Жизномир

Жизно́мир — село в Україні, у Бучацькій міській громаді Чортківського району Тернопільської області. Розташоване на річці Стрипа, у центрі району, неподалік районного центру, зліва автошляху Бучач — Золотий Потік — Лука — Незвисько. Історія Середньовіччя Перша писемна згадка — 21 грудня 1439 року у протоколах галицького суду. На початку ХІХ ст. дідичем (власником) Жизномира був представник шляхетського роду Даніель Ласький (Daniel Łaski), який у своєму заповіті 1810 р. вказав, що передає власну бібліотеку оо. Василіянам. Австрійський період 1841 р. — діяла парохіяльна школа. Діяли товариства «Просвіта» (точний час заснування філії невідомий, в 1902 р. «просвітяни» збудували мурований, накритий черепицею будинок), «Сокіл», «Січ», «Відродження» (наймолодша громадська організація, протиалкогольне товариство, засновник філії — абсольвент коломийської гімназії Михайло Луців), кооперативи. 1902 р. — жителі села брали участь в хліборобському страйку; орендар Корнбліг із сином та службовиками самі косили та годували худобу. 1905 р. збудовано школу з двома великими класами та 2-кімнатним мешканням для вчителя. 1907 р. — заснована філія пожежно-руханкового товариства «Січ» (кошовий — Гринь Дмитрів). Перед 1914 р. жизномирці мали 900 моргів поля на 220 родин. 1910 р. — крамницю читальні «Просвіти» переорганізовано на кооперативну. 1914 р. — Гринь Дмитрів, Олекса Данькович, Іван Пиндиківський брали участь у Здвизі Соколів та Січей у Львові. Перша світова й Українська Революція За 9 місяців українсько-польської війни 1918—1919 рр. загинули, померли від тифу, пропали безвісти 38 осіб. У складі Другої Речі Посполитої 1920—1922 роки — встановлення окупаційної влади, переслідування активних та свідомих українців, часті провокації з боку влади. Восени 1921 р. відновлено читальню «Просвіти», при ній відкрито крамницю. Активістами «Просвіти» організовано курс для неграмотних. Осінь 1922 р. читальняну крамницю перетворено на кооперативу «Косар». Незалежна Україна 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Бучацької міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бучацького району, увійшло до складу новоутвореного Чортківського району. З 11 грудня 2020 р. належить до Бучацької міської громади. Політика Парламентські вибори, 2019 На позачергових парламентських виборах 2019 року у селі функціонувала окрема виборча дільниця № 610151, розташована у приміщенні школи. Результати зареєстровано 1237 виборців, явка 60,63%, найбільше голосів віддано за «Слугу народу» — 39,70%, за Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина» — 13,73%, за «Голос» — 11,44%. В одномандатному окрузі найбільше голосів отримав Микола Люшняк (самовисування) — 45,93%, за Ігоря Сопеля (Слуга народу) — 20,19%, за Степана Брацюня (Конгрес українських націоналістів) — 7,72%. Населення 1841 р. — 703 українці 1880 р. — 1004 (95,1 %) українців, 21 (2,0 %) поляків, 30 (2,9 %) євреїв 1900 р. — 1313 (94,6 %) українців, 43 (3,0 %) поляків, 22 (2,4 %) євреїв 1912 р. — 1290 (94,2 %) українців, 10 (0,7 %) поляків, 70 (5,1 %) євреїв 1939 р. — 1780 (92,2 %) українців, 150 (в тому числі 110 колоністів; 7,8 %). Мова Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Еміграція До 1914 р. виїхали 104 особи, повернулись 41. 1920—1939 рр. — 34 особи (ніхто не повертався). Під час і після Другої світової війни виїхали 110 осіб: США — 53, Канада — 56, Австралія — 1 особа. З колишніх дивізійників 14-ї зброї СС дивізії «Галичина» (в Ріміні було 28 осіб) частина осіли у Великій Британії, дехто повернувся додому. Соціальна сфера Діють загальноосвітня школа I—III ступенів, клуб, бібліотека, ФАП, дошкільний заклад, відділення зв'язку, ПАП «Жизномир». Релігія Монастир Преображення Господнього (поблизу села, тепер у лісі; 1606 р., збереглись залишки), розташовувався спочатку в травертиновій скелі. Церква Царя Христа (1885; мурована); Капличка. Пам'ятки Оборонна церква монастиря Преображення Господнього (згоріла разом з монастирем 1798 р.) — пам'ятка архітектури національного значення, охоронний номер 157. Символічна могила Борцям за волю України (1942; відновлено 1994) та УСС — пам'ятка історії місцевого значення, охоронний номер 1333. Пам'ятник «Борцям за волю України» — пам'ятка історії місцевого значення, охоронний номер 1334. Пам'ятник Тарасові Шевченку (1964) — пам'ятка монументального мистецтва місцевого значення, охоронний номер 143. Поселення Жизномир I (давньоруський час, XII—XIII ст.) — пам'ятка археології місцевого значення, охоронний номер 1233. Монастирська ділянка і дуб Тараса Шевченка (посаджений на честь 100-річчя від дня народження поета), зростає біля школи — ботанічні пам'ятки природи місцевого значення. Є також: Пам'ятний хрест на честь скасування панщини (відновлений 1992). Пам'ятний хрест на місці загибелі 3-х вояків УПА (1992). Відомі люди Народилися Пов'язані із селом Галерея Див. також Жизномирський монастир Преображення Господнього Оборонна церква в урочищі Монастирок Зауваги Примітки Література Бучач і Бучаччина. Історично-мемуарний збірник / ред. колегія Михайло Островерха та інші. — Ню Йорк — Лондон — Париж — Сидней — Торонто : НТШ, Український архів, 1972. — Т. XXVII. — 944 с. — іл. Ковалишин М., Мизак Н., Павлишин С., Уніят В. Жизномир // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 1 : А — Й. — С. 606—607. — ISBN 978-966-457-228-3. Лисий Л., Яворський Г. Жизномир // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — С. 574-575. — ISBN 966-528-197-6. Реабілітовані історією. Тернопільська область : у 5 кн. / О. Бажан, Є. Гасай, П. Гуцал (упорядники). — Тернопіль : Збруч, 2008. — Кн. 1. — С. 613—616. — ISBN 978-966-528-297-6. Шипилявий С. Жизномир // Калейдоскоп минулого / Бучач і Бучаччина. Історично-мемуарний збірник / ред. колегія Михайло Островерха та інші. — Ню Йорк — Лондон — Париж — Сидней — Торонто : НТШ, Український архів, 1972. — Т. XXVII. — С. 515-531. Żyznomierz // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1895. — Т. XIV. — S. 925. (пол.) — S. 925. (пол.) Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Жизномир Жизномир [Архівовано 1 грудня 2020 у Wayback Machine.]. «Жнибороди — Бучаччина — Тернопілля» [Архівовано 12 травня 2017 у Wayback Machine.]. Замки та храми України [Архівовано 20 липня 2019 у Wayback Machine.]. Історія села. Лесів Р. Легенди Тернопільщини. Про Крукову Гору в Жизномирі [Архівовано 6 серпня 2016 у Wayback Machine.]. [2] [Архівовано 26 серпня 2016 у Wayback Machine.], Мапа. [Архівовано 26 червня 2016 у Wayback Machine.] Монастирок. Прогноз погоди в с. Жизномир [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]. Фотографії [Архівовано 21 серпня 2018 у Wayback Machine.].