NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hidropark

Der Hidropark (ukrainisch Гідропарк) ist ein auf zwei Dneprinseln in der ukrainischen Hauptstadt Kiew gelegener Park mit einer Fläche von 365 Hektar. Nutzung und Bebauung Der Hidropark ist ein 1968 eröffnetes Naherholungsgebiet in Kiew. In ihm befindet sich ein Unterhaltungskomplex mit vielen Wassersport- und Freizeitmöglichkeiten wie Stränden, Bootsverleihe, rund 30 Restaurants, ein Kasino und anderes. Gegen die umfangreiche illegale Bebauung der Inseln wird inzwischen vorgegangen. Lage Der Park liegt auf der Venezianischen Insel (Венеціанський острови Wenezianskyj ostrowy) und der Dolobezkyj-Insel (Долобецький острови Dolobezkyj ostrowy), zwei Flussinseln im Dnepr im Stadtrajon Dnipro. Die 1966 erbaute und 144 m lange Venezianische Brücke verbindet die beiden Inseln miteinander. Der Park ist über die Metrostation Hidropark mit dem U-Bahn-Netz Kiews verbunden. Seit dem 5. November 1965 führt die 700 m lange Metrobrücke an Stelle der hier bis 1920 über den Fluss führenden Nikolaus-Kettenbrücke zum rechten Dneprufer. Im Süden streift die Paton-Brücke die Insel. Nördlich der Venezianischen Insel und westlich der Dolobezkyj-Insel liegt mit der Truchaniw-Insel eine weitere Flussinsel, die jedoch kein Teil des Hidroparks ist, sondern ein eigenes, ruhigeres Naherholungsgebiet bildet. Weblinks Website des Parks Seite über den Park (russisch) Einzelnachweise
Hydropark in Kyiv

Hydropark, or Hidropark (from Ukrainian: Гідропарк) is a landscape-recreational park on the Dnieper River in Kyiv, Ukraine. History It was created as an entertainment complex with mainly water activities: beaches, boating, water attractions. It is located on Venetsiiskyi (Ukrainian: Венеційський) and Dolobetskyi (Ukrainian: Долобецький) islands; the Venetian Bridge connects these islands. Venetsiiskyi Island is connected with the rest of Kyiv by two bridges: the Metro Bridge to the right-bank city and the Rusanivka bridge to the left-bank city. The Hidropark station of Kyiv Metro is located on Venetsiiskyi Island. Current activities available: number of beaches (including one for children and one for nudes), boat and catamarans rental, ping-pong and tennis, paintball and football, water attractions, restaurants, casino and Sun-City Slavutych disco club (right on the beach), open-air gym (Soviet era heritage) and riverboat excursions. References External links Official website (in English) Beach in Kyiv — Selection of the best beaches in Kyiv
Hidroparque

Hidroparque o Hidropark​ (en ucraniano: Гідропарк) es un parque paisajístico-recreativo​ (parque acuático) localizado en el río Dnieper en la ciudad de Kiev, Ucrania.​ Fue creado como un complejo de entretenimiento con actividades de agua, principalmente: playas, paseos en bote, atracciones de agua. Se encuentra en las islas llamadas Veneciana (Венеціанський) y Dolobetsk (Долобецький), el puente de Venecia conecta estas dos islas. Veneciana está conectado con el resto de Kiev por dos puentes: el Puente de Metro que lo conecta con la margen derecha y el puente Rusanivka que lo conecta con la orilla izquierda. La estación del Metro de Kiev Hidropark se encuentra en la isla Veneciana. Véase también Geografía de Ucrania Geografía de Europa Referencias Enlaces externos Mapa de localización
Hidropark

Hidropark ou Hydropark (en ukrainien : Гідропарк) est un parc destiné aux loisirs sur le Dniepr, à Kiev, en Ukraine. Il a été créé comme un complexe de loisirs avec principalement des activités nautiques. Il est situé sur les îles Venetsiïskyï (Венеціанський) et Dolobetskyï (Долобецький) et un pont relie ces îles. L'île Venetsiïskyï est elle-même reliée au reste de Kiev par deux ponts : le pont métro (côté Petchersk et raïon de Petchersk) et le pont Roussanivka (côté Roussanivka et raïon de Dnipro) vers la ville de la rive gauche. Le parc est desservi par la station Hidropark du métro de Kiev. Liens externes Site officiel Portail de l’Ukraine
Hidropark (Kijów)

Hidropark (ukr. Гідропарк) – krajobrazowo-rekreacyjny park miejski położony na wyspach Dniepru w Kijowie. Powstał w latach 1965-1968 na miejscu dawnej osady, zniszczonej podczas niemieckiej okupacji miasta w 1943. Charakterystyka Hidropark zaprojektowano jako kompleks wypoczynkowo-wodny z licznymi plażami, atrakcjami wodnymi, przystaniami dla łodzi oraz terenami sportowo-rekreacyjnymi. Miejsce otwarto w 1968, a autorami projektu byli architekci Wsiewołod Suworow i Ihor Szpara. Park położony jest na kilku wyspach połączonych Mostem Weneckim. Z lądem łączy go Rusaniwśkyj metromist (lewobrzeżna część miasta) oraz Most Metra (strona prawobrzeżna). W obrębie parku znajduje się stacja metra Hidropark linii Swjatoszynśko-Browarśkiej oraz park miniatur „Kijów w miniaturze”. Powierzchnia parku wynosi 365 hektarów. Atrakcje Na terenie Hidroparku znajdują się m.in. liczne plaże, wypożyczalnie sprzętu wodnego, boiska sportowe, stoły do tenisa, paintball, place zabaw czy restauracje. Znajduje się tu również kultowa plenerowa siłownia „Kachalka”, założona w latach 70. XX w. przez polskiego gimnastyka Kazimierza Jagielskiego oraz ukraińskiego cybernetyka Jurija Kukę. Większość urządzeń wykonana została z materiałów z recyklingu. Korzystanie z obiektu jest bezpłatne. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona parku (ukr.)
Гидропарк (Киев)

Гидропарк (укр. Гідропарк) — парк, расположенный на Венецианском и Долобецком островах между Днепром и Русановским проливом в Киеве. География Острова между собой связаны Венецианским мостом длиной 144 м (возведен в 1966), с правым берегом Днепра — мостом Метро, с левым берегом — Русановским метромостом. В парке находится станция метро «Гидропарк» Святошинско-Броварской линии Киевского метрополитена. История Гидропарк находится на месте бывшей Предмостной слободки, уничтоженной в 1943 году во время оккупации Киева. Создан в 1965—1968 годах как водно-развлекательный комплекс со множеством пляжей, водных аттракционов, лодочных станций. Площадь парка — 365 га. Архитекторы проекта — Всеволод Суворов и Игорь Шпара. В зоне отдыха пенсионеры — опекуны бездомных животных — прикормили крупную стаю собак и построили для них будки и лежки. В феврале 2013 года 70 зверей были усыплены при помощи таблеток местными догхантерами, что вызвало негодование борцов за права животных и журналистов, которые назвали инцидент «собачьим Освенцимом» Отдых Летом в гидропарке единовременно могут пребывать до 75 тысяч человек. На территории Гидропарка расположен Парк «Киев в миниатюре». В настоящее время в Гидропарке находится большое количество увеселительных заведений — дискотек, ресторанов и т. д. Среди доступных развлечений: множество пляжей (включая детский пляж, пляж для инвалидов, нудистский пляж), аренда беседок в лесу на берегу Днепра на базе «боксер», прокат лодок и катамаранов, настольный и обычный теннис, пэйнтбол, футбол, волейбол, пляжное регби, банджи-джампинг, водные аттракционы, рестораны, казино, дискотеки. Одним из наиболее примечательных объектов киевского Гидропарка является тренажёрный городок. Он существует на общественных началах и поддерживается в рабочем состоянии в течение нескольких десятилетий сотрудником института кибернетики Юрием Куком, отсюда и его неофициальное название «Земля Кука». Иллюстрации Источники Киев. Энциклопедический справочник. Глав. ред. Украинской Советской Энциклопедии, 1985. Примечания Ссылки Вид на Гидропарк (Wikimapia) Сайт о киевском Гидропарке Вид на киевский Гидропарк на сервисе Яндекс.Панорамы.
Гідропарк (Київ)

Гідропа́рк — парк у Києві, розташований на Венеційському та Долобецькому островах між Дніпром та Русанівською протокою. Інформація про гідропарк Гідропарк розташований на місці колишньої Передмостової слобідки, зруйнованої у 1943 під час окупації Києва. Парк було створено у 1965—1968 роках як водно-розважальний комплекс із численними пляжами, водними атракціонами, човновими станціями. Площа парку становить 365 гектарів. Архітектори проєкту — Всеволод Суворов та Ігор Шпара. Влітку в гідропарку одночасно можуть перебувати до 75 тис. осіб. Острови з'єднані між собою Венеційським мостом, з лівим берегом Дніпра — Русанівским мостом, з правим берегом Дніпра — мостом метро. У парку розташована станція метро «Гідропарк» Святошино-Броварської лінії Київського метрополітену. Також на території парку розташований Парк «Київ в мініатюрі». У сьогоденні у Гідропарку розташовано багато розважальних установ (дискотек, ресторанів тощо). Серед доступних розваг: велика кількість пляжів (включаючи дитячий пляж, пляж для інвалідів, нудистський пляж), прокат човнів, катамаранів, настільний та звичайний теніс, пейнтбол, футбол, волейбол, водні атракціони, ресторани, казино, дискотеки. У Гідропарку розташований культовий спортмайданчик «Качалка», заснований у 1970-ті роки польським гімнастом Касміром Ягельським та професором математики Юрієм Куком. Більшість тренажерів спортмайданчика виготовлені з металобрухту, відвідання безкоштовне. З 6 квітня 2020 у відповідності до постанови Уряду № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», Гідропарк було закрито для відпочинку громадян. Поліцейські заблокували прохід по мосту над Венеційською протокою, і затримали чоловіка, який намагався потрапити на острів вплав. Зображення Примітки Джерела Веб-енциклопедія Києва. Вулиці Києва. Довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1995. — 352 с. — ISBN 5-88500-070-0. Київ: енциклопедичний довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : Гол. ред. Української Радянської Енциклопедії, 1981. — 736 с., іл. Київ. Короткий топонімічний довідник. Довідкове видання / Л. А. Пономаренко, О. О. Різник — К. : Видавництво «Павлім», 2003. — 124 с. : іл. — ISBN 966-686-050-3.
Czarny Las (Pobereże)

Czarny Las (łac. Silva Nigra) ― masyw leśny w rejonach znamiańskim i ołeksandriwskim obwodu kirowogradzkiego na Ukrainie, z którego Tatarzy wyruszali do łupieżczych wypraw na Wołyń Szlakiem Czarnym. Obecnie rezerwat przyrody, obejmujący m.in. pierwsze stanowisko kultury czarnoleskiej. Przypisy
Most Patona

Most Patona či Patonův most (ukrajinsky Міст імені Патона) je silniční most, který se nachází na řece Dněpr v centru Kyjeva. Na projektu se podílel i Evžen Oskarovič Paton, po kterém je most pojmenován. Na mostě vede šestiproudová silnice, která spojuje bulvár Družby Narodiv s prospektem Sobornosti. Šířka mostu je 24 metrů a délka 1 543 metrů. Historie Stavba byla zahájena v roce 1939, ale kvůli vpádu německých vojsk byla pozastavena. Ve výstavbě se pokračovalo v roce 1942, kdy byl otevřen provizorní most, který byl v roce 1943 zničen. Po válce byl most otevřen 5. listopadu 1953. V roce 2004 byla zahájena rekonstrukce mostu, v roce 2011 byl z mostu odstraněn tramvajový pás, který zajišťoval důležité spojení mezi pravým a levým břehem Kyjeva. Galerie Panorama Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Міст Патона na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu most Patona na Wikimedia Commons
Paton-Brücke

Die Paton-Brücke (ukrainisch Міст Патона/Mist Patona) ist eine 1543 m lange und 21 m breite Straßenbrücke über den Dnepr im Süden des Zentrums der ukrainischen Hauptstadt Kiew. Sie ist nach dem sowjetischen Brückenbauingenieur und Designer der Brücke, Jewgeni Oskarowitsch Paton, benannt. Die Installation der geschweißten Stahlbrücke begann im Juni 1941 und wurde durch den Zweiten Weltkrieg für zwei Jahre unterbrochen. Die Brücke wurde am 5. November 1953, vier Monate nach dem Tod von Jewgeni Paton, eröffnet und war damit die weltweit erste geschweißte Balkenbrücke. Beteiligte Ingenieure waren W. Kyrijenko, I. Marakin, W. Nowykow, W. Trufjakow und O. Schumyzkyj und die Architekten waren W. Ladnyj, B. Pryjmak und I. Fokitschewa. Über die Brücke verläuft die Europastraße 95 vom Druschby-Narodiw-Boulevard (Дружби Народів бульвар) auf dem Westufer des Dnepr im Rajon Petschersk über den Süden der Wenezianskyj-Insel bis zum Sobornosti-Prospekt auf dem Ostufer des Dnepr im Rajon Dnipro der Stadt Kiew. Weblinks Paton-Brücke. In: Structurae Einzelnachweise
Ponte Paton

Il ponte Paton (in ucraino Міст Патона?, Mist Patona) attraversa il fiume Dnepr a Kiev e costituisce il primo esempio al mondo di ponte completamente saldato. Origine del nome Il nome del manufatto è legato a Evgenij Oskarovič Paton, ingegnere ucraino e vicepresidente dell'Accademia delle scienze della Repubblica Socialista Sovietica Ucraina specializzato in saldature e ponti metallici. Storia I lavori preparatori per la costruzione del ponte in acciaio saldato, progettato dall'accedemico ed esperto di saldature metalliche Evgenij Oskarovič Paton, sono iniziati nel giugno 1941 e interrotti durante il periodo bellico. Il manufatto venne ultimato e poi inaugurato il 5 novembre 1953, quattro mesi dopo la morte di Evgenij Paton. Altri ingegneri che presero parte al progetto furono V. Kyrijenko, I. Marakin, V. Novykov, V. Trufjakov e O. Šumyc'kyj con la collaborazione degli architetti V. Ladnyj, B. Pryjmak e I. Fokičeva. Descrizione Il ponte è formato da 264 strutture modulari identiche di 29 metri di lunghezza saldate assieme. Il peso totale dell'intera struttura è di oltre 10.000 tonnellate. Accanto alle corsie per mezzi su gomma vi sono binari per il tram. Note Voci correlate Distretto di Darnycja Ponte Nicola Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul Ponte Paton Collegamenti esterni (EN) The oldest and highest bridge in Kiev, su vnoch.com.
Most Patona

Most Patona (ukr. Міст Патона) – jeden z mostów na Dnieprze w Kijowie, na Ukrainie, nazwany od nazwiska jego konstruktora. Zbudowany w latach 1941–1953, jest najdłuższym mostem w Kijowie o długości 1543 metrów. Ruch przez most został otwarty w dniu 5 listopada 1953 roku. Most jest częścią Małej Obwodnicy Kijowa. Przypisy
Kalančacký rajón

Kalančacký rajón (ukrajinsky Каланчацький район) byl rajón v Chersonské oblasti na Ukrajině. Hlavním městem byl Kalančak a rajón měl přibližně 21 tisíc obyvatel. Sídla v rajónu Kalančak Myrne Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Каланчацький район na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kalančacký rajón na Wikimedia Commons
Rajon Kalantschak

Der Rajon Kalantschak (ukrainisch Каланчацький район/Kalantschazkyj rajon; russisch Каланчакский район/Kalantschakski rajon) war einer der 18 Rajone der Oblast Cherson im Süden der Ukraine. Zentraler Ort des Rajons war die namensgebende Siedlung städtischen Typs Kalantschak. Geschichte Der Rajon Kalantschak wurde 1939 gegründet, vorher war das Gebiet auf die Rajone Tschaplynka und Chorly aufgeteilt. Nach der Besetzung durch deutsche Truppen wurde das Rajonsgebiet 1942 in das Reichskommissariat Ukraine eingegliedert und lag im Generalbezirk Krim (Teilbezirk Taurien), Kreisgebiet Kachowka. Nach dem Ende des Zweiten Weltkriegs kam es wieder zur Sowjetunion/Ukrainische SSR, seit 1991 ist er Teil der heutigen Ukraine. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Skadowsk. Geographie Der ehemalige Rajonsgebeit grenzt im Süden an das Schwarze Meer und die Krim (Landenge von Perekop), wird vom Nord-Krim-Kanal und dem Tschaplynka-Kanal durchflossen, geht im Norden und Osten in die ukrainische Steppenlandschaft über, dabei ergeben sich Höhenlagen zwischen 5 und 25 Metern und er wird durch das Schwarzmeertiefland geprägt. Der Rajon grenzte im Nordwesten auf einem kurzen Stück an den Rajon Oleschky, im Nordosten und Osten an den Rajon Tschaplynka, im Südosten an die Autonome Republik Krim (Rajon Krasnoperekopsk) sowie im Westen an den Rajon Skadowsk. Administrative Gliederung Auf kommunaler Ebene war der Rajon in 2 Siedlungsratsgemeinden und 10 Landratsgemeinden unterteilt, denen jeweils einzelne Ortschaften untergeordnet waren. Zum Verwaltungsgebiet gehörten: 2 Siedlungen städtischen Typs 19 Dörfer 1 Siedlung Siedlungen städtischen Typs Dörfer und Siedlungen Weblinks Einzelnachweise
Kalanchak Raion

Kalanchak Raion (Ukrainian: Каланчацький район) was one of the 18 administrative raions (a district) of Kherson Oblast in southern Ukraine. Its administrative center was located in the urban-type settlement of Kalanchak. The raion was abolished on 18 July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Kherson Oblast to five. The area of Kalanchak Raion was merged into Skadovsk Raion. The last estimate of the raion population was 21,032 (2020 est.) At the time of disestablishment, the raion consisted of two hromadas: Kalanchak settlement hromada with the administration in Kalanchak; Myrne settlement hromada with the administration in the urban-type settlement of Myrne. References
Raión de Kalanchak

Raión de Kalanchak (en ucraniano: Каланчацький район) es un raión o distrito de Ucrania en el óblast de Jersón. Comprende una superficie de 915 km². La capital es la ciudad de Kalanchak. Demografía Según estimación 2010 contaba con una población total de 22324 habitantes. Otros datos El código KOATUU es 6523200000. El código postal 75800 y el prefijo telefónico +380 5530. Referencias Oficina de estadísticas de Ucrania. (en ucraniano) Enlaces externos
Distretto di Kalančak

Il distretto di Kalančak (in ucraino Каланчацький район?) era un distretto (rajon) dell'Ucraina, situato nell'oblast' di Cherson. Il suo capoluogo era Kalančak. È stato soppresso con la riforma amministrativa del 2020. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Distretto di Kalančak Collegamenti esterni Sito ufficiale, su oda.kherson.ua.
Raionul Kalanceak, Herson

Kalanceak (în ucraineană Каланчацький район, transliterat: Kalanceațkîi raion) este un raion în regiunea Herson, Ucraina. Reședința sa este așezarea de tip urban Kalanceak. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației raionului Kalanceak era vorbitoare de ucraineană (88,78%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (9,55%). Note
Каланчакский район

Каланча́кский райо́н (до 1939 года — Хорловский) — упразднённая административная единица в южной части Херсонской области Украины. Административный центр — Каланчак. С 2020 года территория района входит в состав Скадовского района. История Образован в 1931 году как Хорловский район с центром в селе Порт Хорлы. В 1932 году район вошёл в состав Одесской области. В 1935 году из территории района выделен Чаплинский район. В 1937 году передан в состав Николаевской области. В 1939 году центр района перенесён в Каланчак, а район переименован в Каланчакский. В 1944 году район стал частью Херсонской области. Упразднён 30 декабря 1962 года, восстановлен 8 декабря 1966 года. 19 июля 2020 года в результате административно-территориальной реформы район вошёл в состав Скадовского района. На его территории были сформированы Каланчакская и Мирненская территориальные общины. География На севере и востоке граничил с Алёшковским и Чаплинским районами, на западе со Скадовским районом, на юге с Армянским горсоветом Крыма. На юге район омывается водами Джарылгачского и Каркинитского заливов Чёрного моря. Местные условия природы подходят для организации летнего отдыха. На 35 километрах береговой линии расположились черноморские пляжи с воздухом, содержащим ионы брома и йода. Примечания Литература Лисиця Г. О. Каланчацький район // Українська Радянська Енциклопедія. — 2-е видання. — Т. 4. — К., 1979. — С. 511—512. Яндола С. П. Каланчацький район // Географічна енциклопедія України. — Т. 2. — К., 1990. — С. 89.
Каланчацький район

Каланча́цький райо́н — колишній район, що був розташований у степовій зоні. Територією району протікає річка Каланчак та Північнокримський канал. Територія району омивається водами Каркінітської та Джарилгацької заток Чорного моря. Кордони: межує з Скадовським, Олешківським, Чаплинським районами Херсонської області та Армянською міською радою АРК. Районний центр: Каланчак. Площа — 0,9 тисячі км². Населення (тисяч мешканців): 1990 — 26,9 (міського — 11,4). Географія Земельні ресурси Природно-заповідний фонд Домузла (заказник) Історія Станом на 1931 рік утворено Хорлівський район. З 1932 р. у складі Одеської, з 1937 — Миколаївської області. Станом на 1939 рік Хорлівский район перейменований на Каланчацький район. До того часу існувала Каланчацька волость, яка входила почергово до Чаплинського і Хорлівського районів, які в свою чергу відносилися до різних областей (Миколаївської, Одеської) за винятком 1930–1932 років. В цей період після проведення чергової адміністративно-територіальної реформи було встановлено систему територіального управління «район-центр». Каланчацький район утворився в межах Миколаївської області. Населення Розподіл населення за віком та статтю (2001): Національний склад населення за даними перепису 2001 року: Мовний склад населення за даними перепису 2001 року: Транспорт Територією району проходить автошлях E97. Політика 25 травня 2014 року відбулися Президентські вибори України. У межах Каланчацького району було створено 18 виборчих дільниць. Явка на виборах складала — 54,30 % (проголосували 10 306 із 18 979 виборців). Найбільшу кількість голосів отримав Петро Порошенко — 42,98 % (4 430 виборців); Юлія Тимошенко — 10,76 % (1 109 виборців), Сергій Тігіпко — 10,08 % (1 039 виборців), Анатолій Гриценко — 8,80 % (907 виборців), Олег Ляшко — 7,10 % (732 виборців). Решта кандидатів набрали меншу кількість голосів. Кількість недійсних або зіпсованих бюлетенів — 2,67 %. Культура На території району функціонують: один кінозал; 16 бібліотек; 3 музеї; один будинок культури; 15 сільських клубів; дві дитячі музичні школи. На території району розташовані 29 пам'яток історії; 6 пам'яток культури; 188 пам'яток археології. Персоналії У Каланчаку народився письменник Дніпровський Іван Данилович. Рудницький Григорій Андрійович — кримський літературознавець, краєзнавець, спортивний журналіст, шашковий композитор, енциклопедист. Народився 1936 року в селі Новокиївка. Примітки Література Лисиця Г. О. Каланчацький район // Українська радянська енциклопедія. — 2-е видання. — Т. 4. — К., 1979. — С. 511—512. Яндола С. П. Каланчацький район // Географічна енциклопедія України. — Т. 2. — К., 1990. — С. 89.
Sachariwka

Sachariwka (ukrainisch Захарівка; russisch Захарьевка Sacharjewka, rumänisch Zaharievca) ist eine Siedlung städtischen Typs in der ukrainischen Oblast Odessa. Bis Juli 2020 war die Ortschaft am Ufer des Kutschurhan Verwaltungssitz des gleichnamigen Rajons und gehört seitdem administrativ zum Rajon Rosdilna. Die Ortschaft wurde 1791 als Sacharjewka gegründet und am 7. November 1927 zu Ehren des sowjetischen Bürgerkriegsheerführers Michail Wassiljewitsch Frunse in Frunsiwka (ukrainisch Фрунзівка; russisch Фрунзовка Frunsowka) umbenannt. 1963 erhielt der Ort den Status einer Siedlung städtischen Typs. Am 19. Mai 2016 erhielt die Siedlung im Zuge der Dekommunisierung in der Ukraine ihren alten Namen Sachariwka zurück. Verwaltungsgliederung Am 12. Juni 2020 wurde die Siedlung zum Zentrum der neugegründeten Siedlungsgemeinde Sachariwka (Захарівська селищна громада/Sachariwska selyschtschna hromada), zu dieser zählen auch noch die 36 in der untenstehenden Tabelle angeführten Dörfer, bis dahin bildete sie zusammen mit den Dörfern Balaschowe, Hirkiwka, Hlybokojar, Dawydiwka, Jelysawetiwka, Majorske, Nowopawliwka und Stojanowe die gleichnamige Siedlungsratsgemeinde Sachariwka (Захарівська селищна рада/Sachariwska selyschtschna rada) im Zentrum des Rajons Sachariwka. Seit dem 17. Juli 2020 ist sie ein Teil des Rajons Rosdilna. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Sachariwka Teil der Gemeinde: Weblinks Mehr zur Geschichte des Ortes (russisch) Einzelnachweise