NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Снігурівка (Кременецький район)

Снігурі́вка — село в Україні, у Борсуківській сільській громаді Кременецького району Тернопільської області. До 2020 року адміністративний центр Снігурівської сільської ради, якій було підпорядковано села Мала Снігурівка і Маневе. Розташоване на річці Свинорийка, на півдні району. Вище по течії розташоване село Маневе, нижче по течії на відстані 0,5 км розташоване село Передмірка. Поряд з селом протікає безіменна річка, на протилежному березі якої розташоване село Мала Снігурівка. Населення становить 510 осіб (2007). Історія Поблизу села виявлено археологічні пам'ятки пізнього палеоліту, трипільської, комарівсько-тшинецької культур і ранньої залізної доби. Відоме від першої половини XVIII століття. Діяли осередки «Просвіти» та інших товариств. Станом на 1936 рік село входило до ґміни Вишневець Кременецького повіту. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Лановецької міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Лановецького району, село увійшло до складу Кременецького району. Населення За даними всеукраїнського перепису населення 2001 року в селі мешкало 554 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року був наступним: Пам'ятки, визначні місця церква Успіння Пресвятої Богородиці (1927, дерев'яна, ПЦУ); Дім молитви громади УЦХВЄ (існує з 1921 року); Пам'ятник воїнам-односельцям, полеглим у німецько-радянській війні (1967). Соціальна сфера Працюють ЗОШ I-III ступенів, Будинок культури, бібліотека, ФАП, відділення зв'язку, торговельний заклад. Примітки Література Г. Басюк, М. Бігус, Б. Мельничук Снігурівка // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 302. — ISBN 978-966-528-279-2.
Снопковский парк

Снопко́вский парк (укр. Снопковський парк) — парк во Львове (Украина), памятник садово-паркового искусства местного значения (с 1984). Первоначальное название парка — «Дружба» (как и стадиона, расположенного рядом). В 1990-е переименован в Снопковский новыми властями города, по названию местности Снопков, в которой он находится. Расположен на возвышенной Давидовской гряде. Общая площадь парка 35,66 га. Снопковский парк был заложен в 1959—1963 годах между улицами Южной, Крымской и Зелёной. Раньше здесь был пустырь, посреди которого рыжели песчаные и глиняные карьеры бывших кирпичных заводов. В парке были высажены более 200 пород деревьев и кустарников, устроены сад беспрерывного цветения на 5 га и розарий с более 40 сортами роз. Тут растут: каштаны, клёны, ясень, берёзы, ели, сосны, дубы, ивы, тополя, рябина, ольха черная и т. д.. Есть также и редкостные, экзотические растения произрастают тут: береза вишневая, сосна желтая, кипарисовик горохоплодный, багрянник японский и т. д. Главные аллеи Снопковского парка окружены живой изгородью из бирючины, туи и снежной ягоды. В парке существуют аллеи кленовая, каштановая и ясеневая. В парке также существовал розарий. Верхнее плато (от улицы Южной) и нижнее (от улицы Синей) имеют регулярное планирование, остальная территория спланирована в ландшафтном стиле. Сеть аллей и дорожек проложена с таким расчётом, чтобы лучше раскрыть красивые виды парка с перспективой на интересные места Львова, а также добиться максимальной пропускной способности во время массового посещения самого большого стадиона города стадиона Украина), к которому ведут широкие 10-12 метровые аллеи. Посещение Снопковского парка футбольными болельщиками создаёт для него большую нагрузку. Рядом расположен парк "Железная вода". Примечания Ссылки Лемко И. Снопков
Снопківський парк

Сно́пківський парк — парк (лісопарк) у Галицькому районі Львова, пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення (з 1984 р.). Початкова назва парку — «Дружба». У 1990-ті рр. перейменований у «Снопківський» за назвою місцевості Снопків, у якій він розташований. Загальна площа парку 35,66 га. Снопківський парк був закладений у 1959—1963 роках між вулицями Липова Алея, Стуса, Кримською та Зеленою. Раніше тут був пустир, посеред якого руділи піщані і глиняні кар'єри колишніх цегельних заводів. У парку були висаджені понад 200 порід дерев і чагарників, влаштовано сад безперервного цвітіння на 5 га і розарій з понад 40 сортами троянд. Ростуть дерева і чагарники: гіркокаштан, клен, кипарис, дуб, береза, горобина, смерека, сосна, ліщина велика, багряник японський, бирючина, сніжноягідник, туя західна й інші. А також існують кленові, ясеневі і каштанові алеї. У парку існував розарій. Мережа алей і доріжок прокладена з таким розрахунком, щоб краще розкрити красиві види парку з перспективою на цікаві місця Львова, а також забезпечити максимальну пропускну здатність під час масових заходів на другому за величиною стадіоні міста, до якого ведуть просторі (завширшки 10—12 м) алеї. Фотографії Примітки Посилання Ілько Лемко. Львівська Газета № 153 (223). Снопків «Снопківська» битва триває
Sobkivka, Babanka

Sobkivka (în ucraineană Собківка) este o comună în raionul Babanka, regiunea Cerkasî, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Sobkivka era vorbitoare de ucraineană (97,66%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,22%). Note
Собковка (Черкасская область)

Собковка (укр. Собківка) — село в Уманском районе Черкасской области Украины. Население по данным 2023 года составляло 732 человека. Население по переписи 2001 года составляло 855 человек. Почтовый индекс — 20352. Телефонный код — 4744. Местный совет 20352, Черкасская обл., Уманский р-н, с. Собковка Примечания Ссылки Собковка на сайте Верховной рады Украины
Собківка (Уманський район)

Со́бківка — село в Україні, в Уманському районі Черкаської області. У селі мешкало 732 людини у 2023 році. В селі є дерев'яна церква св. Параскеви. Біля села розташоване Собківське поселення Білогрудівської культури. Історія Станом на 1885 рік у колишньому військовому поселенні Уманської волості Уманського повіту Київської губернії, мешкало 1230 осіб, налічувалось 220 дворових господарств, існували православна церква, школа, постоялий будинок і 2 вітряних млини. За переписом 1897 року кількість мешканців зросла до 952 осіб (459 чоловічої статі та 493 — жіночої), з яких 952 — православної віри. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Черкаська область) Також жителі села Собківка Посилання Погода в селі Собківка [Архівовано 29 березня 2008 у Wayback Machine.] Церква у Собківці на сайті «Дерев'яні храми України» [Архівовано 8 грудня 2014 у Wayback Machine.] Примітки
Собор Антония и Феодосия

Собор Антония и Феодосия — православный храм в городе Василькове Киевской области, посвящённый Антонию и Феодосию Печерским. Расположен на возвышающемся над городом холме среди древних валов. Образец архитектуры украинского барокко. История Собор построен в середине XVIII века крепостным мастером Киево-Печерской лавры Степаном Ковниром по заказу лаврского архимандрита. Размеры храма составляет 20 х 20 метров, высота центрального купола в интерьере 28 метра. Четыре боковых купола увенчивают квадратные помещения между рукавами апсид. Окна украшены фигурными наличниками. Характерной деталью архитектуры считаются фронтоны с карнизами двойной кривизны (скульптор С. Тальянец). Здание собора внешне напоминает собор Рождества Богородицы в Козельце. В интерьере сохранились росписи В. Бибикова. В 1961 году советская власть закрыла храм. До 1990 года его помещение либо использовалось не по назначению, либо вообще было без всякого присмотра. В 1990 году, после предшествующих реставрационных работ, которые длились восемь лет, храм возобновил свою деятельность. Главная святыня — чудотворная икона Божией Матери Троеручицы. См. также Список каменных храмов в стиле украинского барокко Примечания Литература Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР
Собор Антонія і Феодосія (Васильків)

Собор Антонія і Феодосія — православний собор у місті Василькові Київської області, архітектурна домінанта міста, розташована на пагорбі серед давніх валів по вулиці Соборній, 61, зразок архітектури українського бароко. Собор побудований в середині XVIII століття майстром-кріпаком Києво-Печерської лаври С. Д. Ковніром на замовлення лаврського архімандрита (за легендою, від васильківського собору до лаври прокладений підземний хід). Розміри храму 20 х 20 метрів, висота центрального купола в інтер'єрі 28 метрів. Чотири бокові куполи увінчують квадратні приміщення між рукавами апсид. Вікна прикрашені фігурними наличниками. Характерною деталлю архітектури вважаються фронтони з карнизами подвійної кривизни (скульптор С. Тальянець). Будівля собору зовні нагадує Козелецький собор Різдва Богородиці. В інтер'єрі збереглися розписи Василя Бібікова. У 1961 році радянська влада закрила храм. До 1990 року його приміщення або використовувалось не за призначенням, або взагалі було без всякого догляду. У 1990 році, після попередніх реставраційних робіт, які тривали 8 років, храм відновив свою діяльність. Головна святиня — чудотворна ікона Божої Матері Триручниці. Клірові відомості, метричні книги, сповідні розписи собору св.Антонія і Феодосія Печерських м-ка Васильків (приписні прис. Каплиця, Залізниц хут.) Київської сот. і п., з [1795] р. Київського пов. і нам., з 1797 р. Васильківського пов. Київської губ. зберігаються в ЦДІАК України. http://cdiak.archives.gov.ua/baza_geog_pok/church/vasy_011.xml [Архівовано 3 квітня 2019 у Wayback Machine.] Галерея Див. також Список мурованих храмів в стилі козацького бароко Примітки Посилання Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР [Архівовано 23 квітня 2015 у Wayback Machine.](рос.) 3D панорама собору [Архівовано 20 січня 2013 у Wayback Machine.](рос.) Собор Антонія та Феодосія Печерских - видатні місця Василькова
Sobór katedralny Trójcy Przenajświętszej w Drohobyczu

Sobór katedralny Trójcy Przenajświętszej w Drohobyczu – katedra eparchii samborsko-drohobyckiej w Drohobyczu, w obwodzie lwowskim na Ukrainie. Historia W 1555 roku w pobliżu obecnej świątyni zbudowano drewnianą cerkiew pw. Trójcy Przenajświętszej. W 1690 roku obecną świątynię zbudowano jako kościół rzymskokatolicki, a w 1697 roku z fundacji Jana Bekierskiego zbudowano klasztor karmelitów. W 1795 roku cesarz austriacki Józef II zlikwidował klasztor, a kościół, klasztor i uposażenie przejęto przez rząd austriacki. W 1808 roku miasto zakupiło kościół i zabudowania klasztorne, które zaadaptowano na cerkiew i szkołę greckokatolicką. Następnie cerkiew i szkoła zostały oddane w zarząd Bazylianom, ale nadal pozostały własnością miasta. W latach 1894 i 1905 cerkiew odrestaurowano. W 1909 roku artysta Modest Daniłowicz Sosenko wykonał ikonostas. W czerwcu 1941 roku o. Sewerian Baranyk OSBM i o. Jakym Seńkiwski OSBM miejscowi bazylianie zostali zamordowani przez sowietów w więzieniu w Drohobyczu, a w maju 1946 roku zmarł o. Witalis Bajrak OSBM w więzieniu w Drohobyczu. W 1945 roku tereny te weszły w skład Ukraińskiej SRR, duchowieństwo greckokatolickie zostało poddane represjom. Ostatnim parochem w Drohobyczu w latach 1945–1947 był o. Jewhen Nyszczyk OSBM, który w 1947 roku wraz z o. Pawłem Żupańskim OSBM został aresztowany i obaj zginęli na Syberii. W latach 90. XX wieku, po restauracji Ukraińskiego Kościoła Greckokatolickiego na Ukrainie i utworzeniu 12 lipca 1993 roku eparchii samborsko-drohobyckiej, cerkiew Świętej Trójcy w Drohobyczu otrzymała status katedry. Przypisy
Собор Пресвятой Троицы (Дрогобыч)

Собор Пресвятой Троицы (укр. Собор Пресвятої Трійці) — собор Самборско-Дрогобычской епархии Украинской греко-католической церкви в городе Дрогобыч, в Львовской области Украины. Величественный каменный храм с комплексом церковных зданий расположен в центре города на Трускавецкой улице, недалеко от ратуши. Историко-архитектурный памятник местного значения Львовской области. История Деревянная церковь Пресвятой Троицы в Дрогобыче была построена в 1555 году, недалеко от ныне существующего храма. Современную церковь построили в 1690 году. Вначале она была приходским храмом Римско-католической церкви. Позднее близ церкви был построен монастырь кармелитов. В 1795 году император Иосиф II Австрийский секуляризировал этот монастырь, передав его имущество государству. В 1808 году греко-католическая община города Дрогобыча выкупила у австрийского правительства храм и здания бывшего монастыря под греко-католическую церковь и школу. Впоследствии оба учреждения были доверены заботам василиан, оставаясь при этом собственностью города. Храм реставрировался в 1894—1895 годах. Иконостас в 1909 году был создан талантливым местным художником Модестом Даниловичем Сосенко. После вхождения этой территории в состав УССР в 40-х годах XX века греко-католическое духовенство храма было репрессировано. В 90-х годах XX века, после восстановления Украинской греко-католической церкви на Украине и создания 12 июля 1993 года Самборско-Дрогобычской епархии, церковь Пресвятой Троицы в Дрогобыче получила статус кафедрального собора. Примечания Источники Официальный сайт собора Пресвятой Троицы в Дрогобыче. (укр.) Собор Пресвятой Троицы в Дрогобыче на сайте Spadok.org (Каталог памятников западной Украины) (укр.)
Собор Пресвятої Трійці (Дрогобич)

Катедра́льний храм Пресвято́ї Трі́йці — кафедральний (катедра) храм УГКЦ у місті Дрогобичі на Львівщині; давній духовний осередок, взірець сакральної архітектури XVII—XIX століть, історико-архітектурна пам'ятка місцевого значення Львівської області. Величний мурований храм із комплексом церковних споруд розташований у дрогобицькому середмісті, неподалік ратуші, за адресою: вул. Трускавецька, 2. З історії храму Дерев'яну церкву Святої Трійці в Дрогобичі було споруджено в 1555 році, неподалік від нині існуючого храму. Нинішню церкву збудували у 1690 році як римо-католицький костел, а прилеглі приміщення були добудовані вже значно пізніше, як монастир отців-кармелітів. 1795 року імператор Йосиф II ліквідував цей монастир, націоналізувавши майно. 1808 року руська (українська) громада викупила в уряду Австрійської імперії храм і приміщення під греко-католицьку церкву і школу. Згодом цей духовний комплекс було віддано під опіку отців василіян, однак він і надалі залишався у власності міста. Храм оновлювався у 1894—1905 роках. Розпис іконостасу 1909 року здійснив талановитий галицький маляр Модест Сосенко. Після передачі кармелітського костелу оо. Василіянам, з нього було вилучено барокові прикраси, стіни помальовано і прикрашено іконами святих, були зняті дві готичні стрілчасті вежі, добудовані дві нави. У стінах храму молилися і навчалися багато світочів української нації, серед яких видатний громадський діяч і письменник Іван Франко. Із гоніннями на УГКЦ після входження західноукраїнських земель до складу УРСР утисків зазнали і дрогобицька церква Пресвятої Трійці та її духовенство. Пастирі Северіян Бараник, Яким Сеньківський, Віталій Байрак, Євген Нищик та Павло Жупанський стали мучениками від віри — їх було засуджено і страчено органами НКВС у 1941—1947 роках, а двоє останніх загинули в сибірських таборах. Синод Владик УГКЦ, який проходив у Святоюріївському духовному комплексі в період від 16 до 31 травня 1992 року, своїм рішенням утворив, а 12 липня 1993 року Верховний Архієпископ Львівський, Митрополит Галицький, єпископ Кам'янецький Мирослав-Іван Любачівський проголосив нову Самбірсько-Дрогобицьку Єпархію УГКЦ. Адміністратором новоствореної єпархії став преосвященнійший владика Юліан (Вороновський), єпископ-помічник Львівський, ректор Духовної Семінарії Святого Духа у Львові. Синод Владик, що відбувався у Львові 20—27 лютого 1994 року, обрав першим єпископом Самбірсько-Дрогобицьким владику Юліана (Вороновського). Грамотою глави УГКЦ від 12 липня 1993 року парафіяльний храм Пресвятої Трійці Дрогобича визначено як Катедральний собор Самбірсько-Дрогобицької єпархії. Світлини Виноски Джерела Церква і парафія Святої Трійці у Дрогобичі (до 200-ліття відновлення парафії у центрі міста) / Під ред. проф. Л. В. Тимошенка. — Дрогобич: Коло, 2008. — 140 с. (авт. Стецик Ю., Пограничний Олесь (ВОГ)). Посилання Офіційний сайт [Архівовано 24 червня 2021 у Wayback Machine.] Церква Пресвятої Трійці, Дрогобич на www.spadok.org (Каталог пам'яток Західної України) [Архівовано 18 квітня 2015 у Wayback Machine.] Історія Катедрального храму Пресвятої Трійці Самбірсько-Дрогобицької єпархії УГКЦ
Sobór Narodzenia Matki Bożej w Kropywnyckim

Sobór Narodzenia Matki Bożej – prawosławny sobór w Kropywnyckim, katedra eparchii kirowohradzkiej Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego. Historia W 1761 grecka społeczność Jelizawietgradu, złożona głównie z kupców, rozpoczęła wznoszenie w miejscowości własnej świątyni pod wezwaniem św. Konstantyna. Następnie patronką cerkwi została Włodzimierska Ikona Matki Bożej. Grecka świątynia była zbudowana z drewna, jej poświęcenie miało miejsce w 1766. W 1784 do greckiej parafii w mieście należało 1040 osób. Jednak już na przełomie XVIII i XIX w. placówka straciła swój dotychczasowy etniczny charakter; odnotowywani w księgach parafialnych greccy kupcy korzystający z posługi religijnej w świątyni byli przyjeżdżającymi okazjonalnie do miasta kupcami. W 1812 na miejscu starszej świątyni wzniesiono nową cerkiew, murowaną, w stylu klasycystycznym, z trzema ołtarzami. Budynek ten zbudowany został na planie prostokąta, z pojedynczą absydą. Elewacje południowa i północna zdobią portyki złożone z czterech kolumn korynckich, podtrzymujących trójkątne frontony. Kolumny na fasadzie zachodniej utrzymano w porządku doryckim. Cerkiew posiada jedną kopułę umiejscowioną na polisferycznym bębnie, w którym wykuto rząd okien rozdzielanych półkolumnami. Wnętrze cerkwi zdobione jest freskami. W dzwonnicy świątyni, zlokalizowanej w sąsiedztwie cerkwi, oprócz pomieszczenia, w którym zawieszono dzwony, znajdują się trzy pokoje mieszkalne. Dzwonnica reprezentuje ten sam styl, co sama świątynia. W 1898 cerkiew została w znaczący sposób przebudowana; w toku prac powiększono ją niemal dwukrotnie. Sobór jest jedyną budowlą sakralną w Kropywnyckim, która nigdy w swojej historii nie była zamykana przez władze radzieckie. Swoje obecne wezwanie przybrał w 1944, gdy zamknięty został poważnie zniszczony sobór Zaśnięcia Matki Bożej, a cerkiew Włodzimierskiej Ikony Matki Bożej została wyznaczona na nową katedrę eparchii kirowohradzkiej Egzarchatu Ukraińskiego. Od 1963 sobór posiada status zabytku. W latach 80. XX wieku budowla była remontowana. Przypisy
Собор Рождества Пресвятой Богородицы (Кропивницкий)

Кафедральный собор во имя Рождества Пресвятой Богородицы — кафедральный собор Кировоградской и Новомиргородской епархии Украинской православной церкви в Кропивницком, памятник архитектуры. История Собор был построен в 1812 году на месте деревянной церкви усилиями греческой общины, проживавшей в городе. Деревянная церковь была сооружена в 1766 году; священник, выбранный общиной, совершал службы на греческом языке. Храм вначале был освящён в честь равноапостольного царя Константина, позже был переименован в честь Владимирской иконы Божией Матери. Колокольня была построена в 1828 году. Примечательно, что в метрических книгах собора есть данные о том, что знаменитый генерал-фельдмаршал Михаил Кутузов, бывший в то время в городе, крестил двух своих детей в 1789 и 1790-х г.г. В 1790 году территории собора был похоронен сын Кутузова Николай, который умер в младенчестве от оспы. В 1905 году собор был отреставрирован, до наших дней сохранились некоторые росписи того времени. В 1944 году, когда был закрыт Успенский храм, собор получил статус кафедрального. Примечательно, что за всё время своего существования, ни в советский период, ни во время немецко-фашистской оккупации, собор не закрывался властями. В 1980-е годы под руководством епископа Севастиана была проведена масштабная реставрация, обновлены и созданы новые росписи. С 2011 года настоятелем собора является правящий архиерей Кировоградской и Новомиргородской епархии архиепископ Иоасаф (Губень). Ключарём храма поставлен протоиерей Владимир Кашлюк, клирик епархии. Святыни В соборе есть несколько примечательных икон. Это, прежде всего, икона блаженного Даниила Елисаветградского, первого канонизированного в Кировоградской епархии святого. Есть иконы, недавно написанные и привезённые со Святой Горы Афон, среди которых список иконы Божией Матери, именуемой «Пантанасса» («Всецарица»). Также в храме есть местночтимая икона Богородицы «Елисаветградская». Особо стоит отметить иконы XIX века, среди них — список иконы Божией Матери «Елецкая-Черниговская» с подписью внизу: «В память спасения жизни Государя императора Александра II» и «от учеников Златопольской гимназии 5.II.1880 г.» Галерея Кафедральный собор расположен по адресу: ул. Большая Перспективная, 74. В храме ежедневно проводятся богослужения; время работы храма с 7.30 до 19.30. Каждую среду в 7.30 проводится соборный молебен с акафистом Божией Матери на распев. Примечания
Cathedral of the Assumption of the Blessed Virgin Mary, Kharkiv

The Cathedral of the Assumption of the Blessed Virgin Mary (Ukrainian: Кафедральний собор Успіння Пресвятої Діви Марії, romanized: Kafedralnyi sobor Uspinnia Presviatoi Divy Marii) also called Assumption Cathedral is the name given to a religious building affiliated with the Latin Catholic Church and is located in the city of Kharkiv, in Kharkiv Oblast in east part of the European country of Ukraine. The temple was built in neo-Gothic style between 1887 and 1892 on Gogol Street. The author of the temple project was a Polish architect, Bolesław Michałowski (1830-1909). He designed about 30 buildings in Kharkiv. In the 1930s, during the period of the Soviet Union the church was closed and turned into secular Local housed, among others, a cinema and an installation of the Communist Party. In 1992 the temple was returned to the Catholic faithful. Since 2002 is the cathedral of the new diocese of Kharkiv - Zaporizhzhia (Dioecesis Kharkiviensis-Zaporizhiensis, Харківсько-Запорізька дієцезія) that was created by bull "Ad plenius prospiciendum" of Pope John Paul II. See also Catholic Church in Ukraine Cathedral of the Assumption of the Blessed Virgin Mary References
Catedral de la Asunción de la Santísima Virgen María (Járkov)

La Catedral de la Asunción de la Santísima Virgen María​ o simplemente Catedral de Járkov (en ucraniano: Собор Успіння Пресвятої Діви Марії у Харкові) es el nombre que recibe un edificio religioso afiliado a la Iglesia Católica que sigue el rito romano o latino y que se encuentra en la localidad de Járkov en el óblast de Járkov al este del país europeo de Ucrania.​ El templo fue construido en estilo neo-gótico entre los años 1887 y 1892 en la calle Gogol 4. En los años treinta del siglo XX, durante la etapa de la Unión Soviética la iglesia fue cerrada y convertida en local secular albergaba, entre otros, un cine y una instalación del partido comunista. En 1992 el templo fue devuelto a los fieles católicos. Desde 2002 es la catedral de la nueva diócesis de Járkov-Zaporiyia (Dioecesis Kharkiviensis-Zaporizhiensis, Харківсько-Запорізька дієцезія) que fue creada mediante la bula "Ad plenius prospiciendum" del papa Juan Pablo II. Véase también Iglesia católica Catedral de la Asunción Referencias