NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Università nazionale navale ammiraglio Makarov

L'Università nazionale navale ammiraglio Makarov (in ucraino Національний університет кораблебудування імені адмірала Макарова) è un istituto universitario dell'Ucraina per la formazione di tecnici e ingegneri specializzati nella cantieristica e industrie associate. Ha sede a Mykolajiv. È intitolata all'ammiraglio Stepan Makarov, nato a Mykolajiv. Storia Gli inizi dell'istituto risalgono al 1901, quando il ministro dell'istruzione dell'impero russo annunciò la fondazione della "Scuola tecnica industriale di Mykolaïv". L'insegnamento cominciò il 18 settembre 1902 con corsi di ingegneria navale, meccanica, impianti elettrici e costruzione di strade. Dopo tre anni di studi gli studenti che superavano gli esami ottenevano la qualifica di tecnico specializzato in costruzioni navali. Il 18 settembre 1920 l'istituto ricevette lo status di Scuola Tecnica Superiore e i suoi laureati ottenevano il titolo di ingegnere. Si fa risalire a quell'anno la fondazione dell'istituto come vera e propria università. Nel 1926 la scuola fu riorganizzata e la durata del corso di studi fu portata a quattro anni. Furono installati laboratori per la metallurgia, la cantieristica, la chimica e la termodinamica. Nel 1929 l'istituto fu unito con la scuola tecnica notturna di Mykolaïv e prese il nome di "Istituto di costruzioni meccaniche di Mykolaïv". Nel 1930, in associazione con il Politecnico di Odessa, prese il nome di "Istituto di costruzioni navali di Mykolaïv". Nel 1941, con l'entrata dell'Unione Sovietica nella seconda guerra mondiale, l'istituto aveva 94 insegnanti e circa 700 studenti. Circa 500 studenti, insegnanti e impiegati furono arruolati nell'Armata rossa e inviati al fronte. Altri furono incaricati di costruire strutture difensive. L'istituto fu evacuato, prima a Stalingrado, poi in parte ad Astrachan' e in parte a Prževal'sk, nella Repubblica Socialista Sovietica Kirghiza. Durante la guerra l'istituto mantenne 22 dipartimenti e addestrò 370 studenti. Il 1º ottobre 1944 l'istituto fu riaperto a Mykolaïv. Nel 1945, furono stanziati 36,5 milioni di rubli per un piano quinquennale di ristrutturazione e sviluppo. Nel 1949 l'istituto fu intitolato all'ammiraglio e ingegnere Stepan Makarov, nativo di Mykolaïv. Nel 1955, oltre l'ottanta per cento degli insegnanti erano attivi nella ricerca. In settembre 1970 l'istituto fu premiato con l'Ordine della Bandiera rossa per meriti nella preparazione di ingegneri e tecnici per le costruzioni navali e per l'alto livello accademico raggiunto. In maggio 1971 fu aperto un nuovo edificio e iniziò la costruzione di un ostello che avrebbe dovuto ospitare 1295 studenti. Nel 1994, per decisione del Consiglio dei Ministri dell'Ucraina, l'istituto prese il nome di "Università nazionale navale ammiraglio Makarov" e accreditata del più alto livello qualitativo (livello quattro), che gli diede lo status di Università. Il primo rettore è stato Serhij Serhijovyč Ryžkov, tuttora in carica. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Università nazionale navale ammiraglio Makarov Collegamenti esterni (UK) Sito ufficiale, su nuos.edu.ua.
Khmelnytskyi Airport

Khmelnytskyi Airport (Міжнародний аеропорт "Хмельницький) (IATA: HMJ, ICAO: UKLH) is an airport in Ukraine located 7 km southwest of Khmelnytskyi. It services general aviation. See also List of airports in Ukraine List of the busiest airports in Ukraine References RussianAirFields.com
Aéroport de Khmelnytskyï-Ruzhychna

L'aéroport de Khmelnytskyï-Ruzhychna (en ukrainien :Міжнародний аеропорт "Хмельницький) (code IATA : HMJ • code OACI : UKMJ) est un aéroport situé en Ukraine. Historique Terminal Situation Statistiques Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Compagnies aériennes et destinations Références Annexes Articles connexes Khmelnytskyï, Liste des aéroports les plus fréquentés en Ukraine. Liens externes (uk) Site officiel Portail de l’Ukraine Portail de l’aéronautique
Hmelnickiji nemzetközi repülőtér

A Hmelnickiji nemzetközi repülőtér (ukránul: Міжнародний аеропорт "Хмельницький", magyar átírásban: Mizsnarodnij aeroport Hmelnickij) (IATA: HMJ, ICAO: UKLH) Ukrajna Hmelnickiji területén, a területi székhelytől, Hmelnickijtől 7 km-re délnyugatra fekvő repülőtér. 1952-ben nyitották meg. Kapacitása napi 4–6 nemzetközi járat kiszolgálását biztosítja. A kifutópálya és a létesítmények rossz állapota miatt már évek óta nem fogad járatokat, 2014 óta pedig üzemen kívül van. Jegyzetek További információk Hivatalos oldal (ukrán) A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában
Aeroportul Khmelnytskyi

Aeroportul Khmelnytskyi (IATA: HMJ, ICAO: UKLH) este un aeroport din Hmelnîțkîi, Regiunea Hmelnîțkîi, Ucraina ce deservește zona Hmelnițkii. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 351 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Веслувальний канал (Тернопіль)

Веслувальний канал у Тернополі розташований біля мікрорайону «Пронятин» у західній частині Тернопільського ставу в місці впадіння річки Серету. Є тренувальною базою тернопільських веслувальників. Розміри — 1440 метрів довжини і 120 метрів ширини. Відомості Спорудження веслувального каналу розпочали в 1989 році. До 1992 стан готовності був 90 %. Він мав стати ареною для проведення міжнародних регат та змагань всесоюзного і республіканського рівня. Були побудовані трибуни, стояла підстанція, освітленням, лінія електропередач, бордюри, асфальтована дорога, всі земляні роботи. Канал на той час був завдовжки тисячу метрів, шириною — 60. Але його так і не здали в експлуатацію. «Водна арена Тернопіль» Розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації Степана Барни від 10 липня 2015 року скасовано розпорядження голови ТОДА Валентина Хоптяна від 18 листопада 2013 № 559-од «Про передачу в оренду земельної ділянки державної власності комунальному підприємству Тернопільської міської ради „Масив“ на території Білецької сільської ради Тернопільського району» і на базі веслувального каналу планують створити Центр водних видів спорту. Також крім веслувального каналу, заплановано побудувати футбольні та легкоатлетичні поля, сектори для стрибунів та метальників. Підготовлена проектно-кошторисна документація обласного спортивного центру «Водна арена Тернопіль» і перший етап робіт планують розпочати вже 2017 року. Вартість першого етапу робіт сягає 17 млн гривень, частину коштів виділять із міського бюджету (7 млн), решту профінансує державний фонд регіонального розвитку. Друга черга проекту запланована на 2018 рік. Загальна вартість проекту «Водної арени» — понад 35 млн грн. Капсулу під будівництво «Водної арени Тернопіль» заклали 21 липня 2017 року голова Тернопільської ОДА Степан Барна, міський голова Тернополя Сергій Надал за участю прем'єр-міністра України Володимира Гройсмана. Міська школа водних видів спорту перебуватиме на балансі міста. Примітки Посилання Веслувальний канал вартує 15-20 мільйонів! // Номер один. — 2017. — 19 березня. Лучка, Д. Сергій Надал: «Водна арена „Тернопіль“ стане потужним спортивним центром нашого міста» / Денис Лучка // Нова Тернопільська газета. — 2017. — 24 червня.
Lipovecké jezero

Lipovecké jezero (ukrajinsky Липовецьке озеро) je jezero vulkanického původu v okresu Chust v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Nachází se na severovýchodním svahu horského masívu Tupé nad vesnicí Lipča. Má rozlohu 0,18 ha. Vodní režim Zdroj vody je převážně podzemní. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lipovecké jezero na Wikimedia Commons
Lypowezer See

Der Lypowezer See (ukrainisch Липовецьке озеро Lypowezke osero, russisch Липовецкое озеро Lipowezkoje osero) ist ein Kratersee in den ukrainischen Waldkarpaten. Der Lypowezer See, auch See-Auge (Морське око) genannt, entstand im Krater eines erloschenen Vulkans und ist ein Hydrologisches Naturdenkmal des Vulkanismus in den Karpaten. Der runde See hat eine Fläche von 0,18–0,3 Hektar und eine Tiefe von 5,7 m. Der See besitzt keine Zuflüsse. Gespeist wird er von Tiefenwasser aus großer Tiefe. Er fällt nie trocken und friert nie zu. Geographische Lage Der See liegt im Rajon Chust der Oblast Transkarpatien 15 Kilometer nördlich der Stadt Chust beim Dorf Lyptscha auf 526 m Höhe. Weblinks Seite zum See auf zakarpattyachko.com.ua (ukrainisch) Seite zum See auf ua.igotoworld.com (ukrainisch) Einzelnachweise
Липовецкое озеро

Липовецкое озеро — озеро в Украинских Карпатах, в пределах Хустского района Закарпатской области. Расположено на северо-восточном склоне горного массива Тупой, выше села Липча (отсюда и название). Озеро вулканического происхождения, находится на высоте ок. 400 м над у.м. Площадь — 0,18 га. Холодная прозрачная вода озера заполняет воронкообразную яму, которая возникла на месте бокового кратера потухшего вулкана. Озеро не имеет притоков, питается подземными водами, которые поступают с больших глубин. Отсюда и пошло поверье, будто озеро не имеет дна. Из озера сильной струей течёт горный поток. Липовецкое озеро — ценный памятник вулканизма в Карпатах. Источники «Твой друг» (путеводитель). — Ужгород.
Липовецьке озеро

Липове́цьке о́зеро — озеро в Українських Карпатах, гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення. Розташоване в межах Хустського району Закарпатської області, біля села Липовець (звідси й назва), що на північний захід від міста Хуст. ￼￼Липовецьке озеро ще в народі називають «Морське око». Озеро вулканічного походження лежить у північно-східній частині гірського масиву Тупий на висоті 526 м над рівнем моря. Площа 0,18 га (за іншими даними — 0,3 га), глибина 5—7 м. Глибина озера, як написано в покажчику — 45 метрів. У 2016 році громадські активісти разом з рятувальниками намагалася виміряти глибину, але їм цього не вдалося, адже на глибині 12 метрів починається вулканічний розлам, з якого відбувається наповнення озера водою. А туди потрапити аквалангісти не змогли. Площа — 300 м², глибина — 45 м, на висоті 526 м над р.м., не замерзає. Холодна прозора вода озера заповнює лійкоподібну яму, яка виникла на місці бокового кратера згаслого вулкана. Озеро не має приток і значних витоків, живиться підземними водами, що надходять з великих глибин. Звідси й повір'я, ніби озеро не має дна. З озера сильним струменем тече гірський потік. Липовецьке озеро — цінна пам'ятка вулканізму в Карпатах. Примітки Джерела «Твій друг» (путівник). Ужгород. На Закарпатті є «село тисячі струмочків»! Маршрут «Через Вулканічне Липовецьке озеро у масиві Тупий»
Золочівське водосховище

Золочівське водосховище — водосховище, що розташоване за 3 км від промислового майданчика Золочівського цукрового заводу в північно-західній частині міста Золочів Львівської області. Водосховище побудоване для промислового водопостачання ТзОВ «Золочівагро» у 1960—1961 роках. Основним джерелом наповнення водосховища є річка Золочівка — ліва притока річки Західний Буг. Тип водосховища — руслове. Площа озера — 1,15 км², повна ємність — 1,46 млн м³, корисна ємність — 0,88 млн м³. Використовується для організації любительського та спортивного рибальства. Посилання Золочівське водосховище на сайті Львівського обласного управління водних ресурсів. Водосховища Львівської області на сайті Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області
Kharkiv State Aircraft Manufacturing Company

Kharkiv State Aircraft Manufacturing Company or Kharkiv Aviation Factory (KSAMC or KhAZ; Ukrainian: Ха́рківське держа́вне авіаці́йне виробни́че підприємс́тво) is a Ukrainian aircraft manufacturing company. During the Soviet era, the plant was known as Aircraft Production Plant 135 and the Central Intelligence Agency classified it as Kharkiv Airframe Plant 135. History KhAZ was established on September 17, 1926, following the foundation of Kharkiv aircraft repair facilities, which had been established in 1923. These facilities were originally constructed by the German aviation company Junkers Flugzeug und Motorenwerke AG prior to Adolf Hitler's rise to power. This undertaking was part of Weimar Germany's strategy to conceal its military cooperation with the Soviet Union, aiming to circumvent the limitations imposed on the German Armed Forces by the Treaty of Versailles. The manufacturing facility has its own aerodrome, known as Kharkiv North Airport (ICAO: UKHV), alternatively recognized as Kharkiv Sokilnyky Airport. Notable aircraft Fighters Grigorovich I-Z Grigorovich IP-1 Mikoyan-Gurevich MiG-15 Sukhoi Su-2 Trainer Yakovlev Yak-18 Transport Antonov An-72 Antonov An-74 Antonov An-140 Passenger Kalinin K-2 Kalinin K-3 Kalinin K-4 Kalinin K-5 Tupolev Tu-104 Tupolev Tu-124 Tupolev Tu-134 Tupolev Tu-141 Ultralight KhAZ ViS-3 Experimental Kalinin K-7 Kharkiv KhAI-1 Kharkiv KhAI-4 Kharkiv KhAI-5 See also National Aerospace University – Kharkiv Aviation Institute References
Charkowski Zakład Lotniczy

Charkowski Zakład Lotniczy (ukr. Ха́рківське держа́вне авіаці́йне виробни́че підприємс́тво, ros. Харьковское государственное авиационное производственное предприятие) – największe ukraińskie przedsiębiorstwo lotnicze z siedzibą w Charkowie. Do 1992 roku zaliczało się do największych przedsiębiorstw lotniczych ZSRR. Zakłady znajdują się w pobliżu Portu lotniczego Charków-Północ, na którym odbywają się obloty wyprodukowanych samolotów. Historia Przedsiębiorstwo powstało w 1926 roku, w późniejszym czasie otrzymało numer 135. Przez kilkadziesiąt lat swojej działalności zakłady produkowały samoloty pasażerskie, transportowe, bojowe oraz pociski rakietowe. Od ponad dwudziestu lat przedsiębiorstwo jest związane z Biurem Konstrukcyjnym Antonowa i obecnie produkuje samoloty transportowe i pasażerskie jego konstrukcji. Produkcja Ciężki samolot bombowy i pasażerski K-7, (1933) Myśliwiec I-Z (1934-1935) Myśliwiec IP-1 (1936-1937) Samolot zwiadowczy ChAI-5 (1936-1940) Samolot szturmowy i rozpoznawczy Su-2 (1939-1944) Myśliwiec Su-1, (1940) Bombowiec Su-3, (1940) Myśliwiec Jak-9 (1940-?) Samolot szkolno-bojowy Jak-18 (1946-1949) Samolot myśliwski MiG-15UTI (1950-1954) Turboodrzutowy samolot pasażerski Tu-104 (1955-1959) Turboodrzutowy samolot pasażerski Tu-134 (1963-1985) Bezzałogowy samolot rozpoznawczy Tu-141 (1977-1992) Pocisk manewrujący Raduga Ch-55 (1980-1991) Taktyczny samolot wczesnego ostrzegania An-71 (1980-?) Samolot transportowy An-72 (1985- ?) Samolot pasażerski An-74 (1983- nadal) Samolot pasażerski An-140 (1999-nadal) Przypisy Linki zewnętrzne Strona internetowa zakładów (ang. • ros.)
Nakvasha

Nakvasha (Ukrainian: Накваша) is a village (selo) in Zolochiv Raion, in western Ukraine. It belongs to Pidkamin settlement hromada, one of the hromadas of Ukraine. From 1918 to 1939 the village was in Tarnopol Voivodeship in Poland. Until 18 July 2020, Nakvasha belonged to Brody Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Lviv Oblast to seven. The area of Brody Raion was merged into Zolochiv Raion. References External links weather.in.ua
Nakwasza

Nakwasza (ukr. Накваша) – wieś na Ukrainie w obwodzie lwowskim, w rejonie złoczowskim, w hromadzie Podkamień. Przez miejscowość przepływa rzeka Ikwa. Historia Miejscowość założona w 1515 r. Od XVII w. do II wojny światowej znajdował się tu majątek szlacheckiego rodu Cetnerów. 23 maja 1709 r. pod Nakwaszą rozegrało się nierozstrzygnięte starcie pomiędzy wojskami polskimi hetmana wielkiego litewskiego Jana Kazimierza Sapiehy a rosyjskimi gen. Henryka Goltza, będące następstwem bitwy pod Lachowcami. W 2 poł. XIX w. wieś znajdowała się w powiecie brodzkim Królestwa Galicji i Lodomerii. W 1880 r. gmina liczyła 1237 mieszkańców, w tym 460 katolików obrządku łacińskiego (parafia w Podkamieniu), 820 grekokatolików (parafia miejscowa, dekanat brodzki, archidiecezja lwowska), 19 żydów. W l. 1914-15 wieś znalazła się pod krótkotrwałą okupację rosyjską. W okresie międzywojennym Nakwasza była stolicą gminy wiejskiej, włączonej następnie w 1934 r. do gminy Suchowola w powiecie brodzkim województwa tarnopolskiego. Po agresji radzieckiej na Polskę w 1939 r. Nakwasza znalazła się w strukturach administracyjnych USRR, a po ataku III Rzeszy na ZSRR w 1941 r. była pod okupacją niemiecką (okręg generalny Wolhynien-Podolien, Reichskommissariat Ukraine). W l. 1943-45 w Nakwaszy i w okolicach miały miejsce wydarzenia składające się na czystkę etniczną prowadzoną w Małopolsce Wschodniej przez nacjonalistów ukraińskich. Po II wojnie światowej w granicach ZSRR (Ukraińska SRR), a od 1991 r. – niepodległej Ukrainy. Do 2020 w rejonie brodzkim – centrum nakwaszańskiej silskiej rady (Наквашанська сільська рада, nakwaszanśka silska rada). Urodzeni w Nakwaszy Leopold Buczkowski (1905-1989), polski prozaik, malarz, artysta grafik Marian Ruth Buczkowski (1910-1989), polski pisarz, tłumacz i publicysta, brat Leopolda Jurij Fedoruk pseudonim "Łemko" (Юрій Федорук "Лемко", 1921-1944),), członek OUN, referent organizacyjny krajowego prowodu Junactwa Ziem Zachodnioukraińskich (ЗУЗ), przewodniczący (prowidnyk) Okręgu Generalnego OUN na Środkowych i Wschodnich Ziemiach Ukraińskich (ОіСУЗ), zginął w walce z bolszewikami 30 lipca 1944 r. Mitrofan (Butynski) (ur. 1978), biskup Kościoła Prawosławnego Ukrainy Zabytki cerkiew św. Jerzego zbudowana w 1795 r. dzięki fundacji greckokatolickiego biskupa lwowskiego Piotra Bielańskiego. Poprzednia świątynia według tradycji powstała już w roku 1000. pozostałości zamku Cetnerów, wybudowanego w XVII w. częściowo zrujnowanego już w XVIII w., ale zamieszkanego jeszcze do I wojny światowej, obecnie pozostały resztki fundamentów i zawalone lochy Zobacz też zbrodnie nacjonalistów ukraińskich w powiecie brodzkim Przypisy Linki zewnętrzne Nakwasza, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VI: Malczyce – Netreba, Warszawa 1885, s. 889 . Szabasowa Dolina, folwark na obszarze Nakwaszy, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XI: Sochaczew – Szlubowska Wola, Warszawa 1890, s. 752 . Nakwasza na stronie Rady Najwyższej Ukrainy Nakwasza (Накваша) na Wikimapii
Накваша

Накваша (укр. Накваша) — село в Подкаменской поселковой общине Золочевского района Львовской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 505 человек. Занимает площадь 1,594 км². Почтовый индекс — 80654. Телефонный код — 3266. История Первое письменное упоминание о Накваше датируется 1515 годом. В 1552 году село было частью Золочевского массива земель и принадлежало семье Гурков. Примечания Ссылки Накваша на сайте Верховной рады Украины
Lahodiv

Lahodiv (Ukrainian: Лагодів) is a village (selo) in Zolochiv Raion, Lviv Oblast, in western Ukraine. It belongs to Brody urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. Etymology The name of the village of Lahodiv is connected with the main dam of the Lahodiv pond, which was located within the village in the 16th–18th centuries (now the dam is called the road, 1.4 km long, leading from Lahodiv to the tract Hatka). The size of the dam was large and a lot of time was spent on its construction (repair, Ukrainian: лагодити, lahodyty). Apparently, when the dam was built, this place was named – "where they repair" (Ukrainian: там, де лагодять), which over time was transformed into the current name of the village – Lahodiv. Geography Not far from the village of Lahodiv is the Lahodiv Reserve, created in 1984 to preserve the natural landscape with valuable high-yielding plantations of Scots pine. History An ancient village with an interesting history. Within the village there was a famous Lahodivsky pond in the 16th–18th centuries. The water from the Lahodivsky pond was most likely drained when the Brody fortress was destroyed in 1812 and was no longer filled. The owner of the village, Jozef Potocki, helped to establish a factory in the village for the production of carpets (like Persian ones), which had oriental patterns. In the 18th century a one-storey house was built in the village, which belonged to Counts Tarnowski. In the XIX century – a village in the Brody County of the Kingdom of Galicia and Lodomeria of Austria-Hungary. On the eve of the Second World War, Lahodiv was part of the rural commune of Konyushki, Brody County, Tarnopol Voivodeship, Poland. At the beginning of 1940, the village became part of the newly created Brody Raion of the Lviv region of the Ukrainian SSR. In the late 1960s, the village was subordinated to the Konyushkivska village council, the center of which was moved to Yazlivchyk until 1978. Currently, the village has a medical and obstetric center, the People's House "Prosvita", as well as a small church of the Introduction to the Church of the Blessed Virgin of the PCU. The Brody children's health camp "Youth" has been operating in the village since 1995. Until 18 July 2020, Lahodiv belonged to Brody Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Lviv Oblast to seven. The area of Brody Raion was merged into Zolochiv Raion. Demographics According to the "Dictionary of the Geographical Kingdom of Poland and Other Slavic Lands", in 1880 there were 335 people living in Lahodiv and 12 on the outskirts, 60 of them were Roman Catholics, 273 were Greek Catholics. In 1939, 580 people lived in the village, including 470 Ruthenians (Ukrainians), 20 Poles and 90 Latins. According to the 1989 census of the USSR, 264 people lived in the village (104 men, 160 women). According to the All-Ukrainian Census of 2001, only 263 people lived in the village. Almost all called their native language – Ukrainian, and only 2 people (0.76%) – Russian. References External links weather.in.ua
Łahodów (rejon złoczowski)

Łahodów (ukr. Лагодів) – wieś w rejonie złoczowskim obwodu lwowskiego. W II Rzeczypospolitej miejscowość należała do gminy wiejskiej Koniuszków w powiecie brodzkim województwa tarnopolskiego. Wieś liczy 263 mieszkańców. Pierwsze wzmianki o wsi pochodzą z 600 r. W okolicach wsi znajduje się Łahodowski staw znany w XVI-XVII w. Do 2020 w rejonie brodzkim. Zabytki jednopiętrowy dwór w Łahodowie wybudowany w XVIII w. przez Tarnowskich Przypisy Linki zewnętrzne Łahodów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. V: Kutowa Wola – Malczyce, Warszawa 1884, s. 575 . (1880) Łahodów na mapie von Miega Łahodów na stronie Rady Najwyższej Ukrainy (ukr.)
Lahodiv, Brodî

Lahodiv (în ucraineană Лагодів) este un sat în comuna Iazlivciîk din raionul Brodî, regiunea Liov, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Lahodiv era vorbitoare de ucraineană (99,24%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Лагодов (Золочевский район)

Ла́годов (укр. Лагодів) — село в Бродовской городской общине Золочевского района Львовской области Украины. Находится в 7 км по автодорогам к юго-западу от Язловчика и в 6 км по автодорогам к западу от города Броды. История Деревня образовалась не позднее конца XVIII века около пруда, который был позднее осушен. В XIX веке — деревня округа Броды края Золочев Галиции. По переписи 1880 года было 335 жителей в деревне и 12 вокруг, из них около 60 римских католиков, остальные грекокатоликов. К началу Второй мировой войны деревня входила в состав сельской гмины Конюшков Бродовского повята Тарнопольского воеводства Польши. В 1939 году здесь проживало около 580 человек, в том числе 470 украинцев, 20 поляков и 90 латинников. В том же году село вошло в состав Львовской области УССР. В 1968 году — в составе Конюшковского сельсовета, центр которого к 1978 году перенесён в Язловчик. В 1989 году население села составляло 264 человека (104 мужчины, 160 женщин). По переписи 2001 года население составляло 263 человека, почти все назвали родным языком украинский, 2 человека (0,76 %) — русский. Имеются фельдшерско-акушерский пункт, народный дом общества «Просвита», а также часовня Введения во храм Пресвятой Богородицы ПЦУ. Ссылки Лагодов на сайте Верховной рады Украины Примечания