Музей театрального, музичного та кіномистецтва України

Музей театрального, музичного та кіномистецтва України — український музей, заснований 1923 року в Києві, містить експонати з історії театру, музики, кіно. Підпорядковується Київській міськдержадміністрації і знаходиться на території Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника. Історія Музей був заснований 30 січня 1923 року як театральний музей при Мистецькому об'єднанні «Березіль». Колекція Музею почала створюватися у 1923 році при мистецькому об'єднанні «Березіль», очолюваному славнозвісним реформатором театрального мистецтва Лесем Степановичем Курбасом. Тоді було утворено спеціальну музейну комісію до якої входили актори: Василь Василько (голова комісії і відповідальний керівник майбутнього музею), Л.Гаккебуш (заступник голови), О.Швачка (секретар комісії), М.Савченко, В.Гайворонський і О.Кононенко. Пізніше активну участь у музейній роботі брали актори О.Сердюк, П.Масоха, Д.Демуцький (фотограф, пізніше відомий кінооператор). В.Василько зробив перший внесок до музейного фонду: подарував 800 своїх фотонегативів і світлин, на яких зафіксовано, зокрема, вистави театру Миколи Садовського, що було на той час доволі рідкісним явищем. З перших днів свого існування цей музей передбачався як всеукраїнський. На ідею Л. Курбаса — створити музей, першими відгукнулися славетні актори Марія Заньковецька, Любов Ліницька, Іван Мар'яненко, Амвросій Бучма. Вони першими подарували цінні експонати. 1926 року в зв'язку з переїздом «Березоля» як найкращого театру до Харкова (тодішня столиця України) зібрана музейною комісією колекція була передана під егіду Всеукраїнської академії наук, історико-філологічного відділення, де на її основі був організований Український театральний музей. З того часу він є самостійною організацією. Ініціатором цієї акції і керівником Українського театрального музею став відомий вчений-театрознавець П. І. Рулін. Куратором був призначений відомий мистецтвознавець, академік О.Новицький, який очолював археологічну комісію ВУАН. Тоді ж музей було розміщено на території Києво-Печерської лаври, де організовувалося музейне містечко. 1934 р. заклад було реорганізовано у Державний музей театрального мистецтва УРСР. Передвоєнна колекція мала приблизно шістдесят тисяч експонатів, спеціальна бібліотека — близько дев'яти тисяч томів. Відразу ж після визволення Києва від фашистських окупантів музей відновив роботу. Довелося докласти багато сил, щоб зібрати, систематизувати колекцію, яка зазнала значних втрат у роки війни, поповнити унікальну бібліотеку. Багато років директором музею був колишній березолець П.Долина. У той час проводилася інтенсивна науково-дослідна і видавнича робота. Було підготовлено два томи епістолярної спадщини корифеїв українського театру, збірки «П. К. Саксаганський», «Вінок спогадів про М.Заньковецьку», «М.Кропивницький», «Українське театрально-декораційне мистецтво», організовано чимало виставок, зокрема до Декади української літератури і мистецтва в Москві 1951 року. 1965 р. — музей отримав назву Державний музей театрального, музичного та кіномистецтва України. За урядовим рішенням 1965 року утворено спочатку відділи музики та кіно, а 1969-го — ще й відділ українських народних музичних інструментів. До його складу на правах меморіальних відділів входили Будинок-музей М. В. Лисенка, Квартира-музей П.Саксаганського (тепер відділи Музею видатних діячів України). З початку 1980-х років відділом є будинок-музей М. К. Заньковецької. Музей поступово став республіканським методичним центром. З його ініціативи і практичною участю створені експозиції багатьох притеатральних музеїв, меморіальних музеїв, в тому числі два музеї М.Заньковецької (у Києві і селі Заньки), музей І.Карпенка-Карого на хуторі Надія, музей корифеїв у Бобринцях, М.Кропивницького у Кропивницькому, О.Довженка у селі Сосниця, А.Тарасової у Києві та ін. Важливим етапом в історії музею стала побудова на початку 1980-х років стаціонарної експозиції (у пристосованому приміщенні колишнього лаврського лазарету), яка вперше узагальнила шляхи розвитку театру в Україні від джерел до середини ХХ ст. Керівник роботи — тодішній директор музею В. А. Козієнко, головний експозиціонер-науковець — заступник директора з наукової роботи А. М. Драк. Над її художнім оформленням працювала група художників з Полтавського відділення художнього фонду: головний проектант і художник — В. М. Батурин, художники-виконавці — Б. О. Головко, А. Т. Щербак та інші художники. У 1989 р. створено нову експозицію у відреставрованому будинку М. К. Заньковецької, яка узагальнює життєвий і творчий шлях, відтворює побут зірки української сцени кінця XIX — початку XX століття. 2001 року назву змінено на Музей театрального, музичного та кіномистецтва України. 2009 року музею було передано як філію Музей-квартиру композитора В. Косенка. Сьогодні до складу постійно діючих експозицій входять також виставки: «Людина, яка була Театром», присвячена Лесю Курбасу; «Живії струни України» з колекції українських народних музичних інструментів; «Жіночий силует» (акторки театру і кіно кінця XIX — початку XX ст.). Виставки, екскурсії Музей театрального, музичного та кіномистецтва України представляє унікальні колекції з історії української культури. На експозиції «Театральне мистецтво України» проводяться оглядові і тематичні екскурсії, лекції-уроки, в яких на різноманітному документальному матеріалі розкривається становлення і розвиток української драматургії та сценічного мистецтва. На виставках проводяться екскурсії та мистецькі заходи. Екскурсія і літературно-музична композиція «Живії струни України» ілюструються грою на музичних інструментах. Музей має філію — будинок-музей М. К. Заньковецької, де представлена експозиція, яка відображає життєвий і творчий шлях видатної української акторки (відкрито 3 серпня 1960), стаціонарні виставки «Жіночий силует» (акторки театру і кіно кін. XIX — поч. XX ст.), «Актриси-лауреатки премії ім. М. Заньковецької». Екскурсії та лекції орієнтовані на різні вікові категорії відвідувачів. Експозиція і колекції Музейний фонд МТМК України, започаткований 1923 року у Мистецькому об’єднанні “Березіль”, сьогодні налічує понад 260 тисяч різноманітних пам’яток з історії театру, музики та кіно в Україні. Найціннішими серед них є зокрема збірка вертепів з ляльками ХVIII-ХХ ст.; перші театральні афіші поч. ХІХ ст.; костюми, реквізит, рукописи, фотографії корифеїв українського театру; макети вистав та різноманітний іконографічний матеріал театру “Березіль”; рідкісні українські народні музичні інструменти. Ранні ескізи всесвітньо відомих В.Меллера та А.Петрицького започаткували колекцію українського сценографічного авангарду 1910-20-х рр., який широко представлений у фондовій колекції ескізів українських театральних художників ХХ століття. Ці роботи знані й гідно представляли культуру України на виставках за кордоном. Видове розмаїття предметів, що складають музейні колекції, зумовлене особливостями мистецтв, на яких спеціалізується заклад. Загалом фондове зібрання музею поділяється на одинадцять груп предметів, найчисленніші серед яких — фото (98 тис.), афіші (31 тис.), програми (28 тис.), рукописи (19 тис.). Образотворчий напрямок представлений творами живопису та скульптури. З робіт театральних художників, крім ескізів, окрему колекцію становлять макети. Різноманітність та експозиційна атрактивність характеризують групу “Речі”. Музична складова зокрема представлена такими специфічними документами, як нотні рукописи. Численний і розмаїтий фонд музею є невичерпною інформаційною базою для мистецтвознавчих досліджень, ресурсом презентації української культури у виставкових проектах, що здійснюються не тільки самим музеєм, а й у партнерській співпраці з музейними закладами столиці та інших міст України і закордону. У Музей театрального, музичного та кіномистецтва України зберігається унікальна колекція творів театрального авангарду 1910–1930-х років. До музейного зібрання входять роботи провідних українських художників-сценографів і представників авангардного мистецтва. Колекція охоплює ескізи декорацій і костюмів, сценографічні проєкти, живопис, графіку та архівні матеріали, пов’язані з розвитком українського модерного театру й мистецьких експериментів першої половини ХХ століття. Колекція є важливим джерелом для дослідження українського авангарду та розвитку сценографії в Україні. Багато представлених у ній митців зазнали репресій у період сталінського терору, а їхня спадщина тривалий час залишалася маловідомою або замовчуваною. МТМК України є власником унікальної колекції вертепних скринь, ляльок, музичних інструментів, нот, записів текстів та живописних робіт, що пов’язані із побутуванням на Україні самобутнього мистецького явища – лялькового театру „Вертеп”. Основним місцем зберігання цієї колекції є фонди. Ознайомлення ж із найцікавішими експонатами цього старовинного традиційного театру відбувається під час відвідин музейних виставок та експозиції. Від часу заснування у 1923 році, музей піклувався про збирання і збереження всього, що дотичне до вертепного дійства. І його зусилля неодноразово винагороджувалися. Скриня та ляльки Сокиринського вертепу (найстарішого із усіх, що збереглися) були першими надбаннями музею. У 1927 році цей вертеп став одним із експонатів першої експозиції нещодавно утвореного музею. Поруч був виставлений комплект його ляльок, поданих у тій послідовності, в якій вони з’являлися під час гри. В травні 1929 року копії експонатів Сокиринського Вертепу представляли Музей на виставці лялькового театру у Празі, де з успіхом демонструвалися. Пізніше збірку музею поповнили Куп’янський, Славутський, Межигірський вертепи і ляльки. На початку 1980-х років три старовинні вертепні скрині стали основними екпонатами першого залу “Джерела театрального мистецтва” постійно діючої експозиції “Театральне мистецтво України”. Вони вписані в рухому конструкцію, що нагадує звичну для народних ярмаркових гулянь карусель. Всі експонати колекції Музею завжди були в центрі уваги дослідників і діячів театру, колекціонерів і відвідувачів. Вони наснажують духовно і збагачують усіх, хто звертається до цієї перлини передусім народної творчості. Колекція українських народних музичних інструментів започаткована 1969 року, коли в структурі музею було відкрито відповідний науково- дослідницький відділ. Його завданням стало віднайти рідкісні інструменти, що є пам’ятками матеріальної і духовної культури українського народу, дослідити їх і зберегти для майбутніх поколінь. Нині збірка налічує близько 600 кобз, бандур, торбанів, скрипок, колісних лір, басоль, цимбалів, сопілок, трембіт, бубнів, найдавніші з яких сягають ХVIII ст. Крім давніх інструментів невідомих авторів, до колекції залучені інструменти провідних українських майстрів, зокрема: О.Корнієвського, А.Паплінського, О.Палієвця, Л.Добрянського, О.Шльончика, І.Скляра, В.Тузиченка, В.Зуляка, Д.Демінчука, Д. Левицького. У зібранні наявні також меморіальні інструменти композитора М.Лисенка, театральних діячів М.Кропивницького, М.Старицького, кобзарів Ф.Кушнерика, І.Кучугури-Кучеренка, Є.Мовчана, Є.Адамцевича, Г.Ткаченка, бандуристів Ф.Жарка, А.Бобиря, Н.Павленко, поета-бандуриста І.Немировича. Колекція стала творчою лабораторією для музичних майстрів, музикантів, фольклористів, нау- ковців, студентів мистецьких вузів. Вона представляється на багатьох виставках в Україні та за кордоном. Частина інструментів демонструється на постійно діючій виставці “Живії струни України” в музеї. Музейна колекція постійно поповнюється новими раритетами, що свідчить про невичерпність багатства національної музичної культури. Розташування Адреса музею: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 9, корпус 26. (на території «Києво-Печерської Лаври», біля головного входу) Режим роботи Вихідний — вівторок Джерела Черкаський Л. Живії струни України — Київ 1999 Див. також Репетиція Музей театру Ла Скала Посилання Музеї музичні; Музей театрального, музичного та кіномистецтва України // Українська музична енциклопедія / Гол. редкол. Г. Скрипник. — Київ : ІМФЕ НАНУ, 2011. — Т. 3 : [Л – М]. — С. 498-514; 516-519. Офіційний сайт музею [Архівовано 14 травня 2021 у Wayback Machine.] Уляна Воліковська (08.02.2012). Пройти від першоджерел до сучасності…. Слово Просвіти. Архів оригіналу за 11 лютого 2017. О.Гуєвська: «Наш музей — унікальний» [Архівовано 7 листопада 2007 у Wayback Machine.] Лекція Леоніда Черкаського про українські музичні інструменти Інститут історії України [Архівовано 29 червня 2016 у Wayback Machine.]