrainisch Чорногора; russisch Черногора Tschernogora, polnisch Czarnohora, tschechisch und slowakisch Čornohora/Čornáhora, ungarisch Feketebérc, deutsch Schwarze Berge) ist der höchste Gebirgszug der Waldkarpaten und der Ukraine. Der Gebirgszug liegt im Biosphärenreservat Karpaten in den Äußeren Ostkarpaten und schließt südlich an die Gorgany an. In den „Schwarzen Bergen“ liegen sämtliche Zweitausender der Ukraine; die Howerla (2062 m), der Brebeneskul (2038 m), der Pip Iwan (2022 m, auch Pop Iwan), der Petros (2020 m), der Hutyn Tomnatyk (2016 m) und die Rebra (2001 m). Ebenso findet sich hier mit dem Brebeneskul-See der höchstgelegene See der Ukraine. Der Hauptkamm des aus Flyschgestein bestehenden Massivs bildet die Wasserscheide zwischen dem Pruth und der Theiß sowie die Grenze zwischen der Oblast Transkarpatien und der Oblast Iwano-Frankiwsk. In den niederen Lagen des Gebiets leben vorwiegend Huzulen, die sich mit der Weidewirtschaft beschäftigen. Größere Ortschaften und Tourismuszentren sind Bystrez, Rachiw, Werchowyna, Worochta und Jassinja. Weblinks Russische Karte mit dem Gebirgszug (Memento vom 10. März 2007 im Internet Archive) Polnische Karte mit dem Gebirgszug (1933) (Memento vom 23. Mai 2015 im Internet Archive)
Chornohora

Chornohora (Ukrainian: Чорногора, lit. 'black mountain') is the highest mountain range in Western Ukraine. It is within the Polonynian Beskids, a subgroup of the mountain group of Eastern Beskids, which in turn is part of the Outer Eastern Carpathians. Description The range is located on the administrative border between Ivano-Frankivsk and Zakarpattia oblasts. It is adjacent to the Gorgany range. The highest peak of Chornohora is Hoverla (2,061 m) with other high peaks including Pip Ivan (2,022 m) and Petros (2,020 m). The mountains are made of flysch rock. The major part of the range forms the watershed between the Prut and Tysa River. The lower parts of Chornohora are inhabited by Hutsuls, whose primary occupation is herding. Major tourist centres of Chornohora are Bystrets, Dzembronia, Rakhiv, Verkhovyna, Vorokhta and Yasinia. In 1968 on the southern macroslope was established the Carpathian Biosphere Reserve, and in 1980 on the northern macroslope the Carpathian National Nature Park. List of peaks See also References Sources Földvary, Gábor Z. (1988). Geology of the Carpathian Region. Singapore: World Scientific Publishing Company. ISBN 9789813103825. Tasenkevich, Lydia (2009). "Polonynas: Highlands Pastures in the Ukrainian Carpathians". Grasslands in Europe: Of High Nature Value. Zeist: KNNV Publishing. pp. 203–208. ISBN 9789004278103. External links Carpathian Mountains: Division (map) Ukrainian Carpathian Mountains photos Archived 2020-11-24 at the Wayback Machine
Tchornohora

La Tchornohora (en ukrainien : Чорногора, en polonais : Czarnohora, en hongrois : Feketebérc ; littéralement « montagne noire » en français) est la plus haute chaîne de montagnes de l'Ukraine. Il fait partie des Carpates orientales. Le point culminant de la Tchornohora est le mont Hoverla (2 061 m), devant le Brebeneskul (2 035 m), le Pip Ivan (2 022 m), le Petros (en) (2 020 m) et le Hutyn Tomnatyk (2 016 m). Entre le Hutyn Tomnatyk et le Brebeneskul se trouve le lac du Brebeneskul (de), à 1 801 mètres d'altitude, le lac le plus élevé d'Ukraine, qui appartient au système de la Tisza. Le massif a été inclus dans la réserve de biosphère des Carpates orientales où se trouve le parc national du Synevyr. Les montagnes sont constituées de flyschs. Les parties inférieures de la Tchornohora sont habitées par les Houtsoules. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Chornohora » (voir la liste des auteurs). Liens externes Portail de la montagne Portail des Carpates Portail de l’Ukraine
Čornohora

La Čornohora (letteralmente: Montagna nera, ucraino: Чорногора) è la più alta catena montuosa nella parte occidentale dell'Ucraina dei Carpazi Orientali Esterni dell'Ucraina. La vetta più alta di Čornohora è Hoverla (2062 m) con le altre alte cime tra le quali: Pip Ivan (2022 m) e Petros (2020 m). Le montagne sono fatte di roccia di Flysch. Classificazione La Čornohora ha la seguente classificazione: catena montuosa = Carpazi provincia geologica = Carpazi Orientali sottoprovincia = Carpazi Orientali Esterni area = Carpazi Ucraini gruppo = Chornohora. Montagne principali Hoverla - 2062 m Brebeneskul - 2038 m Pip Iwan - 2022 m Petros - 2020 m Hutyn Tomnatyk - 2016 m Rebra - 2001 m Turismo I principali centri turistici della Čornohora sono Bystrec', Rachiv, Verchovyna, Vorochta e Jasinija. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Chornohora Collegamenti esterni (EN) Chernogora, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Chornohora

Chornohora, ou aportuguesado para Chernogora (que significa literalmente Montanha Negra, em ucraniano: Чорногора, em polonês/polaco: Czarnohora, em húngaro: Feketebérc) é a mais alta cordilheira na Ucrânia, sendo uma subcordilheira dos Beskides, que por sua vez integra os Cárpatos. É adjacente à cordilheira Gorgany. O ponto mais alto dos Chornohora é o Hoverla (2062 m) seguido pelo Pop Ivan (2022 m) e Petros (2020 m). As montanhas são compostas por rocha flysch. A maior parte da cordilheira forma a divisória de águas entre os rios Prut e Tysa. As regiões mais baixas dos Chornohora são habitadas por Hutsuls, que se dedicam principalmente à pastorícia. Alguns centros turísticos da região dos Chornohora são Bystrets, Rakhiv, Verkhovyna, Vorokhta e Yasinia. Referências Ligações externas «Chornohora - fotografias e informação» (em checo) Fotografias das montanhas ucranianas dos Cárpatos
Lvovská polytechnika

Lvovská polytechnika (ukrajinsky Львівська політехніка, celým názvem Національний університет «Львівська політехніка») je polytechnika ve Lvově na Ukrajině. Historie V roce 1817 byla ve Lvově, který byl tehdy součástí Rakouské císařství otevřena reálka, která byla v roce 1844 povýšena na technickou akademii. V letech 1900 až 1918 rektor univerzity osobně hlasoval v haličském sněmu. Po konci první světové války připadl Lvov druhé Polské republice. Během druhé světové války byl Lvov nejdřív obsazen v roce 1939 Sovětským svazem a v roce 1941 nacistickým Německem. Během druhé světové války v budově sídlila německá vojenská nemocnice. Na konci války byl Lvov včleněn do Ukrajinské sovětské socialistické republiky. Polští profesoři pak museli přestoupit na Technickou univerzitu ve Vratislavi. V červnu 1993 získal Lvovský polytechnický institut nejvyšší ( čtvrtou) úroveň akreditace, status univerzity a název Státní univerzita „Lvovská polytechnika“. V roce 2000 získala „Lvovská polytechnika“ status národní univerzity. V roce 2001 Lvovská polytechnika reformovala svou strukturu; fakulty byly přerozděleny a transformovány do insitutů (ústavů). Dne 8. července 2009 udělil kabinet ministrů Ukrajiny na svém zasedání Národní univerzitě „Lvovská polytechnika“ status samosprávné výzkumné národní vysoké školy. Instituty Institut administrativy, veřejné správy a profesního rozvoje Institut architektury a designu Institut stavebnictví, infrastruktury a bezpečnosti života Institut geodézie Institut humanitních a sociálních věd Institut ekonomiky a managementu Institut energetiky a řídicích systémů Institut informačních a komunikačních technologií a elektronického inženýrství Institut informatiky a informačních technologií Institut počítačových technologií, automatizace a metrologie Institut strojního inženýrství a dopravy Institut tiskařských a mediálních technologií Institut prostorového plánování a pokročilých technologií Institut práva, psychologie a inovativního vzdělávání Institut aplikované matematiky a základních věd Institut pro udržitelný rozvo,j Vjačeslava Čornovila Institut chemie a chemické technologie Mezinárodní institut pro vzdělávání, kulturu a vztahy s diasporou Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Національний університет «Львівська політехніка» na ukrajinské Wikipedii a Nationale Polytechnische Universität Lwiw na německé Wikipedii. Externí odkazy Oficiální stránky
Nationale Polytechnische Universität Lwiw

Die Nationale Polytechnische Universität Lwiw ist eine der ältesten und bedeutendsten Technischen Hochschulen in der Ukraine. Die Universität besteht aus 18 Instituten, an denen insgesamt 34.000 Studenten studieren und 3.849 Dozenten tätig sind (Stand: 2020). Von diesen führen 394 den Professoren- oder Doktorgrad. Geschichte Die Hochschule geht zurück auf eine im Jahre 1817 gegründete Schule im österreichisch regierten Lemberg, die 1844 zur Technischen Akademie erhoben wurde. Im habsburgischen Königreich Galizien und Lodomerien (1900–1918) verfügte der Rektor der Hochschule über eine Virilstimme im galizischen Landtag. Nach 1918 fiel Lwiw (polnisch Lwów) wie schon vom 14. bis zum 18. Jahrhundert an Polen, danach 1939 und wiederum 1944/45 an die Sowjetunion, wobei die polnischen Professoren an die Technische Hochschule Breslau wechseln mussten. Partneruniversitäten in Deutschland Im Jahr 2014 begann die Universität Würzburg eine umfangreiche Partnerschaft mit der Nationalen Polytechnischen Universität Lwiw. Die Partnerschaft beinhaltet einen Zertifikationsstudiengang, mit dessen Hilfe es für Lemberger Nachwuchswissenschaftler einfacher sein soll, in Deutschland einen Promotions- oder Praktikumsplatz zu finden. Bekannte Studenten Stefan Banach (1892–1945), polnischer Mathematiker Stepan Bandera (1909–1959), nationalistischer Politiker und Partisan Jaroslawa Bandera (1917–1977), politische Aktivistin Wassyl Bandera (1915–1942), Aktivist und Nationalistenführer Stefan Bryła (1886–1943), polnischer Konstrukteur, Ingenieur, Publizist und Sejmabgeordneter Józef Beck (1894–1944), polnischer Politiker, Diplomat, Oberst der polnischen Armee und polnischer Außenminister Konrad Guderski (1900–1939), polnischer Ingenieur und Verteidiger der Polnischen Post in Danzig Tadeusz Kossakowski (1888–1965), polnischer Ingenieur, Mitglied der Eliteeinheit Cichociemni und General der polnischen Streitkräfte Jaroslaw Jazkiw (* 1940), Astronom und Geodynamiker Jurij Luzenko (* 1964), Politiker Kateryna Saryzka (1914–1986), politische Aktivistin Denys Schmyhal (* 1975), Politiker Roman Schuchewytsch (1907–1950), Politiker und Offizier der Ukrainischen Aufstandsarmee (UPA) Weblinks Homepage Beschreibung der Architektur von Volodymyr Wujcyk: Architektonisches Ensemble Lviv Polytechnic Einzelnachweise
Université nationale polytechnique de Lviv

L'université nationale polytechnique de Lviv, aussi École polytechnique de Lviv (Polytechnikum Lemberg en allemand, Національний університет "Львівська політехніка" en ukrainien, Uniwersytet narodowy "Politechnika Lwowska" en polonais) est la plus grande université scientifique de Lviv, dans l'ouest de l'Ukraine. Histoire de l'École polytechnique de Lviv Créée en 1844 sous le nom de Polytechnikum Lemberg, elle a pris en 1877 le nom d'École polytechnique de Lwów. Elle constitue à cette époque un haut lieu de la vie universitaire en langue polonaise, tant au sein de la Galicie autrichienne que pendant la Deuxième République de Pologne. Dans les années 1945-1947, les professeurs polonais quittent la ville rattachée à la RSS d'Ukraine et des enseignants venus d'Ukraine et d'autres républiques soviétiques prennent leur suite. En 1993, elle reçoit le statut d'université d'État (Державний університет « Львівська політехніка ») et en 2000 celui d'université nationale (Національний університет « Львівська політехніка »). Personnalités liées à l'université Professeurs Étudiants Iryna Farion, étudiante devenue professeure et député. Références Liens externes (en) Site officiel (version anglaise) (uk) Site officiel (pl) Site historique en polonais (uk) Site officiel Ressource relative à la recherche : CrossRef Portail de l’Ukraine Portail des universités
Nationale Polytechnische Universiteit van Lviv

De Nationale Polytechnische Universiteit van Lviv (Oekraïens: Націона́льний університе́т «Льві́вська політе́хніка») is de grootste universiteit in de Oekraïense stad Lviv. Sinds de oprichting in 1816 is het lange tijd een van de belangrijkste centra voor wetenschappelijke en technologische ontwikkeling in Midden-Europa geweest. In 2020 stond Lviv Polytechnic wereldwijd in de top 1000 van universiteiten volgens de Times Higher Education World University Rankings. In 2019 waren er ongeveer 35.000 studenten aan de universiteit. Externe link (en) Website van de universiteit
Собачий пляж

«Собачий» — пляж у Приморському районі міста Одеси. Розташований між пляжами «Дельфін» та «Отрада» Дістатись до пляжу можна з провулку Дунаєва, через Трасу здоров'я. Пляж вважається неофіційним, не обладнаний шезлонгами. Назва "собачий" виникла через те, що на ньому традиційно відпочивають господарі з собаками. Примітки
Nebelivka (archaeological site)

Nebelivka (Ukrainian: Небелівка; Russian: Небеловка, romanized: Nebelovka), located in the village of Nebelivka in Kirovohrad Oblast, Ukraine, is the site of an ancient mega-settlement dating back to 4000 B.C. belonging to the Cucuteni-Trypillian culture. The settlement was for the time huge, covering an area of 260-300 hectares. It was the home to perhaps 15,000 to 17,000 people. Description The Nebelivka archaeological site, located in the village of Nebelivka in Kirovohrad Oblast, Ukraine, is the site of an ancient mega-settlement dating back to 4000 B.C. belonging to the Cucuteni-Trypillian culture. The settlement was for the time huge, covering an area of 260-300 hectares. It was the home to perhaps 15,000 to 17,000 people. The settlement within the boundary ditch includes over 1200 structures. Research from 2012–2014 implies "the possibility of state-level societies", contemporary with similar developments in Uruk. Mega-structures "suggest the presence of public buildings for meetings or ceremonies". Temple A two-storey structure 60 by 20 metres (197 ft × 66 ft) of mud and wood with a galleried courtyard has been excavated. Its structure and contents indicate it was a major temple. Artefacts include female or Venus figurines, pottery stylised faces, charred bones of animals, and small gold pieces that were perhaps hair or clothing ornaments. It has eight clay platforms, perhaps altars, and the floors and walls of all five rooms on the upper floor were "decorated by red paint, which created [a] ceremonial atmosphere." References Sources Müller, Johannes; Rassmann, Knut; Videiko, Mykhailo (2016). Trypillia Mega-Sites and European Prehistory: 4100-3400 BCE. Taylor & Francis. ISBN 9781317247920. Further reading Bower, Bruce (19 February 2020). "Ancient 'megasites' may reshape the history of the first cities". Science News. Society for Science & the Public. Retrieved 23 August 2025. Gaydarska, Bisserka, ed. (2020). Early Urbanism in Europe: The Trypillia Megasites of the Ukrainian Forest-Steppe. Berlin, Germany: De Gruyter. ISBN 978-3-11-066493-5. External links The New Project Started: Early Urbanism in Europe? at the Trypillian Civilization Journal website
Nebelivka (sítio arqueológico)

Nebelivka ou Nebelovka é um sítio arqueológico localizado na vila de mesmo nome, no Oblast de Kirovohrad, na Ucrânia. Trata-se de um antigo mega-assentamento que data de 4.000 a.C., pertencente à cultura Cucuteni-Tripiliana. Na época, o assentamento era enorme, cobrindo uma área de 260 a 300 hectares e talvez abrigando 15.000 a 17.000 pessoas. O assentamento inclui mais de 2.150 estruturas, mas os pesquisadores que trabalham no local desenterraram cerca de 50 casas nos últimos 25 anos. Pesquisas realizadas entre 2012 e 2014 sugerem "a possibilidade de sociedades em nível de estado" e contemporâneas de desenvolvimentos semelhantes em Uruk. As megaestruturas "sugerem a presença de edifícios públicos para reuniões ou cerimônias". Referências
Особняк Э. П. Брадтмана

Особняк Э. П. Брадтмана на (укр. ул. Герцена, дом 6). Дом построен в стиле модерн. Принадлежал известному киевскому архитектору Э. П. Брадтману Здание было построено перед Первой мировой войной по проекту архитектора Эдуарда Петровича Брадтмана. Особняк представляет собой здание в 2,5 этажа. Парадный фасад асимметричен. Два разновеликих ризалита выступают к красной линии улицы. В меньшем из них устроен парадный вход и парадная лестница. Второй ризалит украшен полукруглым эркером. История Дом был построен в утопающей в зелени окраине Киева, на Лукьяновке. Весь район был застроен одно-двухэтажными особняками. Здесь предпочитали селиться зажиточные киевляне, было много церквей. В архивных домовых книгах сообщается, что Брадтман проживал по улице Осиевской (сегодня ул. Герцена), 6 и занимал 5-комнатную квартиру на втором этаже дома вместе с супругой Паулиной Христиановной, её сестрой Ольгой Христиановной Рутке и племянниками. Для прислуги была выделена отдельная комната. После революции особняк национализирован. Сейчас в нем располагается Международный благотворительный фонд и коммерческий Центр снижения веса. Иконография Особняк Брадтмана относится к поздней разновидности стиля модерн. Хотя парадный фасад дома и украшен цветочными рельефами, но по сравнению с первой работой Брадтмана на ул. арх. Городецкого в стиле модерн, сделано это очень сдержано. Для украшения своего особняка архитектор предпочитает использовать конструктивные формы. Сами объёмы дома - кубы ризалитов, эркер, декоративный французский балкончик, полуциркульные и прямоугольные окна - всё это разнообразие форм и фактур создают законченный образ дома. Галерея Литература "Киев в стиле модерн" А. Маслюков, М. Ганцева
Особняк Брадтмана

Садиба Брадтмана — історичний житловий будинок, розташований у Києві за адресою вулиця Герцена, 6. Історія Споруджений знаним київським архітектором Брадтманом як власний особняк. На відміну від інших робіт архітектора вирізняється скромністю декору. Опис Двоповерховий на цокольному поверсі, витягнутий у бік подвір'я. Має асиметричний нетиповий план, що зумовлено вузькою ділянкою садиби. З лівого боку має два брандмауери на ризалітах та заглиблення з вікнами. Правий бік ступінчастий, що дає змогу сформувати більшу площу подвір'я. Оформлення у стилі модерн із строгим декором у вигляді бетонних вставок. На фасаді є еркер з витонченими напівколонами та карнизом. На еркері збереглися металеві конструкції для квітів. Квітковий мотив використаний у капітелях пілястр, над вікном ризаліту, у підвіконнях еркеру. На фасаді є французький балкон. Цоколь рустований бетонною імітацією сірого граніту, що в поєднанні з сірим тиньком вищих поверхів збільшує ефект суворості та аскетичності. Вишукана композиція споруди, гармонія об'ємів, витонченість їхніх пропорцій, урахування обмежень ділянки свідчить про високий фаховий рівень автора проєкту. В інтер'єрі збереглися залізні сходові перила строгого дизайну. Галерея Посилання Відеоекскурсія навколо будинку Джерела Книга 1 Ч 2. Київ Звід пам’яток історії та культури України, 2003. — С. 829
Олимпийски стадион (Киев)

Олимпийският стадион в Киев е най-големият стадион в Украйна. На него домакинските си мачове играе „Динамо“, Киев. През 1960-те години се е казвал Републикански стадион и е бил с капацитет 100 000 зрители. През 1996 г. получава сегашното си име Олимпийски. От 2008 до 2011 г. е в реконструкция, за да бъде използван за Евро 2012. Капацитетът е сведен до 70 050 зрители, а игрището от 104 на 72 метра става 105 на 68 метра. На 8 октомври 2011 г. стадионът е открит от Виктор Янукович. Олимпийският стадион получава и категория „4 звезди“ от УЕФА. Евро 2012 Олимпийският стадион прие пет мача от Евро 2012, включително финала. Външни препратки Официален сайт