NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Манаїв

Мана́їв — село в Україні, у Зборівській міській територіальній громаді Тернопільського району Тернопільської області. До 2016 було підпорядковане Гарбузівській сільській раді. До Манаєва приєднано хутори Верис, Гора, Копанки, Підлукавець. Розташоване на річці Серет, на заході району. Історія Село згадується в 1510 році у фіскальних документах Золочівського ключа. В 1532 році село перейшло у власність Анжея Гурки Відоме від XVII століття. Діяли «Просвіта», «Сільський господар» та інші товариства. 8 вересня 1930 року під будівлею читальні «Просвіти» в Манаєві закладено міну. Міна вибухнула та частково пошкодила будівлю. Наприкінці 1930-х на х. Верес працювала підпільна друкарня. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Зборівської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Зборівського району, село увійшло до складу Тернопільського району. Населення За даними перепису 2001 року, населення Манаєва становило 367 осіб. Мова Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Політика Парламентські вибори, 2019 На позачергових парламентських виборах 2019 року у селі функціонувала окрема виборча дільниця № 610430, розташована у приміщенні клубу. Результати зареєстровано 213 виборців, явка 69,48%, найбільше голосів віддано за «Слугу народу» — 22,92%, за «Європейську Солідарність» — 13,89%, за Радикальну партію Олега Ляшка і Аграрну партію України — по 11,81%. В одномандатному окрузі найбільше голосів отримав Іван Чайківський (самовисування) — 61,97%, за Володимира Кісілевича (Слуга народу) — 11,97%, за Миколу Черника (Опозиційний блок) — 7,04%. Релігія церква Собору Пресвятої Богородиці (1930, кам'яна). Пам'ятки Поселення «Манаїв I» (західноподільська група скіфського часу; давньоруський час); Поселення «Манаїв II» (давньоруський час); Поселення «Манаїв III» (давньоруський час); Поселення «Манаїв IV» (західноподільська група скіфського часу); Поселення «Манаїв V» (західноподільська група скіфського часу; давньоруський час); Встановлено пам'ятний знак на честь скасування панщини, насипана символічна могила Борцям за волю України. Гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення Джерело під Бемовою горою. Відомі люди Народилися Данило Богачевський — український громадський діяч, правознавець Костянтин Богачевський — релігійний діяч, О. Тарнавський — військовик, Б. Сікотовський — художник. Проживали о. Я. Тростянецький — краєзнавець, який 1938 видав книжку про Манаїв «Рідне село». Галерея Примітки Джерела Базилевська З., Жукова М. Манаїв // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2005. — Т. 2 : К — О. — 706 с. — ISBN 966-528-199-2. Коропецька У., Мельничук Б., Уніят В. Манаїв // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 2 : Г — Л. — С. 366—367. — ISBN 978-966-457-228-3. Manajów // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1885. — Т. VI. — S. 85. (пол.)
Mani, Dzerjînsk

Mani (în ucraineană Мані) este un sat în comuna Hîjînți din raionul Dzerjînsk, regiunea Jîtomîr, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Mani era vorbitoare de ucraineană (98,82%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,18%). Note
Мани (село)

Мани (укр. Мані) — село в Романовской поселковой общине Житомирского района Житомирской области Украины. Основано в 1785 году. До 2020 года входило в Романовский район. Население по переписи 2001 года составляет 85 человек. Почтовый индекс — 13044. Телефонный код — 246. Занимает площадь 36,6 км². Ссылки Мани на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Мані (Житомирський район)

Мані́ — село в Україні, у Житомирському районі Житомирської області. Входить до складу Романівської селищної громади. Населення становить 85 осіб. Історія У 1906 році село Романівської волості Новоград-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 72 версти, від волості 12. Дворів 56, мешканців 456. Відомі особистості В поселенні народився: Бистрицька Валентина Йосипівна (1938—2008) — український лікар-пульмонолог. Примітки Посилання Погода в селі Мані [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.] Джерела Адміністративно-територіальний устрій Житомирщини 1795—2006 Довідник. — Житомир: Волинь, 2007—620 с. -- ISBN 966—690 –090 — 4 Список населених місць Волинської губернії. — Житомир: Волинська губернська типографія, 1906. — 219 с.
Mańkiwka (rejon hajsyński)

Mańkówka (ukr. Маньківка) – wieś na Ukrainie w rejonie berszadzkim, obwodu winnickiego, na wschodnim Podolu. W czasach I Rzeczypospolitej wieś leżała w województwie bracławskim w prowincji małopolskiej Korony Królestwa Polskiego. W 1789 była prywatną wsią należącą do Moszyńskich. Odpadła od Polski w wyniku II rozbioru. Willa W miejscowości Mańkowo, pow. bałcki, znajdował się dwukondygnacyjny pałac-dom w stylu willi włoskiej, wybudowany przed 1888 r. (pod koniec XIX w.) przez Aleksandra Mańkowskiego (1855-1924) na gruntach posiadłości Słobodzieje, odziedziczonej po Sulatyckich. Przypisy
Mankivka, Berșad

Mankivka (în ucraineană Маньківка) este localitatea de reședință a comunei Mankivka din raionul Berșad, regiunea Vinnița, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Mankivka era vorbitoare de ucraineană (98,6%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,21%). Note
Маньковка (Гайсинский район)

Манько́вка (укр. Маньківка) — село в Бершадской городской общине Гайсинского района Винницкой области Украины. До 2020 года входило в Бершадский район. Код КОАТУУ — 0520483003. Население по переписи 2001 года составляет 1567 человек. Почтовый индекс — 24422. Телефонный код — 4352. Занимает площадь 31,1 км². Известные жители и уроженцы Химич, Василий Петрович (1930—2014) — Герой Социалистического Труда. Зуб, Юрий Леонидович (1947—2016) — украинский учёный в области физической химии и химии поверхности, д.х.н. (2010), профессор (2012). Ссылки Маньковка на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Маньківка (Гайсинський район)

Манькі́вка — село в Україні, у Бершадській міській громаді Гайсинського району Вінницької області. Історія 7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки. З 1921 — стабільний комуністичний режим. Під час другого голодомору у 1932–1933 роках, проведеного радянською владою, загинуло 88 осіб. У роки Другої світової війни діяло гетто, куди нацистами насильно зганялися євреї. 12 червня 2020 року, відповідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області», село увійшло до складу Бершадської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бершадського району, село увійшло до складу Гайсинського району. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними : Уродженці Барабаш Діомід Петрович (31.01.1982 — 22.11.2022) — український військовик, учасник російсько-української війни. Зуб Юрій Леонідович — український вчений у галузі фізичної хімії та хімії поверхні. Осадчук Андрій Миколайович (18.11.2000 — 10.02.2023) — український військовик, учасник російсько-української війни. Наталка Поклад — поетеса, публіцист, перекладач, громадська діячка . Січак Віталій Олександрович (1972 — 2022) — старший солдат ЗСУ, учасник російсько-української війни. Стоян Володимир Антонович — український математик. Тарковський Руслан Сергійович (23.01.1998 —31.08.2022) — український військовик, учасник російсько-української війни. Яремко Михайло Анатолійович (21.11.1975 — 19.09.2023)— український військовик, учасник російсько-української війни. Проживали Барашенко Юрій Петрович (02.05.1966 — 03.08.2016) — український військовик, учасник російсько-української війни. Урсул Іван Васильович (01.11.1973 — 08.10.2023) — український військовик, учасник російсько-української війни. Примітки Література Манькі́вка // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974 — том Вінницька область / А.Ф. Олійник (голова редколегії тому), 1972 : 788с. — С.165 Наталка Поклад. Там Буг Південний, там душа моя... - Вінниця, Вінниька обласна друкарня, 2021. - 176 с. Випуск 70. (Про с. Маньківка колишнього Бершадського району) Посилання Mańkówka (1) // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1885. — Т. VI. — S. 100. (пол.)
Beschermd bergmassief Marmarosj

Het beschermde bergmassief Marmarosj (Oekraïens: Мармароський заповідний масив) is een bergmassief dat ligt in het Karpatisch Biosfeerreservaat in de oblast Transkarpatië van Oekraïne. Marmarosj maakt sinds 2007 ook deel uit van de werelderfgoedinschrijving Oude en voorhistorische beukenbossen van de Karpaten en andere regio's van Europa van UNESCO. Kenmerken Het beschermde bergmassief varieert qua hoogte tussen de 380 en 1.940 meter boven zeeniveau. In de lagere zones van het bergmassief zijn loof- en gemengde bossen te vinden. De dominante bostypen hier zijn beukenbossen (Fagetum), beuken-zilversparren (Fageto-Abieto-Piceetum) en fijnspar-zilverspar-beukenbossen (Piceeto-Abieto-Fagetum). In de hoogste boszone, gelegen tussen 1.600 en 1.700 meter zijn enkel nog oude fijnsparrenbossen (Piceetum) te vinden. Hogerop gedijen alleen nog dwergstruiken en worden alpenweiden aangetroffen. Het gebied is tot natuurerfgoed uitgeroepen vanwege de aanwezigheid van eeuwenoude, onaangeraakte beukenwouden (Fagus sylvaticus). De maagdelijke bossen liggen verspreid over veertien clusters en hebben een gezamenlijke oppervlakte van 34,327 km² en worden gevonden op hoogten tussen de 600 en 1.650 meter. Naast de beuk, zijn ook de gewone zilverspar (Abies alba) en fijnspar (Picea abies) belangrijke boomsoorten van het massief. Deze worden minstens net zo hoog en oud als de beuk. Fotogalerij
Мармарошский заповедный массив

Мармаро́шский запове́дный масси́в (укр. Мармароський заповідний масив) — заповедный массив и часть Карпатского биосферного заповедника, расположенный на территории Раховского района Закарпатской области (Украина). Площадь — 8990 га. Описание Заповедный массив охватывает часть Гуцульских Альп (Раховских гор), которые являются северо-западной окраиной Мармарошского горного массива. С северо-востока заповедник ограничен рекой Квасний, с востока и юга — украинско-румынской границей. В пределах заповедника лежат горы: Поп-Иван Мармарошский (1936 м), Петрос (Пьетросул) (1784 м), Берлебашка (1733 м), Жербан (1795 м) и др. Заповедная территория, площадью 8990 га, лежит в пределах высот 750—1940 м над г. Основным горным узлом является гора Поп-Иван Мармарошский. Массив составлен твердыми кристаллическими породами — гнейсами, слюдяными и кварцевыми сланцами, мраморовидными известняками юрского периода, что обусловливает специфические черты рельефа, почвенного покрова, флоры. Рельефу свойственны глубокие межгорные долины, многочисленные скалистые гребни и вершины. Есть следы кайнозойского оледенения — ледниковые цирки. В пределах массива расположены бассейны рек Белый (на юге) и Квасный (на севере), которые являются левыми притоками, соответственно, Тисы и Белой Тисы. Бассейн Квасного отличается прохладным и холодным влажным микроклиматом. Бассейну Белого присущий тёплый микроклимат. В высокогорьях климат холодный, влажный. Ближайшие населённые пункты: сёла Деловое и Богдан, город — Рахов. Природа Мармарошский заповедный массив характеризуется своеобразным растительным покровом, что обусловлено его геологическим строением. На более низких уровнях широко распространены смешанные лиственно-хвойные и лиственные леса. Буковые леса распространены на южных склонах и на богатых кальцием почвах. Наибольшие площади занимают смешанные группировки. В холодном климате на верхней границе леса, которая проходит здесь на высоте 1600—1700 м, распространены ели. Выше расположены субальпийские и альпийские луга с фрагментами зарослей криволесья, в основном из горной сосны. В субальпийском и альпийском поясах растет несколько редких видов растений, занесенных в Красную книгу Украины. Фауна массива во многом схожа с Черногорой, но имеет свои особенности. Благодаря более скалистому ландшафту высокогорья лучше представлены жители каменистых россыпей — снеговая полёвка и альпийская завирушка. Только здесь отмечен в заповеднике сокол-сапсан, который предпочитает скалистые участки. Из беспозвоночных встречаются некоторые эндемические виды насекомых. Источники http://cbr.nature.org.ua/about_n/maramor_u.htm Географическая энциклопедия Украины: в 3-х томах / Редколлегия: А. М. Маринич (отв. ред.) и др. — К.: Украинская советская энциклопедия, 1989. Примечания
Марганецкий городской совет

Марганецкий городской совет (укр. Марганецька міська рада) — административно-территориальная единица и соответствующий орган местной власти в составе Днепропетровской области Украины. Административный центр городского совета находится в городе Марганец. Населённые пункты совета Марганец Марьевка Максимовка Примечания
Марганецька міська рада

Ма́рганецька міська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у Дніпропетровській області. Адміністративний центр — місто обласного значення Марганець. Загальні відомості Територія ради: 37 км² Населення ради: 49 000 осіб (станом на 1 серпня 2015 року) Населені пункти Міській раді підпорядковані населені пункти: м. Марганець смт Мар'ївка с-ще Максимівка Склад ради Рада складається з 34 депутатів та голови. Голова ради: Боровик Геннадій Васильович Секретар ради: Деркач Анатолій Віталійович Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України та ЦВК Депутати VII скликання За результатами місцевих виборів 2015 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Депутати VI скликання За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Посилання Марганецька міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України. База знаний. Timer.dp.ua http://marganets-rada.dp.ua/ua/ [Архівовано 5 лютого 2017 у Wayback Machine.]
Marynśke

Marynśke (ukr. Маринське) – wieś na Ukrainie, w obwodzie chersońskim, w rejonie kachowskim, w hromadzie Hornostajiwka. W 2001 liczyła 512 mieszkańców, spośród których 494 wskazało jako ojczysty język ukraiński, a 18 rosyjski. Przypisy
Marînske, Hornostaiivka

Marînske (în ucraineană Маринське) este localitatea de reședință a comunei Marînske din raionul Hornostaiivka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Marînske era vorbitoare de ucraineană (96,48%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (3,52%). Note
Маринское

Маринское (укр. Маринське) — село в Горностаевской поселковой общине Каховского района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 512 человек. Почтовый индекс — 74611. Телефонный код — 5544. Код КОАТУУ — 6522683301. Местный совет 74611, Херсонская обл., Горностаевский р-н, с. Маринское, ул. Юбилейная, 36 Ссылки Маринское на сайте Верховной рады Украины Примечания
Маринське

Мари́нське (в минулому — Марієнфельд) — село в Україні, у Горностаївській селищній громаді Каховського району Херсонської області. Населення становить 512 осіб. Колективне сільгосппідприємство «Труд». Клуб. Бібліотека. Історія Колишній центр Марієндфельдської волості Дніпровського повіту Таврійської губернії. Станом на 1886 рік у колонії німців мешкала 491 особа, налічувалось 75 дворів, існували молитовний будинок, школа, лавка, 3 винних погріба. 7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки. В селі похований Шешеня Вадим Валерійович (1984-2014) — старший солдат ЗСУ, учасник російсько-української війни. У лютому 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 441 особа, з яких 199 чоловіків та 242 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 504 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Посилання Погода в селі Маринське [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] Примітки Джерела Горностаївська ОТГ [Архівовано 3 вересня 2021 у Wayback Machine.]
Mariupol, Bobrîneț

Mariupol (în ucraineană Маріуполь) este un sat în comuna Roșceahivka din raionul Bobrîneț, regiunea Kirovohrad, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Mariupol era vorbitoare de ucraineană (97,41%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,72%). Note
Мариуполь (Кировоградская область)

Мариуполь (укр. Маріуполь) — село в Кетрисановской сельской общине Кропивницкого района Кировоградской области Украины. До 2020 года входило в Бобринецкий район Население - 83 человека. Население по переписи 2001 года составляло 116 человек. Почтовый индекс — 27252. Телефонный код — 5257. Занимает площадь 0,641 км². Код КОАТУУ — 3520886403. Примечания Ссылки Административно-территориальное устройство Кировоградской области (укр.)
Маріуполь (село)

Маріу́поль — село в Україні, у Кетрисанівській сільській громаді Кропивницького району Кіровоградської області. Населення становить 83 особи. Географія У селі Балка Вербова впадає у річку Гнилий Єланець. Історія 1859 року у власницькому містечку Маріуполь (Юрашева) Єлисаветградського повіту Херсонської губернії, мешкало 179 осіб (92 чоловічої статі та 87 — жіночої), налічувалось 31 дворове господарство. Станом на 1886 рік у колишньому власницькому містечку Олександрівської волості мешкало 125 осіб, налічувалось 24 дворових господарства, існувала земська станція. За даними 1894 року у селі мешкало 204 особи (100 чоловічої статі та 104 — жіночої), налічувалось 39 дворових господарств, існували лавка, винна лавка. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 180 осіб, з яких 79 чоловіків та 101 жінка. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 116 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Кіровоградська область) Примітки Посилання Погода в селі Маріуполь [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Мариупольская лесная дача

Мариупольская лесная дача — заповедное урочище на Украине. Находится в Волновахском районе Донецкой области возле посёлка Лесное. Основано в 1857 году. Статус заповедного урочища присвоен решением облисполкома № 155 от 11 марта 1981 года. Площадь — 536 га. В урочище находятся лесные насаждения и лесополосы, на территории которых произрастают растения, занесённые в Красную книгу Украины: шафран, василёк Талиева, василёк ложнобледночешуйчатый. Водятся такие животные, как кабан, косуля, благородный олень, волк, заяц, енот, куница, ласка, проходящий лось. Птицы: ястреб тетеревятник, фазан, куропатка, сойка и др. В урочище, в п. Лесное, находится лесничество. Через урочище проходит автотрасса Симферополь — Москва. Устроены места для кемпинга.
Маріупольська лісова дача

﻿ Маріупольська лісова дача — заповідне урочище в Україні. Розташоване у Волноваському районі Донецької області біля селища Лісне. Засноване в 1857 році. Статус заповідного урочища присвоєно рішенням облвиконкому № 155 від 11 березня 1981 року. Площа — 536 га. Флора і фауна В урочищі знаходяться лісові насадження та лісосмуги, на території яких виростають рослини, занесені до Червоної книги України: шафран, волошка Талієва, волошка несправжньоблідолускова. Водяться такі тварини, як вепр, сарна, благородний олень, вовк, заєць, єнот, куниця, ласка, лось. Птахи: яструб-тетерев'ятник, фазан, куріпка, сойка та інші. В урочищі, у п. Лісове, знаходиться лісництво. Через урочище проходить автотраса Сімферополь—Москва. Влаштовані місця для кемпінгу. Галерея Джерела Донбас заповідний. Науково-інформаційний довідник-атлас / за заг. ред. С.С. Куруленка, С.В. Третьякова. Видання друге, перероблене та доповнене. – Донецьк, Донецька філія Державного екологічного інституту Мінприроди України, 2008. – 168 с. Заповедная природа Донбасса: Путеводитель / Сост. А.З. Дидова. - 2 изд., доп. - Донецк: Донбасс, 1987 - 168 с. Химченко В.А.Заповедными тропами Донетчины. Фотоальбом-путеводитель. - Донецк: "Донбасс", 2012. - 168 с. Соломаха Н. Г., Короткова Т. М. ФЛОРИСТИЧНЕ РІЗНОМАНІТТЯ КУЛЬТИВОВАНОЇ ДЕНДРОФЛОРИ ЗАПОВІДНОГО УРОЧИЩА «МАРІУПОЛЬСЬКА ЛІСОВА ДАЧА» // Наукові засади природоохоронного менеджменту екосистем Каньйонового Придністров’я : матеріали Другої міжнар. наук.-практ. конф., присвяч. 170-й річн. публ. праці Рудольфа Кнера, яка стала початком ґрунтовних палеонтол. досл. Дністр. каньйону (14–15 вер. 2017 р., м. Заліщики, Тернопільська обл., Україна) / наук. ред. І. В. Скільський, О. К. Вікирчак ; М-во екології та природ. ресурсів України, Нац. природ. парк «Дністровський каньйон» та ін. – Чернівці : Друк Арт, 2017- 61-63. Посилання https://web.archive.org/web/20130622063018/http://nature.land.kiev.ua/index.php/pzf-spisok/pzf1-5
Università statale di Mariupol' "A. I. Kuindži"

L'Università statale di Mariupol' "A. I. Kuindži" (acronimo MGU; in ucraino Маріупольський державний університет імені А.І. Куїнджі?; in russo Мариупольский государственный университет имени А.И. Куинджи?, Mariupol'skij gosudarstvennyj universitet imeni A.I. Kuindži) è un'università pubblica di Mariupol'. Storia L'Università venne fondata nel 1991 come succursale dell'Università statale di Doneck, sotto il nome di College umanitario di Mariupol' (in russo Мариупольский гуманитарный колледж?), con il sostegno del consiglio comunale di Mariupol e della comunità greca locale. Nel 1992, Konstantin Balabanov diventa il direttore del college, avviando il processo di sviluppo dell'istituzione educativa. Nel 1993, il college è stato trasformato nell'Istituto umanitario di Mariupol' (in russo Мариупольский гуманитарный институт?). Nel 1994 è stato istituito il Dipartimento di Filologia. Nel 1995 sono stati istituiti i Dipartimenti di Storia, Economia e Giurisprudenza e Lingue straniere. Sono attive 8 specializzazioni e 11 cattedre. Dopo la conferenza internazionale sulle relazioni ucraino-greche, l'istituto ha stabilito come prioritaria l'attività scientifico-pratica sulla storia dell'ellenismo e della diaspora greca nell'area. Nel 1997, l'Istituto umanitario di Mariupol' ha accolto ufficialmente una delegazione del presidente greco, Kōstīs Stefanopoulos. È stata la prima visita di un presidente straniero a un'istituzione accademica nel Donbass. Nel 2002 è stato istituito il Dipartimento di Filologia greca, che è diventato un centro per lo studio della cultura e della lingua ellenistica. Dal 2004, l'Istituto umanitario di Mariupol è stato trasformato in università. Nel 2010, l'università ha ottenuto lo status di università classica e è stata rinominata in Università statale di Mariupol'. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Università statale di Mariupol' A. I. Kuindži Collegamenti esterni (UK, EN) Sito ufficiale, su mu.edu.ua. Маріупольський державний університет (canale), su YouTube.
Illich Steel and Iron Works

Illich Iron & Steel Works (Маріу́польський металургі́йний комбіна́т і́мені Ілліча́) er en ukrainsk stålproducent med hovedkvarter i Mariupol. De producerer et bredt sortiment af stål. Virksomheden blev etableret 1897 som Nikopol-Mariupol Mining and Metallurgical Society. Referencer