NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Церква перенесення мощей святого Миколая (Турка)

Церква перенесення мощей святого Миколая (Св. Миколая) у Турці — чинна дерев'яна церква у місті Турка Львівської області; бойківська дерев'яна церква, пам'ятка архітектури національного значення. Парафія належить до Турківського деканату Самбірсько-Дрогобицької єпархії УГКЦ. Розташування Церква розміщена на міському цвинтарі в урочищі «Лікоть». Історія Збудована, як свідчать інвентарі за 1820 рік — у 1776 році. За даними дослідника Драгана — збудована у XVIII ст., за свідченням деяких шематизмів — у XVII ст. За даними, зібраними дослідником Іваном Юсиповичем, збудована коштом власника міста (дідича) Яна Каліновського, ополяченого українця, у 1750 році. Поряд з церквою Каліновський виділив землю під міський цвинтар — з того часу в місті українців і поляків почали хоронити на спільному кладовищі. Архітектура Церква є типовим зразком бойківського дерев'яного церковного будівництва. Це тризрубна триверха церква з декоративною аркадою-галерейкою над бабинцем, без емпори. Будова церкви відзначається деякою асиметричністю веж, різною висотою ярусів. Найбільші розміри має нава, значно менші — вівтар і бабинець. Центральна і західна вежі є чотириярусні, східна — триярусна. Віддалі і висоти веж спроектовані дуже вдало. Над бабинцем довкола верхнього ярусу розташована закрита галерея, яка не тільки прикрашає церкву, але й надає їй оборонного характеру. Два вікна другого ярусу нави є композиційним осередком усього храму. Нижній ярус з'єднує фартух опоясання, яких є опущеним досить низько і спирається на консолі. Вежі завершують пірамідальні покрівлі з барабанами і маленькими грушевидними голівками, на яких розміщені досить високі хрести. Зовнішній вигляд храму з часом дещо змінився. До бабинця із заходу добудовано притвор, а до вівтаря з південної сторони — захристя. Ґонтове покриття стін було замінено шалівкою, дах — перекритий бляхою. Церква має входи із заходу і півдня. Іконостас виконаний в стилі бароко. До часу побудови в центрі міста нової церкви Святих Петра і Павла, функціонувала як головний храм греко-католицької громади м. Турка, сьогодні ж використовується, головним чином як поминальний храм. Світлини Бібліографія Слободян Василь. Церкви України. Перемиська єпархія. — Львів: ІУ, 1998. — С.691 Гайда Ю. Турка — нова столиця Бойківщини. Туристичний довідник.- Ужгород: Патент, 2006. — С.6-7 Посилання http://www.castles.com.ua/turka.html [Архівовано 5 грудня 2010 у Wayback Machine.] http://decerkva.org.ua/2turkT.html[недоступне посилання з липня 2019] http://turka.at.ua/index/0-14 [Архівовано 21 грудня 2010 у Wayback Machine.]
Cerkiew św. Eliasza we Lwowie

Cerkiew św. Eliasza – cerkiew greckokatolicka przy Krzywczyckiej drodze 103 we Lwowie, w dzielnicy Krzywczyce, w rejonie łyczakowskim. Data budowy i projektant świątyni nie są znane, pełniła rolę filii parafii Wniebowstąpienia Pańskiego na Zniesieniu, przed 1944 działało tu Świeckie bractwo. Po wprowadzeniu władzy radzieckiej obiekt przekazano w użytkowanie Rosyjskiemu Kościołowi Prawosławnemu, w 1990 cerkiew przekazano wyznawcom obrządku greckokatolickiego. Cerkiew św. Eliasza posiada sześciokątną nawę główną, do której od wschodu przylega prostokątna absyda, a od zachodu wyższy od niej babiniec zbudowany w 1980. Od północy do absydy przylega zakrystia. Nawa główna nakryta jest miedzianą kopułą osadzoną na niskim bębnie, wieńczy ją niewielka latarnia. Plebania znajduje się w oddzielnym budynku. Cerkiew ta posiada dużych rozmiarów nawę główną, rzadko spotykaną w budowlach sakralnych na terenie Galicji Wschodniej. Badania archeologiczne W 1992 zespół archeologów Towarzystwa Naukowego im. Szewczenki przeprowadził na zlecenie Regionalnego Parku Zniesienie prace wykopaliskowe. Odkryto mur oddzielający absydę od nawy głównej, która została zbudowana na zrębach dawnej baszty romańskiej z XIII-XIV wieku, która pełniła funkcję wieży obronnej. Fundamenty są zagłębione na ok. trzy metry i były otoczone oskarpowanym stokiem, ponadto odnaleziono liczne zniszczone miejsca pochówków. Średnica fundamentów to 515-525 cm, czyli 9 łokci, co pozwala datować czas budowy na ok. 1300-1320 rok. Opierając się na wynikach badań naukowych Mykoła Bandriwśkij i Iwan Mohytycz rozróżnili trzy etapy budowy. Pierwszym była budowa sześciokątnej wieży z cegły i kamienia, która powstała w XIII-XIV wieku, została ona uszkodzona lub zniszczona na skutek działań wojennych. Drugim, który miał miejsce ok. XVII wieku było przystosowanie ruiny do stworzenia na jej podwalinach kaplicy o kształcie rotundy. Prawdopodobnie w tym czasie teren otaczający powstają kaplicę stał się również miejscem pochówków. Jako trzeci etap wskazuje się moment zburzenia ok. 1870 drewnianej cerkwi, która stała przy ulicy Łyczakowskiej (obecnie stoi tam kościół Matki Boskiej Ostrobramskiej). Była to świątynia parafialna dla wiernych z Krzywczyc, aby dostosować rotundę do funkcji parafialnych do sześciokątnej rotundy dobudowano absydę. Zwiększeniu znaczenia cerkwi towarzyszyło nadanie obecnego patrona, wezwanie to nosiła wcześniej zburzona cerkiew przy ulicy Łyczakowskiej. Bibliografia Бандрівський М. С. "Оборонна вежа у Кривчицях". „Галицька брама”, 12/1996 c. 5 /j.ukr./; Бандрівський М. С. "Оборонна вежа в Кривчицях поблизу Львова", Вісник інституту "Укрзахідпроектреставрація" № 6/1997 c. 114-118 ISBN 966-95066-0-3 /j.ukr./.
Свети Андрей (Клепаров)

„Свети Андрей“ (на украински: Церква святого Андрія) е гръкокатолическа църква в район Клепалов на град Лвов, Украйна. Храмът се намира на улица „Варшавска“, №38. Дълго време гръкокатолиците от Лвов нямат собствена църква и са енориаши към църквата „Параскева Пятница“. В началото на 20 век е постигнато споразумение с местните римокатолици за изграждане на общ храм за редуващи се служби. През 1908 г. е осветена общата църква „Божията майка на Светата Розария“, но гръкокатолиците не са допуснати. Обществото реши да построи нова църква. Набирането на средства започва през 1910 г., но е прекъснато от Първата световна война. Строителството, по проекта на Сергей Тимошенко, започва едва през 1926 г. и продължава до 1932 г. Църковните кръстове и камбаната са осветени от лвовския епископ Иван Бучко. Интериорът съдържа петредов иконостас, рисуван от Антон Манастирски. На 16 ноември 1936 г. храмът е осветен. Няколко години по-късно Клепаров е отделен в отделна енория. Източници Литература Криса Л. Салагай Б. Храми Львова. Фотоальбом. – Львів: Астрон, 2001. – С. 118. ((uk))
Cerkiew św. Andrzeja (Kleparów)

Cerkiew św. Andrzeja we Lwowie – greckokatolicka cerkiew położona przy ulicy Warszawskiej 38 we Lwowie, w dzielnicy Kleparów. Do początku XX wieku grekokatolicy z Kleparowa nie posiadali własnej cerkwi, dzielnica podlegała cerkwi św. Paraskiewy. W pierwszych latach XX wieku porozumieli się z miejscowymi wyznawcami obrządku rzymskokatolickiego w sprawie budowy wspólnej świątyni, w wyniku ówczesnych ustaleń wybudowano kościół Matki Bożej Werweckiej (obecnie cerkiew św. Jana Chrzciciela we Lwowie). Konsekracja miała miejsce w 1908 r., jednak mimo wcześniejszych postanowień nowa świątyni została przekazana wiernym kościoła rzymskokatolickiego. W związku z tym grekokatolicy postanowili wybudować własną świątynię, zbiórka środków rozpoczęła się w 1910 r. i trwała z przerwą podczas I wojny światowej do 1926 r. Wówczas rozpoczęto budowę cerkwi według projektu Serhija Tymoszenki, poświęcenia budynku i dzwonów dokonał biskup lwowski Iwan Buczko w 1932 r. Wnętrze zdobi pięcioczęściowy ikonostas, który został stworzony przez Antina Manastyrskiego. Jego uroczyste poświęcenie miało miejsce razem z konsekracją w dniu 16 listopada 1936 r. Bibliografia Криса Л. Салагай Б. Храми Львова. Фотоальбом. Lwów: Астрон, 2001, s. 118. (ukr.) Власенко В. М. Сергій Тимошенко — архітектор і політик. „Сумський історико-архівний журнал”, 2-3, s. 33, 2007. (ukr.)
Церковь Святого Андрея (Клепаров)

Церковь святого Андрея — грекокатолический храм во Львове в местности Клепаров на улице Варшавской, 38. Грекокатолики Львова долго не имели собственной церкви и принадлежали к приходу при удаленной церкви Параскевы Пятницы. В начале XX века была достигнута договоренность с местными римокатоликами о строительстве общего храма для поочередных богослужений. В 1908 году общий храм Матери Божьей Святого Розария был освящен, однако грекокатоликов к нему не допущено. Обществом было принято решение построить церковь. Сбор средств начался в 1910 году, но был прерван Первой мировой войной. Строительство по проекту Сергея Тимошенко начато только в 1926 году и продолжалось до 1932. Церковные кресты и колокол освятил львовский епископ Иван Бучко. В интерьере размещён пятирядний иконостас, написанный Антоном Манастырским. 16 ноября 1936 года храм освящен. Через несколько лет Клепаров было выделено в отдельный приход. Примечания Источники Криса Л. Салагай Б. Храми Львова. Фотоальбом (укр.). — Львів: Астрон, 2001. — С. 118.
Церква святого Андрія (Львів, Клепарів)

Церква святого Андрія — чинний храм Української греко-католицької церкви у Львові. Розташування Церква святого Андрія розташована у місцевості Клепарів, на вулиці Варшавській, 38. Історія Греко-католики Львова протягом тривалого часу не мали власної церкви і належали до парафії при віддаленій церкві Параскеви П'ятниці. На початку XX століття було досягнуто домовленості з місцевими римо-католиками про будівництво спільного храму для почергових відправ. 1908 року спільний храм Матері Божої Вервичкової освячено, але греко-католиків до нього не допущено. Громадою прийнято рішення збудувати власну церкву. Збір коштів розпочато 1910 року, але перервано через початок першої світової війни. Будівництво за проєктом Сергія Тимошенка розпочато лише 1926 року і тривало до 1932 року. Церковні хрести та дзвін освятив львівський єпископ Іван Бучко. В інтер'єрі розміщено п'ятирядний іконостас, написаний Антоном Манастирським. 16 листопада 1936 року храм освячено. Через кілька років Клепарів було виділено в окрему парафію. У церкві зберігається писана копія «Милятинського Спаса» датована XIX століттям. Світлини Примітки Джерела Криса Л., Салагай Б. Храми Львова. Фотоальбом. — Львів : Астрон, 2001. — С. 118. Софія Легін. Історія зведення церкви св. Андрія Первозванного на Клепарові. photo-lviv.in.ua. Фотографії старого Львова. Архів оригіналу за 8 лютого 2023. Процитовано 25 червня 2023.
Церква Святого Володимира (Кропивницький)

Церква Святого Володимира (Свято-Володимирська церква) — храм ПЦУ у місті Кропивницький, міська культова та історико-архітектурна пам'ятка. Загальна інформація Церква Святого Володимира у Кропивницькому розташована в центральній частині міста, але водночас у затишній місцині за адресою: вул. Арсенія Тарковського, буд. 73/5, Кропивницький—25006, Україна. Час богослужінь: неділя, свята — 9.00; субота, навечір'я свят — 17.00. Настоятель — прот. Йосиф Дрекало. Тривалий час церква перебувала у напівзруйнованому стані. З історії храму У 1795 році в Єлисаветграді на місці старої дерев'яної каплиці наприкінці сучасної вулиці Пашутіна, почалося будівництво нового храму, який був освячений 13 липня 1826 року в ім'я Покрови Пресвятої Богородиці. Проте відразу після освячення храм був закритий, оскільки місцеві віряни, для яких він зводився, відмовилися здійснювати у ньому єдиновірські служби. Лише 1847 року місцеві віряни погодилися прийняти священика, але за умови вільного вибору його ними. Священика запросили здалеку — з міста Обоянь (тодішня Курська губернія), і таким чином служби розпочалися в храмі лише 1 листопада 1847 року. У радянський період храм був закритий, а у відновленій після II Світової війни будівлі впродовж тривалого часу розміщувався клуб працівників торгівлі. У серпні 1996 року приміщення церкви міська влада передала православній громаді. Нині (2000-ні) у храмі діє Церква Святого Володимира (Свято-Володимирська церква) ПЦУ. Будівля церкви, що є історико-архітектурною пам'яткою, перебувала в загрозливому напівзруйнованому стані, проте міська влада, готуючись до відзначення 250-ліття міста (2004 рік) не виділила кошти на відновлювальні роботи. Виноски Джерела і посилання Свято-Володимирська парафія міста Кропивницького Згривець Ірина Історія храмів Кіровограда на www.gorod.kr.ua (Кіровоград. Міський інформаційний сайт). Кіровоград, вересень 2007 року на приватному сайті подорожей Україною Сергія Клименка (укр.) (рос.) (англ.)
Георгіївська церква (Гребінка)

Георгіївська церква — храм в місті Гребінка Полтавської області. Історія На місці сучасної церкви на початку XVII століття знаходилась дерев'яна церква, збудована коштом лубенського полковника Леонтія Свічки. В 1810 році замість неї була зведена вже кам'яна церква поміщиком І.А.Горбовським, яка вирізнялась своєрідною кладкою та оздобленням. Храм був зруйнований в 1930-ті роки радянською владою. За відсутності церкви міщани відвідували інші храми області, а пізніше створили молитовний будинок і збирали кошти на будівництво власної церкви. В 1990-их роках був закладений підмурок, і одразу до Гребінки був направлений священик Стефан Худик, який закінчив духовну семінарію в Загорську та служив у Свято-Макаріївському кафедральному соборі Полтави та парафії Великобагачанського району. Церква будувалась за рахунок допомоги місцевих підприємств та організацій всього району, окрім того пожертвування виділяли і самі парафіяни. Коли закінчення підходило кінця 11 листопада 1996 року на 11-ій позачерговій сесії районної ради було прийняте рішення передати храм та господарські споруди у комунальну власність. Відкриття церкви відбулось 13 вересня 1998 року. Вона була освячена та проведена відповідна літургія. В освячені брали участь митрополит Полтавський та Кременчуцький Феодосій, митрофорні протоєреї Полтави, священнослужителі окружних парафій, хор Свято-Макаріївського кафедрального собору, гості міста. Іконостас церкви виготовлений коштом благодійника Григорія Ковальова навесні 2001 року, про що вказує іменна табличка. Посилання На сайті міста grebenka.com (є фотогалерея) [Архівовано 31 грудня 2011 у Wayback Machine.] На сайті міста grebinka.net
Церква святого Димитрія Солунського (Новики)

Церква святого Димитрія Солунського — православна церква в селі Новики Збаразького району, Тернопільщина. Побудована у 1907—1909 роках і названа на честь великомученика Димирія Солунського. Належить до Тернопільської єпархії Православної церкви України. Історія церкви На місці храму колись стояла стара дерев'яна церква. У 1907 році почалося будівництво нової кам'яної церкви, яке закінчилося 1909 року. Спершу за проєктами архітекторів церква мала мати 5 куполів, після смерті головного архітектора проєкт був змінений і на сьогодні на ній 2 куполи. Під час другої світової війни, в березні 1944 року[джерело?], коли радянські війська визволяли село від німецьких військ, пострілом радянського танку був зруйнований купол церкви. Ікони, чашу, кадила, Євангеліє, фелони, хоругви люди забрали до своїх домівок. У 1961 році на свято св. Трійці радянська влада закрила храм. Навесні 1989 року мешканці села почали відновлювати церкву; були відреставровані стіни будівлі та виготовлений новий купол. 8 листопада 1989 року у храмі відслужили першу Божественну Літургію. У 2006 році церква була розписана. Біля входу до церкви знаходиться дзвіниця з образом великомучиника Димитрія Солунського. На подвір'ї церкви колись знаходився старий цвинтар, який існував ще до 1909 року і досі тут збереглися колишні могили з кам'яними фігурами і хрестами[джерело?]. За час існування в церкві вели Богослужіння багато священиків: Чубатий, Оршак, Аліськевич, Васильків, Решетуха, Огороднік. Протягом останніх 20-ти років настоятелем храму є о. Володимир Борис[джерело?]. Парохи о. Володимир Борис (з 1989). Джерела с. Новики. Храм святого великомученика Димитрія Солунського // Храми Української Православної Церкви Київського патріархату. Тернопільщина / Автор концепції Куневич Б.; головний редактор Буяк Я.; фото: Снітовський О., Крочак І., Кислинський Е., Бурдяк В. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2012. — С. 171. : іл. — ISBN 978-966-2061-24-6. Максим Герасимюк 100-чя храму св. вмч. Димитрія Солунського // Сайт Тернопільської єпархії, 11.11.09 Посилання Церква св. Димитрія Солунського в Новиках[недоступне посилання з липня 2019] (фото) Церква св. Димитрія Солунського в Новиках[недоступне посилання з липня 2019] (фото)
Церква Святого Дмитрія Солунського (Самійличі)

Церква Святого Димитрія Солунського — православний (ПЦУ) храм в селі Самійличі Шацького району Волинської області. У 2007 році єпископ Луцький і Волинський УПЦ КП Михаїл освятив новозбудований храм і разом із настоятелем священиком Михайлом Цвинкилевичем і духовенством Шацького й Любомльського деканатів відслужив першу Літургію. Самійлицьку церкву було зведено не тільки коштами громади, а й стараннями добродійників, тож владика нагородив їх: Петра Федонюка — за дорученням Патріарха Філарета — орденом Архістратига Михаїла, благословенними грамотами — голову райдержадміністрації Леоніда Кислюка, Адама Кущика, Михайла Федуна, Валерія Гінайла, Миколу Кузьмича, хор парафії. Згадали добрим словом і покійного Степана Іванісіка, який допомагав будматеріалами. Джерела НЕБО НА ЗЕМЛІ[недоступне посилання з липня 2019]
Cerkiew św. Luigiego Orione we Lwowie

Cerkiew św. Luigiego Orione – greckokatolicka cerkiew przy ulicy Abrahama Lincolna 12 we Lwowie, w dzielnicy Zamarstynów, w rejonie szewczenkowskim. Budowę świątyni zainicjowało dwóch włoskich misjonarzy z Włoch (E. Montanari i M. Cattelan) ze zgromadzenia Orionistów, którzy od 2001 pracują na Ukrainie. Cerkiew zaprojektował w latach 2006-2007 Mykoła Rybenczuk i jego pracownia architektoniczna "Symetria", inżynierem projektu był Wołodymyr Sivers. Budowa trwała rok i została ukończona w 2008, w jednym budynku znajduje się część sakralna i oratorium. Ogólna kubatura budynku wynosi 3775 m³, a powierzchnia całkowita 440 m³. Głównym elementem formującym bryłę świątyni jest sposób uformowania dachu, który poprzez swoją asymetrię ma nawiązywać do dominującego w krajobrazie dzielnicy Wysokiego Zamku. Dla stworzenia atmosfery domowego zacisza wyeksponowano okapy, które zdaniem projektanta przypominają dachy wiejskich cerkiewek. Świątynia ma stanowić zaczątek zespołu budynków sakralnych i użytkowych, ma on zajmować teren pod którym biegnie kolektor, w którym płynie Pełtew. Dzieli on działkę na dwie części i wyznaczony przez niego pas nie może zostać zabudowany. Architektura Dominantę wnętrza stanowi ikonostas złożony z czterech dużych ikon napisanych w stylu bizantyjskim przez Ljubomyra Medwyda, przedstawiają one św. Piotra, Bogurodzica, Jezusa Chrystusa i św. Luigiego Orione. Z tyłu za ikonostasem znajduje się krucyfiks stworzony w podobnym style, przez tego samego autora. Poza ikonostasem w cerkwi znajduje się statuetka Matki Bożej przywieziona w 2010 z Brazylii, zawierająca relikwię św. Luigiego Orione. Cerkiew jest siedzibą parafii Opatrzności Bożej. Bibliografia Пастернак О. Модерна каплиця — на честь італійського святого, Леополіс (додаток до газети Високий замок) № 21 (143), 28 травня 2009 c. 6; Пастернак Б. До Львова прибула статуетка Матері Божого Провидіння, Леополіс (додаток до газети Високий замок) № 10 (183), 4 березня 2010 c. 5; Медвідь Л. Непросте повернення традицій у сучасність, Є № 2, 2009 c. 10, 11; Рибенчук М. Оріоністська церква у Львові, Art+construction № 2-3, 2009 c. 138-141; Рибенчук О. Греко-католицька церква св. Луїджі Оріоне у Львові Є № 2, 2009 c. 12, 13.
Церква святого Луїджі Оріоне

Церква святого Луїджі Оріоне — чинна церква отців оріоністів УГКЦ у Львові, в місцевості Замарстинів на вул. Лінкольна, 12. Історія Освячений 24 травня 2009 року. Ініціаторами будівництва стали італійські священики Еджідіо Монтанарі та Морено Каттелан — члени згромадження Оріоністів, котрі прибули з Італії і від 2001 року працюють в Україні. Архітектура Будівля, спроєктована архітектурною фірмою «Симетрія» у 2006—2007 роках, збудована у 2007—2008. Керівник проєкту — Микола Рибенчук, інженер-конструктор — Володимир Сіверс. Загальна площа 440 м², будівельний об'єм 3775 м³. В одному блоці поєднано церкву і ораторію (універсальне приміщення для проведення молодіжного дозвілля). Головним формотворчим елементом споруди є дах, котрий своїми плавними асиметричними обрисами повторює основну домінанту на горизонті тієї місцевості — гору Високий замок. Для створення затишної атмосфери дах має великі звиси, як у церквах «хатнього» типу. Його форма також враховує потоки вітрів, через що сніг не затримується на ньому. У конструкції застосовано 15 однакових шпренгельних ферм, встановлених під різними кутами. Будівля задумана як частина майбутнього комплексу громадських і сакральних споруд. Особливістю і проблемою для розпланування усього комплексу є охоронна зона підземного колектора ріки Полтви, котра ділить ділянку надвоє і займає значну частину площі. За нормами ця зона залишатиметься незабудованою. У церкві знаходиться іконостас з чотирма великими іконами, котрі написав у модернізованому візантійському стилі, львівський живописець Любомир Медвідь. Це послідовно (з ліва на право): святий Петро, Богородиця-Одигітрія, Христос-Пантократор, святий Луїджі Оріоне. Вище, за іконостасом розміщено розп'яття, виконане в техніці олійного живопису тим самим автором. Ліворуч від іконостасу знаходиться статуетка Матері Божої — реліквія, визнана церквою чудотворною і пов'язана зі святим Луїджі Оріоне, привезена 2010 року з Бразилії. При церкві створено парафію Божого Провидіння. Діють курси для аніматорів, курси танців, а також майстерня для осіб з особливими потребами і катехитична школа Святого Миколая. 8 листопада 2014 року у Львові відбулось урочисте відкриття нової обителі отців Оріоністів — монастиря Святих апостолів Петра й Андрія. Світлини Примітки Джерела Пастернак О. Модерна каплиця — на честь італійського святого // Леополіс (додаток до газети Високий замок). — 28 травня 2009. — № 21 (143). — С. 6. Пастернак Б. До Львова прибула статуетка Матері Божого Провидіння // Леополіс (додаток до газети Високий замок). — 4 березня 2010. — № 10 (183). — С. 5. Медвідь Л. Непросте повернення традицій у сучасність // Є. — 2009. — № 2. — С. 10—11. Рибенчук М. Оріоністська церква у Львові // Art+construction. — 2009. — № 2—3. — С. 138—141. Рибенчук О. Греко-католицька церква св. Луїджі Оріоне у Львові // Є. — 2009. — № 2. — С. 12—13.
Église Saint-Michel de Tchornoholova

L'église Saint-Michel de Tchornoholova (ukrainien :Свято-Миколаївська церква (Чорноголова)) est classée comme monument national ukrainien et au Patrimoine mondial de l'UNESCO. Elle est située à Tchornoholova en Ukraine. C'est une église en bois du parc national de l'Ouj. Bâtie à l'écart de la route, l'église est à la confluence de deux ruisseaux sur une hauteur qui domine le paysage. Son architecture est de style baroque en un nef unique avec un clocher qui surplombe l'entrée elle date de 1751. Elle possédait auparavant trois pointes de style boyko en épicéa et datait du XVIIe siècle, le sol est typique de celui qui était dans les tentes d'habitation. Voir aussi Notes et références Articles connexes Art ukrainien. Culture ukrainienne. Liste des musées d'art en Ukraine. Liens externes Portail du catholicisme Portail de l’Ukraine