NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zbryzh, Ternopil Oblast

Zbryzh (Ukrainian: Збриж) is a village in Skala-Podilska settlement hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention dates back to 1646. On 27 July 1672, the German traveler and diplomat Ulrich von Werdum visited the townlet and wrote about it in his diary. In the 18th century it was a village again. After the liquidation of the Borshchiv Raion on 19 July 2020, the village became part of the Chortkiv Raion. References Sources (in Ukrainian) Лашта, В., Збриж // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2004, V. 1: А—Й, S. 640. — ISBN 966-528-197-6. "Zbrzyź". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 14. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1895. p. 5323.
Zbrzyż (obwód tarnopolski)

Zbrzyż, Zbrzyź (ukr. Збриж) – wieś na Ukrainie w rejonie czortkowskim należącym do obwodu tarnopolskiego. Leży nad Zbruczem, naprzeciw Zbrzyża w obwodzie chmielnickim, w rejonie czemerowieckim. W okresie międzywojennym należał do Polski. Był siedzibą gminy jednostkowej w powiecie borszczowskim w województwie tarnopolskim. Po reformie z 1 sierpnia w 1934 roku w Gminie Gusztyn. W miejscowości stacjonowała strażnica KOP „Zbrzyż”. W trakcie wojny obronnej z Niemcami, w dniu 17 września 1939 roku zajęta przez wojska sowieckie. W latach 1941–1944 pod okupacją niemiecką, a następnie w ZSRR. Od 1991 roku w Republice Ukrainy. Przypisy Linki zewnętrzne Zbrzyż al. ''Zbrzyzie, Zbryskij Most'', wś, pow. borszczowski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XIV: Worowo – Żyżyn, Warszawa 1895, s. 533 .
Збриж (Тернопольская область)

Збриж (укр. Збриж) — село в Скала-Подольской поселковой общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Первое упоминание о селе датируется 1646 годом. До 2020 года село входило в Борщёвский район. Код КОАТУУ — 6120881203. Географическое положение Село Збриж находится на правом берегу реки Збруч, ниже по течению на расстоянии в 4 км расположен пгт Скала-Подольская, на противоположном берегу — село Збриж. Население Население по переписи 2001 года составляло 18 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания
Збриж (Чортківський район)

Збриж — село в Україні, у Скала-Подільській селищній громаді Чортківського району Тернопільської області. Розташоване на правому березі річки Збруч, на сході району. До 2020 підпорядковане Бурдяківській сільській раді. Населення — 20 осіб (2003). Географія Село розташоване на відстані 356 км від Києва, 83 км — від обласного центру міста Тернополя та 15 км від міста Борщів. Історія Археологічні знахідки Поблизу села виявлено поселення трипільської культури. Воно розміщене за 2 км на південний схід від села, на високому мису лівого (напевне правого) берега Збруча і правого берега безіменного струмка, що впадає у Збруч культурний шар починається на глибині 0,1 м від поверхні і сягає до глибини 0.6—0,7 м. Він помітний вздовж берега Збруча на 500 м. Виявлено залишки жител, уламки кераміки, кістки тварин. Розвідка П. І. Борисковського в 1940-х роках. Матеріал і документація зберігаються у Ленінградському відділенні ІА АН СРСР. Події У люстрації 1469 року вказано, що королівські маєтності Старий Ярослав були в управлінні Каленика Харенича із зобов'язанням служити з одним пікінером і двома лучниками та йти в похід. Перша писемна згадка — 1646 року, коли на місці сіл Харжовець і Старий Ярослав було закладено містечко і замок. 27 липня 1672 року Збриж відвідав німецький мандрівник, дипломат Ульріх фон Вердум, який у своєму щоденнику залишив опис містечка. Від середини XVIII століття знову село. 1744 року у Збрижі засновано монастир отців Капуцинів. У 1940-1941, 1944-1959 роках село належало до Скала-Подільського району Тернопільської області. З ліквідацією району 1959 року увійшло до складу Борщівського району. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Скала-Подільської селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Борщівського району, село увійшло до складу новоутвореного Чортківського району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 31 особа, з яких 16 чоловіків та 15 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 18 осіб. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську мову. Пам'ятки Охорона природи Село межує з національним природним парком «Подільські Товтри». Відомі мешканці Уродженці Зозуляк Євген Тадейович — український журналіст, письменник. Член Національної спілки письменників України, член Національної спілки журналістів України Галерея Примітки Література Івахів, Г. Збриж // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 1 : А — Й. — С. 508. — ISBN 978-966-457-228-3. Лашта, В. Збриж // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — С. 640. — ISBN 966-528-197-6. Zbrzyź // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1895. — Т. XIV. — S. 5323. (пол.)
Zoria (obwód wołyński)

Zoria (ukr. Зоря) – wieś na Ukrainie, w obwodzie wołyńskim, w rejonie włodzimierskim, w hromadzie Uściług. W 2001 roku liczyła 337 mieszkańców. Do 1964 roku miejscowość nosiła nazwę Puzów (ukr. Пузів, Puziw). Przypisy Linki zewnętrzne Puzów, wś gm. Korytnica, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 530 .
Zorea, Volodîmîr-Volînskîi

Zorea (în ucraineană Зоря) este localitatea de reședință a comunei Zorea din raionul Volodîmîr-Volînskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Zorea era vorbitoare de ucraineană (99,41%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Заря (Волынская область)

Заря (укр. Зоря) — село в Устилугской городской общине Владимирского района Волынской области Украины. Население по переписи 2001 года составляет 338 человек. Почтовый индекс — 44714. Телефонный код — 3342. Занимает площадь 9,32 км². Село основано в 1786 году. До 1964 г. носило название «Пузов». На 1906 год село в Корытницкой волости Владимир-Волынского уезда Волынской губернии. Расстояние от уездного города 12 верст, от волости 21. Дворов 70, в них 556 жителей. До 14 августа 2015 года — административный центр Зарянского сельского совета Владимир-Волынского района Волынской области. Проходит автодорога О 030101. Примечания Ссылки Учётная карточка на сайте Верховной рады (укр.). w1.c1.rada.gov.ua. Дата обращения: 14 мая 2020.
Zaporizke, Hornostaiivka

Zaporizke (în ucraineană Запорізьке) este un sat în comuna Dubivka din raionul Hornostaiivka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Zaporizke era vorbitoare de ucraineană (98,44%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,56%). Note
Запорожское (Херсонская область)

Запорожское (укр. Запорізьке) — село в Константиновской сельской общине Каховского района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 256 человек. Почтовый индекс — 74642. Телефонный код — 5544. Код КОАТУУ — 6522681002. История В 1946 году указом ПВС УССР село Уварово переименовано в Запорожское. Ссылки Запорожское на сайте Верховной рады Украины (рус.). w1.c1.rada.gov.ua. Дата обращения: 18 мая 2020. Примечания
Запорізьке (Каховський район)

Запорі́зьке — село в Україні, у Костянтинівській сільській громаді Каховського району Херсонської області. Населення становить 256 осіб. Дві артезіанські свердловини. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 313 осіб, з яких 162 чоловіки та 151 жінка. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 256 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Запорізьке [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] Джерела Костянтинівська ОТГ [Архівовано 5 вересня 2021 у Wayback Machine.]
Eparchie záporožská

Eparchie Záporoží je eparchie ukrajinské pravoslavné církve Moskevského patriarchátu. Území a titul biskupa Zahrnuje správní hranice území severozápadní části Záporožské oblasti. Eparchiálnímu biskupovi náleží titul biskup záporožský a melitopolský. Historie Dne 23. června 1917 byl zřízen Alexandrovský vikariát s centrem ve městě Alexandrovsk (dnes Záporoží). Do roku 1927 byl vikariát součástí jekatěrinoslavské eparchie. Roku 1992 byla Svatým synodem Ukrajinské pravoslavné církve zřízena z části území dnipropetrovské eparchie samostatná záporožská eparchie. Dne 29. března 2007 byla z části území zřízena eparchie berďanská. Seznam biskupů Alexandrovský vikariát jekatěrinoslavské eparchie 1917–1921 Jevlampij (Krasnokutskij) 1921–1924 Serafim (Siličev) 1924–1933 Stefan (Andriašenko) Eparchie záporožská 1992–2009 Vasilij (Zlatolinskij) 2009–2010 Iosyf (Maslennikov) od 2010 Luka (Kovalenko) Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Запорожская и Мелитопольская епархия na ruské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Eparchie záporožská na Wikimedia Commons (ukrajinsky) Oficiální stránky eparchie (rusky) Moskevský patriarchát
Eparchia zaporoska

Eparchia zaporoska – jedna z eparchii Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego z siedzibą w Zaporożu. Jej obecnym biskupem ordynariuszem jest metropolita zaporoski i melitopolski Łukasz (Kowałenko), zaś funkcję katedry pełni sobór Opieki Matki Bożej w Zaporożu. Drugą katedrą jest sobór św. Aleksandra Newskiego w Melitopolu. Eparchia została powołana decyzją Świętego Synodu Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego z 1992 poprzez wydzielenie z eparchii dniepropetrowskiej. Pierwszym ordynariuszem eparchii został dotychczasowy arcybiskup symferopolski i krymski Bazyli (Złatolinski). W momencie powstania administratura prowadziła osiem parafii obsługiwanych przez 12 kapłanów. W 2007 eparchia liczyła 350 parafii obsługiwanych przez 250 duchownych. W wymienionym roku z jej terytorium wydzielono eparchię berdiańską. Eparchia dzieli się na 13 dekanatów. W 2011 eparchia liczyła 155 parafii obsługiwanych przez 125 kapłanów. Monastery W 2012 eparchii podlegało pięć monasterów: monaster św. Sawy Uświęconego w Melitopolu, męski monaster św. Elżbiety w Kamyszewasze, żeński monaster Zaśnięcia Matki Bożej w Prymorskim, żeński monaster św. Jana Teologa w Ternuwatem, żeński monaster św. Mikołaja w Zaporożu, żeński Biskupi Bazyli (Złatolinski), 1992–2009 Józef (Maslenikow), 2009–2010 Łukasz (Kowałenko), od 2010 Przypisy
Запорожская и Мелитопольская епархия

Запорожская и Мелитопольская епархия (укр. Запорізька і Мелітопольська єпархія) — епархия Украинской Православной Церкви (Московского патриархата). В настоящее время объединяет приходы и монастыри на северо-западной части территории Запорожской области. Кафедральный город — Запорожье. Кафедральные соборы — Покровский (Запорожье), Андреевский (Запорожье), Александро-Невский (Мелитополь). История 23 июня 1917 года было учреждено Александровское викариатство, названное по городу Александровск (ныне город Запорожье). С 1927 года — Александровское и Павлоградское викариатство Екатеринославской (затем Днепропетровской) епархии. Викарные епископы продолжали назначаться на неё вплоть до 1933 года. В 1992 году решением Священного Синода Украинской Православной Церкви была создана самостоятельная Запорожская и Мелитопольская епархия на территории Запорожской области, выделением из Днепропетровской епархии. 29 марта 2007 года из состава Запорожской епархии была выделена самостоятельная Бердянская епархия, к которой отошли юго-восточные районы области — Бердянское, Куйбышевское, Пологовское, Приморское, Токмакское, Нововасильевское, Гуляйпольское и Черниговское благочиния. Решением Священного Синода УПЦ от 18 апреля 2008 года Приазовский и Акимовский районы Запорожской области включены в состав Бердянской епархии. Решением Священного Синода УПЦ от 14 апреля 2009 года из состава Запорожской епархии выведен Васильевский район Запорожской области и включён в состав Бердянской епархии. Епископы Александровское викариатство Екатеринославской епархии Евлампий (Краснокутский) (30 июля 1917—1921) Серафим (Силичев) (10 марта 1922 — апрель 1924; по другим данным, 7 октября 1921 — 1922) Стефан (Андриашенко) (28, по другим данным, 15 апреля 1924 — 13 декабря 1933) Запорожская епархия Василий (Злотолинский) (27 июля 1992 — 14 апреля 2009) Иосиф (Масленников) (14 апреля 2009 — 23 декабря 2010) Лука (Коваленко) (с 23 декабря 2010) Благочиннические округа Веселовский Водянский Вольнянский Запорожский больничный Запорожский городской Запорожский районный левобережный Запорожский районный правобережный Мелитопольский Новониколаевский Ореховский Примечания Литература Агеева Е. А. Запорожская и Мелитопольская епархия // Православная энциклопедия. — М., 2008. — Т. XIX : Ефесянам послание — Зверев. — С. 630—631. — 39 000 экз. — ISBN 978-5-89572-034-9. Ссылки Запорожская и Мелитопольская епархия на сайте patriarchia.ru Запорожская епархия 1992-2012: Библиографический указатель / сост. Л. Изюмова. — Запорожье: RVG, 2013. Монастыри Запорожской епархии. Синодальная комиссия УПЦ по делам монастырей Google-карта: Монастыри Запорожской епархии. Синодальная комиссия УПЦ по делам монастырей
Żorniszcze

Żorniszcze (ukr. Жорнище) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. Historia Podczas okupacji hitlerowskiej, we wrześniu 1941 roku Niemcy utworzyli getto dla żydowskich mieszkańców. Przebywało w nim około 500 osób. 27 maja 1942 roku Niemcy zlikwidowali getto, a Żydów wywieźli do getta w Ilińcach, by następnie ich wymordować. Do 2020 w rejonie kiwereckim. Przypisy Linki zewnętrzne Edward Rulikowski, Żorniszcze, wieś nad rzeką Osiliszczą, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XIV: Worowo – Żyżyn, Warszawa 1895, s. 831 .
Jornîșce, Kiverți

Jornîșce (în ucraineană Жорнище) este localitatea de reședință a comunei Jornîșce din raionul Kiverți, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Jornîșce era vorbitoare de ucraineană (99,9%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Жорнище (Волынская область)

Жо́рнище (укр. Жорнище) — село в Олыкской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Киверцовский район. Код КОАТУУ — 0721882901. Население по переписи 2001 года составляет 959 человек. Почтовый индекс — 45264. Телефонный код — 3365. Занимает площадь 1,897 км². Ссылки Жорнище на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Жорнище (Луцький район)

Жо́рнище — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Олицької міської громади. Населення становить 959 осіб. Географія Село розташоване на лівому березі річки Осинище, лівої притоки Путилівки. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Олицької міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Ківерцівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 948 осіб, з яких 443 чоловіки та 505 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 959 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Література Жо́рнище // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.309-310 Посилання Погода в селі Жорнище [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.] Жорнище в очікуванні другої окупації
Wohnhaus Chreschtschatyk 25

Das Wohnhaus Chreschtschatyk 25 (ukrainisch Будинок за адресою Хрещатик, 25/ Budynok sa adressoiu Chreschtschatyk 25), auch Haus mit Stern genannt, ist ein 85 m hohes Backsteinwohnhaus in der ukrainischen Hauptstadt Kiew. Das Wohnhaus war zwischen 1954 und 1979 das höchste Gebäude der Ukraine sowie von 1954 bis 1981 das höchste Gebäude der Stadt und gilt als eines der wichtigsten Gebäude der Kiewer Innenstadt. Lage und Architektur Das Gebäude liegt am Chreschtschatyk gegenüber der einmündenden Bohdan-Chmelnyzkyj-Straße (Ву́л. Богда́на Хмельни́цького) und dem im Stil des Konstruktivismus erbauten Zentralkaufhaus „ZUM“ (ЦУМ) im Zentrum der Stadt. Als Vorbild für das im Sozialistischen Klassizismus in den Jahren 1953 bis 1954 von deutschen Kriegsgefangenen erbaute Haus gelten Bauten wie die Sieben Schwestern in Moskau. Die Anlage besteht aus einem zentralen, 14-stöckigen Gebäude, das von einem Turm und einem Stern auf dessen Spitze gekrönt ist und von zwei 9-stöckige Gebäudeflügeln flankiert wird. Zu dem Ensemble zählen weiterhin zwei 11-stöckige Wohngebäude die rechts und links dem Hauptgebäude vorgelagert sind und so ein schönes und harmonisches architektonisches Ensemble auf dem Chreschtschatyk bilden. Die allesamt aus der Ukraine stammenden Architekten des Hauses mit 113 Räumen und 12.572 m² Wohnfläche waren Anatolij Dobrowolskyj, Oleksandr Malynowskyj und Petro Petruschenko. Nutzung Das Gebäude wird größtenteils als Wohnhaus genutzt. Die Wohnungen im Haus gehören zu den teuersten in der gesamten Ukraine. Im Erdgeschoss des Gebäudes befand sich bis vor kurzem das am 16. Februar 1956 eröffnete Kino „Freundschaft“ (Дружба). Weblinks Planskizzen und Fotografien des Gebäudes 3D-Panorama und Innenansichten vom Gebäude Einzelnachweise
Жилой дом по улице Крещатик, 25 (Киев)

Дом по адресу: Крещатик, 25 («Дом со звездой», «Дружба») — трёхсекционное 15-этажное кирпичное жилое здание, построенное в 1954 году. Представляет собой одно из главнейших сооружений Крещатика, размещается на подъёме и завершает перспективу улицы Богдана Хмельницкого. Архитектура дома выдержана в стиле сталинских высоток. На первом этаже дома до 2010 года действовал двухзальный кинотеатр «Дружба», открытый в 1956 году. Здание построено на основе конструктивной каркасной схемы, без несущей средней стены. Комплекс составляет центральный 15-этажный жилой корпус, увенчанный башней и шпилем со звездой и обрамлённый двумя 9-этажными «крыльями». Высота крыши здания — 73 м, а вместе со шпилем — 85 м. Также в единый комплекс с высоткой входят два 11-этажных жилых дома, симметрично расположенных по бокам от неё, и вместе с соседними зданиями Крещатика они создают красивый и гармоничный архитектурный ансамбль. Архитекторы здания — А. Добровольский, А. Малиновский, П. Петрушенко, инженер — И. Скачков. В ближайшем будущем «Дом со звездой» должен лишиться архитектурного элемента, которому обязан своим неофциальным названием: 21 ноября на сайте Киевской городской госадминистрации сообщалось, что определены "ещё 47 памятных объектов и элементов оформления, отображающих советские и российские исторические и пропагандистские нарративы, причём звезда на шпиле дома № 25 на Крещатике внесена в список «27 объектов, требующих полного демонтажа». Интересные факты По состоянию на год постройки (1954) здание (85 м со шпилем) было самым высоким сооружением Киева и удерживало эту позицию до введения в строй в 1981 году Дома торговли (93,7 м).[значимость факта?] Изначально на эскизах это здание выглядело иначе. Один из вариантов предполагал устройство приземистого массивного сооружения с большим куполом, который венчала многофигурная скульптурная группа. На парапете планировалось разместить до 16 фигур. Лестницу, которая вела к дому от Крещатика, и подпорную стенку также предполагалось дополнить скульптурами. Примечания Ссылки Бельведер. ул. Крещатик, 25 ул. Крещатик, 25 Зодчий, который восстанавливал Крещатик
Будинок із зіркою

Хрещатик, 25 («Будинок із зіркою», «Дружба») — трисекційна 15-поверхова цегляна житлова споруда, збудована в 1954 році. Являє собою одну з головних споруд Хрещатика, розміщується на підйомі і завершує перспективу вулиці Богдана Хмельницького. Будинок можна віднести до сталінських висоток, збудованих також у Москві, Ризі і Варшаві. На першому поверсі будинку розміщений кінотеатр «Дружба», відкритий у 1956 році. Будівля споруджена на основі конструктивної каркасної схеми, без тримальної середньої стіни. Комплекс складає центральний 15-поверховий житловий корпус, увінчаний баштою і шпилем із зіркою і обрамлений двома 9-поверховими «крилами». Також в єдиний комплекс з висоткою входять два 11-поверхових житлових будинки, симетрично розташованих щодо висотки, що разом з рештою забудови Хрещатика створюють красивий і гармонійний архітектурний ансамбль. Архітектори будівлі — А. Добровольский, О. Малиновський, П. Петрушенко, інженер — І. Скачков. Додаткові факти На 1954 рік побудови будинок був найвищою спорудою Києва, і тримав позицію аж до 1981 року. Наступником став Будинок Торгівлі. Кінотеатр «Дружба» був відкритий 16 лютого 1956 року. Нині не діє, в його приміщенні знаходиться виставкова галерея. Спочатку на ескізах цей будинок виглядав зовсім інакше. Один з варіантів припускав будову приземистої масивної споруди з великим куполом, який вінчала багатофігурна скульптурна група. На парапеті планувалося розмістити аж 16 фігур. Сходи, які вели до будинку від Хрещатику, і підпірну стінку теж хотіли доповнити скульптурами. Ця будівля мала використовуватись як Будинок народних зборів.[неавторитетне джерело] Будівлі присвячено перший фільм екстремального документального кінопроєкту «Вторгнення» під назвою «Дім під зіркою». Примітки Джерела Кінотеатр «Дружба» [Архівовано 10 квітня 2010 у Wayback Machine.]
R-11 Zemlya

El R-11 Zemlyá (ruso: Р-11 Земля, literalmente 'Tierra'),​ índice GRAU 8A61​ era un misil balístico táctico de fabricación soviética. También es conocido por su nombre de informe de la OTAN SS-1b Scud-A. Fue el primero de varios misiles soviéticos similares a los que se les dio el nombre de informe Scud . Se aceptó en servicio la variante R-11M, con índice GRAU 9K51 (9К51). Véase también Scud Referencias
R–11 (rakéta)

Az R–11 (NATO-kódja: SS–1A, GRAU-kódja: 8A61) és az R–11M (NATO-kódja: SS–1B Scud A, GRAU-kódja: 8K11) szovjet harcászati-hadműveleti ballisztikus rakéta, melyet az 1950-es évek második felére fejlesztettek ki Viktor Makejev vezetésével az OKB–1 tervezőirodában, nagyrészt a zsákmányolt második világháborús német ballisztikus rakétákra (mindenekelőtt a V–2-re) alapozva. Az egyszerű felépítésű, egyfokozatú, folyékony hajtóanyagú rakéta hagyományos- vagy atomtöltetet hordozhatott. Szállító és indító járműve az ISZU–152 önjáró lővegen alapuló 8U218 lánctalpas harcjármű. A világ számos országába exportálták. Sok helyen gyártották is, több országban ezen rakéta (gyakran illegális) gyártása és továbbfejlesztése teremtette meg az alapot az önálló rakétagyártáshoz. Észak-Koreában és Iránban is gyártják. Irak az irak–iráni háborúban és az öbölháborúban tömegesen vetette be a rakétákat, melyek hatótávolságát helyben megnövelték. A rakéta előkészítése az indításra sok időt vesz igénybe, pontatlan, emiatt csak tömegpusztító fejrésszel lenne alkalmazható hatásosan, a Szovjetunióban a TR–1 Tyemp és az R–400 Oka rakéták váltották le. A Magyar Néphadseregben az 1990-es évek elejéig állt rendszerben 9 komplexum (24 rakétával), egy vegyes fegyverzetű rakétadandárban, Luna–M rakétákkal együtt. A Magyar Néphadseregben 1963- 1973 között álltak rendszerben. 1973-ban váltotta a 9K72 "Elbrus" komplexum, melyekből először 6, később 9 db volt hadrendben. Jegyzetek Források Az R–11 a gyártó Enyergija vállalat honlapján Archiválva 2009. október 31-i dátummal a Wayback Machine-ben További információk
Żakczyk

Żakczyk (ukr. Жакчик) – wieś na Ukrainie, w obwodzie charkowskim, w rejonie hołowaniwskim, w hromadzie Zawalla. W 2001 liczyła 407 mieszkańców, wśród których 396 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 10 rosyjski, a 1 mołdawski. Przypisy