NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Церква Святої Тройці (Голотки)

Церква Святої Тройці в Голотках — парафія і храм Підволочиського благочиння Тернопільської єпархії Православної церкви України в селі Голотки Тернопільського району Тернопільської области. Оголошена пам'яткою архітектури місцевого значення. Історія церкви Будівництво храму розпочалося у 1784 році за кошти Станіслава Костки та Яніни Канської. Церкву і дзвіницю звели з дубових брусів. Донині збереглися різьблений іконостас і старі ікони. Зі східного боку будівлі знаходяться гробниці Канських, а також доглянута могила священника Тимофія Жуковського. У 1928 році збудували нову дзвіницю та придбали дзвони. У 1931 році храм оновили ззовні та всередині. З ініціативи о. Петра Жукевича та за підтримки парафіян у 2008 році біля церкви збудували недільну школу. У 2009 році храм пофарбували ззовні. Парохи о. Тимофій Жуковський, о. Теофіль Луцик, о. Юрій Будний, о. Горохівський, о. Володимир Хома, о. Григорій Шпак, о. Михайло Рожаловський, о. Степан Кебало, о. Валерій Кудряков (митрополит Мефодій), о. Петро Жукевич (з 1983). Примітки Джерела с. Голотки. Храм Святої Тройці // Храми Української Православної Церкви Київського патріархату. Тернопільщина / Автор концепції Куневич Б.; головний редактор Буяк Я.; фото: Снітовський О., Крочак І., Кислинський Е., Бурдяк В. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2012. — С. 282. : іл. — ISBN 978-966-2061-24-6.
Церква святого Архістратига Михаїла (Пальчинці)

Церква святого Архістратига Михаїла в Пальчинцях — парафія і храм Підволочиського благочиння Тернопільської єпархії Православної церкви України в селі Пальчинці Тернопільського району Тернопільської области. Оголошена пам'яткою архітектури місцевого значення. Історія церкви Храм святого Архистратига Михаїла був збудований у 1895–1899 роках за кошти заробітчан. Будівництвом керував священник Віктор Величанський. Це трикупольна споруда. Церква завжди була і залишається центром духовного життя села. Навіть у радянські часи храм не закривали. Церковним хором спочатку керував Іван Ткачук, а згодом його справу продовжив син Павло. Парохи Примітки Джерела с. Пальчинці. Храм святого Архістратига Михаїла // Храми Української Православної Церкви Київського патріархату. Тернопільщина / Автор концепції Куневич Б.; головний редактор Буяк Я.; фото: Снітовський О., Крочак І., Кислинський Е., Бурдяк В. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2012. — С. 298. : іл. — ISBN 978-966-2061-24-6.
Церква святих апостолів Петра і Павла (Поплави)

Церква святих апостолів Петра і Павла в Поплавах — парафія і храм Скалатського благочиння Тернопільської єпархії Православної церкви України в селі Поплави Тернопільського району Тернопільської области. Історія церкви Датою заснування парафії вважається 1939 рік, коли було освячено хрест під будівництво храму. Однак, звести церкву тоді не вдалося, і жителі села відвідували скалатську церкву. Власний храм у поплавчан з'явився 12 липня 2004 року, коли під нього переобладнали приміщення колишньої крамниці. Під керівництвом активістів Павла Лучишина та Євгена Горбаля, а також за допомоги парафіян Скалата, жителі села сумлінно працювали над будівлею. Декан римо-католицької церкви Михайло Яворський подарував новій святині церковний дзвін. Значну допомогу в будівництві дзвіниці та огорожі надав Любомир Мандзій з Тернополя. Активну участь у спорудженні брала молодь села на чолі з Андрієм Орликом та Андрієм Станьковським. Наступним етапом у перетворенні приміщення є його перекриття та встановлення церковного купола. Парохи о. Віктор Борисюк (з ?). Джерела с. Поплави. Храм святих апостолів Петра і Павла // Храми Української Православної Церкви Київського патріархату. Тернопільщина / Автор концепції Куневич Б.; головний редактор Буяк Я.; фото: Снітовський О., Крочак І., Кислинський Е., Бурдяк В. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2012. — С. 304. : іл. — ISBN 978-966-2061-24-6.
Церква Усікновення голови святого Іоана Предтечі (Просівці)

Церква Усікновення голови святого Іоана Предтечі в Просівцях — парафія і храм Підволочиського благочиння Тернопільської єпархії Православної церкви України в селі Просівці Тернопільського району Тернопільської области. Історія церкви Коли у Просівцях не було храму, жителі відвідували церкву в селі Скорики. Будівництво власної церкви розпочали у 1909 році і завершили у 1910 році на свято Усікновення голови святого Іоана Предтечі. Організатором будівництва став Теодор Гладин, який, уклавши договір з польською владою про будівництво костелу за винагороду, використав ці кошти для спорудження храму. Першим священником був о. Краснопера зі Скориків. З 1947 року парафія приєднана до села Токи. Парохи о. Захарків, о. Дмитро Чиж. Джерела с. Просівці. Храм Усікновення голови святого Іоана Предтечі // Храми Української Православної Церкви Київського патріархату. Тернопільщина / Автор концепції Куневич Б.; головний редактор Буяк Я.; фото: Снітовський О., Крочак І., Кислинський Е., Бурдяк В. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2012. — С. 305. : іл. — ISBN 978-966-2061-24-6.
Церква Різдва Пресвятої Богородиці (Щаснівка)

Церква Різдва Пресвятої Богородиці в Щаснівці — парафія і храм Підволочиського благочиння Тернопільської єпархії Православної церкви України в селі Щаснівка Тернопільського району Тернопільської области. Історія церкви У 1905 році за планом Степана Ткачука зі старої церкви села Токи був збудований новий храм. Його освятили 21 вересня 1905 року на свято Різдва Пресвятої Богородиці. До будівництва долучився кожен житель села, а Павло Чорний подарував для храму церковний дзвін. У 1927 році вчитель Роман Найда організував і очолив церковний хор. У 1960 році церкву закрили, але богослужіння відновилися у 1988 році на честь тисячоліття хрещення Русі-України. Малярські роботи виконав художник Борис Закалюк із села Богданівка, а іконостас виготовив Григорій Яцура. 21 вересня 1989 року храм відкрив та освятив о. Дмитро Чиж. Після нього служив священник Василь Беринда, який організував товариство «Просвіта». Парохи о. Іван Малюца, о. Василь Беринда, о. Роман Свідніцький, о. Роман Сокальський (з ?). Джерела с. Щаснівка. Храм Різдва Пресвятої Богородиці // Храми Української Православної Церкви Київського патріархату. Тернопільщина / Автор концепції Куневич Б.; головний редактор Буяк Я.; фото: Снітовський О., Крочак І., Кислинський Е., Бурдяк В. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2012. — С. 315. : іл. — ISBN 978-966-2061-24-6.
Церква святого Юрія (Шибалин)

Церква святого Юрія в Шибалині — парафія і храм греко-католицької громади Бережанського деканату Тернопільсько-Зборівської архієпархії Української греко-католицької церкви в селі Шибалин Тернопільського району Тернопільської области. Історія церкви Греко-католицька громада села Шибалин була офіційно зареєстрована Бережанським райвиконкомом 23 серпня 1990 року. Будівництво храму святого Юрія розпочалося 30 червня 1996 року і тривало до 2003 року. Архітектором храму був Василь Зорик з Бережан. Значну фінансову та матеріальну підтримку надали: Ганна Бідяк з Канади о. Зеновій Дідух Юрко і Марія Дністрянські Німецька благодійна організація «Реновабіс» Місцева селянська спілка, а також організації району, доброчинці з навколишніх сіл, парафіяни, представники української діаспори з Канади та Австралії. Іконостас виготовляє місцевий різьбяр Іван Бороздюк, а стіни частково розписав художник з Бережан Ярослав Крук. 24 серпня 2003 року храм освятив владика Тернопільсько-Зборівської єпархії Михаїл Сабрига у співслужінні з численним духовенством. Парафія як греко-католицька існувала вже у 1872 році. До 1946 року вона належала до УГКЦ, але після того, як частина жителів залишилася в православ'ї, у 1999 році село розділилося на дві конфесії: УПЦ КП та УГКЦ. Храм Воскресіння Христового, збудований у 1904–1907 роках і освячений митрополитом Андреєм Шептицьким, нині належить православній громаді. Це змусило греко-католиків збудувати власний храм. Остання єпископська візитація перед радянським періодом відбулася у 1936 році, її провів єпископ-помічник Львівської архієпархії Іван Бучко. При парафії діють чоловіче і жіноче братства. На території встановлено хрести на честь скасування панщини, місійний хрест та хрест на честь проголошення незалежності України у 1991 році. Парохи о. Теодозій Павчук (1870—1880), о. Віктор Білінський (1885—1890), о. Миколай Садовський (1900—1910), о. митрат Дмитро Мигоцький (1918—1944), о. Роман Смулка (1944—1979), о. Василь Івасюк (1990—1993), о. Іван Хрептак, о. Богдан Стойко (1993—1997), о. Роман Маслій (1997—1998), о. Андрій Буняк (1998—2000), о. Богдан Думінський (2000), о. Зеновій Багрій (2000—2004), о. Петро Сташків (2004—2007), о. Олег Драган (з грудня 2007). Джерела Парафія с. Шибалин. Церква святого Юрія // Тернопільсько-Зборівська архієпархія. Парафії, монастирі, храми. Шематизм / Автор концепції Куневич Б.; керівник проєкту, науковий редактор Стоцький Я. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2014. — С. 67. : іл. — ISBN 978-966-2061-29-1.
Церква Різдва Пресвятої Богородиці (Стегниківці)

Церква Різдва Пресвятої Богородиці в Стегниківцях — парафія і храм греко-католицької громади Великобірківського деканату Тернопільсько-Зборівської архієпархії Української греко-католицької церкви в селі Стегниківці Тернопільського району Тернопільської области. Історія церкви Дерев'яна церква в селі діяла ще з козацьких часів. Новий храм збудували у 1898 році за кошти громади. Будівництвом керував о. Модест Дністрянський, який виступив і архітектором, і художником, і різьбярем. У 1906 році церкву освятив митрополит Андрей Шептицький. Парафія і храм належали до УГКЦ до 1946 року. З 1946 по 1990 рік вони були в складі РПЦ, а у 1990 році знову повернулися в лоно УГКЦ. Існування храму в часи переслідувань підтримували старші сестриці Йоанна Ремінник і Ганна Дячун, а також Павло Каліщук, який віддав служінню понад 40 років. З 1946 року в церкві дякує колишній в'язень ГУЛАГу Василь Пастернак. 15 жовтня 2006 року на парафії освятили каплицю Пресвятої Богородиці. Значних зусиль для ремонту та оновлення храму докладає голова парафіяльної ради Павло Бойцун. У грудні 2010 року село відвідали образ Зарваницької Матері Божої та мощі Івана Хрестителя. Тоді ж Святу Літургію провів владика Василій Семенюк, а в храмі відбувалися реколекції. Парохи о. Антін Осташевський (1832—1841), о. Мелетій Романовський (1841), о. Модест Дністрянський (1890-ті—1914), о. Дроздольський (1914—1923), о. Григорій Алиськевич (1924), о. Пачовський, о. Власенко, о. Райх (1924—1939), о. Юрій Карпінський (1939—1944), о. Василь Процишин (1944—1957), о. Омелян Драпінський (1957—1980), о. Богдан Михальчук (1987—1990), о. Михайло Штабель (1990—1991), о. Володимир Ханас (1991—1992), о. Володимир Чайківський (1992—1993), о. Михаїл Павко (1993—1997), о. Мирослав Худяк (з 1997). Джерела Парафія с. Стегниківці. Церква Різдва Пресвятої Богородиці // Тернопільсько-Зборівська архієпархія. Парафії, монастирі, храми. Шематизм / Автор концепції Куневич Б.; керівник проєкту, науковий редактор Стоцький Я. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2014. — С. 110. : іл. — ISBN 978-966-2061-29-1.
Церква Преображення Господнього (Залужжя, УГКЦ)

Церква Преображення Господнього в Залужжі — парафія і храм греко-католицької громади Збаразького деканату Тернопільсько-Зборівської архієпархії Української греко-католицької церкви в селі Залужжя Тернопільського району Тернопільської области. Історія церкви Парафія була утворена у 1991 році, а її статут зареєстрували 28 червня того ж року. Будівництво храму за проєктом Петра Напованця тривало з 1992 по 1995 рік. Земельну ділянку під будову надала п. Війтович, а кошти збирала громада та спонсори, зокрема Петро Чепіль з Канади. Храм освятив єпископ Михаїл Сабрига у 1995 році. При парафії діють Марійська і Вівтарна дружини, братство Серця Христового, спільнота «Матері в молитві» та недільна школа. На території парафії встановлено хрест, який відновили у 2008 році на честь 1020-річчя Хрещення Київської Русі. У власності парафії є лише храм. Парохи о. Олег Юрик (1992—2005), о. Ярослав Єфремов (2005—2006), о. Андрій Лахман (з 28 лютого 2006). Джерела Парафія с. Залужжя. Церква Преображення Господнього // Тернопільсько-Зборівська архієпархія. Парафії, монастирі, храми. Шематизм / Автор концепції Куневич Б.; керівник проєкту, науковий редактор Стоцький Я. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2014. — С. 192. : іл. — ISBN 978-966-2061-29-1.
Церква святого Юрія (Розношинці)

Церква святого Юрія в Розтошинцях — парафія і храм греко-католицької громади Збаразького деканату Тернопільсько-Зборівської архієпархії Української греко-католицької церкви в селі Розношинці Тернопільського району Тернопільської области. Історія церкви Релігійна громада в селі існувала з XVI століття, належачи до Київської православної митрополії. У XVIII столітті вона перейшла до Української Греко-Католицької Церкви і залишалася в її лоні до 1946 року, а потім з 1990 року. З 1946 по 1990 рік парафія і храм були частиною РПЦ. Храм був збудований у 1860 році за пожертви парафіян і освячений за служіння о. Андрія Герасимовича. Розпис у церкві виконали художники Кух, Ходоровський та Ничка у 1950 році. Після 1990 року єпископських візитацій на парафії не було. У храмі зберігається чудотворна ікона Матері Божої Неустанної Помочі, а відпуст відбувається на свято Покрови Пресвятої Богородиці, 14 жовтня. При парафії діють Марійська і Вівтарна дружини, а також спільнота «Матері в молитві». На території села встановлено кілька пам'ятних знаків: два ювілейні хрести (на честь 950-річчя та 1000-ліття Хрещення Київської Русі), пам'ятник Борцям за волю України, фігура на честь скасування панщини, хрест Тверезості, фігура Покрови Матері Божої, а також пам'ятник на честь 150-річчя побудови храму. У власності парафії є парафіяльний будинок, спільний з матірною парафією с. Красносільці. Парохи о. Андрій Герасимович, о. Іван Бохенський, о. Карпович, о. Алиськевич, о. Дмитро Сеньківський, о. Іван Пивоварчук, о. Володимир Хомкович (1990—1997), о. Йосип Янішевський, о. Василь Шайда, о. Михайло Коцькович, о. Григорій Єднорович, о. Іван Рудий, о. Олег Яриш (з 2000). Джерела Парафія с. Розношинці. Церква святого Юрія // Тернопільсько-Зборівська архієпархія. Парафії, монастирі, храми. Шематизм / Автор концепції Куневич Б.; керівник проєкту, науковий редактор Стоцький Я. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2014. — С. 211. : іл. — ISBN 978-966-2061-29-1.
Церква Пресвятої Трійці (Чернихівці)

Церква Пресвятої Трійці в Чернихівцях — парафія і храм греко-католицької громади Збаразького деканату Тернопільсько-Зборівської архієпархії Української греко-католицької церкви в селі Чернихівці Тернопільського району Тернопільської области. Історія церкви Мурований храм Пресвятої Трійці звели греко-католики в 1768 році. Розпис храму в стилі Володимирського собору в Києві виконав маляр Осип Демчук, який також створив іконостас і захристя. У 1999—2000 роках храм відреставрували зсередини, а розпис оновив місцевий житель Ігор Джупінас. У 2012 році за пожертви парафіян, підприємців та фермерів було відреставровано дах і купол церкви. Хрести на куполи пожертвувала родина Ратушних. У 1906 році парафію відвідав митрополит Андрей Шептицький. З 1946 по 1989 рік храм належав до московського православ'я. Наприкінці 1989 року за о. Володимира Письо парафія повернулася в лоно УГКЦ. Парафія є відпустовим місцем на свято Введення в храм Пресвятої Богородиці (4 грудня), а храмовий празник відзначається на другий день Пресвятої Трійці. Митрополит Василій Семенюк двічі відвідував парафію з візитаціями. При парафії діють: Марійська та Вівтарна дружини. Спільнота УМХ. Братство Матері Божої Неустанної Помочі. Рух «Подружні зустрічі». На території парафії розташовані сім стародавніх хрестів, а також фігури святої Теклі, святого Миколая та дві фігури Матері Божої. Церква володіє проборством із присадибною ділянкою. Парохи о. Рейнарович, о. Білинський, о. М. Січинський, о. Василь Курдидик, о. В. Винницький, о. Йосип Райх, о. Василь Стадник, о. Євген Мацелюх, о. Теодор Богатюк, о. Володимир Письо (1989—1998), о. Григорій Єднорович (1998—2000), о. Михайло Паньків (з 2000). Джерела Парафія с. Чернихівці. Церква Пресвятої Трійці // Тернопільсько-Зборівська архієпархія. Парафії, монастирі, храми. Шематизм / Автор концепції Куневич Б.; керівник проєкту, науковий редактор Стоцький Я. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2014. — С. 217. : іл. — ISBN 978-966-2061-29-1.
Зубрицька (пам'ятка природи)

Зубри́цька — пралісова пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах Східницької селищної громади Дрогобицького району Львівської області, на південь від села Зубриця. Площа 26 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Львівської обласної ради від 12.03.2019 № 816. Перебуває у віданні ДП «Турківський лісгосп» (Зубрицьке лісництво, кв. 41, вид. 10, 13). Статус присвоєно з метою збереження унікальних залишків корінного природного старовікового лісу (пралісу). Територія пам'ятки природи розташована в межах Сколівських Бескидів. Джерела Зубрицька пралісова пам'ятка природи [Архівовано 10 листопада 2020 у Wayback Machine.] На Львівщині створили чотири пралісові пам'ятки природи [Архівовано 10 листопада 2020 у Wayback Machine.]
Костел Святого Йосипа Обручника (Підлісний Мукарів)

Костел святого Йосипа Обручника (Підлісний Мукарів) — кам'яний римо-католицький храм у стилі пізньої неоготики побудований в середині XIX століття в селі Підлісний Мукарів Хмельницької області, Україна. Костел названий на честь чоловіка діви Марії — Йосипа Обручника. Історія Перший дерев'яний костел був збудований коштом подільського підсудка Андрія Гурського (Горського) у 1613 році. Король Речі Посполитої Сигізмунд III 12 серпня 1613 року обдарував його привілеями та оснащенням. Але вже в кінці XVII століття храм зазнає руйнувань від турків. Новий костьол звели в 1760 році, який також був із деревини. Він проіснував майже 100 років, аж до початку зведення нового кам'яного храму. У 1859 році за ініціативи священника Базилія Шаха на кошти прихожан було розпочато будівництво нового мурованого костела святого Йосипа Обручника з тесаного каміння, спорудження якого закінчилося лише через 13 років в 1872 році. Його було виконано у вишуканому стилі пізньої неоготики і освячено у 1886 році Луцько-Житомирським єпископом К. Любовідзьким. На початку XX століття у костела святого Йосипа Обручника було понад 400 прихожан. Після приходу радянської влади в Україну почалася боротьба проти церкви через атеїстичні погляди більшовиків, і храм було зачинено у 1933 році. Під час Другої світової війни, коли Німеччина окупувала землі України, костел відновив свою роботу. Вдруге костьол зачинила радянська влада у 1962 році і використовувала його як склад, а потім як сільський музей. Богослужіння в храмі поновилися тільки в 1989 році. Пізніше в 1991—1992 роках архітектурним відділом Дунаєвецького району був розроблений і втілений у життя план реконструкції храму та зведення поряд дзвіниці. Також у 1989—1992 роках костел поштукатурили, а львівські художники під керівництвом Романа Довганика розписали його. Орган, який знаходився протягом всього часу у костьолі, значно зіпсувався під плином часу, і в 1991 році за сприяння настоятеля костелу Юзефа Чопа і львівського органіста Віталія Півнова було проведено відновлення органа чехословацькою фірмою «Rieger-Kloss». Стефан Адамський зі своїми львівськими колегами виготовили вівтар, сповідниці та рами Хресної дороги. Ще було побудовано парафіяльний і катехитичний будинок. Вдруге освячений храм був єпископом Яном Ольшанським у 1992 році. Сьогодні костел святого Йосипа Обручника є діючим і у ньому на вихідні проводяться богослужіння. Обслуговування парафії здійснюється дієцезіальними священниками. Галерея Див. також Неоготика — напрямок в архітектурі, що сполучає елементи готики з ясними композиціями, що йдуть від класицизму. Костел святої Анни — неоготичний костел римо-католицької парафії у селі Озеряни. Костел святого Йосипа — костел XVIII століття бароковому стилі в селі Підгірці Примітки
Погон (пам'ятка природи)

Погон — геологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована у межах Новгород-Сіверського району Чернігівської області, за 1,5 км. на південний схід від села Пушкарі. Площа 5 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 27.04.1964 року № 236; рішення від 10.06.1972 року № 303; рішення від 27.12.1984 року № 454; рішення від 28.08.1989 року № 164. Перебуває у віданні: Ковпинська сільська рада. Статус присвоєно для збереження місць оголення крейдяних відкладів на стрімкій та високій правобережній терасі річки Десна. У цьому місці, яке ще називають «Біла гора» або «Пушкарівський мис», виявлено стоянки доісторичних людей. Примітки Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (584. Погон)
Церква Святого Петра і Павла (Голігради)

Шаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: завершення будівництва Церква Святого Петра і Павла в Голіградах — парафія і храм Заліщицького благочиння Тернопільської єпархії Православної церкви України в селі Голіградах Чортківського району Тернопільської области. Історія храму Мурована церква була збудована й освячена в 1849 році замість старішої дерев'яної церкви, яка існувала вже в [1832] році. 1996 року збудована нова церква. Кількість вірян: 1832: 247, 1854: 425, 1874: 595, 1844: 380, 1864: 485, 1884: 611. Парохи о. Матей Лісинецький ([1832]—1832, адміністратор) о. Павло Грускевид (1832—1838, адміністратор) - (1838—1866+) о. Григорій Ганкевид (1866—1867) о. Олександр Зразевський (1867—1869, адміністратор) о. Іван Струтинський (1869—1877+) о. Тома Березовський (1877—1879, адміністратор) о. Дмитро Лойванюк (1879—1911+) о. Любомир Вовк — нині. Примітки Посилання Парафія Святого Петра і Павла в ЄДР.
Церква Святого Великомученика Юрія Переможця (Шельпаки)

Святого Великомученика Юрія Переможця в Шельпаках — парафія і храм Підволочиського благочиння Тернопільської єпархії Православної церкви України в селі Шельпаках Тернопільського району Тернопільської области. Пам'ятка архітектури місцевого значення. Історія церкви Кам'яна церква збудована 1873 року. Підпорядковувалася Підволочиському [1832—1842], Збаразькому [1843—1906] та Новосільському [1907—1944] деканатам. Кількість вірян: 1832 — 464, 1844 — 516, 1854 — 615, 1864 — 699, 1874 — 685, 1884 — 712, 1894 — 784, 1904 — 880, 1914 — 927, 1924 — 877, 1936 — 885. Парохи о. Іван Кустинович ([1832]—1845+) о. Ігнацій Лагодинський (1845—1846, адміністратор) о. Самуїл Білинський (1846—1851) о. Михайло Куницький (1851—1852, адміністратор) о. Степан Качала (1852—1888+, адміністратор) о. Володимир Голинатий (1889—1906+, адміністратор) о. Олександр Голинатий (1906—1907, адміністратор) о. невідомий (1907—[1924]) о. Олексій Заядківський (-1926+) о. Стефан Стець (1926—1927, адміністратор) о. Северин Савдак (1927—[1944]) о. Антін Зарихта (1886—1888, сотрудник) о. Сильвестр Вояковський (1888—1889, сотрудник) о. Олександр Голинай (1903—1906, сотрудник) о. Стефан Стець (1925—1926, сотрудник) о. Василь Пойшлий — нині. Примітки Посилання Церква в ЄДР.
Житловий масив «Гладківка»

Житловий масив «Гладкі́вка» — один з найстаріших місцевостей міста Донецьк, у Київському районі. Населення становить 41,5 тис. осіб. Орган місцевого самоврядування — Донецька міська рада. Історія «Гладківка» — виникла наприкінці ХІХ століття поблизу шахти № 2-12. Заснував її поміщик Борис Гладків — звідси і походить назва місцевості. Напрочуд чітке планування для стихійно збудованого селища. Найближча до центру околиця Донецька. Близькість однойменного урочища робить життя Гладківки пасторальним. «Нова Гладківка» — найпізніше поселення поблизу Гладківки, яка представляє групу багатоповерхових будинків, що виникли зусиллями насамперед директора шахти імені Засядька Юхима Звягільського (на честь нього була названа одна з головних вулиць Гладківки). З низки причин у Новій Гладківці розвинулася бурхлива молодіжна культура. Примітки
Jüdischer Friedhof (Storoschynez)

Der Jüdische Friedhof Storoschynez liegt in Storoschynez, einer Stadt in der Oblast Tscherniwzi im Westen der Ukraine. Auf dem jüdischen Friedhof sind gut erhaltene Grabsteine vorhanden. Siehe auch Liste jüdischer Friedhöfe in der Ukraine Geschichte der Juden in der Ukraine Weblinks Storozhynets Jewish Cemetery auf esjf-cemeteries.org