NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Tsiklon-3

Le lanceur Tsiklon-3, (Cyclone-3) également connu sous le nom de Tsiklon-3, est une fusée soviétique puis, après l'éclatement de l'URSS, ukrainienne dérivée d'un missile intercontinental et utilisé pour le lancement de satellites entre 1977 et 2009. Dérivé de l'ICBM SS-18, c'est un membre de la famille des lanceurs Tsiklon. Il a effectué son premier vol le 24 juin 1977. Le dernier lancement a eu lieu le 30 janvier 2009. L'entreprise ukrainienne qui construisait les fusées Tsiklon a arrêté sa fabrication en faveur de la fusée Angara. Il y a eu 121 lancements dont 8 échecs. Les fusées étaient tirées depuis le cosmodrome de Plesetsk. Caractéristiques La fusée Tsiklon-3 peut placer une charge de 4,1 tonnes en orbite basse. Il comporte 3 étages propulsés chacun par un unique moteur consommant un mélange UDMH/N2O4. Le lanceur d'une masse de 189 tonnes a un diamètre de 3 mètres pour une hauteur de 39,7 mètres. La Tsiklon-3 est une évolution des lanceurs Tsiklon et Tsiklon-2. La différence porte sur l'ajout d'un troisième étage réallumable. Le développement avec le Brésil d'une nouvelle version comportant un troisième étage amélioré, la Tsiklon-4, a été abandonné. Notes et références Voir aussi Angara (fusée) Dnepr (fusée) Tsiklon Tsiklon-2 Tsiklon-4 / Tsiklon-4M Liens externes (de) « Tsyklon 3 » (consulté le 29 janvier 2022) (en) Mark Wade, « Tsiklon-3 », sur Astronautix.com, 2008 (consulté le 29 janvier 2022) Portail de l'Union soviétique Portail de l’astronautique
Ciklon–3

A Ciklon–3 (cirill betűkkel: Циклон-3, GRAU-kódja: 11K68) szovjet, majd ukrán háromfokozatú közepes hordozórakéta, amelyet a Juzsnoje (Pivdenne) tervezőiroda fejlesztett ki az 1970-es évek elején. Az R–36 interkontinentális ballisztikus rakétán alapuló hordozórakéta legfeljebb 4000 kg hasznos terhet képes közepes magasságú pályára állítani. A rakétákat az oroszországi Pleszeck űrrepülőtérről indították. Története 1977. június 24-én első alkalmazásánál a Pleszeck űrrepülőtér volt az indítóbázisa. 1980-tól alkalmazták a Celina–R és Celina–2 típusú rádiófelderítő műholdak, valamint más műholdak (tudományos, cél (radar) műhold) pályára állítására. 1991. augusztus 15-én állították pályára a Koronasz–Foton napkutató műholdat. 2000. december 27-én hat műholddal a fedélzetén, a harmadik fokozat technikai hibája miatt visszazuhant. 2009. január 30-án, a Koronasz–Foton műhold felbocsátása volt az utolsó indítása. A hipergolikus (öngyulladó), de mérgező tüzelőanyagot használó rakéta utódja Oroszországban az Angara, Ukrajnában a Ciklon–4 rakéta lesz. Műszaki adatok Hajtóművek: első fokozat: 3 x RD-260 + 4 x RD-68M második fokozat: 1 x RD-262 + 4 x RD-69M vagy RD-861 Tolóereje: 2660 kN Tömege: 189 tonna Magassága: 39,9 méter Átmérője: 3 méter Elérhető pályamagasság: változattól függően 200 km magasság 3,6 tonnával, 1000 km magasság 2,5 tonnával Indítások száma: 122 (10 sikertelen) Jegyzetek Források "Ciklon". astronautix.com. Hozzáférés: 2014. február 5.. "Ciklon". russianspaceweb.com. Hozzáférés: 2014. február 5.. "Ciklon". bernd-leitenberger.de. Hozzáférés: 2014. február 5.. "Ciklon". alcantaracyclonespace.com. 2014. április 22. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2014. február 5.. "Ciklon". daviddarling.info. Hozzáférés: 2014. február 5..
Cyklon-3

Cyclon-3 è un lanciatore a tre stadi sviluppato presso lo Yuzhnoye CB, in Ucraina. Fa parte della famiglia di lanciatori Cyklon. Il lancio del veicolo spaziale viene effettuato dal cosmodromo di Plesetsk (Federazione Russa). Il razzo Cyclon-3 lancia veicoli spaziali fino a 4000 kg in orbite circolari ed ellittiche basse e medie. Cyclon-3 è un sistema di trasporto basato su nodi con elevata affidabilità comprovata. Il lanciatore Cyclon-3 è realizzato nel classico schema tandem, tutti i suoi collegamenti sono in serie. Per ridurre le dimensioni esterne del palco, il suo sistema di propulsione si trova all'interno del compartimento del combustibile toroidale. Il veicolo di lancio è in funzione dal 1977. Nel 1995, il Sich-1, primo satellite artificiale sotto la giurisdizione dell'Ucraina, fu messo in orbita da questo razzo. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Cyclon-3 Collegamenti esterni Encyclopedia Astronautica-Tsiklon-3, su astronautix.com.
Tsyklon-3 (foguete)

O foguete Tsyklon-3, em ucraniano Циклон-3, é um veículo de lançamento descartável ucraniano, anteriormente soviético, membro da família de foguetes Tsyklon. O primeiro voo ocorreu em 24 de Junho 1977, e saiu de serviço em 30 de Janeiro de 2009.
Tsyklon-3

Tsyklon-3 var en ukrainsk raket utvecklad under Sovjet-tiden. Raketen är baserad på den sovjetiska interkontinentala ballistiska roboten R-36 och flög första gången den 24 juni 1977. Sista uppskjutningen gjordes den 30 januari 2009. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version.
Володимир

Володимир (на украински: Володи́мир), известен преди като Володимир-Волински (на украински: Володи́мир-Воли́нський) от 1944 до 2021 г., е малък град, разположен във Волинска област, в северозападна Украйна. Той е административен център на Володимирски район и център на Володимирска община. Той е един от най-старите градове в Украйна и исторически център на региона Волиния; служил е като столица на Княжество Волиния и по-късно като една от столиците на Галицко-Волинско княжество. Население: 37 910 (2022). Източници
Volodymyr (město)

Volodymyr (ukrajinsky Володимир, polsky Włodzimierz, v letech 1911–1922 a 1944–2021 Volodymyr-Volynskyj, ukrajinsky Володимир-Волинський), známý také jako Vladimir nebo Vladiměř, je jedno z nejstarších měst na Ukrajině. Leží na severozápadě země ve Volyňské oblasti, necelých 15 km od hranice s Polskem. Prochází tudy železniční trať Kovel–Lvov s nákladní odbočkou do polského Hrubieszowa. Žije zde přibližně 38 tisíc obyvatel. Ve Volodymyru je správní centrum Volodymyrského rajónu. Volodymyrská městská územní hromada (ukrajinsky Володимирська міська територіальна громада) je územní hromada s administrativním centrem ve Volodymyru. Má 43 779 obyvatel a patří do ní Volodymyr a tato sídlaː Zariččja (Заріччя, 1771 obyvatel, celkem v obci žije 4162 obyvatel) s osadami Dihtiv (Дігтів, 302 obyvatel) Novosilky (Новосілки, 590 obyvatel) Orani (Орані, 4 obyvatelé) Suchodoly (Суходоли, 902 obyvatel) Fedorivka (Федорівка, 593 obyvatel) Laskiv (Ласків, 632 obyvatel, celkem v obci žije 929 obyvatel) s osadou Voščatyn (Вощатин, 297 obyvatel) Historie První zmínka o městě se nachází v Povesti vremennych let a váže se k roku 988, kdy kyjevský kníže Vladimír I. svěřil správu města a okolí svému synovi Vsevolodovi. Ve 13. století se město stalo centrem haličsko-volyňského knížectví. Z názvu města byl odvozen název pozdější habsburské korunní země Haličsko-vladiměřského království. Pamětihodnosti Katedrála Narození Krista Chrám Nanebevzetí Panny Marie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Volodymyr na Wikimedia Commons Oficiální stránky (ukrajinsky)
Volodymyr (by)

Volodymyr (ukrainsk: Володимир; polsk: Włodzimierz) (fra 1944 til 2021: Volodymyr-Volynskyj) er en by i det historiske landskab Volhynien i det nordvestlige Ukraine. Byen har 37.910 (2022) indbyggere og er administrativt centrum i Volodymyr rajon i Volyn oblast. Volodymyr ligger ved floden Luga. Byen blev første gang nævnt i 988 og var en vigtig by i det gamle Kijevrige som det historiske center af landskabet Volhynien og senere den historiske hovedstad i Fyrstendømmet Volhynien. I 1366 blev byen polsk, og var en del af Den polsk-litauiske realunion frem til 1795. Byen blev efter Polens tredje deling russisk, før den efter Den polsk-sovjetiske krig igen kom under Polen i 1919. I 1939 blev Volodymyr-Volynsk indlemmet i den Ukrainske SSR som en del af Sovjetunionen. Referencer Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside
Volodymyr

Volodymyr (Володимир in ucraino, Włodzimierz in polacco, Lodomeria in latino; fino al 15 dicembre 2021 Volodymyr-Volyns'kyj) è una città ucraina (37 910 abitanti), nel distretto di Volodymyr, nell'oblast' di Volinia. Ospita l'amministrazione del distretto di Volodymyr e della comunità territoriale di Volodymyr, una delle comunità territoriali dell'Ucraina. Fino al 18 luglio 2020 Volodymyr costituiva una città di rilevanza regionale e fungeva da centro amministrativo del distretto di Volodymyr-Volyns'kyj sebbene non appartenesse al distretto. Come parte della riforma amministrativa che ha ridotto a quattro il numero dei distretti dell'oblast' di Volinia, la città fu integrata nel distretto di Volodymyr-Volyns'kyj. Storia La città è stata la capitale dell'antica regione storica della Volinia e co-capitale del Principato di Galizia-Volinia. Nel XIV secolo il metropolita Theognostus di Rus' risiedette nella città per diversi anni prima di spostarsi a Mosca. Nel XVI secolo (1580 o 1584) vi nacque Giosafat Kuncewycz, in seguito martire e santo della Chiesa cattolica, mentre nel XX secolo vi nacque Jerzy Antczak. La città fu parte della Polonia nel periodo 1569-1795 e 1919-1939. Nel corso della seconda guerra mondiale, nelle vicinanze della città ebbe sede un campo di concentramento nazista. Durante il periodo della guerra fredda esistette una base sovietica nella città di Chovtnevoj sita a nord-est di Volodymyr. La popolazione attuale (censimento del 2004) è di circa 38 000 abitanti. 5 km a sud di Volodymyr si trova Zymne, dove esiste un antico monastero ortodosso. Monumenti e luoghi d'interesse Cattedrale dell'Assunzione Cattedrale della Natività Museo storico di Volodymyr Amministrazione Gemellaggi Volodymyr è gemellata con: Kętrzyn Note Voci correlate Eparchia di Volodymyr-Brėst Ghetti nazisti 14ª Brigata meccanizzata "Principe Romano il Grande" Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Volodymyr-Volyns'kyj Collegamenti esterni (UK) Sito ufficiale, su volodymyrrada.gov.ua.
Volodymyr (stad)

Volodymyr (Oekraïens: Володимир; van 1944 tot 2021 Володимир-Волинський, Volodymyr-Volynsky) is een stad in de oblast Wolynië (Oekraïne) met 38.070 inwoners. Etymologie De herkomst van de naam Volodymyr is onzeker. De stad wordt voor het eerst genoemd in twee 12e-eeuwse bronnen: de Gesta Hungarorum en de Primaire Kroniek (PVL). De Gesta vermeldt onder het jaar 884 dat de Magjaren eerst in Kiev kwamen, westwaarts trokken en twee weken in de stad Lodomir verbleven om zich ten slotte in Pannonië te vestigen (op de plek van het huidige Hongarije). De PVL vermeldt de stad voor het eerst onder het jaar 988, toen Volodimer' I net Kiev had veroverd en zijn zoon Vsevolod aanstelde als vorst over Volodimer'. Dit suggereert enerzijds dat de stad al enige bestond en anderzijds dat de stad deze naam al had, niet dat Volodimer' I de reeds bestaande stad kort na zijn machtsovername naar zichzelf hernoemde. Sinds 988 lijkt Volodimer' de hoofdstad te zijn geweest van het Vorstendom Wolynië. De Latijnse naam van de stad is Lodomeria, afgeleid van Volodimer', en was de naamgever van het historische Koninkrijk Galicië en Lodomerië. De lokale Slavische naam ontwikkelde zich ondertussen tot Volodimir en uiteindelijk Volodymyr. Bij de Derde Poolse Deling van 1795 werd de stad geannexeerd door het Keizerrijk Rusland en de naam officieel gerussificeerd tot Vladimir. In 1944 werd daar Vladimir-Volynskyi van gemaakt, ter onderscheid van Vladimir aan de Kljazma. Tot 15 december 2021 heette de stad in het Oekraïens nog steeds Volodymyr-Volynsky, waarbij Volynsky verwees naar de oblast Wolynië. Op 1 oktober 2021 stemde de gemeenteraad ervoor om de regionale aanduiding te laten vallen en de naam van de stad te veranderen in gewoon Volodymyr, aangezien er geen andere stad in Oekraïne was met dezelfde naam en er dus geen verwarring meer mogelijk was. Het besluit moest worden geratificeerd door het nationale parlement van Oekraïne, de Verchovna Rada, om in werking te treden. Op 14 december 2021 keurde het parlement de naamswijziging goed (deze werd gesteund door 348 van de 450 volksvertegenwoordigers). Het hoofd van de afdeling publieksrelaties en media van het stadsbestuur van Vladimir aan de Kljazma in Rusland protesteerde dat er maar één stad kon zijn die "Vladimir" heette. Geografie Volodymyr ligt aan de rivier de Loeha. De stad ligt aan de N22 en is ook per spoor bereikbaar via Station Volodymyr. Vijf kilometer ten zuiden van de stad ligt het klooster van Zymne. Volodymyr ligt in het westen van de oblast Wolynië en is de hoofdplaats van het rajon Volodymyr-Volynsky. De stad ligt dicht bij de grens met Polen. Volodymyr ligt nabij grote steden als Kovel (50 km), Loetsk (70 km) en Hrubieszów (Polen; 30 km). Geboren Josafat Kuncewycz (1580-1623), heilige Stedenbanden Volodymyr heeft stedenbanden met de volgende steden: Hrubieszów, Polen Kętrzyn, Polen Łęczyca, Polen Zwickau, Duitsland Afbeeldingen
Volodimir (cidade)

Volodimir (em ucraniano: Володимир, transl. Volodymyr, em polonês/polaco: Włodzimierz, em iídiche: לודמיר Ludmir, em latim: Lodomeria) é uma cidade da Ucrânia, situada no Oblast de Volínia. Tem 16,05 km² de área e sua população em 2020 foi estimada em 38.340 habitantes. Referências
Volodîmîr (oraș)

Volodîmîr (în ucraineană Володимир) este oraș regional în regiunea Volînia, Ucraina. Deși subordonat direct regiunii, orașul este și reședința raionului Volodîmîr. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației orașului Volodîmîr-Volînskîi era vorbitoare de ucraineană (94,49%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (5,15%). Vezi și Lista orașelor din Ucraina Note
Володимир (град)

Володимир (укр. Володимир) град је Украјини у Волињској области. Према процени из 2012. у граду је живело 38.783 становника. Становништво Према процени, у граду је 2012. живело 38.783 становника. Партнерски градови Ленчица Кентшин Хрубјешов Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Volodymyr (stad)

Volodymyr (ukrainska: Володи́мир) är en stad i Volyn oblast i västra Ukraina. Volodymyr, som för första gången nämns i ett dokument från 900-talet, hade 38 111 invånare år 2005. Historia I Volodymyr mördades 1–3 september 1942 13 500 judar i en massakrer. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från tyskspråkiga Wikipedia, Wolodymyr-Wolynskyj, 28 november 2013. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Volodymyr.﻿ Volodymyr-Volynskyi i Internet Encyclopedia of Ukraine. (engelska) Volodymyr-Volynskyjs officiella webbplats (ukrainska)
Славянск

Славянск (произношение Славя́нск или Сла́вянск;на украински: Слов'я́нськ) е град от областно значение в Донецка област, Украйна. Административен център е на Славянски район, но не влиза в неговия състав. Част е от Краматорската агломерация. Населението му през 2021 г. е 106 972 души. Разположен е в карстов район със солени езера, най-големите от които са Слепное, Рапное, Вейсово. На дъното на някои от тях има отлагания от лечебна кал, предимно от сулфиди. На ез. Рапное се намира известният калолечебен Славянски курорт, открит през 1832 година. Градът е транспортен възел на Донбас и е сред най-старите калолечебни курортни центрове на Украйна. От 19 април 2011 година е курорт от държавно значение. История Основан е по указ на цар Алексей като гранично укрепление против кримски набези на южните покрайнини на Русия през 1645 година. Първоначално крепостта носи името Тор, а сегашното си наименование Славянск и статут на град получава през 1794 година. Население Етнически състав Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2001 г. (над 30 души): Галерия Побратимени градове Магдебург (Германия) Източници
Slovjansk

Slovjansk (ukrajinsky Слов'янськ) či Slavjansk (rusky Славянск) je město na Ukrajině. Leží v Donbasu na východě země, spadá pod Doněckou oblast. Od oblastního centra Doněcku leží 110 km severně. Protéká jím řeka Kazennyj Torec, přítok Severního Doňce. Pod správu slovjanské městské rady spadají také blízká městečka Mykolajivka a Svjatohirsk. Historie Město je jedno z nejstarších v oblasti, neboť vzniklo ještě před počátkem těžby uhlí, která v 19. století probudila region k rychlému růstu. V době nástupu cara Alexeje I. Michajloviče na ruský trůn roku 1645 postavili kozáci nedaleko slaného jezera Ropne pevnost „Tor“, která měla bránit nájezdům Krymských Tatarů do Ruského carství. Kolem tvrze vyrostla osada, jejíž obyvatelé se zabývali vařením soli a obchodem s ní. Město bylo založeno v roce 1676. Roku 1784 bylo přejmenováno na Slavjansk a stalo se součástí Charkovské gubernie Ruského impéria. Během druhé poloviny 19. století se město stalo lázeňským letoviskem, prosperovala zde také továrna Essen-Kuzněcov na výrobu fajánsu. Dne 12. dubna 2014 za proruských protestů na Ukrajině obsadili ozbrojení proruští demonstranti, hlásící se k lidové milici, místní radnici, policejní stanici a pobočku tajné služby SBU. Na radnici byla vztyčena ruská vlajka a na stanici měli ozbrojenci ukořistit přibližně 400 pistolí Makarov a 20 útočných pušek Kalašnikov. Město bylo osvobozeno ukrajinskou armádou 5. července 2014. Většina proruských vzbouřenců uprchla do Ruska nebo do města Doněck. Během ruské invaze v roce 2022 se po dobytí Lysyčansku na přelomu června a července 2022 fronta posunula na západ a ruská armáda začala postupovat na Slovjansk. 80 % obyvatel město opustilo. Po osvobození nedalekého Lymanu ukrajinskou armádou během její protiofenzívy v říjnu 2022 se ruský vojenský tlak na město snížil. Ekonomika Město mělo několik větších průmyslových závodů, bylo střediskem lázeňství. K lázeňským domům a hotelům patří také balneologický ústav. Mělo také poměrně dobře vybudovanou infrastrukturu. Kromě toho bylo dopravním uzlem (zejména železničním). V provozu byla trolejbusová doprava (od r. 1977; 4 linky). Obyvatelstvo V roce 2021 mělo město 106 972 obyvatel. Při sčítání lidu v roce 2001 se 73,1 % obyvatel označilo za Ukrajince a 23,6 % za Rusy. 41,3 % Ukrajinců uvedlo jako svůj rodný jazyk ruštinu. Kultura a školství Palác kultury Památky: pravoslavné chrámy Alexandra Něvského a Kristova vzkříšení, mnohé historické stavby se dochovaly v ruinách (dvě budovy továrny na fajáns, hrobka rodiny Zaleských) Univerzita, několik středních škol Osobnosti Petr Končalovský (1876 –1956), malíř Mychajlo Petrenko (1817 –1863), básník Boris Sluckij (1919–1986), básník Mykola Ilarionovyč Semejko (1923 Slovjansk – 1945 východní Prusko), válečný pilot, sestřelen, Hrdina Sovětského svazu Zynovij (Korzynkin) (* 1948), kněz ruské pravoslavné církve, hudební pedagog a biskup Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Slovjansk na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Slavjansk v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Stránky městské rady [Rus] Neoficiální stránky slovjanského trolejbusového systému [Rus]
Slov"jans'k

Slov"jans'k (ukrajinski: Слов'янськ, ruski: Славянск Slavjansk) je ukrajinski grad na istoku zemlje, u Donjeckoj oblasti. Prema podacima iz 2014., u gradu je živjelo 116.694 stanovnika. Bio je jedan od uporišta proruskih pobunjenika 2014. u ratu u istočnoj Ukrajini,no ukrajinska vojska uspjela je vratiti kontrolu nad gradom. Etnički sastav stanovništva prema popisu stanovništva iz 2001. godine. Vanjske poveznice (rus.)/(ukr.)/(engl.) Službena stranica Arhivirana inačica izvorne stranice od 19. listopada 2018. (Wayback Machine) Izvor
Szlovjanszk

Szlovjanszk (ukrán: Слов'янськ) vagy Szlavjanszk (orosz: Славянск) város Ukrajna keleti részén, a Donecki terület Kramatorszki járásában. Közlekedési csomópont, Ukrajna egyik legrégebbi, iszapkezelést alkalmazó üdülőközpontja. 2011. óta országos jelentőségű üdülőhely. Fő iparága a gépipar. Népessége Népességváltozása Nyelvi megoszlás A 2001-es népszámlálás szerint a népesség 42,61%-a jelölte meg anyanyelveként az ukránt, 55,68% pedig az oroszt. Jegyzetek
Slovjansk

Slovjansk (Oekraïens: Слов'янськ) is een stad in de Oekraïense oblast Donetsk. In 2026 telde de stad 39.000 inwoners. Slovjansk is een industriestad met de nadruk op machinebouw. In april 2014, tijdens de Russisch-Oekraïense Oorlog, bezetten pro-Russische separatisten overheidsgebouwen in Slovjansk en werd het een strategisch punt in de door hen uitgeroepen volksrepubliek Donetsk. Ze installeerden er een eigen burgemeester, Vjatsjeslav Ponomarjov. Op 5 juli 2014 gaven de separatisten Slovjansk op, na een dagenlange belegering door het leger van Oekraïne. Geboren in Slovjansk Michajlo Sokolovskyj (1951), voetballer en trainer
Słowiańsk

Słowiańsk (ukr. Слов'янськ, Słowjanśk; ros. Слaвянск, Sławiansk) – miasto we wschodniej części Ukrainy, w obwodzie donieckim, w Donieckim Zagłębiu Węglowym, położone nad rzeką Kazennyj Toreć, siedziba administracyjna rejonu słowiańskiego nie wchodząca jednak w jego skład. Ośrodek wydobycia soli kamiennej, przemysłu chemicznego, maszynowego, materiałów budowlanych i spożywczego. Historia W 1645 roku Kozacy zbudowali w pobliżu słonego jeziora Ropne warownię Tor. Wokół twierdzy wyrosła osada, której mieszkańcy trudnili się warzeniem soli i handlem. Za datę powstania miasta uważa się rok 1676. W 1784 roku Tor zmienił nazwę na Słowiańsk. Słowiańsk pojawił się w mediach światowych w trakcie rozruchów wywołanych przez rosyjskich separatystów w kwietniu 2014 roku. Ukraińska armia próbowała szturmować miasto 24 kwietnia, ale poza likwidacją kilku posterunków prorosyjskich bojowników nic nie osiągnęła. Kolejny, tym razem zwycięski szturm został podjęty 2 maja 2014. Ostatecznie miasto zostało wyzwolone spod wpływów separatystów w pierwszych dniach lipca 2014 r. Od 2022 miasto ponownie stało się celem ataków, tym razem podczas rosyjskiej inwazji na Ukrainę – ostrzały prowadzone przez stronę rosyjską doprowadziły m.in. do uszkodzenia budynków mieszkalnych oraz śmierci ofiar cywilnych. Demografia Skład narodowościowy miasta w 1939 roku na podstawie radzieckiego spisu powszechnego: Skład narodowościowy miasta w 2001 roku na podstawie ukraińskiego spisu powszechnego: Liczba mieszkańców w latach: 2012 – 117 994 2013 – 117 445 2014 – 116 694 2019 – 109 812 2026 – 39 000 Osoby związane z miastem Wincenty Kwieciński – polski dowódca wojskowy Jewhen Mirosznyczenko – ukraiński szachista Anatolij Mohylow – premier Republiki Autonomicznej Krymu w latach 2011-2014, pochodzenia rosyjskiego Zenobi (Korzinkin) – rosyjski biskup prawosławny Galeria Przypisy Linki zewnętrzne Sławiańsk, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 779 .