NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Антонов (аеропорт)

Аеропорт «Антонов» (IATA: GML, ICAO: UKKM) — український міжнародний вантажний аеропорт. Розташований за 25 кілометрів на північний захід від Києва та за два кілометри на північний захід від с-щеГостомель. Аеропорт використовується авіакомпанією «Авіалінії Антонова» та як база льотних випробувань АНТК ім. Антонова. Основні параметри Аеродром має бетонну злітно-посадкову смугу довжиною 3500 метрів і шириною 56 метрів. Він занесений в Державний реєстр аеродромів України, сертифікований за метеомінімумом 1-ї категорії посадки ІКАО з обома посадковими курсами, придатний для експлуатації вдень і вночі цілий рік. Аеродром призначено для виконання випробувальних, виробничих, транспортних польотів. Він експлуатується українськими і закордонними компаніями. На аеродромі побудовано два закриті опалювані ангари, які дозволяють виконувати регламентні та ремонтні роботи на повітряних суднах будь-якого класу, в тому числі на літаках Ан-225, Ан-124, Боїнг-747 тощо, в будь-який час. На територію аеродрому проведено залізницю, поблизу стоянки літаків побудовано вантажний майданчик, обладнаний двома кранами й естакадою, що забезпечує вивантаження безпосередньо з вагонів та завантаження в них. Аеродром має свою зону випробувальних польотів, придатну для виконання випробувальних, здавальних і навчально-тренувальних польотів будь-яких типів. В Україні лише на аеродромі «Антонов» базуються найбільші у світі транспортні літаки Ан-225 і Ан-124-100. Розвиток аеропорту На виконання розпорядження Прем'єр-міністра України Володимира Гройсмана, яке було надане під час наради за участю представників ДП «АНТОНОВ» у Кабінеті міністрів України, сформовано робочу групу з підготовки бізнес-плану щодо використання аеродрому «Київ-Антонов» в смт Гостомель для обслуговування лоу-кост авіакомпаній. Ідею використовувати «Гостомель» як базовий аеропорт для Ryanair та інших лоукостерів висловив директор аеропорту «Бориспіль» Павло Рябікін. На це рішення негативно відреагував міністр інфраструктури України Володимир Омелян, назвавши таку можливість «віддаленою перспективою». Однак, думку про залучення «Гостомеля» до програми повторно озвучив прем'єр-міністр Володимир Гройсман. Представники компанії «Антонов» розрахували, що вартість інвестицій у будівництво пасажирської інфраструктури досягає 1 млрд грн. Також зацікавлення щодо інфраструктури аеропорту проявляє авіакомпанія «МАУ», яка планує почати використовувати на початку 2018 р. Боїнг 777, що потребує великих ангарів. Вторгнення Росії Аеропорт став однією з перших цілей окупантів під час вторгнення 2022 року. Вдень 24 лютого російські війська здійснили спробу захопити аеропорт, спрямувавши до нього десант на 34 гелікоптерах, з яких 3 було збито. Після довгого бою того ж вечора Міністерство оборони підтвердило, що атаку було відбито. 27 лютого, у результаті повітряної атаки російських військ на аеропорт, згорів літак АН-225 «Мрія». Примітки Посилання Антонов (аеропорт)
Костел Воздвиження Чесного Хреста (Сюрте)

Костел Воздвиження Чесного Хреста (Сюрте) — готичний римо-католицький костел XIV ст. в селі Сюрте (вул. П. Шандора, 80) Закарпатської області, пам'ятка архітектури національного значення. Історія Костел датується XIV ст., а перша згадка про парафію датована 1332 роком. Первинно він був католицьким, проте в період реформації він неодноразово змінював конфесію на реформатство і навпаки. Храм повернувся до католиків в 1718 році. Перебудовувався в 1730 та 1761 роках. Під час перебудови, яка відбулась у XIX столітті до фасаду західної стіни храму добудували чотирикутну вежу. Під час Другої світової війни (у 1945 році) один із трьох дзвонів храму був пошкоджений під час бомбардування. Пізніше (у 2000 році) дзвін зняли з храму. У радянські часи церква охоронялась як пам'ятка архітектури Української РСР (№ 197). Костел реконструювали та ремонтували у 2000 році, коли також перебудували вежу, і у 2008 році — провели ремонт інтер'єру. У храмі служать дієцезіальні священники з парафії св. Архангела Михаїла у Ратівцях. Біля костелу розташований пам'ятник святому Стефану (Іштвану). Архітектура Структурно костел однонавний прямокутник, до якого добудовано прямокутні хори і триярусну башту-дзвіницю з чотиригранним шпилем, які поєднані між собою. Дах костелу двоскатний. Усередині нава поділена чотирма поясами пілястрів на які опираються бочкові склепіння. З притвору до нави веде стрільчастий готичний арочний прохід і портал. На зовнішньому боці стіни нави зберігся датований XV століттям фігурний надгробний камінь одного з членів роду Сюрте, який загальною композицією нагадує портал проходу дверей, у якому стоїть піший закований в обладунки воїн, а на підлозі біля сходів на хори є прикрашена гербом надгробна плита з червоного мармуру дружини Міклоша Сюрте — Крістіни Маріаші датована теж XVI ст. На нагробному камені лицар в лівій руці тримає спис, а правій — меч. Він також озброєний кинджалом на поясі. У лицаря проглядається розпущене, підстрижене до рівня плечей, з короткою гривкою волосся. Поруч з головою є два невеличкі щити із гербами, на одному з яких, розміщеному праворуч, лев, який стоїть на задніх лапах. На полях з верху та по боках розташована епітафія. Під ногами воїна розташовується приземкувата тварина з коротенькими кінцівками, двома головами, одна з яких левоподібна, а інша змієподібна на хвості. Вгорі розташовано зображення скорботного Ісуса Христа біля відкритої труни. Див також Костел Воздвиження Святого Хреста (Берегове); Францисканський монастир (Виноградів); Реформатська церква (Мукачево); Реформатська церква (Паладь-Комарівці); Костел Успіння Пресвятої Діви Марії (Часлівці). Примітки
Реформатська церква (Тарнівці)

Реформатська церква (Тарнівці) — протестанська церква псевдоготичного стилю в селі Тарнівці, Закарпатської області, пам'ятка архітектури національного значення. Історія Католицький готичний костел був в селі ще в XIV ст., за джерелами отець Грегор, який служив у ньому платив десятину римській курії. Під час реформації ним почали користуватись реформати. В кінці XIX століття екстер'єр церкви перебудували в стилі неоготики, залишивши інтер'єр недоторканим. В радянські часи церква охоронялась як пам'ятка архітектури Української РСР (№ 1131). Архітектура Структурно церква складається з нави та прибудованої до неї дзвіниці з шатровим дахом. Нава перекрита двоскатним дахом. Стіни фасаду декоровані виступаючими пілястрами. Пілястри розташовані на чотири прясла, на які спираються бочкові склепіння з поясами. На кожній з бокових стін розташовано по два арочні вікна. На фасадній частині дзвіниці арочний стрілчастий вхід, над яким на другому ярусі розташоване кругле вікно. Голосники дзвіниці оформлені також стрілчастими отворами, які мають по два стрілчасті вікна з круглим віконцем над ними та круглою трояндою. Див також Костел Серця Ісуса (Бене); Церква Івана Хрестителя (Кідьош); Готичний реформатський храм (Четфалва); Реформатська церква (Шаланки); Костел святої Єлизавети (Хуст). Примітки
Кугутівка (Швайківці)

Кугутівка (пол. Kugutówka) — колишній хутір в Україні, нині — місцевість неподалік Швайківців Тернопільської области. Географія Розташований за 1,40 км від с. Швайківці. Історія Хутір відомий з XVIII ст. Соціальна сфера Діяв млин. Примітки
Svitlodarsk urban hromada

Svitlodarsk urban hromada (Ukrainian: Світлодарська міська громада) is a hromada of Ukraine, located in Bakhmut Raion, Donetsk Oblast. Its administrative center is the city Svitlodarsk. It has an area of 297.7 square kilometres (114.9 mi2) and a population of 29,167, as of 2020. On 8 September 2020, the hromada was divided into four local electoral districts. The hromada contains 19 settlements: 1 city (Svitlodarsk), 11 villages: And 7 rural settlements: Luhanske, Myronivskyi, Hladosove, Dolomitne, Novoluhanske, Roty, and Travneve. See also List of hromadas of Ukraine References
Светлодарская городская община

Светлодарская городская общи́на (укр. Світлодарська міська громада) — территориальная община в Бахмутском районе Донецкой области Украины. Местное самоуправление в общине отсутствует, так как по соображениям безопасности невозможно провести выборы в городской совет. Община управляется военно-гражданской администрацией. Из-за того, что ВС РФ контролируют почти все населенные пункты(в том числе и административный центр), военно-гражданская администрация находится в Краматорске. Административный центр — город Светлодарск. Население составляет 32 063 человека. Площадь — 287,4 км². Населённые пункты В состав общины входит 1 город (Светлодарск), 3 пгт Зайцево Луганское Мироновский 11 сёл Воздвиженка Дача Кодема Криничное Николаевка Николаевка Вторая Лозовое Мироновка Отрадовка Рассадки Семигорье и 5 посёлков Гладосово Доломитное Новолуганское Роты Травневое Примечания Ссылки Официальный сайт общины Павло Остапенко, Роман Перхалюк, Олександр Бончковський, Станіслав Остапенко. Атлас адміністративно-територіального устрою України / За загальною редакцією Остапенка П.. — видання друге, доповнене. — Київ, 2021. — С. 57. — 441 с. (укр.)
Світлодарська міська громада

Світлодарська міська територіальна громада — територіальна громада в Україні, у Бахмутському районі Донецької області, з адміністративним центром у місті Світлодарськ. Загальна інформація Площа території — 288,6 км², населення громади — 25 588 осіб, з них: міське населення — 21 070 особи, сільське — 4 518 осіб (2020 р.). Населені пункти У територіальній громаді 20 населених пунктів — місто Світлодарськ, 8 селищ: Гладосове, Доломітне, Зайцеве, Луганське, Миронівський, Новолуганське, Роти та Травневе і 11 сіл: Воздвиженка, Дача, Кодема, Криничне, Миколаївка, Миколаївка Друга, Лозове, Миронівка, Одрадівка, Розсадки та Семигір'я. Історія Створена у 2020 році, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 721-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області», шляхом об'єднання територій та населених пунктів Світлодарської міської, Зайцівської, Луганської й Миронівської селищних та Кодемської і Новолуганської сільських рад Бахмутського району Донецької області. Примітки
Lypovec (okres Užhorod)

Lypovec (ukrajinsky Липовець, maďarsky Hárs) je část obce Turyčky v Turoremetské vesnické územní hromadě v okrese Užhorod v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. V roce 2001 zde žilo 131 obyvatel. Poblíž Lypovce je ornitologická rezervace Sokolí skály. Historie Do uzavření Trianonské smlouvy byla ves součástí Uherska, poté byla součástí Československa. Od roku 1945 byla součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR. Od roku 1991 je součástí nezávislé Ukrajiny. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Липовець (Ужгородський район) na ukrajinské Wikipedii.
Hárs (település)

Hárs (ukránul: Липовець) település Ukrajnában, Kárpátalján, az Ungvári járásban. Fekvése Perecsenytől kelet-északkeletre, Kisturjaszögtől keletre fekvő zsákfalu. Története A 18. század végén Vályi András így ír róla: „LIPÓCZ. Orosz falu Ungvár Várm. földes Ura a’ K. Kamara, lakosai többnyire ó hitűek, fekszik Sz. Mártonyhoz 1 mértföldnyire, határja meg lehetős termésű, vagyonnyai külömbfélék.” Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Lipocz, orosz falu, Ungh vmegyében, Unghvárhoz észak-keletre 6 mfdnyire: 175 g. kath. lak. F. u. a kamara.” A trianoni béke előtt Ung vármegye Perecsenyi járásához tartozott. Az első világháborút követően a mesterségesen létrehozott Csehszlovákiához csatolták, majd 1939 márciusától ismét Magyarországhoz tartozott 1944 őszéig, amikor a szovjet csapatok megszállták. Ennek következtében 1945-ben az Ukrán Szovjet Szocialista Köztársaság, s ezzel együtt a Szovjetunió részévé vált. 1991 óta a független Ukrajna része. Népessége 1910-ben 238 lakosából 4 német, 234 ruszin volt; ebből 234 görögkatolikus, 4 izraelita volt. Források A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X Jegyzetek
Липовец (Ужгородский район)

Липовец (укр. Липовець) — село в Турье-Реметовской сельской общине Ужгородского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 131 человек. Почтовый индекс — 89222. Занимает площадь 13,2 км². Ссылки Липовец на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Липовець (Ужгородський район)

Липове́ць — село в Україні, в Ужгородському районі Закарпатської області. Входить до складу Тур'є-Реметівської сільської громади. До 2020 року орган місцевого самоврядування — Туричківська сільська рада. Населення становить 131 особу (станом на 2001 рік). Село розташоване на північному сході колишнього Перечинського району, за 18,3 кілометра від Перечина. Географія Село Липовець лежить за 18,3 км на північний схід від Перечина, фізична відстань до Києва — 572,1 км. Точних історичних даних про заснування Липовця не виявлено. Очевидно, виникло в 16 столітті. У джерелах відоме як «Lipoc», «Lipovce». За легендою, цю місцевість уподобали пастухи, які переганяли худобу до карпатських перевалів. Тут росли віковічні липи, у дуплах яких виявили стільники лісових бджіл. Розповідають, що в селі двічі лютувала холера. Під час останньої епідемії дяк закрився в церкві, де і помер. Раніше храм був споруджений в урочищі Тимкув Кут. Поселення неодноразово змінювало своє розташування. Теперішнє село вже на третьому місці. Спершу хати були в урочищі Пустище. Із народних переказів: до людей занадився чорний кіт(у міфології — уособлення холери). Хто впускав до хати — залишався жити, хто відганяв — помирав. Є переконання, що тут оселилися злі сили, бо якщо корови паслися в Пустищі — не давали молока, а раніше таку худобу навіть спалювали. Друге місце поселення — в урочищах За Звором, Тимкув Кут, а на Ровені — старий цвинтар. Свого часу в різних місцях були два водяні млини. В податкових відомостях 1715 року зафіксовано три домогосподарства, у тому числі одне бжолярське. Неподалік від села розташований орнітологічний заказник загальнодержавного значення «Соколові Скелі», де охороняється ділянка букового лісу з домішкою ялини, явора і ясена, яка є місцем оселення багатьох видів птахів: орлан-білохвіст, беркут, орел-карлик, стерв'ятник, змієїд, сокіл-сапсан, пугач, сичик-горобець. Найвищою точкою у районі населеного пункту є гірський масив Рівна, де й розташований цей заказник. Населення Станом на 1989 рік у селі проживало 162 особи, серед них — 76 чоловіків і 86 жінок. За даними перепису населення 2001 року у селі проживало 131 особа. Рідною мовою назвали: Туристичні місця - орнітологічний заказник загальнодержавного значення «Соколові Скелі» - урочище Тимкув Кут Примітки Посилання Облікова картка на сайті ВРУ Погода в селі Липовець [Архівовано 6 листопада 2016 у Wayback Machine.]
Église de la Nativité de la Vierge de Tysmenytsia

L'église de la Nativité de la Vierge, en ukrainien Церква Різдва Пресвятої Богородиці (Тисмениця), est une église située au cœur de la ville de Tysmenytsia située en Ukraine. L'église, dédiée à la Nativité de la Vierge. Elle fut construite par une bienfaitrice pour l'higoumène et devint paroissiale en 1744 après la suppression du monastère. En images Notes et références Portail de la culture russe Portail de l’Ukraine Portail de l’architecture chrétienne
Церква Різдва Пресвятої Богородиці (Тисмениця)

Церква Різдва Пресвятої Богородиці (Тисмениця) — дерев'яна церква в м. Тисмениця (вул. Монастирська, 32), Івано-Франківської області, Україна, пам'ятка архітектури національного значення, датована XVIII ст.. Історія Церква датована XVIII ст. (за різними даними - 1715, 1732, 1736 роками). Вона була збудована на території монастиря за кошти пані Грабіни Єлени Велигурської за настоятеля монастиря ігумена Ілії Юроца. Після ліквідації в 1744 році монастиря церква стала міською. Храм розташовується на північ від центру міста, біля лівого берега р. Ворона. В радянські часи церква охоронялась як пам'ятка архітектури Української РСР (№ 237). Архітектура Храм хрестоподібний довжиною 22 метри і шириною 17 метрів, збудований з дубових брусів. Верхні частини бокових зрубів мають п'ятигранну форму. Притвор церкви прямокутної форми, як і її бабинець. До вівтаря прилягають дві широкі ризниці. Над п'ятисхилим дахом бічних зрубів збудовані маківки грушеподібної форми, а восьмигранну верхівку нави накриває шатровий дах, покритий бляхою, з грушеподібною маківкою. Храм має широке опасання, яке базується на випусках зрубів. Стіни церкви оббиті фальшбрусом. По периметру храму розташовані прямокутні вікна. В інтер'єрі збереглися розписи XIX ст. та пятирядний іконостас з різьбленням та розписом в барочно-ренесансному стилі. Дзвіниця Дзвіниця поруч з церквою визнана пам'яткою архітектури національного значення за № 1157. Дзвіниця триярусна, прямокутна. Нижній ярус має різну структуру (східна його частина зі зрубу, західна каркасного типу), а також має арочні ворота. Верхні яруси каркасні, третій з яких сформований у формі аркади-галереї та перекритий шатровим дахом. Розміри дзвіниці 4 на 4,5 м. Див також Церква Благовіщення Пречистої Діви Марії (Коломия); Манявський скит; Церква Різдва Пресвятої Богородиці (Криворівня); Церква Вознесіння Господнього (Устеріки); Церква святого Василія Великого (Черче). Примітки
Wydział Historyczny Narodowego Uniwersytetu Pedagogicznego im. Wołodymyra Hnatiuka w Tarnopolu

Wydział Historyczny – pododdział strukturalny Narodowego Uniwersytetu Pedagogicznego im. Wołodymyra Hnatiuka w Tarnopolu, utworzony w 1993 roku. Historia Historia wydziału zaczyna się w Krzemieńcu, gdzie w czerwcu 1940 r. utworzono instytut nauczycielski. Jednym z jego pododdziałów strukturalnych był Wydział Historyczny, który kształcił nauczycieli dla szkół siedmioletnich. Pracę szkoły przerwała II wojna światowa. Po wyzwoleniu obwodu tarnopolskiego z rąk hitlerowskich najeźdźców, latem 1944 r. rozpoczęto przygotowania do szkolenia. Wydział Historyczny funkcjonował do 1951 roku i został zamknięty. Specjalność nadal istniała na Wydziale Nauk Ogólnych, który działał do 1967 roku. W 1992 r. wprowadzono specjalność „Historia” na podstawie Wydziału Geografii Instytutu Pedagogicznego w Tarnopolu. 31 sierpnia 1993 r. rektor Państwowego Instytutu Pedagogicznego w Tarnopolu V. Kravets podpisał rozporządzenie o utworzeniu Wydziału Historycznego. 18 października 2020 r. na terenie Wydziału Historycznego odsłonięto pomnik Wołodymyra Hromnickiego, ukraińskiego duchownego, działacza religijnego i publicznego, patrioty Ukrainy. Administracja Wydziału Dziekani Mykoła Aleksiewec (1993–2006), Wiktor Sawenko (2006-2013), Mykoła Barmak (2013-2016), Wołodymyr Misko (od 2016). Jednostki Katedra Historii Ukrainy, Archeologii i Działów Specjalnych Nauk Historycznych Katedra Historii Świata i Religioznawstwa Katedra Filozofii i Nauk Społecznych Przypisy Bibliografia Історичний факультет // ТНПУ ім. В. Гнатюка. Микола Алексієвець, Істфак — це не тільки наука // Вільне життя, 17.6.2000. Микола Алексієвець, Історична освіта в Тернопільському державному педагогічному університеті ім. В. Гнатюка // Наукові записки ТДПУ ім. В. Гнатюка. Сер. Історія, Тернопіль, 2000, Вип. 10, s. 4–6. Микола Алексієвець, У державі — не провінційні // Свобода, 14.10.2003. Микола Алексієвець, Шляхом утвердження і визнання // Вільне життя, 18.10.2003. Микола Алексієвець, Історичний факультет: шляхом утвердження й визнання // Вільне життя, 18.5.2004, s. 2, (Куди піти вчитися?). Микола Алексієвець, Історичний факультет: шляхом утвердження й визнання // Наукові записки. Серія: Історія / Терноп. держ. пед. ун-т ім. В. Гнатюка, Т., 2003, Вип. 2, s. 3—7. Микола Алексієвець, Творимо правдиву історію України // Вільне життя, 27.4.2005, s. 2–3. Т. Колевінська, Майбутні історики мають знати... // Вільне життя, 27.2.2009, s. 6. Володимир Мороз, Волонтери-історики збирають старі простирадла й одяг // 20 хвилин, 28.9.2015. Микола Шот, Тернопільські студенти-історики передали українським воїнам маскувальні сітки // Урядовий кур'єр, 19.6.2020.
Cherkasy urban hromada

Cherkasy urban territorial hromada (Ukrainian: Черка́ська міська територіальна громада, romanized: Cherkaska miska terytorialna hromada) is one of the hromadas of Ukraine, located in Cherkasy Raion in the country's Cherkasy Oblast. Its administrative centre is the city of Cherkasy. Cherkasy urban hromada has an area of 76.8 km2 (29.7 mi2), as well as a population of 286,037 (as of 2023). Composition In addition to one city (Cherkasy), the hromada contains a single village: Orshanets. References
Comunità territoriale di Čerkasy

La Comunità territoriale urbana di Čerkasy (in ucraino Черка́ська міська територіальна громада?, Čerkásʹka міська terytorial'na hromada) è una hromada ucraina, situata nell'omonimo raion e nell'omonimo oblast'. Il suo centro amministrativo è la città di Čerkasy. L'area della comunità è di 76,8 km² e una popolazione, al 2023, di 286 037 abitanti. Suddivisioni Oltre alla città di Čerkasy, nel territorio della comunità si trova il villaggio di Oršanec'. Note
Черкасская городская община

Черкасская городская община (укр. Черкаська міська громада) — территориальная община в Черкасском районе Черкасской области Украины. Административным центром городской общины является город Черкассы. Создана на месте Черкасского городского совета 12 июня 2020 года распоряжением Кабинета Министров Украины. Община состоит из города Черкассы и пгт Оршанец. Население Географическое расположение Городская община находится на правом берегу Кременчугского водохранилища. Пгт Оршанець является анклавом и находится на территории Русскополянской общины. На северо-западе граничит с Будищенской общиной и Золотинской общиной золотинского района. На юго-западе граничит со Степанковской общиной, а на западе — с Русскополянской. Крайняя северная точка находится на берегу вышеупомянутого водохранилища, крайняя южная точка находится неподалеку от ПАО «Азов», крайняя западная точка — пгт Оршанець, а крайняя восточная точка расположена рядом с заводом Химреактивов. Примечания
Черкаська міська громада

Черка́ська міська громада — територіальна громада в Україні, в Черкаському районі Черкаської області. Адміністративний центр — місто Черкаси. Утворена Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року шляхом перетворення з Черкаської міської ради обласного підпорядкування. Площа громади — 78,2 км², чисельність населення — 275665 осіб (2020). Склад До складу громади входять: Географічне положення Громада розташовується на правому березі Кременчуцького водосховища. Селище Оршанець знаходиться в якості анклаву на території Руськополянської громади. Громада межує на півночі та північному заході з Будищенською громадою, на півночі існує невеликий кордон (на Черкаській дамбі) із Золотоніською громадою Золотоніського району. На півночі, північному сході, сході, південному сході, півдні та південному заході її оточує Слобідська громада. На південному заході громада має кордон зі Степанківською громадою та на південному заході, заході та північному заході з Руськополянською громадою. Крайня північна точка знаходиться північніше мікрорайону Дахнівка на березі Кременчуцького водосховища, крайня південна — на перехресті вулиць Героїв Холодного Яру та Попівка, поблизу ПАТ «Азот», крайня західна знаходиться у селищі Оршанець, та крайня східна розташовується поблизу вулиці Берегової біля заводу Хімреактивів. Примітки
Czerkaski Uniwersytet Narodowy im. Bohdana Chmielnickiego

Czerkaski Uniwersytet Narodowy im. Bohdana Chmielnickiego (ukr. Черкаський національний університет імені Богдана Хмельницького, ЧНУ) – ukraińska szkoła wyższa w Czerkasach. Kształcenie prowadzone jest w 33 specjalnościach na 2 fakultetach oraz 8 instytutach. Uczelnia została założona w 1921 jako Czerkaski Instytut Edukacji Narodowej (ukr. Черкаський інститут народної освіти). W 1933 roku Instytut Edukacji Narodowej został zreorganizowany w Czerkaski Instytut Pedagogiczny (ukr. Черкаський педагогічний інститут). 6 października 1995 roku na jego bazie został utworzony Czerkaski Uniwersytet Państwowy im. Bohdana Chmielnickiego. Obecną nazwę otrzymał 21 sierpnia 2003 roku. Bibliografia Oficjalna strona uczelni