Торчеськ

То́рчеськ (д.-рус. Торцкь, Торцьскъ; «місто торків») — у XI—XIII ст.ст. місто на теренах Русі, на південному рубежі Київського князівства (сучасна Україна, Київська область, Білоцерківський район, село Ольшаниця). Засноване тюркськими племенами торків на території, що їм виділили київські князі у центрі Поросся. Центральне місто торків. Зруйноване половцями 1093 року. Відбудоване в ХІІ ст. Стало головним містом чорних клобуків, місцем князівського престолу. Також — То́рчський (д.-рус. Торъчьскии градъ, Торъчьскии). Локалізація Городище літописного міста Торчеськ — Україна, Київська область, Рокитнянський район, село Ольшаниця; розташоване між селами Ольшаниця (за 2 км) і Шарки (за 3 км), ліворуч від шосе Шарки-Ольшаниця, на правому березі заплави річки Горохуватка, лівій притоці Росі. Лежить за 38 км на схід від Білої Церкви. Довжина — близько 1300 м, ширина — 200—500 м. Складається з трьох частин. В культурному шарі знайдено предмети побуту, залишки жител і господарських споруд, а також людські поховання. В кінці XIX ст. — на початку XX ст. розкопки проводив київський археолог Вікентій Хвойка; в 1966 році — Борис Рибаков (Інститут археології АН СРСР). У 1947 і 1972 роках городище обстежували Михайло Брайчевський і Михайло Кучера (Інститут археології АН УРСР). Матеріали по городищу зберігаються в Музеї історії України (Київ), Інституті археології НАН України (на 1975 р.), Інституті археології АН Росії. Взято на охорону згідно з рішенням виконкому Київської обласної ради УРСР № 806 від 23 листопада 1970 року; охоронний номер: 1294. 2001 року занесене до Державного реєстру нерухомих пам'яток України як «Городище літописного міста Торчеськ — пам'ятка археології (Київська Русь)»; 2009 року назву змінено — «Городище літописного міста Торчеська — пам'ятка археології (9 — 13 ст.)». Серед інших гіпотетичних локалізацій називалися місто Кагарлик (над р. Росава) та село Торчиця Ставищанського району. Історія Облога 1093 Перша згадка Торчеська в «Повісті временних літ» пов'язана із русько-половецькою війною 1093—1094 років. У квітні—травні 1093 року, через відмову нового київського князя Святополка Ізяславича надати половцями викуп за мир та ув'язнення ним половецьких послів, половці вирушили війною проти Русі й взяли у облогу місто Торчеськ. Святополк разом із кузенами — чернігівським князем Володимиром Мономахом та переяславським князем Ростиславом Всеволодовичем вирішив дати бій нападникам, але 26 травня зазнав поразки на річці Стугна. Після перемоги половці продовжили облягати Торчеськ й перекрили воду торкам, які оборонялися в місті. Захисники вислали посланців до Святополка з проханням допомогти харчами, але той не зміг доставити їх до обложених. Після 9-тижневого стояння під Торчеськом половці розділили свої сили надвоє — одна частина залишилася під містом, а інша рушила до Києва. Святополк спробував спинити їх, але 23 липня був вщент розбитий на річці Желянь. Після звитяги половці знову об'єднали свої сили під Торечськом, мешканці якого 24 липня того ж року здалися нападникам від голоду і спраги. Половці спалили місто, а його мешканців забрали як здобич до своїх кочів'їв у Половецькій землі. ХІІ ст. Наступні згадки датуються другою половиною XII в., де вказується, що це одне з найбільших міст на Пороссі. В кінці XII ст. Торчеськ стає одним із удільних володінь київських князів, в Торчеську утверджується княжий стіл і розміщується руський гарнізон. Торчеськ часто фіґурує як княжа волость, тут перебував в неволі у князя Мстислава угорський королевич Коломан. Під час навали хана Батия на Україну (1240), зокрема, під час облоги Києва, загинула велика частина торків, багато їх татари переселили на Волгу, а решта асимілювалася з місцевим населенням. Примітки Джерела Полное собрание русских летописей (ПСРЛ), Т.2. III. Ипатьевская летопись. Санкт-Петербург, 1843. Вортман Д. Я. Торчеськ // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2013. — Т. 10 : Т — Я. — С. 130. — ISBN 978-966-00-1359-9. Літопис руський / Пер. з давньорус. Л. Є. Махновця; Відп. ред. О. В. Мишанич. Київ: Дніпро, 1989. Плахонін А. Г. Стугна, битва на річці 1093 // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2012. — Т. 9 : Прил — С. — С. 873. — ISBN 978-966-00-1290-5. Рыбаков Б. А. Торческ — город черных клобуков // Археологические открытия 1966 г. Москва, 1967. С. 243—245. Хвойко В. В. Городища Среднего Приднепровья, их значение, древность и народность // Труды XII археологического сьезда. Т. І. Москва, 1905. С. 99—101. Посилання Городище літописного міста Торчеська М.Грушевський. Історія України-Руси. Том II. Розділ IV. Ігор Хруленко. Чорні клобуки — васали давньоруських князів