NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Еланецкая степь

«Еланецкая степь» (укр. «Єланецький степ») — природный заповедник, расположенный в Вознесенском районе (Николаевская область, Украина). Создан 17 июля 1996 года. Площадь — 1675,7 га. Ближайший посёлок — Еланец. История В 1978 году был создан заказник «Роза» площадью 300 га, в 1982 году он был реорганизован в ландшафтный заказник «Еланецкий» площадью 976 га. В 1990 году по инициативе местных защитников природы было принято решение про резервирование 2000 га для будущего заповедника, который был создан 17 июля 1996 года вследствие Указа Президента Украины № 575. В мае 2016 года президент Украины Пётр Порошенко подписал указ об изменении границ территории природного заповедника «Еланецкая степь» путём добавления к территории заповедника более 1,3 тыс. га земель, находящихся в государственной собственности. Согласно Указу № 214/2016, обнародованному на сайте главы государства, «к территории природного заповедника „Еланецкая степь“ согласовано в установленном порядке включение 1334,95 гектара земель государственной собственности (запас), которые находятся на территории Новоодесского района (1297,48 гектара) и Вознесенского района (37,47 гектара) Николаевской области, в установленном порядке предоставляются природному заповеднику в постоянное пользование». Описание Цель заповедника — сохранение и восстановление типчаково-ковылковой степи, не представленной в других заповедных фондах Украины. В заповеднике создан один экологический коридор длиной 1,2 км, маршрут которого проходит возле вольера зоопарка. Посетители имеют возможность ознакомиться с историей появления заповедника, его растительным и животным миром. Маршрут по коридору действует в период с начала апреля до середины октября. Ссылки О заповеднике на сайте Украина Инкогнита
Єрик (озеро)

Єрик (озеро) — озеро у правобережній поймі Дніпра нижче Телички і східніше урочищ Покол і Корчувате. Примикає до острова Галерного. Посилання Веб-енциклопедія Києва. [Архівовано 14 липня 2008 у Wayback Machine.] (Умови використання). [Архівовано 8 травня 2022 у Wayback Machine.]
Івано-Франківська міська рада

Іва́но-Франкі́вська міська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у Івано-Франківській області. Адміністративний центр — Івано-Франківськ. Географія Територія ради: 83,73 км² Населення ради: 249 402 особи (станом на 1 вересня 2015 року) Територією ради протікають річки Бистриця-Надвірнянська, Бистриця-Солотвинська Адміністративний устрій Міській раді підпорядковані: м. Івано-Франківськ Вовчинецька сільська рада с. Вовчинець Криховецька сільська рада с. Крихівці Микитинецька сільська рада с. Микитинці Угорницька сільська рада с. Угорники Хриплинська сільська рада с. Хриплин Населення Розподіл населення за віком та статтю (2001): Національний склад населення за даними перепису 2001 року: Мовний склад населення за даними перепису 2001 року: Склад ради Рада складається з 42 депутатів та голови. Голова ради: Марцінків Руслан Романович Секретар ради: Савчук Оксана Василівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати VII скликання За результатами місцевих виборів 2015 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Депутати VI скликання За результатами місцевих виборів 2010 року: Кількість депутатських мандатів у раді; 60 Кількість депутатських мандатів, отриманих кандидатами у депутати за результатами виборів: 59 Кількість депутатських мандатів у раді, що залишаються вакантними: 1 За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Івано-Франківська міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Івано-Франківське музичне училище імені Дениса Січинського

Івано-Франківське музичне училище імені Дениса Січинського — навчальний заклад в м. Івано-Франківську. Історія Свою діяльність училище розпочало 17 січня 1940 на базі міських навчальних закладів — філіалу Львівського музичного інституту ім. М.Лисенка та Станіславської консерваторії ім. С.Монюшка. У 1965 з нагоди 100-річчя від дня народження видатного українського композитора, диригента, культурного та громадського діяча Дениса Січинського постановою Уряду УРСР училищу присвоєно ім'я славетного композитора. У 1985 на фасаді головного корпусу було встановлено барельєф композитора (автор — А.Басюк) та меморіальну дошку, а 1989 року в училищі відкрито музей Д. Січинського, де розміщені його особисті речі, експонати та архівні документи, які розповідають про життя і творчість композитора. Художні колективи училища є незмінними учасниками обласних фестивалів, урочистостей до знаменних дат в житті України, ювілеїв видатних діячів музичного мистецтва. В репертуарі колективів — монументальні симфонічні твори, оперні та хорові сцени, оркестрові мініатюри, обробки народних пісень, твори української й зарубіжної класики, сучасних композиторів. Викладачі Керниця Григорій Володимирович (? — 2013) — викладач-методист, заслужений діяч мистецтв України. Серед педагогів в училищі були Микола Білан, Юрій Новодворський, Андрій Ставничий, Любомира Яросевич. Вокальне мистецтво викладала Божена Андріївна Антоневич — учениця Соломії Крушельницької. Випускники Гордістю училища є його випускники, серед яких: народні артисти України М. Гринишин, Х. Фіцалович, П. Терпелюк, П. Князевич, ректор Львівської Національної Музичної Академії імені М.Лисенка проф. І.Пилатюк, заслужені діячі мистецтв України Р. Дорожівський, М. Головащенко. філософ, пареміолог Г. Єрушевич Більшість керівників та педагогічних працівників початкових спеціалізованих музичних закладів області складають випускники музичного училища. Посилання Івано-Франківське державне музичне училище ім. Д. Січинського // Українська музична енциклопедія. У 2 т. Т. 2. [Е – К] / гол. редкол. Г. Скрипник. — Київ : ІМФЕ НАНУ, 2008. — С. 183-184. Офіційний вебсайт: ifmuds.if.ua [Архівовано 8 квітня 2022 у Wayback Machine.]
Iwano-Frankiwski Uniwersytet Prawa im. Króla Daniela Halickiego

Iwano-Frankiwski Uniwersytet Prawa im. Króla Daniela Halickiego (ukr. Івано-Франківський університет права імені Короля Данила Галицького, ІФУП) – ukraińska prawnicza szkoła wyższa w Iwano-Frankiwsku. Kształcenie prowadzone jest w 10 specjalnościach na 3 fakultetach. 14 grudnia 1997 roku został założony Uniwersytet Prawa z inicjatywy rektora, członka Ukraińskiej Akademii Nauk, doktora prawa, doktora filozofii, doktora prawa kanonicznego, profesora, księdza Iwana Łuckiego. Struktura Wydziały (ukr. - Факультети): Wydział Prawa, Wydział Architektury i Budownictwa, Wydział Ekonomiczny; Uniwersytecki College; Instytut Naukowo-Badawczy. Specjalności (ukr. - Спеціальності): Prawo; Architektura (rozwój miejski); Budownictwo (przemysłowe i cywilne); Design; Teologia (teologia wyznania greckokatolickiego); Księgowość i audyt; Finanse i kredyt; Zarządzanie zasobami ludzkimi i ekonomia pracy; Reklama i komunikacja społeczna (według rodzajów działalności); Inżynieria oprogramowania. Bibliografia Oficjalna strona uczelni
Университет Короля Даниила

Университет Короля Даниила — высшее учебное заведение Ивано-Франковской области Украины IV уровня аккредитации. Университет проводит подготовку специалистов в области юриспруденции, экономики, архитектуры, строительства, дизайна, IТ-технологий, журналистики, музыкального искусства, богословия. Носит имя Даниила Романовича Галицкого, короля Руси, князя галицкого. История Университет основан в 1997 году при активном участии священника, академика УАН, доктора юридических наук, доктора права, философии и канонического права, профессора Ивана Михайловича Луцкого. До 2017 года назывался: частное высшее учебное заведение «Ивано-Франковский институт права, экономики и строительства» (1997—2007), затем — Ивано-Франковский университет права имени Короля Даниила Галицкого (2007—2017). Структура Факультеты Архитектуры, строительства и дизайна; гуманитарный; Информационных технологий; Управление и бизнес-аналитика; Юридический. Общеуниверситетские кафедры Архитектуры и градостроительства; Богословия и обществоведческих дисциплин; Строительства и гражданской инженерии; Дизайна; Журналистики, рекламы и связей с общественностью; Информационных технологий и программной инженерии; Истории и истории государства и права; Уголовного права и процесса; Учёта и налогообложения; Перевода и филологии; Предпринимательства, торговли и биржевой деятельности; Туризма и гостинично-ресторанного дела; Финансов, банковского дела и страхования; Гражданского права и процесса. Учебные учреждения Колледж Университета Короля Даниила. Научные институты Научно-исследовательский институт церковно-канонических и государственно-правовых проблем УАН университета Короля Даниила. Специальности Обучение специалистов осуществляется по специальностям: архитектура и градостроительство; бизнес и частное предпринимательство; богословие; строительство и гражданская инженерия гостинично-ресторанное дело; дизайн; журналистика (по образовательно-профессиональной программе «реклама и связи с общественностью»); инженерия программного обеспечения. За период деятельности Университет Короля Данила и колледжи университета закончили более 20 000 студентов. Ссылки Університет Короля Данила (укр.) Університет Короля Данила (укр.) Університет короля Данила обіцяє безкоштовне навчання та знижки (укр.)
Іванівка (Чорнобильський район)

Іванівка (до поч. ХХ ст. Янівка) — колишнє село в Іванківському районі Київської області України, яке зникло після аварії на Чорнобильській АЕС. Розташоване за 2 км від колишнього райцентру — м. Чорнобиль та за 20 км від ЧАЕС. Знаходиться біля місця впадіння р. Уж у р. Прип'ять. Історія Час виникнення села не встановлений. У 1887 році у селі проживало 200 мешканців. У 1900 році у власницькому селі (належало Сергію Челищеву) проживало 195 мешканців. Мешканці займалися землеробством. У селі була школа грамоти. Село підпорядковувалося Чорнобильській волості. У радянський час село підпорядковувалося Заліській сільській раді. До 1986 року входило до складу Чорнобильського району. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі мешкало 102 мешканці, було 59 дворів. Мешканці села після аварії на ЧАЕС були відселені у село Нове Залісся Бородянського району. Село було повністю відселене 4–7 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 30-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Село офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Список населенных пунктов Киевской губернии. К., 1900. Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007. Офіційне рішення про зняття села з обліку[недоступне посилання з лютого 2019] Куда переехали жители эвакуированных населенных пунктов [Архівовано 26 червня 2012 у WebCite] Австрійська мапа 1910 року [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] Примітки
Ivanivska Church, Pryluky

Ivanivska Church (Ukrainian: Іванівська церква) is an Orthodox diocese church in the city of Pryluky within the Chernihiv Oblast. It is a historical and architectural monument from the middle of the 19th century. The temple is located on the corner of Kyivska and Ivanivska streets. History In 1708–1709, Pryluky colonel Dmytro Horlenko built a wooden Ivano-Dmytrivska Church at his own expense in honor of the saints—the patrons of Hetman Ivan Mazepa and himself. It was located near the gate of the Kiev office Kvashyntsi pasture. This church existed for nearly 70 years until it was replaced in 1780 by a new church, also dedicated to St. John the Baptist and St. Dmytro. This second church was dismantled in the mid-19th century, and a small chapel was built in its place at the altar site. The new (modern) brick church, dedicated to John the Baptist and the Icon of the Mother of God "Three-Handed", was built at a new location—at the corner of Kyivska and Ivanivska streets. On August 28, 1865, it was solemnly consecrated. IOriginally, the five-domed church and the three-tiered bell tower stood separately, but in 1910, they were connected by an annex, nearly doubling the size of the religious structure. In 1893, a chapel dedicated to the family of Emperor Alexander III ("in memory of the miraculous rescue on October 17, 1887," during a train accident) was built in the churchyard, facing the street. In February 1930, the Ivanivska Church was closed, its crosses and bells were removed, and the building was repurposed as a military warehouse for the 224th Rifle Regiment stationed in Pryluky. The bells were also taken down from the three-tiered bell tower, which stood nearby. The largest bell, weighing 334 kg, was sent by the Bolsheviks for melting down. Later, the church premises housed a glove factory, a fire station, and, from 1964, a warehouse for the city trade administration. In 1993, the partially ruined Ivanivska Church was returned to the faithful of the Orthodox Church of the Moscow Patriarchate. Between 1996 and 2001, the church was fully restored; it was consecrated on January 22, 2001. Gallery Further reading Іванівська церква // Прилуччина: Енциклопедичний довідник, Ніжин: «Аспект-Поліграф», 2007, — с. 189—190
Ивановская церковь (Прилуки)

Ивановская церковь, Церковь Иоанна Предтечи — православный храм и памятник архитектуры местного значения в Прилуках. История Решением исполкома Черниговского областного совета народных депутатов от 26.06.1989 № 130 присвоен статус памятник архитектуры местного значения с охранным № 72-Чг под названием Ивановская церковь. Установлена информационная доска «Ивановская церковь 19 век». Описание В период 1708-1709 годы на средства полковника Дмитрия Горленко была построена деревянная Иоанно-Дмитриевская церковь. В 1780 году на его месте была возведена новая церковь, был разобран в середине 19 века и на его месте построена небольшая часовня. Ивановская церковь (Иоанна Предтечи) — пример русского стиля епархиального варианта: периода, когда создавались типовые приходские церкви. Церковь Иоанна Предтечи построена в 1865 году в Квашинцах — на углу современных Киевской и Ивановской улиц. 28 августа 1865 года храм был освящён. В 1893 году во дворе церкви со стороны улицы построена часовня, посвящённая семье императора Александра ІІІ («в память чудесного избавления 17.10.1887» во время аварии поезда). В 1910 году была построена крытая галерея, соединившая храм с отдельно стоящей колокольней. Каменная, пятиглавая, крестовая в плане церковь, удлинённая по оси запад—восток. К центральному кубическому объёму (нефу) примыкает 3 рамена (крыла) — прямоугольных в плане притвора. Храм увенчан куполом на круглом световом барабане. По углам пространственного креста расположены меньшие по размеру купола на круглых глухих барабанах. Западнее через крытую галерею примыкает трёхъярусная колокольня — четверик, несущий четверик на четверике, увенчанный гранёным шатром с глухим фонариком и главкой. Фасады притворов храма, первый и третий ярусы колокольни завершаются треугольными фронтонами. Верхний ярус колокольни со срезанными углами, украшенными спаренными колоннами. Фасад храма украшен пилястрами, нишами, над окнами — фронтонами. В феврале 1930 года храм был закрыт, кресты и звоны с храма и колокольни были сняты. Здесь размещались склады 224-го стрелкового полка, дислоцированного в Прилуках, после — рукавичная фабрика, а с 1964 года — склад городского управления торговли. В 1993 году полуразрушенный храм был передан религиозной общине. В период 1996-2001 годы были проведены ремонтно-реставрационные работы. 22 января 2001 года храм был повторно освящён. Возобновились богослужения. Примечания Литература Чернігівщина: Енциклопедичний довідник, К.: УРЕ і м. М. П. Бажана, 1990. Іванівська церква // Прилуччина: Енциклопедичний довідник. — Ніжин: «Аспект-Поліграф», 2007. — С. 189—190. Історико-архітектурна пам’ятка Церква Іоана Предтечі (Іванівська церква)
Іванівська церква (Прилуки)

Прилуцька Іванівська церква — православний (УПЦ МП: Прилуцьке благочиння Ніжинської єпархії) храм у районному центрі Чернігівської області місті Прилуках; історико-архітектурна пам'ятка середини XIX століття. Храм розташований на розі вулиць Київської та Іванівської. З історії храму У 1708—1709 роках прилуцький полковник Дмитро Горленко на свої кошти побудував дерев'яну Івано-Дмитрівську церкву на честь святих — патронів гетьмана Івана Мазепи та його самого. Вона розташовувалась неподалік від Київської брами на вигоні посаду Квашинці. Цей храм проіснував майже 70 років, і в 1780 році на її місці було зведено нову церкву, також в ім'я Івана Предтечі і св. Дмитра. Храм був розібраний у середині XIX столітті, а на місці престолу побудована невеличка каплиця. Нова (сучасна) мурована церква з престолом Івана Предтечі та ікони Матері Божої Троєручниці побудована на новому місці — на розі Київської та Іванівської вулиць. 28 серпня 1865 року відбулось урочисте її освячення. Спочатку п'ятибанна церква і триярусна дзвіниця стояли окремо, а 1910 року їх було об'єднано прибудовою, що дало змогу майже вдвоє збільшити площу культової споруди. На подвір'ї Іванівської церкви, з боку вулиці, 1893 року збудована каплиця, присвячена сім'ї імператора Олександра III («в пам'ять чудесного звільнення 17 жовтня 1887» під час аварії потяга). У лютому 1930 року Іванівську церкву було закрито, хрести і дзвони знято, а у приміщенні культової споруди розмістились військові склади 224-го стрілецького полку, що стояв у Прилуках. Знято було колокола й з триярусної дзвіниці, що стояла поруч. Найбільший колокол, який важив — 334 кг, більшовики відправили на переливання. Пізніше в церкві перебували рукавична фабрика, пожежна охорона, а з 1964 року — склад міського управління торгівлі. 1993 року напізруйнована Іванівська церква була передана віруючим православної церкви Московського патріархату. У 1996—2001 роках Іванівська церква повністю відреставрована і 22 січня 2001 року освячена. Галерея Примітки Джерело Іванівська церква // Прилуччина: Енциклопедичний довідник. — Ніжин: «Аспект-Поліграф», 2007. — С. 189—190.
Іллінська церква (Суми)

Іллінська церква у Сумах — православний храм Сумської єпархії УПЦ (МП). Збудований у стилі класицизму в першій половині XIX століття. Знаходиться за адресою: вул. Іллінська, 10. Опис Церква зведена в еклектичному класицистичному стилі на штучному насипі. Храм одноярусний, чотиристовпний, прямокутний в проєкції, центричного типу. В абрисі є відображенням стереотипного уявлення російської архітектури «церква-корабель». Від заходу прибудований бабинець, над яким надбудовано двоярусну вежу покриту куполом, який завершується шпилем. Перед бабинцем збудовано портик у вигляді трикутного фронтону, розміщеного на чотирьох колонах. Південний, східний та північний фасади опоряджені маловиразними ризалітами увінчаними трикутними фронтонами. Центричний характер будівлі підкреслено розвиненим барабаном вкритим півсферичним куполом, який завершується ліхтарем. З історії храму У «Відомісті подвірного перепису міст, містечок, сіл, слобід і хуторів Сумського слобідського полку, проведеного лейб-гвардії Семенівського полку майором Михайлом Хрущовим» за 1732 рік є перепис дворів священників церкви Іллі Пророка міста Суми, що підтверджує про існування церкви в цей період. При церкві була школа, в якій навчалося три учні у віці від вісімнадцяти до тридцяти років. (ЦДІА України фонд 380 опис 2 справа7 стор.269-270). В ЦДІА України також зберігається метрична книга церкви Иллі Пророка за 1754 рік, в якій зроблені записи про народження, шлюб та смерть жителів Засумки міста Суми. (ЦДІА фонд 1977 о.1 д.11 плівка 4811040 снімки з 273 по 286) На місці сучасної мурованої церкви з 1792 року до середини XIX століття існувала дерев'яна. 1839 року в Сумах сталася велика пожежа, яка знищила більшу частину міста. Під час пожежі згоріла й дерев'яна Іллінська церква. Щоправда, у 1836 році недалеко від старої церкви було закладено новий мурований храм, за благословенням архієпископа Мелетія. Через розорення міста мурована церква була збудована лише до вікон і ніхто не наважувався довести її будівництво до кінця, аж доки старостою храму не став сумський купець Степан Гнатович Тихонов. Він пожертвував на будівництво Іллінської церкви 1500 рублів сріблом. Завдяки його втручанню церкву було добудовано та освячено вже в 1851 році. Цікаво, що Іллінська церква в свій час потрапила на картину видатного українського живописця Костянтина Трутовського (1826–1893) «Провінційний базар». Церква висвячена на честь Святого пророка Іллі. Каплиця святителя Тихона Задонського Біля Іллінської церкви знаходиться каплиця святителя Тихона Задонського, яку було закладено у 1995 році. Закінчення будівництва каплиці було приурочене до 2000-ліття Різдва Христового. Каплиця розписана в грецькому стилі. На її стінах зображено Богоматір, Христа, Трійцю та багатьох святих. Примітки Джерела А. И. Дейнека. Памятники архитектуры Сумщины. Харьков, «Прапор», 1989. Посилання Суми. ЦЕРКВИ, ПАМ'ЯТКИ ІСТОРІЇ Й АРХІТЕКТУРИ[недоступне посилання з червня 2019] Костянтин Трутовський. «Провінційний базар» (репродукція) [Архівовано 21 січня 2013 у Wayback Machine.]
Институт пчеловодства имени П. И. Прокоповича

Национальный научный центр «Институт пчеловодства им. П. И. Прокоповича» (укр. Національний науковий центр “Інститут бджільництва імені П. І. Прокоповича”) Национальной академии аграрных наук Украины — украинское ведущее научно-исследовательское учреждение по пчеловодству. Находится в г. Киеве. Основан в 1989 году. На 2014 год насчитывает 117 сотрудников, в их числе 3 доктора и 15 кандидатов наук. Институт также разрабатывает направление апитерапии. Адрес: ул. Академика Заболотного, 19. История. Создан в июне 1989 года в Киеве как Украинский научно-исследовательский и технологический институт пчеловодства согласно Постановлению Совета Министров СССР «О мерах по дальнейшему развитию пчеловодства» от 25 марта 1987 года, на базе Украинской опытной станции пчеловодства, с целью «селекции и репродукция украинской степной и карпатской пчел, изучения медоносной базы по регионам республики, комплексного использования пчелиных семей, внедрения прогрессивных технологий переработки продуктов пчеловодства, профилактики и борьбы с заболеваниями пчёл». Однако только в 1993 году начали работу научные подразделения института. В 1990 году был создан отдел апитерапии. В 1992 году переименован в Институт пчеловодства им. П. И. Прокоповича — в память о выдающемся отечественном пчеловоде. В июне 2005 года Указом Президента Украины институту предоставлен статус Национального научного центра. На территории института действует Национальный музей пчеловодства Украины. Научная библиотека насчитывает более 8 тысяч изданий. Имеется коллекционный участок медоносных растений. Основателем и первым директором института был Боднарчук Л. И. в 1989—2012 гг. В 2012-15 гг. директором являлся проф. А. Е. Галатюк. Институт издаёт межведомственный тематический научный сборник «Пчеловодство». Во взаимосвязи с институтом функционируют Союз пасечников Украины (СПасУ) и Ассоциация апитерапевтов Украины, Национальная ассоциация пчеловодов Украины «Укрбджолопром», фонд П. И. Прокоповича. Примечания Ссылки http://prokopovich.com.ua Архивная копия от 1 апреля 2022 на Wayback Machine [1] Архивная копия от 5 мая 2017 на Wayback Machine