NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Парк імені Івана Франка (Хмельницький)

Парк імені Івана Франка в місті Хмельницькому знаходиться в центральній частині міста і займає територію, обмежену вулицями: Проскурівською, І.Франка та залізничною колією. Це один із найдавніших парків міста, який має славу спортивного та книжкового. Загальна площа парку 2,12 га. Від середини XIX століття ця місцевість являла болотяну заводь. Розповідають, що саме тут відпочивали міські мешканці: в окремих місцях, розчищених від очерету, можна було купатись. У середині 1920-х років болото висушили та заклали парк, який був створений за культурно-спортивним напрямком. Внаслідок цього на його території були збудовані численні спортивні майданчики. У післявоєнні роки парк упорядкували: спорудили спортивну базу «Авангард» із спортзалами, тиром, спортшколою, збудували літній кінотеатр на 800 місць, облаштували алею письменників із скульптурами провідних літераторів країни, та відкрили надзвичайно популярний свого часу заклад громадського харчування — дерев'яну споруду блакитного кольору «Голубий Дунай». Любителі нашвидкуруч випити кухоль свіжого пива чи склянку вина збиралися тут, наче у своєрідному клубі. По неділях у парку збирались книголюби. А молодь, починаючи десь з п'ятдесятих років, коли відкрилась спортивна школа товариства «Авангард», масово пішла на бокс до тренера Євгена Кужельного. Тренувалися в парку також і баскетболісти, і борці, і тенісисти, і штангісти. Так що алеї парку добре пам'ятають наші спортивні знаменитості, які ставали чемпіонами України, СРСР, світу і Олімпійських ігор: В'ячеслава Лупкіна, Оксану Пилипчук, Сергія Полторацького, Ірину Нікіфорову, Тимура Таймазова, Дениса Готфріда… Також у парку діяв шаховий клуб. «Голубий Дунай» та літній кінотеатр було знесено, алею письменників ліквідовано. Проте в парку працюють інші кафе та бари. Спортивна школа боротьби та боксу продовжує успішно працювати. Крім того, у парку побудовано криту ковзанку. Продовжує працювати і щонедільний книжковий базар. В останні роки парк став привабливішим — тут відкрили дитячі майданчики, упорядкували алеї, встановили пам'ятник Івану Франку. Щонеділі у парку Франка працює блошиний ринок, на якому сотні хмельничан продають свої речі, які колись були у вжитку. Галерея Примітки Джерела Єсюнін С. Прогулянка Проскуровом: історичні нариси / Сергій Єсюнін. — Хмельницький : Мельник А. А., 2008. — 168 с.
Шевченківський парк (Херсон)

Шевченківський парк — найстарший та один з центральних парків Херсона, розташований у Центральному районі між проспектом Незалежності, вулицями Перекопською, Лютеранською та Петра Калнишевського. Історія Олександрівський парк знаходився між містом і фортецею, займаючи велику на той час площу. Вперше парк на цьому місці заклали у 1785 році за розпорядженням Г. О. Потьомкіна, але із занепадом Херсона парк був занедбаний, а дерева вирубані. У першій половині XIX століття на його території влаштували плац-парадну площу, і до 1868 року тут проводились кінні перегони. У 1869 році віце-губернатор Денис Гаврилович Карнович ухвалив рішення відновити парк і розпорядився висадити тут дерева. Пізніше, коли парк перейшов у відання міського управління, висадка дерев була закінчена і парк отримав назву Денисовський в честь свого засновника. У 1880 році в пам'ять 25-річчя царювання імператора Олександра II парк перейменували на Олександрівський. Тут завжди була публіка, особливо по вихідних. Перш за все тому, що головна діагональна алея зручно пов'язувала район Військового форштадта і фортеці з головною вулицею міста Суворовською. У 1897 році міщанин Володимир Матаков побудував у парку альтанку, в якій торгував соками та водами. Рівно через десять років він замінив альтанку дерев'яним павільйоном. У вересні 1897 року був затверджений проєкт А. І. Сварика на будівництво в Олександрівському парку дерев'яних будинків для естради, сцени і буфету. Парк мав регулярне променеве планування, що було незвичним для Херсона. Судячи з представленого проєкту, його автори прагнули до пейзажного (англійського) типу планування, де прямі алеї чергувалися з кривими стежками, лінійні посадки — з вільно згрупованими деревами. Важливо відзначити і відсутність ключового об'єкту парку — дуба в центрі. Мабуть, до регулярності (французькому типу) проєктувальники прийшли трохи згодом, в процесі облаштування парку, ймовірно, після того, як був посаджений знаменитий черешчатий дуб, який треба було планувально виділити. Від дуба, оточеного огорожею, врізнобіч розійшлися вісім прямих алей. У 1927 році Олександрівський парк було перейменовано в Тарасо-Шевченківський, а в 1939 році він отримав назву «Парк культури і відпочинку ім. Леніна». 30 жовтня 2014 року Херсонська міська рада ухвалила рішення про надання парку назви «Міський парк». У 2016 році парк перейменовано на Шевченківський. Примітки Посилання Шевченківський парк на «Моє місто — Херсон» [Архівовано 11 січня 2011 у Wayback Machine.] (рос.) Шевченківський парк на Wikimapia.org [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Schewtschenko-Park (Kiew)

Der Schewtschenko-Park (ukrainisch Парк імені Тараса Шевченка) ist ein nach dem ukrainischen Nationaldichter Taras Schewtschenko benannter Park im Zentrum der ukrainischen Hauptstadt Kiew. Beschreibung Die rechtwinklige Parkanlage ist 170 Meter breit, 330 Meter lang und hat eine Fläche von 5,6 Hektar. Im Park gibt es einen Gastronomiebetrieb, mehrere Springbrunnen, eine Rotunde mit einem Trinkwasserbrunnen und in der nordöstlichen Ecke des Parks eine Fläche für Schach- und Kartenspieler. Lage Sie wird im Norden von dem Taras-Schewtschenko-Boulevard, im Westen von der Wolodymyrska-Straße (Володимирська вулиця) mit dem Hauptgebäude der Taras-Schewtschenko-Universität begrenzt. Im Osten liegt die Tereschtschenkiwska-Straße (Терещенківська вулиця) mit dem Hauptgebäude der Nationalen Medizinischen Universität und dem Chanenko Museum. Im Süden verläuft die Lwa Tolstoho-Straße (Вулиця Льва Толстого). Geschichte Der Park wurde zuerst von Vicenti Beretti nach dem Bau des heutigen Taras-Schewtschenko-Boulevards geplant, blieb jedoch bis 1868 ein Truppenübungsplatz. Dann wurde auf dem Gelände der Universitätspark der heutigen Taras-Schewtschenko-Universität angelegt und 1896 in der Parkmitte ein Bronzedenkmal des Zaren Nikolaus II. errichtet und der Park nach diesem benannt. Nach der Oktoberrevolution wurde das Denkmal des Zaren gestürzt und 1939 zum 125. Geburtstags Schewschenkos diesem an selber Stelle ein Denkmal errichtet. Weblinks Seite über den Park (russisch) Einzelnachweise
Park im. Tarasa Szewczenki w Kijowie

Park im. Tarasa Szewczenki (ukr. Парк імені Тараса Шевченка) – park miejski w Kijowie. Znajduje się naprzeciwko głównego budynku Kijowskiego Uniwersytetu Narodowego im. Tarasa Szewczenki. Posiada status „Parku – zabytku sztuki ogrodniczej znaczenia lokalnego”. Historia Park powstał latach 60. XIX wieku pod nazwą Plac Uniwersytecki. W 1896 roku w parku postawiono pomnik Mikołaja I, który został zburzony przez bolszewików w 1920 roku. W 1939 roku, z okazji 125-lecia urodzin Tarasa Szewczenki, na miejscu dawnego pomnika Mikołaja I został odsłonięty pomnik poety autorstwa Matwija Manizera. Według słów Dmytra Stepowyka, ukraińskiego historyka sztuki, o pierwotnej wersji rzeźby, zrealizowanej przez rzeźbiarza wraz z uczniami w roku 1938, Łazar Kaganowicz miał powiedzieć, że „ten Szewczenko będzie wzywać do obalenia kołhozowego ładu”. Autor następnie wykonał rzeźbę w myśl idei bolszewickich przywódców. Galeria Przypisy
Парк «Шевченко» (Киев)

Парк имени Тараса Шевченко (укр. Парк імені Тараса Шевченка) — парк в центре Киева. Парк ограничен с юга и севера Терещенковской и Владимирской улицами, а запада и востока улицами Л. Толстого и бульваром Т. Шевченко соответственно. На противоположной от парка стороне Владимирской улицы находится главный («красный») корпус Киевского национального университета имени Тараса Шевченко. Парк был открыт в 1890 г. под названием «Университетский сквер». До разбивки парка на его месте находился пустырь, на котором обычно паслись коровы. В университетском сквере в 1898 г. был открыт памятник Николаю I, снесённый в 1920 г. На его месте в 1939 г., к 125-летию со дня рождения Шевченко, был открыт киевский памятник Тарасу Шевченко работы Матвея Манизера.
Парк імені Тараса Шевченка (Київ)

Парк імені Тараса Шевченка (т. зв. Зелений корпус КНУ) — парк, розташований навпроти головного корпусу Київського університету імені Тараса Шевченка, що по вул. Володимирській, 60. Має статус «Парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення». Історія Парк заснований 1860 року під назвою Університетський сквер. 1896 року в парку відкрито пам'ятник Миколі I, який був знесений більшовиками 1920 року. 1939 року, з нагоди 125-річчя від дня народження Тараса Шевченка, на місці колишнього пам'ятника Миколі I було відкрито пам'ятник Тарасові Шевченку, роботи скульптора Матвія Манізера. На 1938 рік скульптором з учнями була створена скульптура, про яку Лазар Каганович сказав, що «цей Шевченко буде закликати до повалення колгоспного ладу» і авторові довелося виконати скульптуру за ідеєю більшовицьких керівників. «Садочок» «Садочок» — південний куточок парка з боку вулиці Гетьмана Павла Скоропадського, де кияни й гості столиці грають у шахи, шашки, доміно, нарди і карти. Після Другої світової війни радянські чоловіки, не маючи можливості, як мешканці західних країн, відвідувати нічні клуби й казино, облаштовували майже по всіх великих містах СРСР кутки для гри, переважно, у доміно. У Києві у 1950-х роках одним із таких місць, де місцеві традиційно «забивали козла», став парк Шевченка. 1962 року поруч із ними присусідилися київські шахісти й шашкісти, яких витурили із Золотоворітського скверу у зв'язку із будівництвом довкола посольств. У 1970-х роках у куточку відремонтували лавочки та поставили спеціальні дерев'яні столики. У 2000-х роках провели черговий ремонт, замінили столи, звели навіси від дощу. У киян куток зажив недоброї слави, оскільки там під виглядом гравців часто збираються шахраї та безпритульні. Зображення Примітки Посилання Київ: енциклопедичний довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : Гол. ред. Української Радянської Енциклопедії, 1981. — 736 с., іл. Джерела Серія «Перлини Києва» № 5: парк Шевченка [Архівовано 6 жовтня 2021 у Wayback Machine.]// Укрінформ, 06.10.2021
Передмірське джерело

Передмірське джерело — гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташоване у селі Передмірка Кременецького району Тернопільської області. Площа — 0,02. Оголошене об'єктом природно-заповідного фонду рішенням Тернопільської обласної ради від 18 березня 1994 року. Перебуває у віданні Передмірської сільської ради. Джерело питної води, що відіграє важливу науково-пізнавальну, історико-культурну та естетичну функції. Примітки Посилання Реєстр природно-заповідного фонду Лановецького району[недоступне посилання з квітня 2019] // Управління екології та природних ресурсів Тернопільської ОДА.
Перемога (Народицький район)

Перемо́га — колишнє село в УРСР (нині на території України). Знаходиться в Народицькому районі Житомирської області. Підпорядковувалося Малокліщівській сільській раді. Через село протікає річка Ослів. Історія У 1990 році село було повністю відселене через сильне радіоактивне забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС, а також село увійшло до зони безумовного (обов'язкового) відселення (друга зона). Населення в 1981 році — 80 осіб. Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 56 осіб, з яких 24 чоловіки та 32 жінки. Зняте з обліку 21 червня 1991 року Житомирською обласною радою через відсутність постійного населення. Посилання Перемога-нежил Примітки
Переїзд (село)

Переїзд (також згадується як — Старий Переїзд) — колишнє село в Україні. Розташоване в Овруцькому районі Житомирської області. Село було центром Переїздівської сільської ради. Сільській раді були підпорядковані села Будолюбівка, Грязеве, Деревці, Жолудівка, Маленівка, Нивки, Привар, Ситівка, Соснівка, Степки. Через село протікає річка Дільна (притока Грезлі). Історія Внаслідок Чорнобильської катастрофи 1986 року село увійшло до зони безумовного (обов'язкового) відселення (друга зона). Село було повністю відселене у 1993 році через радіоактивне забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС. Населення в 1981 році — 160 осіб (у 1989 році — 112 осіб). Мешканців села було переселено до сіл Бровки Перші та Йосипівка (Бердичівський район). Зняте з обліку 15 квітня 1995 року Житомирською обласною радою через відсутність постійного населення. Посилання Переїзд-нежил Постанова Житомирської обласної ради про зняття села з обліку Примітки
Петропавлівська церква (Суми)

Петропавлівська церква в місті Суми — православна церква Сумської єпархії УПЦ Знаходиться на території Центрального міського (Петропавлівського) кладовища, головний вхід якого розташований на перетині вулиці Петропавлівської та вулиці Сумської артбригади. Опис Церква хрестово-банна, одноярусна. Архітектура храму стримана, лаконічна, в стилі пізнього класицизму. Біля входу, по бокам храму, зображено апостолів Петра та Павла, на честь яких названо церкву. Фронтон Петропавлівського храму трикутний, розміщений на чотирьох колонах. Над фронтоном підноситься дзвіниця, яка закінчується куполом. Розвинена баня має напівсферичну форму. Настінний живопис являє собою зображення євангелістів. Іконостас Петропавлівської церкви дерев'яний, підлога храму виконана із метласької плитки. Історія 13 червня 1839 року було отримано дозвіл на будівництво церкви на честь святих Апостолів Петра та Павла. Вже через рік (1840) був затверджений проєкт майбутнього храму. Купець Федір Сапожков пожертвував на початок будівництва 5000 рублів, на той час це були величезні гроші. У травні 1843 до складу меценатів Петропавлівської церкви увійшли Федір Сапожков, Іван Курносов, Андрій Копилов та Федір Стожков. Головою будівництва був протоієрей Петро Марецький. У жовтні 1851 року храм був освячений Преосвященним Філаретом (Гумілевським), який був архієпископом Харківським та Охтирським. Біля Петропавлівської церкви розташовувалася місцева богадільня, в якій була домова церква Св. Іоана Предтечі. Богадільня була збудована за кошти Івана Герасимовича Харитоненка. Також біля церкви знаходиться родове поховання Харитоненків. Петропавлівську церкву збудували на північно-західній частині міста. Більшу частину земельної ділянки Петропавлівського вигону було віддано під міський цвинтар. Примітки Посилання Церкви Сум (рос.)
Пивоварня «Микуличин»

Броварня «Микуличин» побудована 2002 року в селі Микуличин. Вариться пиво в натуральний спосіб під власною торговою маркою пиво Гуцульське. Технологія варіння пива передбачає використання сировини виключно натурального походження. Для виготовлення пива на виробництві використовується чотири сорти солоду пивоварного, два типи хмелю, дріжджі низового бродіння (Saccaromyces carlsbergensis), карпатська джерельна вода[джерело?]. Для варіння використовується варильне відділення з ємностями для бродіння. Бродить сусло протягом 7 днів. Дозріває пиво упродовж 14 днів у залі дозрівання пива. Реалізація продукції у власній фірмовій крамниці броварні. Продукція Випускається ряд сортів пива під торговельною маркою «Гуцульське» Світле Темне Медове Пшеничне Житнє Ягідне Шафран Безалкогольне Медове пиво виготовлене з добавлянням меду з пасіки власника броварні. До продукції броварні входить також квас Житній. Джерела Офіційний сайт броварні [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]. Соцмережі. Україна молода [Архівовано 18 липня 2013 у Wayback Machine.]. TV Галичина. RestGeo. Посилання Сергій Тищенко (3 березня 2012). Микулинецьке пиво. Пиво. Пиво України та світу. Архів оригіналу за 23 березня 2026. Фотографії пивоварні «Микуличин»
Pyrjatyn Nationalpark

Pyrjatyn Nationalpark ( ukrainsk: Пирятинський національний природний парк) er en nationalpark i Ukraine, der dækker en del af Udaydalen i den nordlige centrale del af landet. Det giver naturbevarelse og rekreation på flodens terrasser og flodsletter. Parken ligger omkring 130 km øst for Kiev, og er i det administrative distrikt Pyrjatyn i Poltava oblast. Topografi Parkens består af adskilte dele langs Uday-floden, en biflod til Dnepr. Sektorerne er nogle gange adskilt med op til 1 km, og floden løber fra nordvest til sydøst i dette område. Terrænet er typisk for floddale på den østeuropæiske slette, med karakter af skov-steppe på skråningerne og vådområder på flodsletterne og terrasserne. Klima og økoregion Klimaet i Pyrjatyn er efter Köppen klimaklassificering fugtigt kontinentalt klima (undertypen var sommer). Dette klima er kendetegnet ved store sæsonbestemte temperaturforskelle og en varm sommer (mindst fire måneder i gennemsnit over 10 °C, men ingen måned i gennemsnit over 22 °C. Parken ligger i økoregionen den østeuropæiske skovsteppe, der er en overgangszone mellem løvskovene i nord og græsarealerne mod syd. Denne økoregion er karakteriseret ved en mosaik af skove, stepper og flodvådområder. Offentlig brug Parken er relativt ny (grundlagt i 2009), og grundlæggende turistinfrastruktur er blevet etableret. Foreløbige videnskabelige opgørelser af planter og dyr er i gang. Parken sponsorerer uddannelsesprogrammer for lokale skoler, og der er anlagt en række vandrestier for de besøgende. Se også Nationalparker i Ukraine Kilder og henvisninger
Pyriatyn National Nature Park

The Pyriatyn National Nature Park (Ukrainian: Пирятинський національний природний парк) is a national park of Ukraine that covers a portion of the Udai River valley in the north central part of the country. It provides nature conservation and recreation on the terraces and floodplains of the river. The park is about 130 km east of Kyiv, and is located close to Pyriatyn in Poltava Oblast. Topography The park's borders form in clusters of territory strung along the Uday River, a tributary of the Dnieper River. The sectors are sometimes separated by up to 1 km, and the river runs from northwest to southeast in this area. The terrain is typical of river valleys in the East European Plain, with forest-steppe character on the slopes and wetlands on the floodplains and terraces. Climate and ecoregion The climate of Pyriatyn is Humid continental climate, warm summer (Köppen climate classification (Dfb)). This climate is characterized by large seasonal temperature differentials and a warm summer (at least four months averaging over 10 °C (50 °F), but no month averaging over 22 °C (72 °F). The park is located in the East European forest steppe ecoregion, a transition zone between the broadleaf forests of the north and the grasslands to the south. This ecoregion is characterized by a mosaic of forests, steppe, and riverine wetlands. Flora and fauna Being centered along a river valley, the park displayed a variety of wetlands, with river and riverbank habitat at the lowest levels, reed beds on the floodplains, mesotrophic laves and streams on the terraces, and forest-steppe where drainage permits. Public use The park is relatively new (founded in 2009), and basic tourist infrastructure has been put in place. Preliminary scientific inventories of plants and animals are underway, and the park sponsors educational programs for local schools. A number of ecological hiking trails have been developed for visitors. See also National Parks of Ukraine References External links
Parque natural nacional de Piriatin

El parque natural nacional de Piriatin (en ucraniano: Пирятинський національний природний парк) es un parque nacional de Ucrania que cubre una parte del valle del río Uday en la parte norte central del país. El parque proporciona áreas de protección, investigación y recreación representativas de las terrazas y llanuras aluviales del río. El parque está a unos 130 kilómetros al este de Kiev y se encuentra situado en el distrito administrativo (raión) de Piriatin en el óblast de Poltava.​ Topografía Los límites del parque se forman en grupos de territorio a lo largo del río Uday, un afluente del río Dniéper. Los sectores a veces están separados por hasta 1 kilómetro, y el río corre de noroeste a sureste en esta área. El terreno es típico de los valles fluviales de la llanura de Europa del Este, con carácter de estepa forestal en las laderas y humedales en las llanuras aluviales y terrazas.​ Clima y ecorregión El clima del parque es Clima continental húmedo, con veranos cálidos (clasificación climática de Köppen (Dfb)). Este clima se caracteriza por grandes diferencias estacionales de temperatura y un verano cálido (al menos cuatro meses con un promedio de más de 10 °C (50,0 °F), pero ningún mes con un promedio de más de 22 °C (71,6 °F).​​ El parque está localizado en la ecorregión de bosque estepario de Europa oriental, una zona de transición entre los bosques latifoliados del norte y los pastizales del sur. Esta ecorregión se caracteriza por un mosaico de bosques, estepas y humedales ribereños.​ Flora y fauna Al estar centrado a lo largo de un valle fluvial, el parque muestra una gran variedad de humedales, con hábitats fluviales y ribereños en los niveles más bajos, cañaverales en las llanuras aluviales, lagos y arroyos mesotróficos en las terrazas y bosques esteparios donde el drenaje lo permite.​ Uso público El parque es relativamente nuevo (fundado el 11 de diciembre de 2009) y se ha establecido una infraestructura turística básica. Se están realizando inventarios científicos preliminares de plantas y animales, y el parque patrocina programas educativos para las escuelas locales. Se han desarrollado una serie de senderos ecológicos para los visitantes.​ Véase también Parques naturales nacionales de Ucrania Reservas naturales de Ucrania Referencias Enlaces externos Ministerio de Ecología y Recursos Naturales de Ucrania Archivado el 18 de octubre de 2019 en Wayback Machine.
Parc national de Pyriatyn

Le parc national de Pyriatyn (en ukrainien : Пирятинський національний природний парк) est un parc national de l'oblast de Poltava situé à l'est de Kiev en l'Ukraine. Histoire Le 11 décembre 2009, le décret présidentiel consacre la réserve naturelle. Géographie Le parc se trouve autour de la Oudaï affluent du Dniepr. En images Notes et références Voir aussi Liste des parcs nationaux de l'Ukraine. Liens externes Portail de la conservation de la nature Portail de l’Ukraine