NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Жайворонок (заказник)

Жайворонок — гідрологічний заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Городнянської громади Чернігівського району Чернігівської області, між селами Бутівка та Полісся. Площа - 772 га. Оголошений рішенням Чернігівського облвиконкому від 24.12.1979 року № 561. Охороняється евтрофний болотний масив у заплаві річки Мостище, де зростають осока гостра, лепешняк великий, рогіз широколистий, очерет звичайний, що має велике водорегулююче значення. Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Природно-заповідний фонд Чернігівської області. Департамент агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації — Чернігів, 2018. — 130 с. «Природно-заповідний фонд Чернігівської області» (Чернігівська обласна державна адміністрація, 2016 р.). Стор. 166
Укрелектроапарат

Укрелектроапарат (раніше Хмельницький завод трансформаторних підстанцій) — підприємство електротехнічної промисловості України. Один з провідних виробників регіонального електротехнічного машинобудування. Історія Будівництво заводу було розпочато у 1957 році. Першою продукцією, що була випущена вже наступного року були роз'єднувачі і приводи до них. У 1960 році на підприємстві був вироблений перший трансформатор і перша комплектна трансформаторна підстанція. 3 1983 завод почав випускати силові масляні трансформатори потужністю 400, 630, 1000 і 1600 кВа, спеціальні трансформатори для живлення електропечей, електровозів і електропоїздів, комплектні трансформаторні підстанції, внутрішні і зовнішні установки потужністю 400, 630, 1000 і 1600 кВа, комплектні високовольтні розподільні пристрої напругою 6, 10 кВ. Також завод виобляв товари народного споживання. З 1976 року Хмельницький завод трансформаторних підстанцій став головним підприємством виробничого об'єднання «Укрелектроапарат». Завод у XXI столітті На підприємстві організований повний технологічний цикл з виробництва електротехнічної продукції — від металообробки, виготовлення металоконструкцій до готових до реалізації трансформаторів і комплектних трансформаторних підстанцій потужністю від 10 до 4000 кВ∙А, сухих трансформаторів, реакторів для електровозів і електропоїздів, спеціальних трансформаторів малої потужності, камер збірних і щитів одностороннього обслуговування, газорегуляторних пунктів та ін. Завдяки міжнародній співпраці підприємство може виробляти обладнання з покращеними характеристиками за допомогою комплектації провідних компаній світу. Сучасна виробнича база, технології, високий технічний рівень організації виробництва дають можливість опановувати нові види продукції, вдосконалювати виробництво трансформаторів, розширюючи їх номенклатуру та сфери використання. На підприємстві запроваджена система забезпечення якості ISO-9001: 2008. За період свого існування, продукція заводу поставлялася в країни Європи, СНД, близького Сходу та Азії. На сьогодні ТОВ «Укрелектроапарат» з успіхом продовжує освоювати нові ринки Європи, Близького Сходу та Африки. 85 % коштів, інвестованих у діяльність підприємства — власні кошти, що свідчить про високий рівень фінансової стабільності підприємства, незалежність від зовнішніх економічних чинників, збільшення можливості інтенсивного розвитку виробництва, посилення соціального захисту працівників. Нагороди У 1976 завод нагороджено орденом Трудового Червоного Прапора. Див. також Електротехнічна промисловість Примітки Джерела Г. С. Жарий. ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ЗАВОД ТРАНСФОРМАТОРНИХ ПІДСТАНЦІЙ // Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1985. — Т. 12 : Фітогормони — Ь. — 568, [4] с., [26] арк. іл. : іл., портр., карти + 1 арк с. Посилання Ukrelektroaparat // facebook Укрелектроапарат // instagram Укрелектроапарат // twitter Ukrelektroaparat УКРЕЛЕКТРО­АПАРАТ // opendatabot.ua УКРЕЛЕКТРОАПАРАТ // youcontrol.com.ua
Гульбище-II (пам'ятка природи)

Гульбище-ІІ — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташований у межах Чернігівського району Чернігівської області, на південний схід від села Пенязівка. Площа 1,5 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 28.08.1989 року № 164. Перебуває у віданні ДП «Чернігівське лісове господарство» (Дроздівське л-во, кв. 10, вид. 9). Статус присвоєно для збереження ділянки лісового масиву з цінними насадженнями дуба. Пам'ятка природи розташована в межах ботанічного заказника «Селецьке». Див. також «Гульбище-І» Джерела Державний кадастр територій та об’єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (485. Гульбище-І) Дроздівське лісництво (карта) [Архівовано 29 вересня 2021 у Wayback Machine.]
Дуб черешчатий (Гадяч, санепідемстанція)

Дуб черешчатий — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення, розташована в місті Гадяч Миргородського району Полтавської області. Була створена відповідно до Постанови Полтавської облради № 453 від 22 листопада 1984 року. Загальні відомості Землекористувачем є Гадяцька райсанепідстанція, площа — 0,02 гектара. Розташована на території санепідстанції в місті Гадяч. Пам'ятка природи створена з метою збереження одинокого вікового дерева дуба звичайного віком 300 років. Обхват дерева на висоті 1,3 м. у 2016 році становив 350 см, у 2021 році - 359 см. Посилання Еко-паспорт Полтавської області [Архівовано 13 жовтня 2020 у Wayback Machine.] Заповідна краса Полтавщини. Т. Л. Андрієнко, О. М. Байрак, М. І. Залудяк та інші. — Полтава: ІВА «Астрея», 1996. — 188 с.: іл. 88. Вікові та меморіальні дерева Полтавщини. Туристичний довідник / ГО "ВЕЛОПОЛТАВА"; упоряд. Ю.М. Репало. - Київ: Видавництво ТОВ "Основа" - 2021. - 32 с. ISBN 978-966-984-064-6
Віковий дуб (Чернігів, вул. Василя Тарновського)

Вікови́й дуб — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в місті Чернігів, поруч з вулицею Василя Тарновського (в парку «Мар'їн Гай»). Площа 0,01 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 10.06.1972 року № 303; рішення від 27.12.1984 року № 454; рішення від 28.08.1989 року № 164. Перебуває у віданні: Чернігівське РБД «Зеленбуд». Статус присвоєно для збереження одного екземпляра дуба віком 250 років. Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (538. Віковий дуб) Департамент агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації. Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду (Чернігів, 2018).— «Віковий дуб». Стор. 127
Узруївський ліс (пам'ятка природи)

Узру́ївський ліс — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташований у межах Новгород-Сіверського району Чернігівської області, на південний захід від села Узруй (біля села Клевин). Площа 14 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 10.06.1972 року № 303; рішення від 27.12.1984 року № 454; рішення від 28.08.1989 року № 164. Перебуває у віданні ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» (Узруївське лісництво, кв. 42, вид. 23-25). Статус присвоєно для збереження частини лісового масиву з цінними насадженнями сосни. Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (499. Узруївський ліс) Узруївське лісництво (карта)
Телепень (пам'ятка природи)

Те́лепень — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована на території Бориспільського району Київської області, на північ від села Гензерівка. Площа 2,3 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Київської обласної ради 22 червня 2017 року № 345-15-VII. Перебуває у віданні: Яготинська районна державна адміністрація. Статус присвоєно для збереження місць зростанні типової степової рослинності на території кургану «Телепень». Джерела Рішення Київської обласної ради 22 червня 2017 року № 345-15-VII «Про оголошення нововиявлених територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на території Київської області» Ботанічна пам'ятка природи місцевого значення «Телепень»
Дуб Невклянський (пам'ятка природи)

Дуб невкля́нський — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах Чернігівського району Чернігівської області, на південний схід від села Невкля. Площа 0,01 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 10.06.1972 року № 303; рішення від 27.12.1984 року № 454; рішення від 28.08.1989 року № 164; рішення від 31.07.1991 року № 159. Перебуває у віданні ДП «Городнянське лісове господарство» (Невклянське л-во, кв. 93, вид. 12). Статус присвоєно для збереження одного екземпляра дуба віком 300 років. Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (463. Дуб невклянський) Невклянське лісництво [Архівовано 27 вересня 2021 у Wayback Machine.]
Сорокошицька дібровна ділянка

Сорокоши́цька дібро́вна діля́нка — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах Деснянської селищної громади Чернігівського району Чернігівської області, біля північної частини села Сорокошичі. Площа 2,9 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 27.04.1964 року № 236; від 10.06.1972 року № 303; від 27.12.1984 року № 454; від 28.08.1989 року № 164. Перебуває у віданні ДП «Остерське лісове господарство» (Сорокошицьке л-во, кв. 55, 60). Статус присвоєно для збереження частини лісового масиву з насадженнями дуба. Ділянка простягається вузькою смугою у формі перевернутої літери V і прилягає до північної та північно-західної околиці села. Пам'ятка природи «Сорокошицька дібровна ділянка» розташована в межах Міжрічинського регіонального ландшафтного парку. Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (475. Сорокошицька дібровна ділянка) Сорокошицьке лісництво (карта) Ботанічна пам'ятка природи місцевого значення «Сорокошицька дібровна ділянка»
Гульбище-І (пам'ятка природи)

Гу́льбище-І — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташований у межах Чернігівського району Чернігівської області, на південний схід від села Пенязівка. Площа 3 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 28.08.1989 року № 164. Перебуває у віданні ДП «Чернігівське лісове господарство» (Дроздівське л-во, кв. 12, вид. 3). Статус присвоєно для збереження ділянки лісового масиву з цінними насадженнями дуба. Пам'ятка природи розташована в межах ботанічного заказника «Селецьке». Див. також «Гульбище-II» Джерела Державний кадастр територій та об’єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (484. Гульбище-І) Дроздівське лісництво (карта) [Архівовано 29 вересня 2021 у Wayback Machine.]
Събор Богородичен (Матков)

„Събор Богородичен“ или „Събор на Пресвета Богородица“ (на украински: Церква Собору Пресвятої Богородиці) е дървена църква на украинската гръкокатолическа църква в село Матков (Туркивски район, Лвовска област) в Украйна, построена през 1838 г. Паметник на бойковската архитектура и монументално изкуство. На 21 юни 2013 г., на 37-ото заседание на Комитета за световното наследство на ЮНЕСКО, проведено в Камбоджа, храмът, заедно с други дървени църкви в района на Карпатите, е включен в световното наследство на ЮНЕСКО Списъка. Описание Църквата е построена през 1838 година от майсторите Иван Мелникович и Василий Иваникович. Разположена е на нисък хълм в централната част на селото, на разстояние 250 m от автомобилния път, в долината на река Стрий. Църквата е трикуполна, триетажна, принадлежи към храмовете от бойковски тип. Квадратните дървени корпуси са разположени по оста запад-изток. От двете страни на олтара има малки правоъгълни ризници. Основните обеми на пространството завършват с осемстранен върхове, над нефа – с пет равнища, над олтара и притвора – с четири. Върховете са увенчани с куполи и кръстове. Църквата е заобиколена от галерия, който се поддържа от стъпаловидни издатини на дървените корпуси. Галерията на църквата е с ясна правоъгълна форма и голям навес, под който е скрит приземния етаж на църквата. На югозапад от църквата има дървена, тристепенна, квадратна камбанария, с балкон на втория етаж, обърнат към малък площад пред южната фасада на църквата. Камбанарията е построена през 1924 г. от майстор Михаил Веклич. На 14 юни 2010 година мълния удря църквата и подпалва пожар, но автоматичната пожарогасителна система спасява паметника от унищожение. Източници Литература Богородицька церква 1838 р. (дерев.) і дзвіниця 19 ст. (дерев.). Пам’ятники архітектури УРСР, що перебувають під державною охороною: список. – К.: Держбудвидав, 1956 р., с. 28. Богородицька церква та дзвіниця 1838 р. (дерев.). Постанова Ради міністрів УРСР. Про впорядкування справи обліку та охорони пам’ятників архітектури на території Української РСР. № 970. від 24.08.1963 р.
Demetrioskirche (Matkiw)

Die Demetrioskirche (ukrainisch Церква Св. Дмитра Zerkwa Sw. Dmytra) ist eine Holzkirche in Matkiw (Матків; Rajon Stryj) in der Oblast Lwiw in der Ukraine. Die Kirche gehört zum grenzübergreifenden UNESCO-Welterbe „Holzkirchen der Karpatenregion“. Die ehemalige Kirche der Gottesgebärerin (Церква Собору Пресвятої Богородиці Zerkwa Soboru Preswjatoji Bohorodyzi) wird als Demetrioskirche von der griechisch-katholischen Kirche genutzt. Lage Die Kirche liegt auf einer Anhöhe in der Mitte des Dorfes mit nahezu 500 Einwohnern. Sie ist geostet. Die Stadt Lwiw (Lemberg) liegt etwa 120 Kilometer nordöstlich, die Grenze zu Polen ist 25 Kilometer entfernt. Geschichte Seit dem 17. Jahrhundert befand sich an dem Standort eine Kirche der Gottesgebärerin, die im 19. Jahrhundert dem Verfall preisgegeben war. Nach einer Stiftung des Ehepaars Matkowski wurde diese abgebrochen. An ihrer Stelle bauten die Meister Iwan Melnykowytsch und Wassyl Iwanowytsch 1838 eine neue Holzkirche. Die Sakristei wurde 1928 fertiggestellt. Mychajl Weklytsch errichtete 1924 den freistehenden Glockenturm im Südwesten der Kirche. Die Kirche war von 1949 bis 1989 geschlossen. Nach der Wiederaufnahme der Gottesdienste durch die griechisch-katholische Kirche wurde sie dem Heiligen Demetrios von Thessaloniki umgewidmet. Die Kirche ist ein Baudenkmal von nationaler Bedeutung und wurde 2010 mit sieben weiteren Holzkirchen in der Ukraine in die Tentativliste des Weltkulturerbes aufgenommen. Die Einschreibung erfolgte am 21. Juni 2013 gemeinsam mit acht weiteren Objekten der Ostkirchen in Polen. Beschreibung Die Kirche gehört zum bojkischen Bautypus der Holzkirchen, wie die ebenfalls zum Welterbe gehörenden Kirchen in Smolnik (Polen) und in Uschok (Ukraine). Der dreistöckige hölzerne Glockenturm hat einen quadratischen Grundriss. Die Schallöffnungen liegen direkt unter der Kuppel. Turm und Kirche sind mit Blech eingedeckt. Literatur В. Слободян: «Церкви Турківського району». Lwiw 2003. Siehe auch Holzkirchen im slowakischen Teil der Karpaten Holzkirchen im südlichen Kleinpolen Weblinks decerkva.org.ua: «Матків. Церква Св. Дмитра 1838». (ukrainisch) whc.unesco.org: Wooden Tserkvas of the Carpathian Region in Poland and Ukraine. (englisch) Fußnoten
Église de la Synaxe de la Sainte Vierge Marie de Matkiv

L'église de la Synaxe de la Sainte Vierge Marie de Matkiv est classée comme monument national ukrainien et au Patrimoine mondial de l'UNESCO. Elle est située à Matkiv, oblast de Lviv en Ukraine. Elle fut édifiée en 1838 elle a été consacrée à saint Démétrios de Thessalonique en 1989 et utilisée par la communauté gréco-catholique. Notes et références Voir aussi Articles connexes Art ukrainien. Culture de l'Ukraine. Culture boyko. Liens externes Ressource relative à l'architecture : Liste du patrimoine mondial Ressource relative à la religion : GCatholic.org Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du catholicisme Portail de l’Ukraine
Cerkiew Najświętszej Bogurodzicy w Matkowie

Cerkiew Najświętszej Bogurodzicy (także: cerkiew soborowa św. Dymitra, ukr. Церква Собору Пресвятої Богородиці, Церква Собору Святого Димитрія) – trójdzielna, drewniana cerkiew typu bojkowskiego w Matkowie w rejonie turczańskim w obwodzie lwowskim. Pochodzi z 1838 roku, a została ulokowana w północnej części wsi na niewielkim wzniesieniu w dolinie rzeki Stryj. Opis i historia Posiada trzy cebulaste kopuły i przydaszek wsparty na rysiach, pod którym to znajdują się wejścia do dwóch zakrystii, dobudowanych w latach 30. XX wieku. O przebudowie w tym okresie przypomina inskrypcja "1939" wyryta na progu. Unikatowa konstrukcja przypomina chińskie pagody. Jej kubaturę wyznaczają trzy drewniane wieże na bazie kwadratu każda, z czego środkowa wieża jest najszersza i najwyższa. Każda wieża ma po 5 ośmioskrzydłowych daszków, początkowo z dachówki, a obecnie z nierdzewnej blachy. Wnętrze pokryte jest malowidłami na tekturze z końca XIX wieku, wykonanymi według wcześniejszego wzoru. Wśród wyposażenia z I połowy XIX w. wymienić można zabytkowy ikonostas, sanktuarium główne i boczne oraz ławki. W 1924 roku na południowy wschód od bryły świątyni mistrz Mychajło Wekłycz wzniósł wolno stojącą dzwonnicę - drewnianą, trzypiętrową, pokrytą dachem z balkonem na II piętrze. Jeszcze do 1945 roku ze względu na sporą odległość kościoła katolickiego służyła także Polakom wyznania rzymskokatolickiego. 14 czerwca 2010 roku trafił w nią piorun, o czym miejscowe media poinformował Pawło Wasylenko, szef centrum prasowego lwowskiego biura Ministerstwa Sytuacji Nadzwyczajnych. Na szczęście wzniecony pożar szybko udało się opanować. 21 czerwca 2013 cerkiew została wpisana do rejestru światowego dziedzictwa UNESCO, wspólnie z piętnastoma innymi cerkwiami z Polski i Ukrainy. Administratorem obiektu pozostaje ksiądz Wasyl (Wacław) Dryhynycz. Historię obiektu bada i dokumentuje m.in. historyk-krajoznawca Ołeksandr Wołkow. Galeria Przypisy Bibliografia Matków, w: "Tygodnik Ilustrowany", nr 34, 1905 (II), str. 631. Linki zewnętrzne Reportaż TV Nadwórna o cerkwi w Matkowie w związku z wpisaniem jej na listę dziedzictwa UNESCO Obraz cerkwi z 1931 roku
Церковь Собора Пресвятой Богородицы (Матков)

Церковь Собора Пресвятой Богородицы (укр. Церква Собору Пресвятої Богородиці) — деревянный храм украинской грекокатолической церкви в селе Матков, построенный в 1838 году. Памятник бойкивской архитектуры и монументального искусства. 21 июня 2013 на 37-й сессии Комитета Всемирного наследия ЮНЕСКО, проходившей в Камбодже, церковь Собора Пресвятой Богородицы, вместе с другими деревянными церквями Карпатского региона, была включена в список всемирного наследия ЮНЕСКО. Описание Церковь Собора Пресвятой Богородицы построена в 1838 году. Строили храм мастера Иван Мельникович и Василий Иваникович. Церковь расположена на невысоком холме в центральной части села, на расстоянии 250 м от автомобильной дороги, в долине реки Стрый. Церковь трёхкупольная, трехъярусная, относится к храмам бойковского типа. Квадратные срубы расположены по оси запад-восток. С обеих сторон алтаря прилегают небольшие прямоугольные ризницы. Основные объёмы завершают восьмибоковым верхом, над нефом с пятью уступами, над алтарем и притвором — с четырьмя уступами, что увенчаны восьмёриками с куполами и крестами. Опоясывает церковь крыльцо, опирающееся на ступенчатые выступления срубов. Галерея церкви имеет четкую прямоугольную форму и большой выступ, под которым скрывается низ церкви. К юго-западу от церкви расположена деревянная, трехъярусная, квадратная в плане колокольня, с балконом на втором ярусе, обращенным в сторону небольшой площади перед южным фасадом церкви. Покрыта палаточной крышей с колосниковой галереей над ним. Колокольня была построена в 1924 году мастером Михаилом Векличем. 14 июня 2010 года в церковь попала молния и произошёл пожар, однако от уничтожения памятник спасла автоматическая система пожаротушения. Примечания Литература Богородицька церква 1838 р. (дерев.) і дзвіниця 19 ст. (дерев.). Пам’ятники архітектури УРСР, що перебувають під державною охороною: список. — К.: Держбудвидав, 1956 р., с. 28. Богородицька церква та дзвіниця 1838 р. (дерев.) [Постанова Ради міністрів УРСР «Про впорядкування справи обліку та охорони пам’ятників архітектури на території Української РСР» № 970 від 24.08.1963 р. Ссылки (недоступная ссылка) Церковь Собора Пресвятой Богородицы (недоступная ссылка) (недоступная ссылка) Церковь на рисунке 1931 года (недоступная ссылка)
Jüdischer Friedhof (Turka)

Der Jüdische Friedhof Turka liegt in der Stadt Turka in den Waldkarpaten im Rajon Sambir in der westukrainischen Oblast Lwiw. Auf dem jüdischen Friedhof sind zahlreiche gut erhaltene Grabsteine vorhanden. Siehe auch Liste jüdischer Friedhöfe in der Ukraine Geschichte der Juden in der Ukraine Weblinks Turka Jewish Cemetery auf esjf-cemeteries.org
Братський парк

Братський парк (Парк ім. Живковича) — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Розташований у межах Братського району Миколаївської області, у межах Братської селищної ради. Опис Площа — 32 га. Статус надано згідно з рішенням Миколаївської обласної ради № 448 від 23.10.1984 року задля збереження рослинності гранітних відслонень. Перебуває у віданні ДП «Вознесенське лісове господарство» (Братське лісництво, кв. 41). У парку в 1798 р. панами Живковичами був збудований двоповерховий палац. Із «Обліково-оцінювальної відомості будівель, споруд і підсобних підприємств, що входять до складу садиби колишньої Ерделі (правнучки Іллі Петровича) при селі Братському Братського району» за 1920-ті роки дізнаємось, що головний будинок, в якому проживав Ілля Петрович, був триповерховий, збудований із цегли на кам'яному фундаменті, мав залізний дах, дерев'яну підлогу. В ньому було 26 кімнат, 41 вікно, 35 дверей. Все ж помістя складалося із 4-х житлових будинків, будинку-театру і 2-х сараїв. Зараз тут міститься Братська ЗОШ І-ІІІ ступенів. Парк розташований на березі річки Мертвовод. Архітектором парку став пан Заремба, який заклав «Софіївку» в Умані. Алеї парку сплановані так, що в центрі вони утворили гігантську літеру «Ж». У парку були облаштовані літній Зелений театр, бесідки, майдан для літніх балів із місцем для оркестру, човнова пристань, пляж. Було чимало лав. Алеї посипалися жовтим піском. Біля парку чудовий стадіон «Юність». У центрі парку зростає дуб «Козак». У парку зростають сторічні дуби, ясен, тополь, софора. Є 1,3 га виходів скельних порід. Галерея Примітки Джерела Мережа природоохоронних територій Миколаївської області в контексті збереження фітобіоти [Архівовано 28 січня 2021 у Wayback Machine.] Природно-заповідний фонд України [Архівовано 11 травня 2021 у Wayback Machine.] Братська РДА [Архівовано 23 січня 2021 у Wayback Machine.] Миколаївське обласне управління лісового та мисливського господарства [Архівовано 16 вересня 2021 у Wayback Machine.] Братське лісництво (карта) [Архівовано 20 квітня 2021 у Wayback Machine.]
Парк Січової Слави

Парк Січово́ї Сла́ви (колишня назва — Парк імені Островського) — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Розташований в місті Вознесенську Миколаївської області, при вулиці Кибрика. Площа 5 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Миколаївської обласної ради від 23 жовтня 1984 року № 448. Перебуває у віданні Вознесенської міської ради. На території парку розташована пам'ятка архітектури — «Альтанка», побудована 1837 року. Пам'ятник Миколі Островському 1966 року у парку був встановлений пам'ятник радянському письменнику Миколі Островському (скульптор Петро Кравченко, архітектор Єгор Кіндяков). Це була поясна скульптура Миколи Островського у формі червоноармійця-будьонівця виконана з гранітної крошки і встановлена на гранітному п'єдесталі. Демонтований 21 червня 2022 року. Примітки Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (2. Парк ім. Островського)