NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Киевский городской совет

Киевский городской совет (укр. Київська міська рада), сокращённо Киевсовет (укр. Київрада) — представительный орган местного самоуправления Киева. Состоит из 120 депутатов, избираемых по пропорциональной системе. Фракции Киевский городской совет состоит из 120 депутатов, избранных в результате выборов, проводимых по пропорциональной системе. Последние выборы проводились 25 октября 2020 года. Здание Десятиэтажное здание построено в 1957 году в течение шести лет институтом «Киевпроект». Архитектор А. Малиновский. Интерьеры и мебель были разработаны архитектором Ирмой Иосифовной Каракис. Первые три этажа облицованы красным гранитом, а остальные керамикой. Издания Киевского городского совета Решения 24 сентября 2021 года Киевсовет обратится к правоохранителям из-за незаконного изменения пределов столицы в пользу области. За такое решение проголосовали на заседании 88 депутатов горсовета. Решение поддержали все фракции политсил, представленные в горсовете. Евромайдан В ходе акций протеста 2013—2014 года, 1 декабря, митингующие против срыва подписания соглашения о евроинтеграции захватили здание Киеврады и превратили его в «штаб восстания». Примерно в час дня 1 декабря было захвачено здание по ул. Крещатик, 36, где расположены Киевская городская государственная администрация (КГГА) и Киевский городской совет. По сообщению «Украинской правды», в здание проникли около 15 активистов организации «Правый сектор» с активисткой Татьяной Чорновил и, вооружившись молотками и металлическими прутами, разбили стёкла на входных дверях и окна. Активистка призывала митингующих захватить здание и заблокировать его изнутри, но митингующие на первых порах пытались остановить активистов «Правого сектора», называя их провокаторами. Через какое-то время в здании уже распоряжались нардепы от ВО «Свобода», которые устроили в здании пункт обогрева для участников митинга. Опасаясь милиции, захватившие здание начинают баррикадироваться изнутри, используя любую попавшуюся под руку мебель. Между тем, у здания КГГА собирается толпа в несколько тысяч человек — большинство из них перешли туда с митинга на Майдане. Многие ходят по зданию и рассматривают всё, как на экскурсии. 12 декабря, утром «Беркут» снова пытался взять штурмом здание киевской городской администрации, но после активного противостояния был вынужден отступить. Во второй половине дня участники Евромайдана восстановили и укрепили баррикады и убрали снег на самой площади и на Крещатике. В конце дня Виктор Янукович пригласил оппозицию на «круглый стол» для переговоров. Протестующие по заключённому договору с владельцем здания заняли Дом Архитекторов по улице Бориса Гринченко, 9, где разместился штаб отрядов самообороны Примечания Литература Юнаков О. Архитектор Иосиф Каракис. — Нью-Йорк: Алмаз, 2016. — 544 с. — ISBN 978-1-68082-000-3. Ссылки Киевский городской совет Архивная копия от 21 апреля 2019 на Wayback Machine
Raïon de Kiev

Le raïon de Kiev ou de Kyïv (en ukrainien : Київський район) est un raïon (district) urbain de Kharkiv, la capitale de l'oblast de Kharkiv. Situation Il englobe des territoires dans le nord-est de Kharkiv, les villages de Piatikhatka et de Joukovski. Historique Il a été formé en 1932, il a porté le nom de Kaganovitch jusqu'en 1957. Lieux d’intérêt Le district est traversé par rivière Kharkiv et possède avec le réservoir Jouravliv et une grande quantité d'espaces verts, l'Université nationale de l'automobile, l'Université nationale d'architecture (KHNUSA), l'université nationale aérospatiale Joukov, l'académie nationale de droit Iaroslav le Sage, l'Université technique nationale "Khpy",. Liens internes Subdivisions administratives de Kharkiv. Références Portail de l’Ukraine
Kisomys

Kisomys (ukrainisch Кізомис; russisch Кизомыс Kisomys) ist ein Dorf in der ukrainischen Oblast Cherson mit etwa 1800 Einwohnern (2001). Geografische Lage Die Ortschaft liegt auf einer Höhe von 9 m am Übergang des Dnepr-Deltas zum Dnepr-Bug-Liman, 12 km südwestlich vom ehemaligen Rajonzentrum Biloserka und 25 km südwestlich vom Oblastzentrum Cherson. Geschichte Das 1783 als Kisyj Mys, einem Vorposten der Saporoger Kosaken, gegründete Dorf wurde nach dem Russisch-Osmanischen Krieg von 1768 bis 1774, der das Gebiet unter russische Herrschaft brachte, von den Kosaken verlassen. Ein russischer Offizier erhielt das Gebiet 1778 und siedelte dort auf Befehl von Generalleutnant Iwan A. Hannibal albanische Siedler an, die jedoch nicht dauerhaft im Dorf blieben. Am 28. Juli 1783 übergab der Generalgouverneur Grigori Potjomkin das Land an Vizeadmiral Fedot A. Klokatschow (Федот Алексеевич Клокачёв; 15. März 1739 – 27. Oktober 1783), der seine Leibeigenen hier ansiedelte. Das Dorf, in dem 1785 eine Schule gegründet wurde, war zu dieser Zeit unter zwei Namen bekannt: dem alten Namen Kisyj Mys und den Vornamen des Besitzers Fedorowka. Im westlichen Teil des Dorfes wurden 1912 zwei Leuchttürme errichtet. Vom 17. August 1941 bis zum 4. März 1944 war die Ortschaft von der Wehrmacht besetzt. Gemeinde Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der Siedlungsgemeinde Biloserka; bis dahin bildete es zusammen mit dem Dorf Weletenske (Велетенське) und den Ansiedlungen Berehowe (Берегове) und Hontscharne (Гончарне) die Landratsgemeinde Kisomys (Кізомиська сільська рада/Kisomyska silska rada) im Süden des Rajons Biloserka. Seit dem 17. Juli 2020 ist es ein Teil des Rajons Cherson. Weblinks Einzelnachweise
Kizomyss

Kizomyss (en ukrainien : Кізомис, en russe : Кизомыс, Kizomyss) est une commune rurale de l'oblast de Kherson, du raïon de Kherson et de la communauté territoriale de la commune de Bilozerka, en Ukraine méridionale. Sa population s'élevait à 1797 habitants en 2001. Géographie La commune de Kizomyss se trouve sur l'embouchure du fleuve Dniepr dans la mer Noire, face à l'un de ses bras nommé Korabelka et situé en rive droite. Assise à 9 mètres d'altitude, elle se situe à 11,2 km au sud-ouest de la commune de Bilozerka et à 22,8 km au sud-ouest de la ville de Kherson. Voir aussi Articles connexes Oblast de Kherson Liens externes Notes et références Portail de l’Ukraine
Kizomys

Kizomys (ukr. Кізомис) – wieś na południu Ukrainy, w obwodzie chersońskim, w rejonie biłozerskim. Położona w rejonie ujścia Dniepru do Limanu Dniepru. 1797 mieszkańców. Historia Miejscowość założona 26 lipca 1783 roku jako Kizyj Mys. W 1859 zamieszkiwało tutaj 217 osób w 66 zagrodach. Przypisy
Kizomîs, Bilozerka

Kizomîs (în ucraineană Кізомис) este o comună în raionul Bilozerka, regiunea Herson, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Kizomîs era vorbitoare de ucraineană (89,29%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (9,62%). Note
Кизомыс

Кизомыс (укр. Кізомис) — село в Белозёрской поселковой общине Херсонского района Херсонской области Украины. Расположено на берегу Днепровского лимана и озера Дедово, в 14 км на юго-запад от районного центра и в 21 км от железнодорожной станции Херсон. Пристань на оз. Дедово. Почтовый индекс — 75005. Телефонный код — 5547. Код КОАТУУ — 6520382501. Население Население по переписи 2001 года составляло 1797 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Местный совет 75005, Херсонская обл., Белозёрский р-н, с. Кизомыс, ул. Советская, 158 Ссылки Кизомыс на сайте Верховной рады Украины Примечания
Kykowa

Kykowa (ukr. Кикова) – wieś na Ukrainie, w obwodzie żytomierskim, w rejonie nowogrodzkim, nad Słuczą. W 2001 roku liczyła 1223 mieszkańców. Pod koniec XIX w. wieś w powiecie z siedzibą w Nowogradzie Wołyńskim. Przypisy
Kîkova, Novohrad-Volînskîi

Kîkova (în ucraineană Кикова) este localitatea de reședință a comunei Kîkova din raionul Novohrad-Volînskîi, regiunea Jîtomîr, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Kîkova era vorbitoare de ucraineană (99,02%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Кикова

Кикова́ (укр. Кикова) — село в Стриевской сельской общине Звягельского района Житомирской области Украины. Основано в 1668 году. Население по переписи 2001 года составляет 1223 человека. Почтовый индекс — 11787. Телефонный код — 4141. Занимает площадь 3,994 км². Ссылки Кикова на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Кикова

Кикова́ — село в Україні, у Стриївській територіальній громаді Звягельського району Житомирської області. Населення становить 1 223 особи (2001). Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Історія У 1577 році село належало до Звягельського замку князя Василя-Костянтина Острозького, який платив від Кикової від 1 диму на лані, 4 дим. на півдвор., і 4 дим. на чверть. В селі на березі Случі, 2 кургани. На землях села знайдено в кінці 19 століття скарб срібних нашийників В кінці 19 століття в селі — 255 домів і 1066 жителів, дерев'яна церква 1784 року, 2 водяні млини. У 1906 році — село Гульської (Рогачівської) волості Новоград-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 00 верст, від волості 00. Дворів 00, мешканців 00.]] волості Житомирського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 26 верст, від волості 25. Дворів 288, мешканців 1535. 4 грудня 2018 року включене до складу новоутвореної Стриївської територіальної громади Новоград-Волинського (згодом — Звягельський) району Житомирської області. Відомі люди Гордійчук Григорій Опанасович (* 1937) — президент Української державної будівельної корпорації «Укрбуд». Примітки Література Цинкаловський О. Стара Волинь і Волинське Полісся. Краєзнавчий словник — від найдавніших часів до 1914 року. — Вінніпег : Накладом Товариства «Волинь», 1986. — Т. 2 : Л — Я. — 578 с. Посилання Погода в селі Кикова [Архівовано 19 Грудня 2011 у Wayback Machine.]
Kynakhivtsi

Kynakhivtsi (Ukrainian: Кинахівці) is a village in the Vyshnivets settlement hromada of the Kremenets Raion of Ternopil Oblast in Ukraine. After the liquidation of the Zbarazh Raion on 19 July 2020, the village became part of the Kremenets Raion. References Bibliography "Knichowce". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). p. 93.
Kinachowce

Kinachowce – wieś na Ukrainie w rejonie krzemienieckim należącym do obwodu tarnopolskiego. Do 2020 w rejonie zbaraskim. W latach 1943-1944 (rzeź wołyńska) członkowie UPA zamordowali tutaj co najmniej 16 Polaków. Co najmniej 17 polskich mieszkańców Kinachowiec zostało zamordowanych w Polanach. Przypisy Linki zewnętrzne Kinachowce na stronie Rady Najwyższej Ukrainy. Knichowce, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 93 .
Kînahivți, Zbaraj

Kînahivți (în ucraineană Кинахівці) este un sat în comuna Starîi Vîșniveț din raionul Zbaraj, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Kînahivți era vorbitoare de ucraineană (99,72%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Кинаховцы

Кинаховцы (укр. Кинахівці) — село в Вишневецкой поселковой общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Збаражский район. Код КОАТУУ — 6122488102. Географическое положение Село Кинаховцы находится на правом берегу реки Горынь, выше по течению примыкает село Поляны, ниже по течению на расстоянии в 0,5 км расположено село Федьковцы, на противоположном берегу — село Бутин. Примыкает к селу Мышковцы. Население Население по переписи 2001 года составляло 363 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Достопримечательности Братская могила советских воинов. Примечания
Kończaki

Kończaki (ukr. Кінчаки, Kinczaky) – wieś na Ukrainie, w obwodzie iwanofrankiwskim, w rejonie iwanofrankiwskim, stanowi częścią hromady Dubowce; nad rzeką Horożanką (zwaną wcześniej Knechynią), lewym dopływem Dniestru. Czas I Rzeczypospolitej to częste najazdy i napady kozaków, Turków i Tatarów. Osada stanowiła jedną z wielu twierdz na Podolu. W 1474 zarządcą był Stanisław Tabor (Stanislaus Thabor). W 1669 szlachcianka Anna Żerebska przekazała wieś Jędrzejowi Potockiemu. W czasach Królestwa Galicji i Lodomerii, we wsi funkcjonował młyn, winnica, karczma. W 1854 Kończaki nowe et stare zamieszkiwało 813 osób. Obecnie składa się z dawniej odrębnych wsi Kończaki Nowe i Kończaki Stare. W latach 1943–1944 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 36 Polaków. Po II wojnie światowej teren włączony w struktury Ukraińskiej Socjalistycznej Republiki Radzieckiej w ZSRR. Od 1991 r. należy do Ukrainy. Do 2020 w rejonie halickim, obecnie w rejonie iwanofrankiwskim. W 2001 roku wieś liczyła 516 mieszkańców. Przypisy
Кинчаки

Кинча́ки (укр. Кінчаки) — село в Дубовецкой сельской общине Ивано-Франковского района Ивано-Франковской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 516 человек. Занимает площадь 15 км². Почтовый индекс — 77180. Телефонный код — 3431. Ссылки Кинчаки на сайте Верховной рады Украины
Кінчаки

Кінча́ки — село в Україні, у Івано-Франківському районі Івано-Франківської області. Входить до складу Дубовецької сільської громади. Колишній центр сільської ради. Населення становить 425 осіб (станом на 2023 рік). Село розташоване на сході Івано-Франківського району, за 12,1 кілометра від Галича. Географія Село Кінчаки лежить за 12,1 км на схід від Галича, фізична відстань до Києва — 409,1 км. Історія Перша письмова згадка про село відходить до 28 листопада 1435 року. До середини ХХ ст. поділялося на Старі Кінчаки (північна половина сучасних) і Нові Кінчаки (південна половина). Населення Станом на 1989 рік у селі проживало 643 особи, серед них — 298 чоловіків і 345 жінок. За даними перепису населення 2001 року у селі проживали 516 осіб. Рідною мовою назвали: Відомі люди Тарнавський Михайло-«Гроза» (1922—1946) — український військовик, поручник УПА, командир сотні 75 «Звірі» куреня «Смертоносці» в ТВ-22 «Чорний ліс». Загинув поблизу села. Примітки Посилання Облікова картка на сайті ВРУ [Архівовано 22 грудня 2015 у Wayback Machine.] Погода в селі Кінчаки [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Tavriiske, Kherson Raion

Tavriiske (Ukrainian: Таврійське; Russian: Таврийское) is a village in Kherson Raion, Kherson Oblast, southern Ukraine, about 40.8 kilometres (25.4 mi) west-northwest from the centre of Kherson city. It belongs to the Bilozerka settlement hromada, one of the hromadas of Ukraine. The village was formerly called Kirov (Ukrainian: Кірове) until 2016, when it was changed during a series of renamings by the Verkhovna Rada as part of decommunization. History The village was informally was founded alongside Nova Zorya on scattered forms. In 1920, the land was allocated to the peasants after it was taken over by the Soviet Union, in addition to some residents from the village of nearby Stanislav who received land allotments for relocating to the village. Thus, in 1920, the modern village of then-Kirov was formed. It was later occupied by German troops during the Great Patriotic War from 17 August 1941 to 14 March 1944, before the Soviets regained power. During the war, more than 300 villagers fought against the Nazis, of whom 80 died. In 2016, the village name was changed to Tavriiske as part of decommunization. In the village is the agricultural enterprise SVK "Druzhba" currently. The village came under attack by Russian forces in 2022, during the Russian invasion of Ukraine. The village was liberated by Ukrainian troops in June 2022. In June 2025, Russian air strikes hit the village, killing one resident. Demographics The settlement had 566 inhabitants in 2001. The native language distribution as of the Ukrainian Census of 2001 was: Ukrainian: 92.05% Russian: 4.95% Armenian: 1.41% Moldovan (Romanian): 1.41% References
Tavriïske (oblast de Kherson)

Tavriïske (en ukrainien : Таврійське, en russe : Таврийское, Tavriïskoïe) est une commune rurale de l'oblast de Kherson, du raïon de Kherson et de la communauté territoriale de la commune de Bilozerka, en Ukraine méridionale. Sa population s'élevait à 566 habitants en 2001. Géographie La commune de Tavriïske se trouve à l'est de l'estuaire du fleuve Boug méridional et au nord du golfe Borysthénique, qui sert d'estuaire commune entre le Boug et le fleuve Dniepr, avant de rejoindre la mer Noire. Assise à 38 mètres d'altitude, elle se situe à 27,9 km au nord-ouest de la commune de Bilozerka, et à 40,6 km au nord-ouest de la ville de Kherson. Voir aussi Articles connexes Oblast de Kherson Liens externes Notes et références Portail de l’Ukraine
Tavriiske, Bilozerka

Tavriiske (în ucraineană Таврійське) este un sat în comuna Pravdîne din raionul Bilozerka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Tavriiske era vorbitoare de ucraineană (92,05%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (4,95%), armeană (1,41%) și română (1,41%). Note
Таврийское (Херсонский район)

Таври́йское (укр. Таврійске; до 2016 г. — Ки́рово) — село в Белозёрской поселковой общине Херсонского района Херсонской области Украины. Почтовый индекс — 75012. Телефонный код — 5547. Код КОАТУУ — 6520385502. Население Население по переписи 2001 года составляло 566 человек. В 2023 году в селе проживало 210 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Местный совет 75012, Херсонская обл., Белозёрский р-н, с. Правдино, ул. Высоцкой, 59 Ссылки Таврийское на сайте Верховной рады Украины (рус.). w1.c1.rada.gov.ua. Дата обращения: 8 мая 2021. Примечания
Таврійське (Херсонський район)

Таврійське — село в Україні, у Білозерській селищній громаді Херсонського району Херсонської області. Населення становить 566 осіб. Селом тече річка Вовча. Історія Засноване на початку ХХ століття як хутір. До 2016 року село носило назву Кірове. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», увійшло до складу Білозерської селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Білозерського району, село увійшло до складу Херсонського району. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. 11 червня 2022 року звільнене від російських окупантів. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 354 особи, з яких 163 чоловіки та 191 жінка. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 566 осіб. Мовний склад Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Відомі особи В селі похований Малета Володимир Ілліч (1965—2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Примітки Посилання Погода в селі Таврійське Джерела Сайт територіальної громади
Șceaslîve, Ivanivka

Șceaslîve (în ucraineană Щасливе) este un sat în comuna Trohîmivka din raionul Ivanivka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Șceaslîve era vorbitoare de ucraineană (93,55%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (5,65%). Note
Счастливое (Генический район)

Счастли́вое (укр. Щасливе; до 2016 г. Ки́рово, до середины 1930-х Курча́товка) — село в Ивановской поселковой общине Генического района Херсонской области Украины. В 2022 году, во время вторжения России на Украину, село было захвачено. На данный момент находится под оккупацией ВС РФ. Население по переписи 2001 года составляло 124 человека. Занимает площадь 16,17 км². Почтовый индекс — 75420. Телефонный код — 5531. Местный совет 75 420, Херсонская обл., Ивановский р-н, с. Трофимовка Ссылки Счастливое на сайте Верховной рады Украины Примечания
Kirove, raionul Mîkolaiiv, regiunea Mîkolaiiv

Kirove (în ucraineană Кірове) este localitatea de reședință a comunei Kirove din raionul Mîkolaiiv, regiunea Mîkolaiiv, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Kirove era vorbitoare de ucraineană (91,09%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (7,72%). Note
Заречное (Николаевский район)

Заречное (укр. Зарічне, до 2016 г. — Кирово) — село в Николаевском районе Николаевской области Украины. Население по переписи 2024 года составляло 500 человек. Почтовый индекс — 57156. Телефонный код — 512. Занимает площадь 58,416 км². Местный совет 57164, Николаевская обл., Николаевский р-н, с. Заречное, ул. Школьная, 1; тел. 33-40-33 Ссылки Учётная карточка населённого пункта — Заречное на сайте Верховной рады (укр.) Примечания
Зарічне (Радсадівська сільська громада)

Зарічне (до 2016 року — Кірове) — село в Україні, у Радісносадівській селищній громаді Миколаївського району Миколаївської області. Населення становить 505 осіб. Село було внесено до переліку населених пунктів, які потрібно перейменувати згідно із законом «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки». У 2016 році село Кірове перейменовано на Зарічне. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Зарічне [Архівовано 21 серпня 2016 у Wayback Machine.]
Кирсаново (урочище)

Кирсаново — заповедное урочище гидрологического типа. Находится в Тельмановском районе Донецкой области. Статус урочища присвоен решением Донецкого областного исполкома № 155 от 11 марта 1981 года. Площадь — 3 га. Урочище расположено на правом берегу реки Кальмиус, возле села Красный Октябрь Тельмановского района. Территория урочища представляет собой целинные каменистые земли. На территории урочища произрастает аистник Бекетова, аспления Гейфера, авриния, гвоздика Андржиевского. Тимьян кальмиусский, занесённый в Красную книгу Украины в урочище находится под охраной. На 19-й сессии Донецкого областного совета рассматривался вопрос об отмене статуса территории заповедного урочища «Кирсаново». Примечания
Кирсанове (урочище)

Кирсанове - колишнє заповідне урочище гідрологічного типу. Розташовується в Бойківському районі Донецької області. Статус урочища присвоєно рішенням Донецького обласного виконкому № 155 від 11 березня 1981 року. Площа - 3 га. Урочище розташоване на правому березі річки Кальміус, біля села Майорове Бойківського району. Територія урочища являє собою цілинні кам'янисті землі. На території урочища виростають грабельки Бекетова, аспленій Гейфлера, авринія, гвоздика Андржійовського. Чебрець Кальміуський, занесений до Червоної книги України в урочищі знаходиться під охороною . 18 грудня 2008 року рішенням Донецької обласної ради статус території заповідного урочища «Кирсанове» скасовано з огляду на включення території урочища до Українського степового природного заповідника Примітки
Kyselivka, Kherson Oblast

Kyselivka (Ukrainian: Киселівка, pronounced [kɪseˈl⁽ʲ⁾iu̯kɐ]) is a village (selo) of Ukraine, in Chornobaivka rural hromada, Kherson Raion, Kherson Oblast. History The village was affected by the Holodomor, in which an estimated 24 inhabitants of the village died. Due to resistance to collectivization, criminal cases were opened against many villagers. 2022 Russian invasion of Ukraine Following the 2022 Russian invasion of Ukraine, the village came under Russian occupation. According to the Ukrainian army, on the night of 29 April 2022, a firefight took place between ethnic Chechen and Buryat soldiers in the Russian army. There were allegedly more than 50 participants on each side. The reason for the conflict was purportedly reluctance from the Buryats to conduct offensive hostilities, as well as resentment of perceived "inequality" in conditions with the Chechens. The Chechens were involved in the safe job of keeping the back line, and also allegedly taking a disproportionate share of the loot. On 10 November 2022, it was reported that Ukrainian forces had retaken the village during the 2022 Kherson counteroffensive. Demographics In the 1989 Soviet census, the village was found to have 2,533 inhabitants, of whom 1,199 were men and 1,334 women. According to the 2001 Ukrainian census, the village had 2,466 inhabitants. Languages The languages of the village's inhabitants were: References