NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
FED (azienda)

La FED (in inglese Kharkiv Machinery Plant "FED"; in ucraino Харківський машинобудівний завод «ФЕД»?, Charkivs'kyj mašynobudivnyj zavod "FED", letteralmente Fabbrica Meccanica di Charkiv "FED") è un'azienda statale ucraina specializzata nella produzione di sistemi idraulici e pneumatici destinati all'industria aeronautica. Venne originariamente fondata come piccola officina meccanica all'interno di un orfanotrofio intitolato a Feliks Ėdmundovič Dzeržinskij presso Char'kov, allora capitale dell'Ucraina sovietica, nel 1927. Dopo un processo di industrializzazione nei primi anni 30, divenne la prima fabbrica di macchine fotografiche 35 mm dell'URSS, la cui produzione su larga scala iniziò nel 1934 con la copia della Leica II a telemetro. La produzione continuò fino al 1941, quando le forze tedesche distrussero la fabbrica; successivamente la produzione fu ripresa nel 1946. Nel dopoguerra la fabbrica iniziò a produrre anche componentistica destinata all'aeronautica, fornendo ad esempio sistemi di gestione del carburante per il Tupolev Tu-104 negli anni 50. La produzione di macchine fotografiche è completamente cessata negli anni 90, dopo un totale di oltre 8 milioni di pezzi, superando con le copia delle Leica il numero delle macchine originali. Attualmente l'azienda è pienamente inserita nel settore dell'industria militare ucraina, facendo parte del conglomerato Ukroboronprom, e fornendo componentistica a industrie come Antonov e Ivčenko-Prohres. Macchine fotografiche prodotte FED 1 (Fèd'ka) (1934-1955) FED S (1938-1941) FED V (dal 1938) TSVVS (1949-1950) FED 2 (1955-1970) ZARYA (1958-1959) FED 3 (1961-1980) FED 4 (1964-1976) FED 5 (1977-1994) FED 6TTL (1998) FED 7 prototipo (1999) Fotocamere a telemetro a lente fissa FED-10 FED-Atlas (FED-11) FED-35 FED-35A FED Mikron FED Mikron-2 Fotocamere stereo (1988-1996) FED Stereo FED Stereo M FED BOY Stereo Fotocamere a lente fissa FED Micron FED 50 Onorificenze Note Bibliografia Jean-Loup Princelle: The Authentic Guide To Russian And Soviet Cameras, Hove Foto Books, ISBN 1-874031-63-0 Jean Loup Princelle and Valia Ouvrier: The Authentic Guide to Russian and Soviet Cameras: Made in USSR: 200 Soviet Cameras, Hove Foto Books, 1996, ISBN 1-874031-63-0 (RU) USSRPhoto.com - Russian / Soviet Cameras Wiki Catalog, su ussrphoto.com. (RU) USSRPhoto.com - Russian / Soviet Cameras Wiki Catalog - FED 2 Manual (Russian), su ussrphoto.com. (RU) USSRPhoto.com - Russian / Soviet Cameras Wiki Catalog - Fed_3_v1_manual (PDF), su ussrphoto.com. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su FED (azienda) Collegamenti esterni Storia dell'impianto di Kharkov "FED". Parte 1, su science-techno.ru (archiviato dall'url originale il 15 luglio 2018). Storia dell'impianto di Kharkov "FED". Parte 2, su science-techno.ru (archiviato dall'url originale il 15 luglio 2018). Collegamenti esterni (EN) Fed, su novacon.com.br. (EN) PrimeLens - Alphabetical Index, su myweb.tiscali.co.uk. URL consultato il 2 novembre 2014 (archiviato dall'url originale il 4 marzo 2016). (EN) FED, su camerapedia.wikia.com, Camerapedia.
Charkiwer Nationales Akademisches Theater für Oper und Ballett Mykola Lyssenko

Das dem ukrainischen Komponisten Mykola Lyssenko gewidmete Charkiwer Nationale Akademische Theater für Oper und Ballett Mykola Lyssenko (ukrainisch Харківський національний академічний театр опери та балету імені М. В. Лисенка) ist ein Opernhaus am Schewtschenko-Stadtpark in der Nähe des Freiheitsplatzes in der ostukrainischen Stadt Charkiw. Es wurde mit dem Status eines Nationaltheaters versehen. Geschichte Die Anfänge der Oper und des Balletts in Charkiw reichen bis ins 18. Jahrhundert zurück. Es gab mehrere Opernhäuser in der Stadt. Das zentrale Haus, in dem sich die Opern- und Theatergesellschaft Charkiws niederließ, wurde zunächst als „Hauptstädtische Oper“ bezeichnet und 1925 mit einer Aufführung der Oper Der Jahrmarkt von Sorotschinzy von Modest Mussorgski eröffnet. 1934 erhielt es den Status eines Akademischen Theaters, seit 1944 firmiert es unter dem aktuellen Namen. 1991 zog die Opern- und Theatergesellschaft in ein neues Gebäude am Schewtschenko-Stadtpark in der Nähe des Freiheitsplatzes um. Im Rahmen des russischen Überfalls auf die Ukraine wurde die Stadt Charkiw im Februar und März 2022 sehr stark bombardiert. Viele Gebäude wurden zerstört, zahlreiche schwer beschädigt, so auch das neue Opernhaus. Ein großer Teil des Spitzenensembles flüchtete im April 2022 in die Slowakei. Es fand im Zentrum für Vertriebene in der Stadt Gabčíkovo, wo das Theater über Proberäume verfügt, eine Unterkunft. Von dort aus werden Tourneen organisiert, die u. a. nach München und Berlin führen. Neues Gebäude Das neue Opernhaus in Charkiw wurde 1991 eröffnet. Sein Gebäude wurde im Stil der Postmoderne von einem Architektenkollegium unter Leitung von Serhij Mirgorodskyj entworfen. Wegen der gestreckten, nüchternen Form und der ungewöhnlichen Struktur wird das Gebäude im Volksmund zuweilen „Flugzeugträger“ genannt. Im Theater gibt es zwei Zuschauersäle, einen großen für 1500 und einen kleinen für 400 Besucher. Vor dem Theatergebäude wurden ein großer Springbrunnen sowie die Skulptur Musik von Lyssenko angelegt. Siehe auch Liste beschädigter und zerstörter Kulturstätten in der Ukraine infolge des russischen Angriffskrieges seit 2022 Weblinks Einzelnachweise
Kharkiv State Academic Opera and Ballet Theatre named after Mykola Lysenko

The Kharkiv National Academic Opera and Ballet Theatre named after Mykola Lysenko is a theater in Kharkiv, Ukraine. The postmodern theater building was built in 1991 and features tufa tiles. Notable performances at the venue include a 2019 production of the ballet Swan Lake, choreographed by Johan Nus, which used 42 tons of water. On December 23, 2020, the opera house was the site of the funeral for Kharkiv mayor Hennadii Kernes. A student-led study at the Kharkiv School of Architecture found that the theater is considered a "community hub" and that the exterior is popular with skateboarders. Russo-Ukrainian War The theatre was reportedly heavily damaged and possibly destroyed in March 2022 during the Battle of Kharkiv (2022) in the ongoing 2022 Russian invasion of Ukraine when Russian forces attacked Freedom Square. According to Ukrainian sources, no significant damage was suffered by the building, only a number of glass doors and windows were damaged. Gallery See also Union for the Freedom of Ukraine trial References External links Media related to Kharkiv National Academic Opera and Ballet Theatre named after Mykola Lysenko at Wikimedia Commons
Ópera Teatro de Járkov

La Ópera Teatro de Járkov (en ucraniano: Харківський національний академічний театр опери та балету імені Миколи Лисенка, ХАТОБ), nombrada en honor a Mikola Lisenko, un teatro y sala de conciertos ubicado en el centro de Járkiv, Ucrania. Historia Los inicios de la ópera y el ballet en Járkov se remontan al siglo XVIII, tiempos en los que había varios teatros y óperas en la ciudad. La ópera principal, en la que tenía su sede la compañía de ópera y teatro de Járkov, se llamó inicialmente Ópera Capital. Se inauguró en 1925 con la representación de la ópera La feria de Soróchinets de Modest Músorgski.​ Alexéi Beketov lideró el proyecto de una nueva Ópera de Járkov con capacidad de 2200 personas, pero no se pudo realizar por la Primera Guerra Mundial y la guerra civil rusa.​ En 1934 recibió el estatus de teatro académico y desde 1944 lleva el nombre de Mikola Lisenko. A finales de la década de 1960, el edificio de la ópera fue declarado inseguro.​ El edificio del teatro posmoderno fue construido en 1991 y presenta azulejos de toba.​Un estudio dirigido por estudiantes de la Escuela de Arquitectura de Járkov constató que el teatro se considera un "centro comunitario" y que el exterior es popular entre los patinadores.​El 23 de diciembre de 2020, la ópera fue el lugar del funeral del alcalde de Járkiv, Hennadi Kernes.​ Según los informes, el teatro sufrió graves daños y posiblemente fue destruido en marzo de 2022 durante la batalla de Járkov en la invasión rusa de Ucrania cuando las fuerzas rusas atacaron la Plaza de la Libertad de Járkov.​ Según fuentes ucranianas, el edificio no sufrió daños importantes, sólo algunas puertas y ventanas de cristal sufrieron daños.​ Gran parte del elenco principal huyó a Eslovaquia en abril de 2022, donde encontró alojamiento en el centro para desplazados de Gabčíkovo, ciudad cuyo teatro dispone de salas de ensayo. Desde allí han organizado tours que incluyen ciudades como Múnich y Berlín.​​ Espectáculos El repertorio del teatro consta de unas 60 representaciones de ópera y ballet. El teatro también presenta programas separados de conciertos de compañías de ópera y ballet, así como actuaciones para niños. Las actuaciones notables en el lugar incluyen una producción de 2019 del ballet El lago de los cisnes, coreografiado por Johan Nus, que utilizó 42 toneladas de agua.​ Estructura El edificio de 1991 fue construido por un grupo de arquitectos liderados por Sergi Mirgorodski y por su forma alargada y sobria y su estructura inusual, el edificio a veces recibe el nombre popular de “portaaviones”.​ Hay dos auditorios en el teatro, uno grande para 1500 y otro pequeño para 400 visitantes. Galería Referencias
Opéra-théâtre national Lyssenko de Kharkiv

L'opéra-théâtre national Lyssenko de Kharkiv (en ukrainien : Харківський національний академічний театр опери та балету імені Миколи Лисенка) est un théâtre situé rue Soumska à Kharkiv, en Ukraine. Historique Il fut fondé en 1931 et porte depuis 1944 le nom de Mykola Lyssenko. Le bâtiment actuel est de 1991. Théâtre Notes et références Liens externes Site officiel Ressources relatives au spectacle : Archives suisses des arts de la scène Carthalia European Theatre Architecture Portail de l’Ukraine Portail du théâtre
Nationale Universität der Künste Charkiw I. P. Kotljarewskyj

Nationale Universität der Künste Charkiw I. P. Kotljarewskyj, auch kurz Konservatorium Charkiw oder englisch Kharkiv Conservatory (ukrainisch Харківський національний університет мистецтв ім. І. П. Котляревського, Transkription Charkiwskyj nazionalnyj uniwersytet mysteztw im. I. P. Kotljarewskoho, wiss. Transliteration Charkivsʹkyj nacionalʹnyj universytet mystectv im. I. P. Kotljarevsʹkoho; russisch Харьковский национальный университет искусств имени И. П. Котляревского), ist eine der führenden künstlerischen Hochschulen für Musik und Theater in der Ukraine mit Sitz in Charkiw. Geschichte Die Wurzeln der Einrichtung reichen zurück bis ins 19. Jahrhundert, als die regionale Abteilung der Kaiserlich-Russischen Musikgesellschaft in Charkiw 1871 Musik-Klassen einrichtete und 1883 eine Musikschule eröffnete. Auf dieser Grundlage wurde 1917 offiziell das Konservatorium Charkiw gegründet. Hinter diesem Aufbauprozess stand die prägende Gründerfigur Ilja Slatin, Pianist, Dirigent und erster Rektor des Konservatoriums. Im ersten Jahr zählte die Einrichtung 650 Studenten, von denen 30 Prozent dank Slatin eine kostenlose Ausbildung erhielten. Im Lauf der Geschichte wurde die Einrichtung häufig im Zuge von Neustrukturierungen umbenannt. Die Bezeichnung lautete ab 1920 Musikakademie, ab 1921 Musikinstitut, ab 1923 Institut für Musik und Theater. 1934 erfolgte die Trennung in das Staatliche Konservatorium und das Staatliche Theaterinstitut, 1963 die erneute Zusammenlegung zum Staatlichen Institut der Künste sowie die Namensgebung nach I. P. Kotljarewskyj. 2004 kam die Ernennung zur Staatlichen Universität der Künste, die sich ins europäische Bildungssystem integrierte, 2011 erhielt die Universität den Status National. Literatur Olena Kononova: Offering to Alma Mater in Kharkiv. In: Musikgeschichte in Mittel- und Osteuropa. Nr. 20. Leipzig 2018, ISBN 978-3-926196-78-1 (englisch, 271–304 S., qucosa.de [PDF; abgerufen am 25. März 2022]). Kharkiv Conservatory. In: Encyclopedia of Ukraine. 1988; abgerufen am 24. März 2022 (englisch). Weblinks Webpräsenz der Universität 100 Jahre Nationale Universität der Künste I. P. Kotljarewskyj. September 2017; abgerufen am 25. März 2022 (ukrainisch). Einzelnachweise
Uniwersytet Artystyczny w Charkowie

Uniwersytet Artystyczny im. Iwana Kotlarewskiego w Charkowie, właściwie Narodowy Uniwersytet Artystycznym im. Iwana Kotlarewskiego – ukraińska uczelnia artystyczna założona w 1917 roku w Charkowie, której patronem jest ukraiński poeta Iwan Kotlarewski. Historia Uczelnia została założona w roku 1917 jako Charkowskie Konserwatorium. Powstało no w miejsce szkoły muzycznej istniejącej od 1883 roku pod patronatem charkowskiego oddziału Cesarskiego Rosyjskiego Towarzystwa Muzycznego. W 1924 Konserwatorium przekształciło się w Instytut Muzyki i Dramatu, w roku 1934 powrócono do statusu konserwatorium. Równolegle działała szkoła teatralna, która w 1939 została przekształcona w Państwowy Instytut Teatralny. Państwowe Konserwatorium w Charkowie działało do roku 1963 i kształciło studentów na ośmiu kierunkach: pianistyka, zespoły i instrumenty ludowe, wokalistyka, dyrygentura chóralna, muzykologia, kompozycja oraz teoria muzyki. W 1963 Konserwatorium i Państwowy Instytut Teatralny zostały przekształcone w Charkowski Państwowy Instytut Sztuki im. Iwana Kotlarewskiego. 17 marca 2004 Rada Ministrów Ukrainy przekształciła uczelnię w Uniwersytet Artystyczny im. Iwana Kotlarewskiego, a w roku 2011 został jej przyznany status narodowej instytucji. Doktorami honoris causa uczelni są między innymi kompozytor Krzysztof Penderecki (2010) i śpiewak Wołodymyr Łukaszew. Uniwersytet współpracuje m.in. z Akademią Muzyczną im. Karola Szymanowskiego w Katowicach (od 2011). Struktura Wydział Muzyczny Pianistyka Zespoły operowe Koncertmistrzostwo Teoria muzyki Historia muzyki ukraińskiej i światowej Krytyka muzyczna Kompozycja Dyrygentura chóralna Śpiew solowy Śpiew operowy Wydział Orkiestrowy Zespoły Instrumenty smyczkowe Instrumenty dęte Instrumenty perkusyjne Dyrygentura Ukraińskie instrumenty ludowe Instrumentalistyka Wydział Teatralny Reżyseria dramatu Aktorstwo dramatyczne Aktorstwo i reżyseria teatru lalek Teatrologia Przypisy
Universidade de Artes Ivan Kotlarewski

Universidade de artes Ivan Kotliarevski, em Kharkiv, também Universidade Nacional de Artes Ivan Kotliarevski é uma escola de arte ucraniana fundada em 1917 em Kharkiv, sob o patrocínio do poeta ucraniano Ivan Kotliarevski. História A universidade foi fundada em 1917 como Conservatório de Kharkiv. Foi estabelecido no lugar de uma escola de música que existia desde 1883 sob o patrocínio da filial de Kharkiv da Sociedade de Música do Império Russo. Em 1924 o Conservatório foi reformado no Instituto de Música e Drama, e em 1934 voltou ao estatuto de conservatório. Paralelamente existia uma escola de teatro, que em 1939 foi transformada em Instituto Estatal de Teatro. O Conservatório Estatal de Kharkiv funcionou até 1963 e educou alunos em oito faculdades: piano, conjuntos e instrumentos folclóricos, canto, coro, musicologia, composição e teoria musical. Em 1963, o Conservatório e o Instituto de Teatro foram transformados no Instituto de Arte do Estado de Kharkiv Ivan Kotlarewski. Em 17 de março de 2004, o Conselho de Ministros da Ucrânia reformou a instituição que passou a ser a Universidade das Artes Ivan Kotlarewski, e em 2011 foi concedido o estatuto de instituição nacional. Os doutores honorários da universidade incluem o compositor Krzysztof Penderecki (2010) e o cantor Volodymyr Łukaszew. A Universidade colabora com, entre outros, a Academia de Música Karol Szymanowski em Katowice (desde 2011). Referências
Харківський планетарій

Харківський планетарій — космічний та освітній центр міста Харкова в будівлі колишньої «Мордвинівської» синагоги. Історія У 1912–1914 роках в Мордвинівському (тепер Кравцова) провулку споруджено синагогу для потреб юдейської громади за проєктом архітектора Цауне Юлія Семеновича, яка за назвою провулка отримала народне ім'я Мордвинівська. У 1930-х роках єврейська громада Харкова «добровільно» передала синагогу під потреби радянського клубу. Під час Другої світової війни будівля була частково зруйнована, 14 років простояла порожньою і в 1957 році була перебудована спеціально для планетарію. У 1957 році з ініціативи радянського астронома Миколи Павловича Барабашова був відкритий Харківський планетарій. Першим встановленим апаратом під кулястою банею будівлі був «Планетарій УП-4». З перших днів роботи планетарію були створені астрономічні гуртки для учнів різного віку. У 1962 році «Планетарій УП-4» був замінений німецьким «Малим Цейсом». У 1970-1974 роках проводилася повна реконструкція будівлі, демонтаж старого купола (8 метрів в діаметрі) й встановлення нового — 15-метрового. Також замість старого апарата «Малий Цейс» встановили новий — «Середній Цейс». 19 лютого 1975 року у Харківському планетарії проходив Всесоюзний семінар директорів планетаріїв СРСР та урочисте відкриття нового апарата «Середній Цейс» з програмним управлінням — першого апарата-автомата в Радянському Союзі. 2011 року відкриті нові зали та обладнання, яке надає можливість роздивлятися зорі вдень та за допомогою спеціально розроблених 3-D програм. Планетарій декілька раз брав участь у всесвітній акції «Ніч у музеї». Під час цього заходу на вулиці встановлюється телескоп для бажаючих спостерігати за небесними світилами. Музей «Космос» 23 березня 2008 в музеї «Космос» Харківського планетарію відкрита експозиція, присвячена уфологічним дослідженням. У ній представлена інформація про аномальні зони планети, посланнях землян інших цивілізацій, астрономічні дані про можливість життя в інших світах, художня галерея постатей іншопланетян. З лютого по березень 2012 року проводилася реконструкція музею, встановлені нові експонати: моделі ракет-носіїв і космічних апаратів, фігура Ю. А. Гагаріна та ін. За період 2012—2014 років музей поповнився експонатами: модель Місяцехода-1, МКС, станція МИР, Союз-Аполлон, Вояджер, маятник Фуко. Див. також Планетарій Харківська хоральна синагога Солдатська синагога (Харків) Синагоги Харкова Література Харківський планетарій відкрито! // Прапор. — 1957. — №.6. — С. 54. Розенбліт Н. Зоряна прем'єра в Харкові: [Про роботу Харк. планетарію] // Трибуна лектора. — 1975. — № 8. — С. 47 — 48. Прозументор И. Строка в истории: [40 лет Харьк. планетарию] // Слобода. — 1997. — 22 апр.: фот. Примітки Посилання Офіційний сайт Харківського планетарію
Харьковский академический драматический театр

Харьковский академический драматический театр им. Г. Ф. Квитки-Основьяненко (укр. Харківський академічний драматичний театр імені Г. Ф. Квітки-Основ'яненка) — драматический театр в Харькове. Открыт в 1933 году. История театра Харьковский академический драматический театр был создан в 1933 году в городе Харькове, являвшимся тогда столицей Украинской ССР. Целью создания театра являлась пропаганда русского реалистического искусства. Первым художественным руководителем театра был народный артист РСФСР Николай Васильевич Петров. Театр открылся 17 ноября 1933 года спектаклем по пьесе Н. В. Гоголя «Ревизор». С 1936 года театр возглавил народный артист СССР Александр Григорьевич Крамов, он руководил театром до 1951 года. В годы Великой Отечественной войны театр был эвакуирован, но продолжил работу на сценических площадках Улан-Удэ, Хабаровска, Иркутска. В эти годы были поставлены патриотические пьесы «Русские люди» (1942) и «Жди меня» (1943) Константина Симонова, «Фронт» Александра Корнейчука (1943), «Нашествие» Леонида Леонова (1944). В 1949 году в дни празднования 150-летия со дня рождения великого поэта театру было присвоено имя А. С. Пушкина. В 1971 году театру присвоено звание академического. С 1975 по 2011 гг. главным режиссёром Харьковского академического драматического театра был Александр Сергеевич Барсегян. На сцене театра А. С. Барсегян осуществил постановки более 80 пьес украинской, российской, а также мировой современной и классической драматургии. В декабре 2015 года театр возглавил заслуженный работник культуры Украины Сергей Анатольевич Бычко. С его приходом театр начал динамично меняться. Так, 5 марта 2017 года была открыта долгожданная малая сцена «Портал на Гоголя 8». 24 декабря 2022 года на сессии Харьковского областного совета депутаты приняли решение о переименовании театра. В начале июня 2024 года началась процедура присвоения имени[уточнить] украинского писателя и драматурга XIX века Григория Квитки-Основьяненко. Постановки прошлых лет Н. Г. Чернышевский, «Что делать» («Новые Люди»; 1952) А. П. Чехов, «Дядя Ваня» (1953) И. Франко, «Сон князя Святослава» (1954) К. Симонов, «История одной любви» (1955) Л. Славин, «Интервенция» (1957) В. Вишневский, «Оптимистическая трагедия» (1957) Б. Шоу, «Ученик дьявола» (1958) Кочетов, «Братья Ершовы» (1959) Арбузов, «Иркутская история» (1960) А. Салынский, «Барабанщица» (1960) А. М. Горький, «Зыковы» (1960) Мдивани, «День рождения Терезы» (1962) Алёшин, «Палата» (1962) Шиллер (перевод Б. Пастернака), «Мария Стюарт» (1963) М. Шолохов, «Поднятая целина» (1964) М. Шатров, «Шестое июля» (1966) М. Шатров, «Большевики» (1969) А. М. Горький, «Мещане» (1966) Ю. Семёнов, «Семнадцать мгновений весны» (1970) А. Н. Островский, «Без вины виноватые» (1973) Награды театра Орден Трудового Красного Знамени (27 декабря 1983 года) — за заслуги в развитии советского театрального искусства. См. также Персоналии:Харьковский академический драматический театр Примечания Ссылки Сайт театра
Université nationale de la Force aérienne Ivan Kojedoub

L'université nationale de la Force aérienne de Kharkiv - KhNUAF (en ukrainien : Харківський національний університет повітряних сил імені Івана Кожедуба) est une université qui se trouve à Kharkiv, à l'est de l'Ukraine, elle dépend du ministère de la Défense et a été fondée en 2003. Historique Elle porte le nom d'Ivan Kojedoub, as né en Ukraine. Structure de l'université L'université comprend le collège supérieur de commandement militaire et d'ingénierie de Kharkiv. Son entrainement se fait au sein de la 203e brigade école d'aviation de la base aérienne de Tchouhouïv et sur la base aérienne d'Ouman. Anciens étudiants Konstantine Morozov ; Nadia Savtchenko ; Vadym Vorochylov ; Oleksandr Oksantchenko ; Viktor Skoumine ; Oleksandr Korpan. Références Liens externes Sites officiels : www.hups.mil.gov.ua et kuaf.kharkov.ua Portail de l’Ukraine Portail des universités Portail de la guerre russo-ukrainienne
Institut national de physique et de technologie de Kharkiv

L'Institut national de physique et de technologie de Kharkiv (anciennement Institut ukrainien de physique et de technologie) est le plus ancien et le plus important centre de recherche en Ukraine. Histoire Situé à Kharkiv, le centre a été fondé par Abram Ioffe en 1928. En 1931, Lev Choubnikov (en) a créé le laboratoire des basses températures. Avec Riabinine, Choubnikov a découvert les supraconducteurs de type II en 1935. L'institut a subi les purges staliniennes en 1938. Celles-ci ont touché Lev Landau, Iouri Rumer (en) et Moïsseï Korets. Dans le programme soviétique d'armes nucléaires, l'institut était désigné sous le nom de « laboratoire n°1 ». Activités L'institut regroupe environ 400 personnes travaillant dans les domaines suivants : Physique du solide. Effets des rayonnements. Technologie des matériaux. Physique des plasmas et fusion contrôlée. Physique nucléaire, interactions électromagnétiques, accélérateurs d'électrons. Hautes puissances pulsées. Accélérateurs d'ions lourds. Nouvelles techniques d'accélération. Physique théorique. Ces études se font en collaboration avec de nombreux laboratoires dans le monde et organismes internationaux (AIAA, CERN, Jefferson Laboratory, Institut unifié de recherches nucléaires). Personnalités ayant appartenu au centre Alexandre Akhiezer Naum Akhiezer Semion Braude Dmitri Ivanenko Fritz Houtermans Edouard Kouraïev (en) Igor Kourtchatov Lev Landau Oleg Lavrentiev Alexandre Leïpounski (en) Ilya Lifchitz Evgueni Lifchits Boris Podolsky Isaac Pomerantchouk Lev Choubnikov (en) Kirill Sinelnikov (en) Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Kharkiv Institute of Physics and Technology » (voir la liste des auteurs). Liens externes Site officiel Portail de la physique Portail du nucléaire Portail de l’Ukraine