NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Donetsks regionala dramatiska teater

Donetsks regionala dramatiska teater (ukrainska: Донецький обласний драматичний театр, ryska: Донецкий областной драматический театр) var en teater i Mariupol i södra Ukraina. Den öppnade i november 1960. Byggnaden förstördes under Rysslands invasion av Ukraina den 16 mars 2022. Historia Den första teatergruppen uppträdde i Mariupol år 1847. År 1878 uppträdde den första professionella teatergruppen, vilket finansierades av Vasilij Sjapovalov, som hyrt ett rum för teatern. Han finansierade även en konserthall benämnd Vinterteatern. Mariupols statliga ryska musik- och dramateater grundades i november 1936, men stängdes redan år 1947. Den nya teatern började byggas 1959 och kallades då Donetsks akademiska regionala dramatiska teater. Den ligger på den tidigare platsen för Maria Magdalena-kyrkan, som invigdes 1897 och revs under Stalintiden i början på 1930-talet. Under mellantiden var platsen ett sovjetiskt torg med en fontän. Mariupol ligger i Donetsk oblast (inte i staden Donetsk), vilket är orsaken till namnet. Byggnaden Donetsks regionala dramatiska teater ritades av arkitekterna A. Krylov och S. Malysjenko och uppfördes av sten från staden Inkerman på Krim i klassicistisk stil. Fasaden pryds med skulpturer av metallarbetare och bönder, som utgör de huvudsakliga yrkena i Azovregionen. Ödeläggelse 2022 Teatern förstördes den 16 mars 2022. Stadens myndigheter angav den 25 mars att omkring 300 personer uppskattades ha omkommit inne i den förstörda byggnaden. Den 4 maj 2022 presenterades en granskning gjord av Associated Press som uppskattar antalet dödsoffer till 600. Ryska media hävdar att ryssland inte låg bakom bombningen, utan att denna utförts av Azovbataljonen. De nekar till att luftangrepp utförts i samband med ödeläggelsen, och hävdar istället att Azovbataljonen sprängt bort de övre våningarna av teatern. Den 13 april 2022 publicerade OSCE en rapport där man angav följande: I AP:s granskning i maj 2022 anges: Den 23 december 2022 revs det som ännu stod kvar av teatern. Den 15 mars 2023 fastslog FN:s Human Rights Council genom "the Independent International Commission of Inquiry on Ukraine" i en rapport att angreppet mot teatern var "indiscriminate" och att den ryska armén "failed to take feasible precautions to verify whether civilians were present". Bildgalleri Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Donetsk regionala dramatiska teater.﻿
Musée des Beaux-Arts de l'oblast de Donetsk

Le musée des Beaux-Arts de l'oblast de Donetsk (en russe : Донецкий областной художественный музей) est un des musées les plus riches de l'Ukraine, situé dans la ville de culture Donetsk. Il a été lauréat du concours régional du festival du Scythe d'or (ru) en 1999, destiné à mettre en valeur les potentialités culturelles, sportives et industrielles de la ville et de la région de Donetsk. La crise ukrainienne de 2014 et la sécession du Donbass qui a suivi rendent la gestion du musée difficile. Les autorités ukrainiennes ont déplacé l'adresse du musée vers une filiale située dans une région qu'elle contrôle à Prelestnoe. Histoire Le musée s'est ouvert le 23 septembre 1939 comme musée d'art figuratif. En 1941 il a cessé d'exister durant la Grande Guerre patriotique de 1941 à 1945. Puis à partir de 1958 un département des beaux-arts a été créé du nom de musée de Stalino (ancien nom de la ville de Donetsk), et à partir de 1960 une galerie de tableaux du nom de Staline et enfin, en 1965, le musée est devenu le musée des Beaux-Arts de Donetsk. Le musée possède aujourd'hui une collection de plus de 15 mille tableaux, dessins, sculptures, objets décoratifs. On trouve dans les collections des maîtres ukrainiens, russes et étrangers du XVIe au XXe siècle ainsi que des pièces de l'antiquité. Dans l'exposition permanente du musée on trouve des œuvres des peintres suivants: Ivan Aïvazovski, Fiodor Vassiliev, Alexandre Benois, David Bourliouk, Viktor Vasnetsov, Véra Goloubkina, Igor Grabar, Gerard Dou, Oreste Kiprensky, Piotr Kontchalovski, Alexeï Korine, Vassili Polenov, Alexeï Savrassov, Valentin Serov, Vassili Sourikov, Robert Falk, Ivan Chichkine, Tatiana Iablonskaïa. Oreste Kiprensky. Zinaïda Serebriakova Constantin Kryjitski Sergueï Vassilkovski Sergueï Svetoslavski Jacopo Amigoni Fiodor Vassiliev Le musée disposait avant la guerre du Donbass, d'une filiale dans le village de Prelestnoe dans l'oblast de Donetsk raïon de Slaviansk : le musée d'architecture populaire, de la vie quotidienne et de réalisations par des enfants . Les autorités ukrainiennes ont réenregistré le musée de Donetsk à l'adresse de cette filiale située hors de la zone de la république populaire de Donetsk. Sculptures dans les collections du musée Dans sa collection le musée possède environ 40 sculptures de Nikolaï Yacinenko (ru) réalisées de 1973 à 1991. Galerie de tableaux sur commons Картины из собраний Донецкого областного художественного музея Références Bibliographie (ru) Galine Tchoumak/Чумак, Галина Владимировна, « Донбас музейний », 4-6, Український світ,‎ 2005, p. 22-23. Liens externes « Site officiel ОФИЦИАЛЬНЫЙ САЙТ » [archive du 19 novembre 2010] « Musée des Beaux-Arts/Художественный музей » [archive du 27 novembre 2012] « Comment Brodski nous a offert quelques peintures/Kак Бродский нам немножко искусства подарил » [archive du 27 novembre 2012] [vidéo] « Картины Пикассо съедает грибок! », sur YouTube ([ТРК Юнион]) [vidéo] « Искусству тесно », sur YouTube ([ТРК Юнион]) (uk) http://www.dohm-ua.info/ Portail de la culture russe Portail de la peinture Portail des musées Portail de l’Ukraine
Donieckie Muzeum Sztuki

Regionalne Muzeum Sztuki w Doniecku – muzeum sztuki w Doniecku, założone w 1939, pod obecną nazwą od 1965 roku. Jest jednym z najważniejszych muzeów sztuki na Ukrainie. Zbiory Kolekcje muzeum zawierają ok. 15 tysięcy obrazów, szkiców, rzeźb i wytworów sztuki użytkowej, twórców ukraińskich, rosyjskich, zachodnioeuropejskich oraz antycznych. Galeria malarstwa Główna ekspozycja muzeum to galeria malarstwa od XVIII wieku. Znajdują się w niej obrazy m.in. następujących twórców. Iwan Ajwazowski, Lazurowa Grota, Chmury na cichym morzem, Morski pejzaż. Koktebel Jacopo Amigoni, Portret ślepca w czerwonym Marcello Bacciarelli Robert Falk, Dziewczynka z papugą Aleksander Grebnew Aleksander Kiseljew Aleksiej Koryn Boris Kustodijew, Sianokosy, Wyjście cara Iwana Groźnego Dmitrij Lewicki Konstantin Makowski, Czarka miodu Zinajda Serebriakowa, Portret Eleny Lanceray Wasilij Surikow, Portret artysty Ignatija Kraczkowskiego Iwan Szyszkin, Brzozowy las, Wieczór, Chatka w lesie Sergij Wasilkiwski, Jarmarka Sergiej Zarianko Wybrane dzieła Linki zewnętrzne Informacja o Muzeum w języku angielskim
Донецький планетарій

Донецький планетарій — цифровий повнокупольний планетарій, розташований в Донецьку біля скверу «Сокіл». Планетарій був відкритий у 1962 році і спочатку розташовувався в іншій, меншій будівлі. У 2008 році планетарій переїхав до нової будівлі, обладнаної цифровою проєкційною системою, ставши першим в Україні цифровим планетарієм. Історія Будівля в Київському Районі Перша будівля планетарію була збудована в Донецьку в лютому 1962 року за ініціативи професора Дмитра Оглобліна. Планетарій знаходився в Київському районі на вул. Артема, 165. Апарат планетарію «Малий Цейс» був оптико-механічним. 17 лютого 1962 року професор Сергій Костянтинович Всехсвятський прочитав у планетарії першу публічну лекцію з астрономії. В 1990 в обсерваторію проникли вандали і зламали обладнання. Будівля біля скверу «Сокіл» Нова будівля була збудована у Ворошиловському районі Донецька біля обласного Палацу дитячої та юнацької творчості та скверу «Сокіл». Відкриття будівлі відбулося 30 серпня 2008 року в межах святкування Дня міста. На відкритті були присутні мер Донецька Олександр Лук'янченко, космонавт Олександр Волков, телефоном з борту МКС виступив її командир Сергій Волков. 15 квітня 2011 року Донецька міська рада присвоїла планетарію ім'я льотчика-космонавта Георгія Берегового, уродженця Донецької області. 10-11 грудня 2022 року планетарій зазнав пошкоджень від обстрілів. Технічні характеристики Планетарій знаходиться у двоповерховій будівлі загальною площею близько 700 м2, побудованій ТОВ «Донбаська інвестиційно-будівельна компанія». На проект було витрачено загалом 25 мільйонів гривень. Планетарій має залу на 88 місць діаметром 12 метрів. Примітки Посилання Сайт цифрового Донецкого планетария. Архів оригіналу за 2 грудня 2012. Донецкий планетарий. Архів оригіналу за 2 грудня 2012. Донецкий планетарий готовится к переезду. Архів оригіналу за 2 грудня 2012. Новый планетарий откроется в Донецке 30 августа.: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) В Донецке откроют планетарий стоимостью 25 млн грн. В Донецке откроют цифровой планетарий. Такого в Украине ещё нет. Архів оригіналу за 4 березня 2016. Процитовано 1 вересня 2008. Донецкий планетарий., infodon.org.ua (Перевірено 19 березня 2009) Оборудование донецкого планетария. Марсианские хроники на Ветке. Планетарий. Архів оригіналу за 10 лютого 2013. Процитовано 11 січня 2011. Сайт Натальи Григорьевны Сидоренко, внештатного лектора первого донецкого планетария. Архів оригіналу за 2 грудня 2012. Илья Шумило — планетный мечтатель. Сайт компании Литер.
Донецьке художнє училище

Донецьке художнє училище є державним вищим навчальним закладом, заснованим 1978 року. Функціонує в системі Міністерства культури та мистецтв України, підпорядковане Управлінню культури Донецької обласної державної адміністрації. 1999 року училище пройшло акредитаційну експертизу і було акредитовано за статус вищого навчального закладу 1-го рівня. Практично за 24 роки свого існування навчальний заклад підготував близько 1000 художників-оформлювачів, живописців, викладачів образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва. Училище готує фахівців для роботи в різних сферах художньої діяльності: станкового живопису, станкової графіки, кераміки, промисловому та графічному дизайні, художньому моделюванні одягу. Училище — єдиний в Донецькому регіоні навчальний заклад, що готує фахівців промислової графіки та реклами, а також викладачів для шкіл мистецтв та художніх шкіл. Випускники ефективно працюють на підприємствах, установах багатьох сфер промисловості, в культурних організаціях, загальноосвітніх та спеціальних навчальних закладах. Педагогічний колектив училища складається з випускників, які навчались колись тут, а також випускників вищих навчальних закладів III — IV рівнів акредитації України та інших країн. В училищі працюють викладачі — члени Національної Спілки художників України: Григорій Тишкевич, Євген Орликов, Георгій Беро, А. Полоник, Володимир Рязанов, Наталія Пензіна, Володимир Шендель, Олена Будовська, Дереза Вікторія Володимирівна. Поштова адреса: 83062, м. Донецьк, вул. Ткаченко,96 Посилання Сайт Донецького художнього училища Донецьке художнє училище Донецьке художнє училище [Архівовано 27 серпня 2012 у Wayback Machine.]
Dorohytschiwka

Dorohytschiwka (ukrainisch Дорогичівка; russisch Дорогичевка/Dorogitschewka, polnisch Drohiczówka) ist ein Dorf im Rajon Salischtschyky der Oblast Ternopil im Westen der Ukraine. Die Ortschaft liegt etwa 77 Kilometer südlich der Oblasthauptstadt Ternopil und 28 Kilometer nordwestlich der Rajonshauptstadt Salischtschyky am Ufer des Flusses Krynyzja (Криниця). Am 17. Dezember 2017 wurde das Dorf zum Zentrum der neugegründeten Landgemeinde Dorohytschiwka (Дорогичівська сільська громада Dorohytschiwska silska hromada). Zu dieser zählen auch noch die 4 Dörfer Chmelewa (Хмелева), Lytjatschi (Литячі), Schutromynzi (Шутроминці) und Swerschkiwzi (Свершківці), vorher bildete es die gleichnamige Landratsgemeinde Dorohytschiwka (Дорогичівська сільська рада/Dorohytschiwska silska rada) im Nordwesten des Rajons Salischtschyky. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der Siedlungsgemeinde Towste. Am 17. Juli 2020 wurde der Ort Teil des Rajons Tschortkiw. Der Ort wurde 1544 zum ersten Mal erwähnt und lag zunächst in der Adelsrepublik Polen-Litauen, Woiwodschaft Podolien als Teil der Adelsrepublik Polen. Von 1772 bis 1918 gehörte er, mit Unterbrechung zwischen 1810 und 1815, als Teil des Tarnopoler Kreises an Russland abgetreten werden musste, unter seinem polnischen Namen Drohiczówka zum österreichischen Galizien (bis 1918 dann im Bezirk Zaleszczyki). Nach dem Ende des Ersten Weltkrieges kam der Ort zu Polen (in die Woiwodschaft Tarnopol, Powiat Zaleszczyki, Gmina Drohiczówka), wurde im Zweiten Weltkrieg ab September 1939 von der Sowjetunion und dann ab Sommer 1941 bis 1944 von Deutschland besetzt, hier wurde der Ort in den Distrikt Galizien eingegliedert. Nach dem Ende des Krieges wurde der Ort der Sowjetunion zugeschlagen, dort kam das nunmehr Dorohytschiwka genannte Dorf zur Ukrainischen SSR und ist seit 1991 ein Teil der heutigen Ukraine. Weblinks Eintrag zum Ort in der Enzyklopädie der Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR (ukrainisch) Drohiczówka. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 2: Derenek–Gżack. Sulimierskiego und Walewskiego, Warschau 1881, S. 149 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Dorohychivka

Dorohychivka (Ukrainian: Дорогичівка) is a village in Tovste settlement hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention is from 1544. After the liquidation of the Zalishchyky Raion on 19 July 2020, the village became part of the Chortkiv Raion. In the late 19th century, when the village was known by its Polish name Drohiczówka, a lime works (Kalkbrennereien) operated there, owned by Leont. Wybrzenowski, as recorded in the Galicia Business Directory of 1891. Jewish community According to Where Once We Walked: A Guide to the Jewish Communities Destroyed in the Holocaust (2002), Dorohychivka (Polish: Drohiczówka) was home to a Jewish community prior to the Second World War. This community, like many others in the region, was destroyed during the Holocaust. Archival records further document individual Jewish residents of Dorohychivka. For example, Chajm Skalka (later known as Herman Skalka) emigrated from Drohiczówka in 1904 at the age of 15, according to the Hamburg Passenger Lists. He later established himself as a grocer in Brooklyn, New York. Religion Church of the Blessed Virgin Mary (1818; brick, OCU; 1999; brick, UGCC). References Sources (in Ukrainian) Бігус М., Тимчасюк І., Дорогичівка // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2004, V. 1: А—Й, S. 523. — ISBN 966-528-197-6. "Drohiczówka". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 2. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1881. p. 149.
Drohiczówka

Drohiczówka (ukr. Дорогичівка, Dorohycziwka) – wieś w rejonie czortkowskim obwodu tarnopolskiego, założona w 1544 r. W II Rzeczypospolitej miejscowość była siedzibą gminy wiejskiej Drohiczówka w powiecie zaleszczyckim województwa tarnopolskiego. Wieś liczy 880 mieszkańców. Przypisy Linki zewnętrzne Drohiczówka na stronie Rady Najwyższej Ukrainy. (ukr.) Drohiczówka, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. II: Derenek – Gżack, Warszawa 1881, s. 149 .
Dorohîcivka, Zalișciîkî

Dorohîcivka (în ucraineană Дорогичівка) este o comună în raionul Zalișciîkî, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația comunei Dorohîcivka era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Дорогичевка

Дорогичевка (укр. Дорогичівка) — село в Толстенской поселковой общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Село основано в 1544 году. До 2020 года входило в Залещицкий район. Код КОАТУУ — 6122083001. Географическое положение Село Дорогичевка находится на правом берегу реки Криница, которая через 5 км впадает в Днестр. На расстоянии в 1,5 км расположено село Хмелева. Население Население по переписи 2001 года составляло 880 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа. Дом культуры. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Примечания
Dorohów

Dorohów (ukr. Дорогів) – wieś na Ukrainie, w obwodzie iwanofrankiwskim, w rejonie iwanofrankiwskim (do 2020 w rejonie halickim). Przypisy Bibliografia Dorohów, nad rzeką Siwką, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. II: Derenek – Gżack, Warszawa 1881, s. 124 .
Dorohiv, Halîci

Dorohiv (în ucraineană Дорогів) este localitatea de reședință a comunei Dorohiv din raionul Halîci, regiunea Ivano-Frankivsk, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Dorohiv era vorbitoare de ucraineană (99,73%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Дорогов (Ивано-Франковская область)

До́рогов (укр. Дорогів) — село в Галичской городской общине Ивано-Франковского района Ивано-Франковской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 731 человек. Занимает площадь 14,974 км². Почтовый индекс — 77152. Телефонный код — 03431. Ссылки Дорогов на сайте Верховной рады Украины
Дорогів

До́рогів — село Івано-Франківському району Івано-Франківської області. Входить до складу Галицької міської громади. Розташування Дорогів — село, яке розкинулося на правому березі річки Сівки, притоки Дністра, за 17 км від Галича, за 16 км від залізничної станції Мартинів. Село автошляхом з'єднане з Бурштином, Войниловом, Калушем. Населення — 1075 осіб. Історія Поблизу Колодієва в кілька стародавніх курганів. Згадується 2 січня 1441 року у книгах галицького суду. У податковому реєстрі 1515 року в селі документується 2 лани (близько 50 га) оброблюваної землі. У реєстрі церков Войнилівського деканату на 4.03.1733 в Дорогові значиться церква Воскресіння Господнього, нова, священиком був Гаврило Чарнига, було 23 парафіян. У 1906 році тут відбувся сільськогосподарський страйк. В часи СРСР місцевий колгосп ім. Калініна спеціалізувався на виробництві молока. Сучасність В селі є середня школа, клуб, бібліотека, медпункт, магазин, ощадна каса. Згідно з затвердженим планом село перебудовується. Вже споруджено 260 житлових будинків. У 2019 р. збудовано амбулаторію. До 2020 року було підпорядковане Галицькому районові. З 2020 входить в Івано-Франківський район. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди Народилися Іван Павлович Синенко — сотник СБ Козій Дмитро Федорович (1894—1978) — український есеїст, літературознавець, редактор. Член ОУП «Слово». Воронка Омелян Петрович «Варяг» (*1917 — †15.07.1947) — керівник суспільно-політичної референтури Калуського окружного проводу ОУН. Померли Марійчин Андрій — «Тютюнник» — сотенний сотні «Вітрогони». Примітки Джерела Дорогів на сайті Верховної ради України
Dorofiivka, Ternopil Oblast

Dorofiivka (Ukrainian: Дорофіївка) is a village in Pidvolochysk settlement hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention of the village was in 1549. After the liquidation of the Pidvolochysk Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion Saint Paraskeva church (1938, brick), Roman Catholic chapel (1877, wooden). References Sources "Doroflówka". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 2. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1881. p. 123.
Dorofijówka

Dorofijówka – wieś na Ukrainie w rejonie tarnopolskim należącym do obwodu tarnopolskiego. Historia W przeszłości Dorofijówka była stannicą zamku w Tokach. Ludność w większości polska. W II Rzeczypospolitej w powiecie skałackim województwa tarnopolskiego. Stacjonowały tu jednostki graniczne Wojska Polskiego: we wrześniu 1921 w Dorofijówce wystawiła placówkę 2 kompania 23 batalionu celnego, a po 1924 w miejscowości stacjonowała strażnica KOP „Dorofijówka”. Przed 1939 ludność stanowili głównie Polacy. Mieszkańcy zachowywali tradycje rycerzy kresowych, w 1937 samorzutnie zorganizowano we wsi pluton Krakusów. Przed 1939 we wsi powstały: Dom Ludowy, organizacje Koło Gospodyń Wiejskich, Towarzystwo Szkoły Ludowej, Związek Strzelecki, zespół teatralny, chór mieszany czterogłosowy. W czasie okupacji niemieckiej Ukrainki Marija Pundik i Tekla Frankiw ukrywały we wsi Żyda Jurija Wainberga, za co w 2000 roku Instytut Jad Waszem uhonorował je tytułami Sprawiedliwych wśród Narodów Świata. W 1945 r. z rąk nacjonalistów ukraińskich z OUN - UPA zginęło tutaj 15 Polaków. Do 2020 w rejonie podwołoczyskim. Przypisy Linki zewnętrzne Doroflówka, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. II: Derenek – Gżack, Warszawa 1881, s. 123 . Dorofijówka na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Dorofiivka, Pidvolociîsk

Dorofiivka (în ucraineană Дорофіївка) este o comună în raionul Pidvolociîsk, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Dorofiivka era vorbitoare de ucraineană (99,38%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Дорофеевка (Тернопольская область)

Дорофеевка (укр. Дорофіївка) — село в Подволочисской поселковой общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Подволочисский район. Население по переписи 2001 года составляло 480 человек. Почтовый индекс — 47805. Телефонный код — 3543. Ссылки Дорофеевка на сайте Верховной рады Украины
Дорофіївка (Тернопільський район)

Дорофі́ївка — село в Україні, у Підволочиській селищній громаді Тернопільського району Тернопільської області. Розташоване на річці Збруч, на сході району. До 2015 центр сільради. До села приєднано хутори Гребля та Підлан. Від вересня 2015 року ввійшло у склад Підволочиської селищної громади. Населення — 456 осіб (2003). Історія Поблизу Дорофіївки виявлено археологічні пам'ятки черняхівської та давньоруської культур. Перша писемна згадка — 1571 як містечко Дорофієвець, власність Костянтина Острозького. 1572 Є. Гойському надано привілей на проведення ярмарків і торгів у Дорофіївці 1613 належало князям Вишневеньким. Діяло товариство «Просвіта». 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області», увійшло до складу Підволочиської селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Підволочиського району, село увійшло до складу новоствореного Тернопільського району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 523 особи, з яких 226 чоловіків та 297 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 480 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Пам'ятки церква святої великомучениці Параскеви П'ятниці (1938; кам'яна, ПЦУ), каплиця святого Станіслава Костки (1877; РКЦ, дерев'яна), «фігура» на честь скасування панщини (1890). Споруджено пам'ятник воїнам-односельцям, полеглим у Німецько-радянській війні (1985; скульптор Я. Мотика). Відомі люди Народилися Вернигора Вадим Васильович (1987—2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни 2014—2018, Андрій Жуковський (1889—1951) — адвокат, громадсько-політичний діяч, доктор права, Сатурнін Квятковський (1856—1902) — польський історик, член Історичного товариства у Львові, вчений-математик О. Іващук (нині працює в ТНЕУ ) Засновник клубу ФК Дорофіївка, заслужений громадський діяч Флінта А.Я. Примітки Джерела Петраш Б., Уніят В., Дембіцький Д. Дорофіївка // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 3 : М — Ш. — С. 110. — ISBN 978-966-457-246-7. Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — 696 с. — ISBN 966-528-197-6. Дорофіївка [Текст] / К. Гусак // Шляхами Золотого Поділля / Наукове товариство імені Шевченка ; редкол.: Р. Миколаєвич, П. Гайда, М. Кінасевич та ін. — Філядельфія, 1983. — Т. 3 : Тернопільщина і Скалатщина : Регіональний Історично-Мемуарний Збірник. — С. 509-510. Doroflówka // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1881. — Т. II. — S. 123. (пол.)