NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Урочище Святое

Урочище Святое (укр. Урочище Святе) — заповедное урочище местного значения, расположенное на территории Новозаводского района Чернигова. Площадь — 44, 48 га. Ранее урочище именовалось Пролетарский гай. История 8 сентября 1958 года Пролетарский гай получил статус заповедное урочище согласно Решению Черниговского облисполкома № 861 с целью сохранения лесопарка — остатка придеснянских пралесов; также заповедное урочище упоминалось в последующих в решениях от 24.04.1964 года № 236; от 10.06.1972 года № 303; от 27.12.1984 года № 454; от 28.08.1989 года № 165. В 1991 году урочищу было возвращено историческое название Святое. Создан с целью сохранения, охраны и использования в эстетических, воспитательных, природоохранных, научных и оздоровительных целей наиболее ценных экземпляров природы. На территории памятника природы запрещены любая хозяйственная деятельность и в том числе ведущая к повреждению природных комплексов. Установлены информационные щиты-указатели. Описание Парк расположен в пойме Десны (правый берег) на территории лесного урочища, западнее проспекта Мира и ограничен жилой застройкой (частный сектор) Пролетарский гай (лес), представленный 4 садовыми товариществами (с запада на востокː Труд, Энергетик, Ласточка, Восход). На юго-западе урочища находится озеро Святое. Южнее примыкает пионерский лагерь, а южнее расположено Монастырское озеро. Абсолютные высоты колеблются в пределах 108-137 м над уровнем моря: наинизшая точка — урез котловины озера Святое 108 м над у.м., наивысшая точка — восточная периферийная часть 137 м над уровнем моря, средняя высота бо́льшей части урочища — 112-130 м над уровнем моря. В границах урочища расположены два памятника природы: Вековые дубы и Многовековой дуб. На возвышенной части урочища расположен памятник археологии местного значения Поселение «Святое» с охранным №5000. Транспорт: автобус марш. 25, 25А — ост. Завод Силикат и затем пешком 100-200 м. Природа Имеет один из наибольших показателей видового разнообразия среди парковых территорий города. Это объясняется сочетанием природно-экологических (преимущественно эдафических, частично орографических и гидрологических) и исторических формирований этих территорий, вниманием к центральным парковым территориям города в течение XX в. со стороны ландшафтных архитекторов и служб озеленения и благоустройства города. Здесь насчитывается 77 вид растений, в т.ч. 27 местных видов, из 24 семейств и 46 родов. Ассортимент парка пополнялся силами Черниговского ботанического сада, совхоза «Деснянский» и КП «Зеленбуд». Растительность урочища представлена смешанным лесом, где доминирующими породами являются дуб, сосна, берёза. Возраст сосен достигает 70-250 лет, дубов 150-300 лет, берёз 80 лет. В урочище распространены такие лесные сообщества (ценозы): Pineta sylvestris (сосна обыкновенная). Примечания Ссылки «Природно-заповідний фонд Чернігівської області» (Чернігівська обласна державна адміністрація, 2016 р.). Стор. 190 Список парков-памятников садово-паркового искусства Черниговской области
Святе (Пролетарський гай)

Святе́ (колишня назва — Пролетарський гай) — заповідне урочище місцевого значення в Україні. Розташоване в південній частині міста Чернігів, поруч з проспектом Миру. Площа 44 га. Статус дано згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 08.09.1958 року № 861; від 24.04.1964 року № 236; від 10.06.1972 року № 303; від 27.12.1984 року № 454; від 28.08.1989 року № 165. Статус дано для збереження лісопарку, який є залишком придеснянських пралісів. Зростають сосни (віком від 70 до 250 років), дуби (віком 150—300 років), а також 80-літні берези. У межах заповідного урочища розташовані дві ботанічні пам'ятки природи: «Багатовікові дуби» і «Багатовіковий дуб». Галерея Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (637. Святе (Пролетарський гай)) «Природно-заповідний фонд Чернігівської області» (Чернігівська обласна державна адміністрація, 2016 р.). Стор. 190
Stadion Avanhard

Stadion Avanhard (Стадіон «Авангард») je stadion, jež se nachází ve městě Pripjať a spolu se sportovním areálem a bazénem Lazurnyj byl důležitou částí sportovní infrastruktury. Má běžeckou trať, jednu tribunu, která je vybavena lavičkami a uprostřed se nachází průchod. Všechny lavice jsou s opěradly. První řada je umístěna na výšce dva metry. Byl postaven v 70. letech 20. století, otevřen v roce 1979. Stadion chátrá již od 26. dubna 1986, kdy bylo město Pripjať evakuováno v důsledku černobylské jaderné katastrofy. Samotný stadion se nachází na ulici Gidroprojektovskaja 2 (rusky Гидропроектовская 2) nedaleko od školy № 5, na severu města. Nedaleko od stadionu je pripjaťský zábavní park. Avanhard byl domácím stadionem pro fotbalový klub Stroitěl Pripjať. Záběry stadionu se objevili v celovečerním filmu Michaila Belikova „Распад“ (Rozpad), ze kterého je známá epizoda, v níž přelétá vrtulník nad Pripjatí. Film byl natáčen v letech 1989—1990 a jsou v něm záběry stadionu v takovém stavu, ve kterém se nacházel těsně po katastrofě a opuštění. Byl postaven v polovině 80. letech. V současné době je stadion silně zarostlý. S.T.A.L.K.E.R.: Shadow of Chernobyl Dobře jej mohou znát fanoušci počítačových her. Sportovní areál je součástí herního světa S.T.A.L.K.E.R.: Shadow of Chernobyl, kde ale tvůrci hry poněkud zkreslil jeho vzhled. Ve hře jsou dvě tribuny na obou stranách namísto jedné. Důležitou funkci v příběhu hry sice nezaujímá, ale slouží jako přechod do lokace s Černobylskou jadernou elektrárnou. Na konci mise protagonista běží ke stadionu a dostane se k Černobylské jaderné elektrárně. Stadion může být právem považován za „Klondike artefaktů“. Na jeho místě je mnoho anomálií a levnějších artefaktů, například Noční hvězda. Žije zde mnoho mutantů, například snorkové, pseudogigantové, tarbíci, flaksy a kanci. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stadion Avangard na Wikimedia Commons
Avanhard Stadium (Pripyat)

Avanhard Stadium (Ukrainian: Стадіон «Авангард») is an abandoned football stadium in Pripyat, Ukraine. It was built to become the home ground of FC Stroitel Pripyat. Due to the Chernobyl disaster it was never realized. It was named, like several other grounds, after the Ukrainian sports society trade union. The town of Pripyat was evacuated following the Chernobyl disaster on 26 April 1986, which occurred a few kilometers away. In popular culture Markiyan Kamysh's novel A Stroll to the Zone is about illegal tourist trips to Pripyat. In S.T.A.L.K.E.R.: Shadow of Chernobyl the Avanhard Stadium makes a minor appearance as the player exits Pripyat. The stadium also showed in the documentary television series Life After People (2008) as a part of the story of Pripyat. Gallery See also Azure Swimming Pool Chernobyl Exclusion Zone References External links Media related to Avanhard Stadium, Prypiat at Wikimedia Commons
Estadio Avanhard

El Avanhard (en ucraniano: Стадіон Авангард, transl.: Stadion Avanhard) es un estadio de fútbol propiedad del FC Stroitel Pripyat ubicado en la calle: bul. Hidroproiektovska con bul. Lazareva, área urbana N° 5.​​ Fue inaugurado en 1979 y clausurado en 1986 a raíz del accidente de Chernóbil. Casualmente, el mismo año se iba a inaugurar una tribuna. Posteriormente, el terreno sería utilizado como un "helipuerto" improvisado para los liquidadores dosimetristas que medían la radiación en el aire.​ A día de hoy, el estadio, con un aforo de 5.000 espectadores y con pistas de atletismo, se encuentra en estado ruinoso, y lo que en su día fue el terreno de juego, en el presente se encuentra invadido por la vegetación.​​ Véase también Accidente de Chernóbil FC Stroitel Pripyat Prípiat Piscina Azur de Prípiat Palacio de la Cultura Energetik Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estadio Avanhard.
Stadio Avanhard (Pryp"jat')

Lo stadio Avanhard (in ucraino Стадіон «Авангард»?, stadion "Avanhard") è un impianto sportivo ucraino abbandonato di Pryp"jat'. Storia Lo stadio è stato costruito nel 1986. L'inaugurazione era prevista il 1º maggio dello stesso anno, ma venne di fatto annullata a seguito del disastro di Černobyl' avvenuto pochi giorni prima, il 26 aprile. Avrebbe dovuto ospitare le partite casalinghe della squadra di calcio dello Stroitel' Pryp"jat'. Prendeva questo nome dall'Avanhard, un'organizzazione sportiva ucraina. Attualmente il terreno di gioco è occupato dagli alberi e le tribune sono in stato di deterioramento. Lo stadio è un'attrazione popolare per i turisti che visitano la zona di alienazione di Černobyl'. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Stadio Avanhard
Stadion Centralny w Prypeci

Stadion Centralny (znany również jako stadion Awanhard) – wielofunkcyjny stadion w Prypeci, na Ukrainie. Jego otwarcie planowane było na 1 maja 1986 roku, jednak 26 kwietnia doszło do katostrofy w pobliskiej elektrowni jądrowej, co spowodowało ewakuację całej ludności miasta Prypeć i utworzenie Strefy Wykluczenia, w związku z czym praktycznie gotowy obiekt nigdy nie został oficjalnie otwarty, a z czasem wyniszczał i zarósł dziką roślinnością. Działający w Prypeci klub piłkarski Stroitiel swoje spotkania rozgrywał na stadionie miejskim, usytuowanym przy wjeździe do miasta, niedaleko dworca autobusowego. Obiekt ten powstał na początku lat 70. XX wieku. W 1985 roku zadecydowano o budowie w mieście nowego stadionu. Nową arenę wyposażono w bieżnię lekkoatletyczną i sztuczne oświetlenie osadzone na czterech masztach. Po stronie północnej usytuowano jedyną trybunę stadionu, ciągnącą się wzdłuż całej długości boiska i mogącą pomieścić 5000 widzów. Niewielki fragment w jej centralnej części był zadaszony. Oficjalne otwarcie obiektu miało nastąpić 1 maja 1986 roku, jednak kilka dni wcześniej (26 kwietnia) doszło do katostrofy w pobliskiej elektrowni jądrowej, przez co ewakuowano całą ludność z miasta Prypeć. Następnie utworzono Strefę Wykluczenia, w związku z czym miasto zostało opuszczone na stałe, a praktycznie ukończony, choć nie oddany oficjalnie do użytku stadion, podobnie jak inne obiekty w Prypeci, z czasem wyniszczał i zarósł dziką roślinnością. Klub piłkarski odtworzono w mieście Sławutycz, dokąd ewakuowano mieszkańców Prypeci, choć działał on tam jedynie przez dwa sezony. Przypisy
Стадион Авангард (Припјат)

Стадион Авангард (укр. Стадіон «Авангард») је напуштени фудбалски стадион који се налази у Припјату, унутар Чернобиљске зоне искључења. На њему је као домаћин требало да игра ФК Стројитељ из Припјата. На стадиону је одиграно неколико утакмица, али до званичног отварања, које је било заказано за 1. мај 1986, никада није дошло. Стадион је напуштен од 27. априла 1986, када је због Чернобиљске катастрофе евакуисан цели Припјат. Данас је стадион једно од популарних одредишта за туристе који посећују Припјат. Трибине стадиона су значајно девастиране услед старости и неодржавања, док је на самом фудбалском терену израсло дрвеће. Галерија Референце Спољашње везе Овако изгледа стадион у Чернобиљу, 30 година после нуклеарне катастрофе (ФОТО), Телеграф
Авангард (стадіон, Прип'ять)

«Авангард» — занедбаний стадіон у Прип'яті (Київська область), планувався використовуватися як міський стадіон та домашня арена місцевого футбольного клубу «Будівельник». Загальна інформація Стадіон побудований 1986 року. Офіційне відкриття планувалося на 1 травня 1986 року, однак в результаті Чорнобильської катастрофи 26 квітня 1986 року арена так і не була відкрита. Де-факто стадіон 26 квітня 1986 року був закритий, не будучи відкритим, оскільки на ньому так і не відбулося жодного матчу чи культурного заходу. Стадіон має одну головну трибуну та бігові доріжки навколо ігрового поля. Нині на полі стадіону ростуть дерева, а конструкції трибун поступово руйнуються. Арена є популярною локацією серед сталкерів та екскурсантів, які відвідують Чорнобильську зону відчуження. Першим офіційним поєдинком повинен був стати матч місцевого «Будівельника» проти «Шахтаря» з Олександрії 9 травня 1986 року в рамках Чемпіонату УРСР серед КФК. Галерея Посилання Як сьогодні виглядає стадіон Авангард у Прип'яті [Архівовано 31 травня 2016 у Wayback Machine.] Припятский стадион «Авангард» [Архівовано 2 липня 2017 у Wayback Machine.] (рос.) Стадион «Авангард» в г. Припять [Архівовано 14 листопада 2015 у Wayback Machine.] (рос.)
Кіндратівка (станція)

Кіндра́тівка — проміжна залізнична станція Лиманської дирекції Донецької залізниці на електрифікованій лінії Слов'янськ — Костянтинівка між станціями Костянтинівка (11 км) та Дружківка (8 км). Розташована в селищі Олексієво-Дружківка Краматорського району Донецької області. Пасажирське сполучення До 13 серпня 2025 року станція була кінцевою для приміських електропоїздів сполученням Слов'янськ – Кіндратівка. З 14 серпня 2025 року, з міркувань безпеки в регіоні, скасовані приміські поїзди до станції Кіндратівка, а також змінені графіки руху 11 приміських поїздів зі Слов'янська та Краматорська, зокрема, до Харкова та Лозової. Рух поїздів обмежений до станції Краматорськ. Примітки Джерела Тарифное руководство № 4. Книга 1 (на 01.02.2025) (рос.) [Архівовано з першоджерела 07.02.2025.] Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В двух книгах. — М. : Транспорт, 1981.(рос.) Україна. Атлас залізниць. Масштаб 1:750 000. — К. : ДНВП «Картографія», 2008. — 80 с. — ISBN 978-966-475-082-7. Посилання Інформація про станцію Кіндратівка на сайті railwayz.info(рос.)
Монахове (станція)

Мона́хове — вантажно-пасажирська залізнична станція Донецької дирекції Донецької залізниці. Розташована у с-щі Монахове, Совєтський район Макіївки, Донецької області на лінії Кринична — Вуглегірськ між станціями Кринична (9 км) та Щебенка (7 км). Через військову агресію Росії на сході Україні транспортне сполучення припинене, водночас керівництво так званих ДНР та ЛНР заявляло про запуск електропоїзда сполученням Луганськ — Ясинувата, що підтверджує сайт Яндекс. Примітки Джерела Тарифное руководство № 4. Книга 1 (на 01.02.2025) (рос.) [Архівовано з першоджерела 07.02.2025.] Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В двух книгах. — М. : Транспорт, 1981.(рос.)
Zakarpatská maďarská univerzita Františka II. Rákócziho

Zakarpatská maďarská univerzita Františka II. Rákócziho (ukrajinsky Закарпатський угорський університет імені Ференца Ракоці II; maďarsky II. Rákóczi Ferenc Kárpátaljai Magyar Egyetem) je státem uznávaná ukrajinská vysoká škola s III. stupněm akreditace, která je financována nadací a sídlí v Zakarpatí. Jejími zakladateli byli Zakarpatský maďarský kulturní svaz, Zakarpatský maďarský pedagogický svaz, Zakarpatská reformovaná církev a město Berehovo. Tato univerzita nemá klasické rozdělení na fakulty. Její akademická struktura se skládá z kateder: Katedra pedagogiky, psychologie, primární a předškolní výchovy a managementu vzdělávacích institucí (zahrnuje předškolní a primární vzdělávání) Katedra filologie (katedra maďarské, ukrajinské a anglické filologie) Katedra historie a společenských věd (zahrnuje mezinárodní vztahy) Katedra matematiky a informatiky Instituce má také vlastní odbornou školu, která poskytuje vzdělávání studentům bakalářského studia. Historie Akademická budova se nachází v bývalém paláci Župního soudu. Za sovětských dob se v historické budově krátce nacházela kasárna a poté dlouhou dobu „Závod přesné mechaniky“. Na začátku nezávislosti se v části paláce nacházelo několik administrativních institucí a později dětská knihovna. Vznik ústavu proběhl za pomoci sponzorství z Maďarska. Po každém sponzorovi byla pojmenována jedna ze 77 učeben ústavu. V roce 2002 byla otevřena studentská kolej. Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Закарпатський угорський університет імені Ференца Ракоці II na ukrajinské Wikipedii a II. Rákóczi Ferenc Kárpátaljai Magyar Egyetem na maďarské Wikipedii.
Ворзельський заказник

Во́рзельський заказник — лісовий заказник місцевого значення в Україні. Розташований на території Бучанської міської громади Бучанського району Київської області, у межах смт Ворзель. Площа 85 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Київської обласної ради XXIV скликання від 20 листопада 2003 року № 133-10-XXIV. Перебуває у віданні КП «Бучанська лісогосподарська установа» (кв. 14 вид. 4, 6, 8, 11, 13, кв. 17 вид. 10, 19, кв. 24 вид. 4, 5, 6, 7, 8, 15, 16, 18, кв. 16 вид. 4, 9, 10, 11, 12, 19, 22, 32, 33, 40, 41, 13, 16, 17, 34, 35, 21, 24, 42, 38, 43, кв. 25 вид. 22, 34, кв. 20 вид. 12, 14, 15, 18, 21, 22, кв. 19 вид. 56, 55, 34, 44, 38, 30, 25, 20, кв. 28 вид. 6, 7, 8, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 27, 28). Ворзельський заказник є комплексом соснових, дубово-соснових, дубових та березових лісових масивів, де зростають рідкісні види рослин, занесені до Червоної книги України — сон чорніючий та лілія лісова. Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Природно-заповідний фонд Київської області. Архів оригіналу за 30 жовтня 2014. Василюк О., Костюшин В., Норенко К., Плига А., Прекрасна Є., Коломицев Г., Фатікова М. Природно-заповідний фонд Київської області. — К.: НЕЦУ, 2012. — 338 с., з дод. Ворзельський заказник [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] Лісовий заказник місцевого значення «Ворзельський» [Архівовано 22 грудня 2021 у Wayback Machine.]
Говерлянка (заказник)

Говерля́нка — ботанічний заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Рахівського району Закарпатської області, на схід від села Луги. Площа 2,5 га. Статус надано згідно з рішенням Закарпатського облвиконкому від 07.03.1990 року № 55. Перебуває у віданні ДП «Рахівське ЛДГ» (Білотисянське лісництво, кв. 21, вид. 23). Створений з метою охорони ділянки, на якій зростає арніка гірська. Заказник розташований на висоті 1300 м. над р. м, на західному схилі одного з відногів головного хребта Чорногірського масиву (полонина Говерлянка). Світлини Джерела Говерлянка. Ботанічний заказник місцевого значення [Архівовано 1 липня 2019 у Wayback Machine.] Говерлянка [Архівовано 11 вересня 2016 у Wayback Machine.] Білотисянське лісництво (мапа) [Архівовано 1 липня 2019 у Wayback Machine.]
Давидковецький заказник

Давидкове́цький зака́зник — лісовий заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Хмельницького району Хмельницької області, неподалік від села Давидківці. Площа 506 га. Статус надано згідно з рішенням 2 сесії обласної ради народних депутатів від 28.10.1994 року, № 7. Перебуває у віданні ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство». Статус надано з метою збереження лісового масиву, в якому переважають високопродуктивні насадження дуба черешчатого. Галерея Джерела Давидковецький [Архівовано 4 вересня 2016 у Wayback Machine.]
Заказник Лисиця

Лиси́ця — ландшафтний заказник місцевого значення в Україні. Розташований у Охтирському районі Сумської області, на землях Боромлянської сільської ради. Площа 142,5 га. Статус присвоєно згідно з Розпорядженням представника Президента України в області від 28.12.1992 року № 347. Перебуває у віданні: Боромлянська сільська рада, ДП «Тростянецький агролісгосп» (кв. 6, вид. 7, 10-29). Територія заказника являє собою балковий комплекс зі збереженою ділянкою степової рослинності на схилах водосховища. Флора На схилах балки переважає лучно-степова рослинність. Найбільшу площу тут займають угруповання тонконогу вузьколистого, трапляються ділянки з переважанням ковили волосистої, костриці валійської (типчака), стоколоса безостого На початку літа в травостої виділяються квіти щавлій — лучної, пониклої, кільчастої, дібровної. На окремих ділянках поширений чагарниковий степ з домінуванням зіноваті австрійської. На території заказника виявлено два види рослин, занесених до Червоної Книги України — ковила волосиста та сон чорніючий. Вплив людської діяльності Внаслідок людської діяльності протягом XIX—XX століть площа заказника скоротилася в кілька разів. Ділянки, які збереглися, часто сильно порушені інтенсивним випасанням худоби. Панорами заказника Примітки Посилання archive.org.ua
Липовий Гай (заказник)

Ли́повий гай — лісовий заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Володимирського району Волинської області, на південний схід від села Фалемичі. Площа 30 га. Створений відповідно до рішення Волинської обласної ради від 17.03.1994 № 17/19. Перебуває у віданні ДП «Володимир-Волинське ЛМГ», Устилузьке л-во кв. 41, вид. 1 (24,8 га), Зимнівська сільська територіальна громада (5,2 га). Створений з метою збереження унікального для регіону невеликого лісового масиву, що складається з майже чистих липових деревостанів. Заказник розташований на території, оточеній заплавою річки Луга і низинними болотами. У підліску заказника переважають ліщина звичайна, бруслина бородавчаста та глід колючий. Трав'яний покрив формують копитняк європейський, веснівка дволиста, конвалія травнева, злаки, папороті тощо. Галерея Джерела ПОЛОЖЕННЯ про лісовий заказник місцевого значення «Липовий гай» Володимирського району Волинської області Заказник «Липовий гай» [Архівовано 11 січня 2017 у Wayback Machine.] Липовий гай [Архівовано 11 червня 2018 у Wayback Machine.]
Надітичі (заказник)

Наді́тичі — ботанічний заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Стрийського району Львівської області, на захід від села Надітичі. Площа — 5,1 га. Заснований рішенням Львівської облради від 1984 року. Перебуває у віданні Пісочненської сільради. Створений з метою збереження заплавного комплексу річки Дністер з місцем зростання популяції рідкісного виду — рябчика шахового, занесеного до Червоної книги України. Світлини Джерела Надітичі Ботанічний заказник місцевого значення «Надітичі»
Підкамінь (заказник)

Підка́мінь — лісовий заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Бродівського району Львівської області, на північ від с. Голубиця. Площа — 60,5 га. Створена рішенням Львівської обласної ради від 22.12.1998 року, № 118 з метою збереження цінного високопродуктивного насадження бука звичайного. Перебуває у віданні ДП «Бродівське ЛГ» (Підкамінське л-во, кв. 48, вид. 1). Входить до складу Національного природного парку «Північне Поділля». Див. також Вороняки Національний природний парк «Північне Поділля» Джерела Лісовий заказник «Підкамінь» [Архівовано 18 квітня 2016 у Wayback Machine.]
Рихти (заказник)

Ри́хти — гідрологічний заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Малинського району Житомирської області, на південний захід від смт Чоповичі. Площа 85 га. Статус надано згідно з рішенням 9 сесії Житомирської облради від 09.09.2009 року, № 883. Перебуває у віданні ДП «Малинське ЛГ» (Чоповицьке лісництво, кв. 54). Створений з метою охорони частини лісового масиву з середньовікових та пристигаючих соснових і (менше) березових насаджень. Особливо цінним на території заказника є рідкісне мезотрофне болото. Джерела «Рихти»