NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Черкаси

Черкаси (укр. Черка́си) град је у Украјини, удаљен 156 км од Кијева, и административни центар Черкашке области. Черкаси је регионални центар централне Украјине, индустријски центар централног економског округа, а уједно је и значајан културни и образовни центар. Раст града, а посебно након добијања статуса регионалног центра, довео је до трансформације у велики индустријски и културни центар. Према процени из 2012. у граду је живело 286.163 становника. Черкаси се налази на десној обали Кременчугског воденог резервора (једне од шест речних акумулација, колико их има на реци Дњепар у Украјини). Административно, град је подељен на два градска округа - Придњепровски и Сосновски (укључујући и насеље Оршанец). Историја Порекло имена „Черкаси“ остаје нерешено до данас. Име града је у директној вези са Черкасима (назив за украјинске козаке). Име први пут помиње 1245. године Италијан Плано Карпини. Током 14. века био је утврђење литванског принца Витовта, када је и зарадио надимак „црно слово”. Становништво Према процени, у граду је 2012. живело 286.163 становника. Култура У граду постоји драмско позориште под називом „Т. Шевченко“, неколико биоскопа и филхармонија. Образовање У граду је 1880. године отворена мушка гимназија. Данас град има 38 средњих школа, 21 основну школу, 8 специјалних школа, 3 средње школе, 2 лицеја (физика и математика и хуманистичке науке и право), Колегијум „Берегиња, 3 приватне школе и 8 стручних школа, од којих је једна виша уметничка. У граду се такође налазе 7 техничких школа и факултета, 7 института, 9 универзитета (углавном филијале универзитета из других градова) и 3 академије. Саобраћај Кроз град пролазе два главна ауто-пута - Н16 Умањ-Золотоноша (национални ниво) и Р10 Кијев-Кременчуг (регионални). У непосредној близини града налази се међународни аеродром Черкаси. Градски превоз Превоз путника у граду врши се градским аутобусима, тролејбусима, као и такси возилима. Индустрија У граду се налази фабрика КИА возила. Градови пријатељи Сомбор Бидгошч Санта Роса Перм Сумгајит Референце Спољашње везе Портал града Черкаси
Halitsch (Burg)

Die Burg Halitsch (ukrainisch Галицький замок, russisch Galitsch) ist der Rest einer Gipfelburg auf 260 m ü. NN am rechten (südlichen) Ufer des Dnister in der westlichen Ukraine in der heutigen Ortschaft Halytsch, Oblast Iwano-Frankiwsk. Im Mittelalter wurde von hier aus das Fürstentum Halitsch der Kiewer Rus regiert (siehe auch: Wolhynien). Die Region Galizien hat ihren Namen von Halitsch/Galitsch, ist aber nicht mit dem Fürstentum Halitsch zu verwechseln. Heute noch befinden sich in Halytsch Reste der Burg, welche vom 14. bis zum 17. Jahrhundert bestand. Der Bau begann 1367, allerdings gab es Vorgängerbauten, die erstmals im Jahre 1114 als befestigte Zitadelle erwähnt wurden. Ursprünglich handelte es sich wahrscheinlich um ein Holzgebäude, das man später zu einer starken Burg der galizischen Fürsten ausbaute. Zu Beginn des 17. Jahrhunderts versuchten die Tataren mehrfach, die Burg zu erobern, was ihnen 1621 auch gelang. Nach der Zerstörung und dem mühevollen Aufbau konnte die Burg nur wenige ruhige Jahre erleben. Bereits auf 1658 ist die endgültige Zerstörung durch die Tataren datiert. Weblinks Einzelnachweise
Zamek w Haliczu

Zamek w Haliczu – pierwszy zamek zbudował tu XIV w. król Polski Kazimierz Wielki dla ochrony rubieży Królestwa Polskiego po włączeniu do niego Rusi Halickiej. Obecne ruiny zamku starostów halickich górują na wzgórzu nad Haliczem. Historia Zamek polecił zbudować w Haliczu król Kazimierz Wielki, co wzmiankuje Kronika katedralna krakowska z XIV wieku. W 1436 r. zamek został nadany mołdawskiemu hospodarowi Eliaszowi I (po złożeniu przysięgi wierności królowi Władysławowi III Warneńczykowi). W 1509 r. zamek wytrzymał oblężenie Mołdawian pod dowództwem hospodara Bohdana III Ślepego. W 1520 zamek został wyremontowany przez wojewodę ruskiego Otto Chodeckiego herbu Powała. Zamek spłonął pod koniec XVI wieku. Warownię zniszczyli Tatarzy w 1621 roku. Odbudowano ją w 1627 r. już jako obiekt murowany. W 1649 roku w trakcie Powstania Chmielnickiego zamek został zdobyty przez Kozaków. Pod władzę starostów królewskich zamek wrócił w 1658 r. i wkrótce rozpoczęto jego odbudowę pod kierunkiem oficera piechoty koronnej Franciszka Corazziniego z Awinionu, którą ukończono w 1661 r. Unowocześniono wtedy system obronny zamku poprzez budowę wałów i redut. Podczas wojny polsko-tureckiej załoga w 1676 roku poddała bez walki zamek Turkom, za co komendant zamku Łachowski został ścięty na rozkaz króla Jana III Sobieskiego. Turcy uszkodzili zamek i od tego czasu obiekt pozostaje w ruinie. Po zbudowaniu nowoczesnej twierdzy w Stanisławowie wartość strategiczna zamku w Haliczu znacznie spadła. Po I rozbiorze Polski w 1772 roku ruiny zamku wraz z okolicznymi ziemiami znalazły się w zaborze austriackim. Część murów rozebrano na rozkaz władz austriackich w 1796 r. Do czasów współczesnych dotrwały resztki szlacheckiej wieży oraz kaplicy św. Katarzyny. Architektura i wyposażenie Do obwałowanej warowni, otoczonej głęboką fosą, można było wjechać przez trzy bramy. Zamek miał pięć baszt. Lustracja z 1627 r. tak opisuje obiekt: Zamek posiada murowaną bramę z piwnicą, w której są przechowywane księgi ziemskie i grodzkie; nad piwnicą jest sala albo izba nie posiadająca okien, przy niej izdebka, w której pracują pisarze. Przy bramie znajduje się dziewięć komór, w których szlachta i mieszczanie dla nieprzyjaciela rzeczy swe chowają. Budowla jest długa, w bok tego dziewięć komór; mała baszteczka, do której nowa budowla; baszta murowana i mur do kościoła, w którym jest ołtarz rzeźbiony z białego alabastru, w końcu baszta z drzewa; od rogu zamku do miasta na dół chodzenie pobite z dwoma basztami; przekop od południa. Wszystkie budowle z basztami, wymagają wielkiej i szybkiej naprawy. Wyposażenie: dwa działka spiżowe, dwa moździerze spiżowe; szesnaście hakownic, z których oddano tylko cztery, piąta bez łoża; baryła prochu, łańcuch żelazny. Przypisy Linki zewnętrzne Halicz, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. III: Haag – Kępy, Warszawa 1882, s. 15 . zamek w Haliczu Galeria, m.in. ruiny zamku halickiego Archiwalne widoki zamku w bibliotece Polona
Горловка

Горловка или Хорливка (на украински: Го́рлівка) e град с областно значение в Донецка област, Украйна. През територията на града преминава река Корсуна. Градът заема територия от 207 км², 80 % от тях са застроени. На всеки жител се падат 340 м² зелени насаждения. Населението на града е 256 714 души (2013 г.). Горловка е важен железопътен възел и промишлен център. Източници
Horlivka

Horlivka (ˈhɔːrljuːkə/ HOR-lew-kə eller Gorlovka (russisk: Горловка} ˈɡorləfkə), er en by af regional betydning i Donetsk oblast (provins) i det østlige Ukraine. I 2001 havde byen 292.000 indbyggere, og det blev anslået at der boede 241.106 i 2021. Den økonomiske aktivitet er overvejende kulminedrift og kemisk industri. Horlivka statslige pædagogiske institut for fremmedsprog har et campus i to bygninger i byens centrum. Byen blev alvorligt beskadiget under Krigen i Donbass og har siden da hovedsageligt været under kontrol af prorussiske styrker. Forstæder til Horlivka forblev under Ukraines hærs kontrol. Kilder Eksterne henvisninger Gorlovka Portal Gorlovka Vedi Video of Gorlovka Yellow Pages of Horlivka Things to do in Horlivka Arkiveret 23. februar 2016 hos Wayback Machine
Horlivka

Horlivka (ukrajinski: Горлівка, ruski: Горловка) je ukrajinski grad na istoku zemlje, u Donjeckoj oblasti. Prema podacima iz 2014., u gradu je živjelo 254.416 stanovnika. Povijest Grad je osnovao i nazvao po sebi ruski rudarski inženjer i istraživač Pјotr Gorlov 1867. godine. Grad je osnovan za pružanje osnovnih životnih usluga i organizaciju niza rudarskih kampova. Tijekom ruske revolucije 1905. bio je poprište oružanog ustanka. Nakon toga je pod sovjetskom kontrolom, za vrijeme koje je 1930-ih znatno proširio i postao glavni centar za rudarske operacije u Ukrajinskom SSR-u. Tijekom Drugog svjetskog rata nacisti su spalili grad tokom povlačenja. Ipak broj stanovnika narastao je na 400.000 do kraja rata. U posljednjih nekoliko godina mnogi su rudnici zatvoreni. Broj stanovnika se smanjio za više od deset posto tijekom 1990-ih. Horlivka je jedan od uporišta proruskih pobunjenika u ratu u istočnoj Ukrajini 2014. godine. Demografija Kretanje broja stanovnika kroz povijest. Nacionalni sastav prema popisu stanovništva iz 2001. Materinji jezik prema popisu stanovništva 2001. godine: ruski 85,1% ukrajinski 13,9% bjeloruski 0,1% armenski 0,1% Vanjske poveznice (rus.)/(ukr.)/(engl.) / Službena stranica Izvor
Horlivka

Horlivka (ukrán: Горлівка) vagy Gorlovka (orosz: Горловка) város Ukrajna keleti részén, a Donecki területen. 2014 óta az önhatalmúlag kikiáltott Donyecki Népköztársaság ellenőrzése alatt áll. A nevét Petro Gorlov (Горлов Петро) bányamérnökről kapta, aki megalapozta a donbászi szénbányászatot. Népessége A 2001-es népszámlálás szerint a város népessége 309 652 fő volt. 2015. január 1-én a népessége már csak 250 991 fő volt. Etnikumok Etnikai összetétele 2001-ben: ukránok 51,4% oroszok 44,8% belaruszok 1,3% tatárok 0,3% örmények 0,3% Jegyzetek
Horlivka

Horlivka (Oekraïens: Горлівка; Russisch: Горловка, Gorlovka) is een stad en gemeente in het oosten van Oekraïne, in de oblast Donetsk. In 2021 had de stad 241.106 inwoners. Sinds de Russisch-Oekraïense Oorlog, wordt de stad de facto bestuurd door Rusland. Geschiedenis De nederzetting werd in 1867 gesticht door Pjotr Gorlov, ook al was het tot de jaren dertig van de twintigste eeuw niet meer dan een hoeveelheid mijnkampen. In de jaren dertig kende het echter een grote groei. Economie Horlivka staat bekend om zijn kolenmijnen en is een chemisch industrieel centrum, enkele tientallen kilometers ten noordoosten van de steden Donetsk en Makijivka. Recentelijk zijn veel mijnen gesloten en mede daarom is gedurende de jaren negentig het inwoneraantal van de stad met meer dan tien procent afgenomen. Stedenband Barnsley, Verenigd Koninkrijk Geboren in Horlivka Aleksandr Ponomarjov (1918-1973), voetballer Nikolai Kapoestin (1937-2020), componist en pianist Aleksandr Volkov (1948), Sovjet-Russisch kosmonaut Serhij Rebrov (1974), voetballer Roeslan Ponomarjov (1983), schaker Olena Pavlukhina (1989), wielrenster Mykyta Sjevtsjenko (1993), voetballer
Gorłówka

Gorłówka (ukr. Горлівка, Horliwka; ros. Горловка, Gorłowka) – miasto we wschodniej części Ukrainy, w obwodzie donieckim; niecałe 240 tys. mieszkańców (2022). Ośrodek wydobycia węgla kamiennego. Ważny węzeł kolejowy. Obecna nazwa miejscowości pochodzi od geologa rosyjskiego Piotra Gorłowa, który prowadził prace badawcze na terenie osady. Od 2014 znajduje się pod kontrolą Donieckiej Republiki Ludowej. Historia Założone w 1779 roku jako osada zasiedlenia przez ludność pochodzącą z dzisiejsze Serbii, Chorwacji i położonych na zachód rejonów Ukrainy. Na terenie niewielkiej osady istniały chłopskie biedaszyby już w pierwszej połowie XIX wieku. Miejscowość zaczęła się rozwijać od momentu przeprowadzenia przez nią w 1867 roku linii kolejowej. W drugiej połowie XIX wieku rozwinął się przemysł wydobywczy węgla kamiennego. Podczas rewolucji 1905 roku w Gorłówce doszło do zbrojnego antycarskiego powstania robotniczego. Prawa miejskie otrzymała w 1916 roku. Miasto zostało zajęte przez wojska niemieckie w grudniu 1941 roku. Przed odwrotem na wschód Armia Czerwona zalała miejscowe kopalnie, aby nie oddać ich okupantowi (patrz: taktyka spalonej ziemi). Po odbiciu miasta przez wojska sowieckie w 1943 roku rozpoczęto odbudowę przemysłu i kopalń. Po 1990 roku liczba ludności zaczęła maleć w związku z zamknięciem części kopalń i wzrostem bezrobocia. W kwietniu 2014 roku w toku wojny we wschodniej Ukrainie miasto zostało opanowane przez rosyjskich separatystów i weszło w skład samozwańczej Donieckiej Republiki Ludowej. Gospodarka W mieście rozwinął się przemysł maszynowy, chemiczny, spożywczy, materiałów budowlanych oraz drzewny. Demografia Skład narodowościowy miasta w 1939 roku na podstawie radzieckiego spisu powszechnego: Skład narodowościowy miasta w 2001 roku na podstawie ukraińskiego spisu powszechnego: Galeria zdjęć Urodzeni w Gorłówce Siergiej Baranow – rosyjski siatkarz, reprezentant Rosji Nikołaj Kapustin – rosyjski kompozytor i pianista Czesław Knothe – polski architekt wnętrz i artysta plastyk Michał Kwapiszewski – polski dyplomata Rusłan Ponomariow – ukraiński szachista, mistrz świata Serhij Rebrow – ukraiński piłkarz Aleksandr Wołkow – rosyjski kosmonauta Przypisy Miasta partnerskie Barnsley Pensacola Buffalo Linki zewnętrzne Oficjalna strona miasta Wiadomości z Gorłówki. glove.org.ua. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-03-03)].
Horlivka

Horlivka ou Gorlivka (em ucraniano: Горлівка; em russo: Горловка) é uma cidade do oblast de Donetsk, Ucrânia. A cidade foi fundada como um assentamento por Pyotr Gorlov em 1867 mas não passou de uma série de campos de mineração até uma rápida expansão na década de 1930. Durante a revolução russa de 1905, foi cenário de uma revolta armada. Atualmente, muitas das minas fecharam, reduzindo a população local em mais de 10% durante a década de 1990. Ligações externas https://web.archive.org/web/20080211114053/http://www.gorlovka-vedi.com.ua/
Горловка

Горловка (укр. Горлівка, рус. Горловка) град је у источном делу Украјине, у Доњецкој области, дефакто под контролом Доњецке Народне Републике од 2014. године. Привреда града се заснива на ископавању угља и на сектору хемијске индустрије. Горловски институт страних језика има две кампусне зграде у центру града. Историја Насеље је основао Пјотр Горлов 1867. године. Насеље се до тридесетих година двадесетог века састојало од низа рудника угља, када је почео убрзани развој места. Током револуције 1905. године био је један од центара оружаног устанка. Последњих година је доста рудника затворено и популација је опала за 10% у претходних десет година. Становништво Према процени, у граду је 2012. живело 258.879 становника. Референце Спољашње везе Историја града Горловка (језик: украјински) (језик: руски)
MODR-Felsen

Die MODR-Felsen (ukrainisch Скелі МОДРу) sind eine eisenhaltige Schieferfelsformation und das einzige geologische Naturdenkmal von nationaler Bedeutung der ukrainischen Oblast Dnipropetrowsk. Bei der Felsengruppe der MODR-Felsen handelt es sich um ein im Tal des Inhulez im Westen der Stadt Krywyj Rih gelegenes, 62 Hektar großes geologisches Naturdenkmal, das 1975 den Status eines Naturdenkmals von nationaler Bedeutung erhielt. Die eisenhaltigen Schieferfelsen im Krywbass stellen einen einzigartigen, zwei Milliarden Jahre alten geologischen Abschnitt dar. Ihren Namen haben die Felsen von dem bei den Felsen liegenden ehemaligen Bergbaudorf MODR (МОДР), was eine Abkürzung für «Міжнародна організація допомоги борцям революції» (zu deutsch: Internationale Hilfsorganisation für Kämpfer der Revolution) ist. Die Felsen haben eine absolute Höhe von 50,0 m. Weblinks Artikel zu den Felsen auf ua.igotoworld.com (ukrainisch) Einzelnachweise
Скелі "Орлине гніздо"

Ске́лі "Орлине гніздо" (стара назва — Скелі МОДРу) - один з об'єктів природно-заповідного фонду Дніпропетровської області, геологічна пам'ятка природи загальнодержавного значення. Скелі розташовані у Центрально-Міському районі Кривого Рогу, на житломасиві МОДР. Статус пам'ятки природи присвоєно Розпорядженням Рада міністрів УРСР № 780-р. від 14 жовтня 1975 року. Загальний опис Площа пам'ятки — 62 га. Являє собою групу скель на схилі долини р. Інгульця, які є фрагментом розрізу Криворізько-Кременчуцької провінції Українського кристалічного щита. До території пам'ятки відносяться природні відслонення правого і лівого берегів річки Інгулець разом зі штучними оголеннями порід у затоплених дореволюційних залізорудних кар'єрах і в прорізі шосейної дороги (від вул. Свято-Миколаївської до вул. Прорізної), що з'єднує старий центр міста із селищем колишнього рудника імені МОДРу. Загальна площа скельних виходів та природних зон навколо скель цієї групи — близько 500 Га. На лівому березі Інгульця, починаючи від затопленого кар'єру біля колишнього профілакторію «Каскад» до повороту річки біля селища Весела Дача, ці оголення постають розрізненими великими і дрібними скелями і «гривками» завдовжки від 6 до 200 м і заввишки від 2 до 27 м. На правому березі Інгульця таких скель і «гривок» значно менше. Найбільша з них — скеля «Орлине гніздо» — розташована у селищі Нижня Антонівка (неподалік від автобусної зупинки «Цегельний завод»). Її довжина 25 м, а висота змінюється від 1 до 28 м. На північний захід від «Орлиного гнізда» корінні породи виходять на денну поверхню у вигляді окремих «гривок», найчастіше покритих осипом. Персональну назву має також ще одна скеля — «Мала Орлинка» (або інакше «Мале Орлине гніздо»). Це пласка, майже вертикальна стінка, що знаходиться в центральній частині лівобережних оголень, неподалік невеличкого гроту. Вік верхньої вікової межі порід, визнаний як 2050 млн. років. Абсолютна висота — 50 м. Відомий дослідник Валеріан Домгер (1883) так описує «Орлине гніздо»: «…мы вступаем в полосу железистокварцитовых сланцев, которые тянутся почти беспрерывно вплоть до устья р. Саксагань, образуя в этом пространстве … ряд железистых скал, представляющих великолепные примеры самой прихотливой скадчастости пластов». Галерея Бібліографія Енциклопедія Криворіжжя. — У 2-х т./Упоряд. В. П. Бухтіяров. — Кр. Ріг: «ЯВВА», 2005 Примітки Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8. Криворізький педагогічний інститут Партнерство «Відродження річки Саксагань» 7 Чудес України
Truskavec (Ukrajina)

Truskavec (ukrajinsky Трускавець) je město a rekreační středisko v podhůří Karpat na západní Ukrajině. Truskavec leží na jihu Lvovské oblasti poblíž Drohobyče; jakožto město oblastního významu je vydělen z okolního Drohobyčského rajónu. V roce 2024 zde žilo 34 000 obyvatel. První písemná zmínka je z roku 1469; původ názvu je předmětem sporů. V 18. století byla v okolí objevena ložiska ropy. Mezi světovými válkami byl Truskavec součástí II. Polské republiky; roku 1931 zde ukrajinští nacionalisté zavraždili polského politika Tadeusze Hołówku. Truskavec má díky svým minerálním pramenům několik set let dlouhou lázeňskou tradici, která zaznamenala největší rozmach počátkem 20. století – tehdy se zde rekreoval např. Józef Piłsudski. Zejména v době prázdnin sem míří mnoho výletních vlaků nejen ze Lvova, ale i z Kyjeva, Charkova či Moskvy. Truskavecká městská územní hromada (ukrajinsky Трускавецька міська територіальна громада) je územní hromada s administrativním centrem v Truskavci. Má rozlohu 207,9 km2 a v roce 2026 v ní žilo 40 793 obyvatel. V této hromadě je město Truskavec a tato sídla: Bystryj (Бистрий), Dobrohostiv (Доброгостів), Modryči (Модричі), Oriv (Орів), Stanylja (Станиля), Ulyčne (Уличне), Zymivky (Зимівки). Partnerská města Druskininkai, Litva Limanowa, Polsko Ludza, Lotyšsko Přemyšl, Polsko Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Трускавецька міська територіальна громада na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Truskavec na Wikimedia Commons
Truskavets

Truskavets (ukrainsk: Трускавець) er en by i Drohobytj rajon, vestlige Ukraines Lviv oblast (region), nær grænsen til Polen. Den er hjemsted for administrationen af Truskavets urban hromada, en af de hromadaer i Ukraine. I 2021 havde byen 28.474 indbyggere. Truskavets er berømt for sine mineralske kilder, som har gjort det til et af Ukraines store feriesteder. For de fleste besøgende er det primære mål at indtage de forskellige typer lokalt vand. Det mest berømte er det svovlduftende, let saltvandede Naftusia. Byen ligger i en attraktiv lille dal i Karpaternes udkanter og er let at nå fra Lviv med bus eller tog. Langt de fleste turister, der kommer til Truskavets, er Ukrainere eller hviderussere. Kilder Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside
Truskavets

Truskavets (en ucraniano: Трускаве́ць, en polaco: Truskawiec) es una ciudad de Ucrania perteneciente al raión de Drohóbych de la óblast de Leópolis. En 2022 tenía 28 287 habitantes.​ Es sede de un municipio que incluye como pedanías siete pueblos que suman otros once mil habitantes a su población: Bystri, Dobrohóstiv, Zymivký, Módrychi, Óriv, Stanylia y Úlychne.​ Truskavets es famosa por sus manantiales de aguas minerales, que han convertido en uno de los grandes complejos turísticos de Ucrania. Para la mayoría de los visitantes el objetivo principal es consumir las aguas locales. La ciudad está situada en un valle poco atractivo en las estribaciones de los Cárpatos y es fácilmente accesible desde Leópolis en autobús o en tren. La gran mayoría de los turistas que vienen a Truskavets son ucranianos o rusos.​ Historia Entre 1951 y 2020, Truskavets estaba constituida como una ciudad de importancia regional, formando una unidad administrativa directamente subordinada a la óblast. En 2020 se integró en el raión de Drohóbych.​ Economía En el año 2000 se estableció una zona económica especial en Truskavets para un período de 20 años. Conocido como "Kurortopolis Truskavets", la zona económica especial, ofrece diversos privilegios fiscales para las empresas y los inversores. Unos trece proyectos de inversión aprobados de conformidad con su marco, con la mayoría centrados en la salud y el tratamiento médico. En el período de entreguerras, Truskavets, conocido entonces como Truskawiec, fue uno de los balnearios más populares de Polonia. El propio balneario fue inaugurado en 1836 por Jozef Micewski, que fue apoyado financieramente por Agenor Goluchowski. Entre sus huéspedes, destacó Jozef Pilsudski, y aquí, el 29 de agosto de 1931, los miembros de la Organización de Nacionalistas Ucranianos y el político polaco Tadeusz Holowko. Ciudades hermanadas Jasło, Polonia, desde 2005. Limanowa, Polonia. Przemyśl, Polonia. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Truskavets. Official website Museo de Historia de Truskavets Catálogo de empresas de Truskavets Hotels (spa) in Truskavets