NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Дарницьке кладовище

Да́рницьке кладови́ще — некрополь у Дарницькому районі міста Києва. Відкрите у 1947 році, призначалося для поховань мешканців Дарниці. З 1970 року закрите для масових поховань, дозволено підпоховання у родинну могилу. На території кладовища знаходиться військове поховання, визнане пам'яткою історії, яке складається з 533 могил воїнів Червоної армії, що загинули у боях 1941, 1943 та 1944 років, та могили 43 польських зенітників з Війська Польського, які загинули при обороні Дарницького залізничного вузла у квітні 1944 року. У центрі цвинтаря встановлено одну з 85-міліметрових зенітних гармат КС-12, які брали участь у звільненні Дарниці від німецької армії у 1943 році. У 2009 році при цвинтарі відкрито дерев'яний храм великомучениці Раїси Олександрійської (УПЦ (МП)), зведений коштом місцевого мешканця. Поховані Сологуб Юлія Миколаївна (1994—2020) — Бортпровідник рейсу PS752 — Герой України (посмертно) Єфименко Родіон Родіонович (1934—2008) — радянський, український кінорежисер. Карижський Григорій Іванович (1895—1971) — генерал-майор, Герой Радянського Союзу Макаров Іван Іванович (1914—1980) — Герой Радянського Союзу, танкіст. Сіренко Іван Лаврентійович (1910—1965) — Герой Радянського Союзу, льотчик. Примітки Джерела Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування». [Архівовано 26 лютого 2018 у Wayback Machine.] Розпорядження КМДА N 923 від 07.05.2001 «Про надання допомоги з благоустрою кладовищ міста». Дарницкое кладбище. [Архівовано 30 квітня 2012 у Wayback Machine.] (рос.) Дарницкое кладбище. [Архівовано 5 липня 2017 у Wayback Machine.] (рос.) Сиренко Иван Лаврентьевич (1910—1965). [Архівовано 11 квітня 2016 у Wayback Machine.] Храм мучениці Раїси (Дарницьке кладовище). [Архівовано 19 жовтня 2012 у Wayback Machine.] Дарницьке кладовище. Відомості щодо місць поховань // Фейсбук-сторінка Департаменту житлово-комунальної інфраструктури Києва. — 2014. — 21 березня.
Dviine, Novotroiițke

Dviine (în ucraineană Двійне) este un sat în comuna Cikalove din raionul Novotroiițke, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Dviine era vorbitoare de ucraineană (87,91%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (10,44%) și belarusă (1,47%). Note
Двойное

Двойное (укр. Двійне) — село в Новотроицкой поселковой общине Генического района Херсонской области Украины. В 2022 году, во время вторжения России на Украину, село было оккупировано ВС РФ. Население по переписи 2001 года составляло 546 человек. Почтовый индекс — 75320. Телефонный код — 5548. Код КОАТУУ — 6524485003. Ссылки Двойное на сайте Верховной рады Украины
Двійне

Дві́йне — село в Україні, у Новотроїцькій селищній громаді Генічеського району Херсонської області. Населення становить 546 осіб. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», увійшло до складу Новотроїцької селищної громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Новотроїцького району, увійшло до складу Генічеського району. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Двійне [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Palais Wiśniowiecki

Le complexe palatial Wiśniowiecki (en ukrainien : Вишнівецький палац, en polonais : Pałac Wiśniowieckich i Mniszchów) est un complexe palatial situé à Vychnivets dans l'oblast de Ternopil, en Ukraine. Présentation Il est le siège de la famille Wiśniowiecki qui en tire son nom en polonais. Georges Mniszech et son frère André Georges Mniszech y sont nés. Actuellement Histoire En 1395 Dmitry Koribout commençait la construction d'une forteresse sur la rive de la rivière Horyn. En 1517 Michał Zbaraski Wiśniowiecki fit entrer la forteresse dans sa famille. Il est ensuite entré pour trois générations dans la famille Mniszech avec Jan Karol (1716–1759), Michał Jerzy (1748–1806) et Karol Philippe (1794–1846). Notes Liens externes Portail des châteaux Portail de l’Ukraine Portail des espaces verts
Pałac Hańskich w Wierzchowni

Pałac Hańskich w Wierzchowni – zespół pałacowy z przełomu XVIII i XIX wieku, położony w Wierzchowni w rejonie różyńskim obwodu żytomierskiego na Ukrainie. Historia W latach 1780—1790 Jan Hański na obszarze dzisiejszego zespołu pałacowego założył park. Później, w 1800 roku zbudowano pałac w stylu empire. Budowę zakończył syn Jana, Wacław. Wraz z pałacem zbudowano dwa skrzydła, połączone z nim przejściami podziemnymi. W jednym z nich była kuchnia, w drugim mieściła się stolarnia oraz mieszkanie zarządcy – brata Wacława, Karola Hańskiego. W pobliżu był także budynek lekarza rodzinnego, weterynarza, sadownika i agronoma. W roku 1810 nieopodal pałacu zbudowano kaplicę grobową Hańskich. Kiedyś była ona piętrowa, ale po Przewrocie Październikowym i wojnie domowej pozostał tylko parter. Po poślubieniu w 1819 roku Eweliny Rzewuskiej Wacław Hański darował jej wieś Wierzchownię wraz z majątkiem. W 1847 do już owdowiałej Hańskiej przyjechał tutaj jej kochanek, a od roku 1850 mąż, Honoriusz Balzac, który pracował tu nad wieloma swoimi utworami. Późniejszym właścicielem Wierzchowni był brat Eweliny, gen. Adam Rzewuski. Jego majątek obejmował wsie na granicy obecnych trzech obwodów: żytomierskiego, winnickiego, kijowskiego: Bystrówka, Kryłówka, Musijówka, Wierzchownia w rejonie różyńskim; Borszczahówka, Kuryaniec, Kniaża, Skibińce w rejonie pohrebyszczeńskim; Czepiżynci, Kapustyńce, Mormolijówka w rejonie wołodarskim. Bywał tam także brat Eweliny i Adama, pisarz Henryk Rzewuski. Zubożała córka Adama sprzedała swój spadek. Szkoła Rolnicza W roku 1922 w dawniejszym pałacu Hańskich umiejscowiono szkołę rolniczą. Po roku stała się ona filią Kijowskiego Instytutu Rolniczego. Przyszli agronomowie oraz ich wykładowcy mieszkali w komnatach na piętrze, a na parterze były sale wykładowe. Obecnie znajduje się tam kolegium rolnicze. W czasie swojego istnienia wykształcono tutaj ponad tysiąc agronomów. W roku 1959 w 160 rocznicę urodzin Honoriusza Balzaca w pomieszczeniu technikum otwarto jego izbę pamięci, która była czynna do roku 1995. Trzydzieści lat potem pałac wyremontowano, a w roku 1995 rozszerzono obiekt do trzech pomieszczeń, które stały się Żytomierskim Obwodowym Muzeum Honoriusza Balzaka. Przypisy
Дворец на Кирил Розумовски

Дворецът Розумовски или дворецът на хетмана на Украйна Кирил Розумовски (на украински: Палац гетьмана України Кирила Розумовського) е архитектурен паметник с национално значение в град Батурин в Черниговска област в Украйна. Това е музей на Националния исторически и културен резерват „Хетманска столица“ и единственият архитектурен шедьовър на Чарлз Камерън в Украйна. История Кирил Розумовски е хетман на Украйна от 1750 до 1764 г. По време на неговото хетманство град Батурин става хетманска столица. От 1794 г. Кирил Розумовски живее в Батурин. Тогава той замисля изграждането на грандиозен дворцово-парков ансамбъл. В периода 1799 – 1803 г. ансамбълът е построен по проект на известния архитект от шотландски произход Чарлз Камерън. Ансамбълът се състои от дворец, две стопански постройки и парк. След смъртта на хетмана през 1803 г. ансамбълът става собственост на сина му Андрей Розумовски, който го притежава до края на живота си (1836 г.). През 1824 г. пожар унищожава почти целия интериор на сградата. През 1856 г. дворцово-парковият ансамбъл става държавна собственост. В началото на ХХ век ансамбълът е в изоставено състояние. В средата на ХХ век паркът е напълно унищожен, а стопанските постройки са демонтирани. През 1924 г. избухва силен пожар, който нанася значителни щети на конструкцията. Фасадата на сградата и декоративните орнаменти по нея са сериозно повредени и по време на Великата отечествена война. През втората половина на ХХ век са направени няколко опита за реставрация на двореца, които поддържат състоянието му, но реставрацията не е завършена. Централната сграда на целия комплекс – дворецът – оцелява. В периода 2003 – 2008 г., под егидата на президента Виктор Юшченко и с благотворителното участие на украински филантропи, дворецът на Кирил Розумовски е реставриран. На 22 август 2009 г. се състои тържественото му откриване за посетители. Музейна експозиция Общата площ на двореца е 2483 m2, експозиционната площ е 1065,3 m2. На приземния етаж на двореца има изложбени зали, които представят историческото минало на хетманската столица Батурин през призмата на държавната дейност на Кирил Розумовски и историята на строителството и възстановяването на дворцово-парковия ансамбъл в Батурин. Интериорът на втория етаж е реставриран по аналогия с оцелелите произведения на Чарлз Камерън. В церемониалните зали на втория етаж фокусът е върху ерата на хетмана. Галерия Източници Външни препратки Кирил Розумовски в Енциклопедията на Украйна Тайните на двореца. Кирил Розумовски, последният хетман . Телевизионен канал Култура (Русия).
Rosumowskyj-Palast (Baturyn)

Der Rosumowskyj-Palast (ukrainisch Палац Розумовського Palaz Rosumowskoho; russisch Дворец Разумовского Dworez Rasumowskowo) war die Residenz des letzten Hetman der Saporoger Kosaken Generalfeldmarschall Graf Kyrylo Rosumowskyj in Baturyn. Der in den Jahren 1799 bis 1803 von dem schottischen Architekten Charles Cameron erbaute klassizistische Palast ist ein architektonisches Denkmal und steht als ein Teil der „Hetman Residenz“ unter Denkmalschutz. Es ist das einzige der von Charles Cameron erbauten Gebäuden in der Ukraine. Das Ensemble besteht aus dem Palast, zwei Nebengebäuden und einem Park. Das relativ kleine und sehr kompakte dreistöckige Hauptgebäude verfügt über 55 Räume und besitzt an der Hauptfassade einen Portikus mit acht ionischen Säulen die im ersten Stockwerk beginnend bis zum Dreiecksgiebel reichen. Geographische Lage Der Rosumowskyj-Palast befindet sich inmitten eines Parks in 500 m Entfernung zum linken Ufer der Seim in der Siedlung städtischen Typs Baturyn (Rajon Bachmatsch) in der ukrainischen Oblast Tschernihiw. Östlich der Parkanlage verläuft die Fernstraße M 02 (Europastraße 101), die Kiew mit Moskau verbindet. Renovierung In den Jahren 1911 und 1967 wurde der Palast restauriert, war jedoch Ende des 20. Jahrhunderts wieder in einem heruntergekommenen Zustand und die Nebengebäude und der Park waren zerstört. Ab dem Jahr 2004 wurde der Palast, nach einem Beschluss des Ministerkabinetts der Ukraine von 2002, umfassend renoviert und am 22. August 2009 vom Präsidenten der Ukraine Wiktor Juschtschenko wieder eröffnet. Weblinks Fortschritt der Renovierungsarbeiten am Palast im Jahr 2008 abgerufen am 14. Dezember 2013 (russisch) Bilder vom Palast Ausführliche Beschreibung des Palastes (ukrainisch) Literatur „Die Geschichte der Kunst der Völker der Sowjetunion“, Vol. 4, unter. eds. Nurok AY- und MA-Orlova – Moskau 1976 Kyucharyants D. Antonio Rinaldi. - L.: Lenizdat, 1976 Kozmyan GK Charles Cameron. - L.: Lenizdat, 1987 Einzelnachweise
Palais Razoumovski

Le palais Razoumoviski ou palais Razoumovski (en ukrainien : Палац гетьмана України Кирила Розумовського) à Batouryn dans l'oblast de Tchernihiv. Il abrite le musée de la réserve historique et culturelle nationale appelé capitale de l'Hetmanat et est le seul chef-d'œuvre architectural de Charles Cameron en Ukraine. Histoire La construction du palais, 1799–1803, issu des travaux de Charles Cameron pour l'hetman Kirill Razoumovski qui vit à Batouryn depuis 1794. Le palais de l'hetman Kyril Razumovsky est un monument de l'ère du classicisme. En Ukraine, c'est la seule structure architecturale construite par l'architecte Charles Cameron. Il consiste en deux bâtiments dans un parc paysagé, l'ensemble appartient aujourd'hui à l'ensemble culturel capitale de l'Hetmanat. Après la mort de l'hetman, en 1803, le palais devient la propriété de son fils Andreï, qui y réside et en reste propriétaire jusqu'à sa mort (en 1836) malgré l'incendie en 1824, qui détruit presque tous les intérieurs du bâtiment. Ce dernier ne sera repris qu'en 1856 par l’État. La question du sort futur du palais de l'Hetman est soulevée en 1908 lors du XIVe Congrès archéologique panrusse à Tchernihiv par Georges Loukomski. En 1909, Batouryn reçoit la visite de l'arrière-petit-fils de Kirill Razumovsky, Kamil Lvovich Razumovsky, qui alloue des fonds pour la restauration du palais, où il souhaite créer un musée d'art populaire. À partir de 1911, le palais est sous la garde de la « Société pour la protection et la préservation des monuments de l'art et de l'antiquité en Russie », sur ordre de laquelle l'architecte Andrei Bilogrud effectue des mesures et de nombreuses photographies du palais, et prépare un projet pour sa reconstruction. Les travaux de restauration commencent rapidement et durent jusqu'en 1913 avec le toit du palais entièrement restauré. Rénové entre 2003 et 2008 lors du mandant du président Iouchtchenko et financé par des philanthropes ; le 22 août 2009 il ouvre comme musée aux visiteurs. Notes et références Voir aussi Liste de châteaux ukrainiens, Liste de musées en Ukraine. Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’Ukraine
Palazzo Razumovskij

Palazzo Razumovskij o palazzo dell'atamano dell'Ucraina Kirill Grigor'evič Razumovskij (in ucraino Палац гетьмана України Кирила Розумовського?) è un edificio e monumento di rilevanza nazionale situato nella cittadina di Baturyn nell'oblast' di Černihiv, nella parte settentrionale dell'Ucraina. Storia Kirill Grigor'evič Razumovskij fu atamano d'Ucraina dal 1750 al 1764. Durante questo periodo trasferì la capitale da Hlukhiv a Baturyn. Quando l'etmanato venne incorporato nell'Impero russo Razumovskij rimase a Baturyn finanziando la costruzione di diversi edifici. Per la progettazione della sua residenza incaricò l'architetto scozzese Charles Cameron che progettò un edificio in con caratteri del palladianesimo e dello stile neogreco. Il palazzo venne costruito dal 1799 al 1803, anno in cui Razumovskij morì. Il complesso è composto da un palazzo centrale e due edifici secondari circondati da un parco. Alla morte di Razumovskij la proprietà passò al figlio che la mantenne fino alla sua morte nel 1836. Nel 1856 divenne proprietà statale e all'inizio del XX secolo versava in stato di abbandono, negli anni '50 il parco era completamente distrutto e gli edifici secondari smantellati, in precedenza un incendio del 1924 aveva gravemente danneggiato la struttura e la facciata e durante la seconda guerra mondiale l'edificio aveva subito ulteriori danni. Vi furono diversi tentativi di ristrutturazione ma nessuno di essi venne portato a termine. Delle strutture originarie rimane solo l'edificio centrale. Tra il 2003 e il 2008 il palazzo venne ristrutturato e aperto al pubblico nell'agosto del 2009. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Palazzo Razumovskij
Палата Разумовски

Палата Разумовски или Палата хетмана Украјине Кирила Розумовског (укр. Палац гетьмана України Кирила Розумовського) је архитектонски споменик националног значаја, музеј Националног историјског и културног резервата „Хетманска престоница” и једино архитектонско ремек дело Чарлса Камерона у Украјини. Налази се у Батурину, у Черниговској области. Историјат Кирило Розумовски је био хетман Украјине од 1750. до 1764. године. Током његовог хетмановања Батурин је постао хетманова престоница. Од 1794. године Кирило Розумовски је живео у Батурину када је замислио изградњу великог дворског и парковског ансамбла. Током 1799—1803. је изграђен по пројекту архитекте шкотског порекла Чарлса Камерона. Ансамбл се састојао од палате, две помоћне зграде и редовног планског парка. Након хетманове смрти 1803. године је постао власништво његовог сина Андрија Розумовског који га је поседовао до краја свог живота 1836. Године 1824. је пожар уништио готово сву унутрашњост зграде, а 1856. је дворско–парковска целина постала државна својина. Почетком двадесетог века је ансамбл био у напуштеном стању. Средином двадесетог века је парк потпуно уништен, а помоћне зграде су демонтиране. Године 1924. је тамо избио пожар који је нанео значајну штету на конструкцији. Фасада зграде и декоративни украси на њој су озбиљно оштећени и током Великог отаџбинског рата. У другој половини двадесетог века је било неколико покушаја да се палата обнови, али рестаурација није завршена. Централна зграда целог комплекса – палата – је сачувана. Под покровитељством председника Виктора Јушченка и уз добротворно учешће украјинских филантропа 2003—2008. је обновљена, а свечано отварање за посетиоце је извршено 22. августа 2009. Изложба Укупна површина палате је 2483 м², а од тога 1065,3 м² изложбена површина. У приземљу се налазе изложбене сале које представљају историјску прошлост хетмана Батурина, рад Кирила Розумовског и историју изградње и рестаурације дворско–парковског ансамбла у Батурину. Унутрашњост другог спрата је рестауриран по аналогији са сачуваним делима Чарлса Камерона. У свечаним салама другог спрата је фокус на епохи Хетманије. Међу оригиналним експонатима који припадају хетману Кирилу Розумовском и његовој породици у палати су изложени корпани мач са дршком, лабораторија осамнаестог века, печат из осамнаестог века и фрагменти надгробног споменика хетмана Кирила Розумовског из 1805. године. Галерија Референце Спољашње везе Кирило Розумовски у Енциклопедији Украјине
Дворец Семенских (Львов)

Дворе́ц Семе́нских — памятник архитектуры во Львове (Украина). Находится на улице Пекарской, 19. Здание дворца Семенских было построено в начале XIX века, хотя большая усадьба располагалась здесь ещё в XVIII веке. Граф Константин Семенский, посол галицкого сейма, заказал дворец у прусского архитектора Фридерика Баумана, и здание было завершено в 1849 году. В 1877 году дворец был перестроен А.Вагнером по заказу графа Вильгельма Станислава Семенского, тайного советника. В 1893 году архитекторы Иван Левицкий и Ян Кудельский перестроили его в стиле французского барокко, с просторными курдонёрами, эффектными въездными воротами и кованными решётками. В советское время и до сих пор здание используется в качестве интерната для детей-инвалидов (школа-интернат № 102 города Львова). Литература Вуйцик В. С., Липка Р. М. Зустріч зі Львовом. Львів: Каменяр, 1987. С. 104. Галерея Ссылки Улица Пекарская (укр.) Львів непопсовий. Палац на Пекарській (укр.)
Дворец Туркуллов-Комелло (Львов)

Дворец графа Генриха Дидушицкого, Дворец Комелло, Дворец Туркуллов-Комелло — памятник архитектуры раннего историзма во Львове (Украина), памятник ранней неоготики. Расположен на улице Пекарской, 50 а. Здание было сооружено в 1840—1843 годы, оно кирпичное, оштукатуренное, двухэтажное, в плане прямоугольной формы. Главный фасад развёрнут на юг, в сторону сквера в глубине участка, выделен ризалитом с акцентом неоготического портика посередине. Над фасадом находится сильно вынесенный карниз. Высокая крыша имеет два ряда люкарн. На первом этаже окна прямоугольные, на втором завершены стрельчатыми арками. Внутренняя планировка коридорного и анфиладно-зального типов. В 20—30-х годах XX века дворец принадлежал семье Батицкий, тут жила первая «Miss Polonia» (1930) — актриса Софья Батыцкая (Zofia Batycka). Сейчас используется как один из корпусов Львовской зооветеринарной академии. Галерея Литература Комелло палац. Енциклопедія Львова, т.3, с.352 Архітектура Львова: Час і стилі. XIII—XXI ст./Упорядник і науковий редактор Ю. О. Бірюльов. — Львів: Центр Європи, 2008. — ст. 208, 359. (укр.) Orłowicz Mieczysław, Dr, «Ilustrowany przewodnik po Lwowie», Książnica-Atlas, Lwów-Warszawa, 1925 (пол.) Примечания Ссылки Дворец Туркуллов-Комелло (укр.)
Палац Туркулів-Комелло

Пала́ц гра́фа Ге́нрика Дідуши́цького, пізніше Пала́ц Ту́ркулів-Коме́лло, Пала́ц Коме́лло — пам'ятка архітектури, перша у Львові будівля у стилі ранньої неоґотики. Розташований на вулиці Пекарській, 50а. За весь час свого існування мав багато власників, був власністю графів Дідушицьких, Комелло, Туркулів, Майєрів, Полетилів, Батицьких. Історія Палац збудовано близько 1840–1843 року (за іншою версією 1810–1830 років) за зразками венеційської готики на замовлення графа Генрика Северина Дідушицького (від 1842 року в палаці мешкала його вдова Теодозія Дідушицька) з графів Мельжинських. Автор проекту ймовірно Фридерик Бауман. Як описує Мєчислав Орловіч, у середині XIX століття, коли палацом володіла графиня Феліція Комелло (донька графа Тадеуша Туркула, її садиба була вкрита ґонтом і виглядала як справжній приміський маєток. У 20–30-х роках XX століття належав родині Батицьких, з якої походила перша «Miss Polonia» (1930) — акторка Софія Батицька (пол. Zofia Batycka). З 1937 року палац у розпорядженні Львівської академії ветеринарної медицини імені Степана Гжицького. Нині тут розташований навчальний корпус № 3 Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені Степана Гжицького. За словами очевидців, ще наприкінці 60-х та на початку 70-х років XX століття напроти головного входу у глибині саду ще знаходилася могила. Над могилою було встановлено пам'ятник, котрий, при будівництві корпусів ветеринарної академії разом із могилою знесли. Тепер, під час сильних дощів чи при таненні снігів, на місці могили збирається велика кількість води. [джерело?] Архітектурні особливості Осібно розташована споруда. Головний фасад розвернутий на південь, в бік скверу у глибині ділянки. Цегляна, тинькована, двоповерхова будівля, на плані — прямокутної форми. Високий дах має два ряди люкарн. Головний фасад виділений ризалітом з акцентом неоґотичного портика на осі. Поверхи різної висоти. Вікна другого поверху завершені стрілчастими арками, на першому поверсі — вікна прямокутні. Над ризалітом встановлено фіали. Над фасадом — сильно винесений карниз. Внутрішнє планування коридорного та анфіладно-зального типів. Примітки Джерела Комелло палац // Енциклопедія Львова. — Т. 3. — С. 352. Архітектура Львова: Час і стилі. XIII—XXI ст / М. Бевз, Ю. Бірюльов, Ю. Богданова, В. Дідик, У. Іваночко, Т. Клименюк та інші. — Львів : Центр Європи, 2008. — С. 208, 359. — ISBN 978-966-7022-77-8. Dr. Orłowicz Mieczysław Ilustrowany przewodnik po Lwowie. — Lwów-Warszawa: Książnica-Atlas, 1925. — 276 s. — S. 191—192. (пол.) Lwów. Ilustrowany przewodnik / під редакцією Ю. Бірюльова. — Львів: Центр Європи, 2001. — «VIA-NOVA», Wrocław. — 320 s. — ISBN 966-7022-26-9 (Україна), ISBN 83-88649-32-9 (Polska) (пол.) Посилання Палац Туркулів-Комелло на WikiMapia Ігор Мельник. Вулиця Пекарська. postup.info. Поступ. Процитовано 13 листопада 2022.: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) Проєкт «Львів непопсовий»: палац Туркулів-Комелло. haidamac.org.ua. 1 березня 2010. Архів оригіналу за 12 червня 2022. Процитовано 13 листопада 2022.