NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Маяцкая дача

Маяцкая дача — ботанический памятник природы общегосударственного значения. Находится в Краматорском районе Донецкой области, возле сёл Маяки, Соболевка, Макатыха и Сидорово. Статус памятника природы присвоен распоряжениями Совета министров УССР № 780-р, 14 октября 1975 года. Площадь — 18 га. С Маяцкой дачей работает Маяцкое лесничество. Маяцкая дача входит в состав Национального природного парка «Святые горы». Лес Маяцкой дачи находится в водоразделе рек Северский Донец и Макатыха. Деревья в насаждениях сосредоточены не только в балках, но и по водоразделам. Представляет собой насаждения лиственных пород, среди которых встречаются дуб и граб обыкновенный. Маяцкая дача — самый крупный в Донецкой области дубравный массив. Четверть всех древесных стволов составляет граб обыкновенный. Граб обыкновенный находится за границей ареала и расположен изолированно от него. Это самое восточное месторасположение граба обыкновенного. Произрастание граба обыкновенного в Донбассе является реликтом послеледникового периода. Здесь можно встретить все виды древесной флоры, произрастающей в Донбассе. Также здесь широко представлены кустарниковые породы и травянистые растения. Встречается много лекарственных видов. В подлеске можно встретить бересклет бородавчатый, лещину. Примечания Библиография Маяцкая дача и дендрарий // Заповедная природа Донбасса / составитель А. З. Дидова. — 2-е дополненное. — Донецк: Донбасс, 1987. — С. 117—120. — 168 с.
Маяцька дача

Мая́цька да́ча — ботанічна пам'ятка природи загальнодержавного значення. Розташована у Краматорському районі Донецької області біля сіл Маяки, Хрестище, Глибока Макатиха та Сидорове. Статус пам'ятки природи присвоєно розпорядженням Ради Міністрів УРСР № 780-р, 14 жовтня 1975 року. Площа — 18 га. З Маяцькою дачею працює Маяцьке лісництво. Маяцька дача входить до складу Національного природного парку «Святі гори». Ліс Маяцької Дачі перебуває на вододілі річок Сіверський Донець та Макатиха. Дерева в насадженнях зосереджені не тільки в балках, а й по вододілах. Являє собою насадження листяних порід, серед яких трапляються дуб та граб звичайний. Маяцька дача — найбільший в Донецькій області дібровний масив. Чверть усіх деревних стовбурів становить граб звичайний. Граб звичайний перебуває за межею ареалу зростання і розташований ізольовано від нього. Це найсхідніше розташування граба звичайного. Зростання граба звичайного в Донбасі є реліктом післяльодовикового періоду. Тут можна зустріти всі види деревної флори, що зростає на Донбасі. Також тут широко представлені чагарникові породи і трав'янисті рослини. Трапляється багато лікарських видів. У підліску можна зустріти бруслину бородавчасту, ліщину. У 2010 р. увійшов до складу Національний природний парк "Святі Гори" Галерея Примітки Джерела Маяцька дача і дендрарій // Заповедная природа Донбасса / укладач А. З. Дідова. — 2 - е доповнене. — Донецьк : Донбас, 1987. — С. 117-120. Донбас заповідний. Науково-інформаційний довідник-атлас / за заг. ред. С. С. Куруленка, С. В. Третьякова. Видання друге, перероблене та доповнене. — Донецьк, Донецька філія Державного екологічного інституту Мінприроди України, 2008. — 168 с. Заповедная природа Донбасса: Путеводитель / Сост. А. З. Дидова. — Донецк: Донбасс, 1983 — 87 с. Памятники природы Донетчины: Путеводитель / Р. Г. Синельщиков, С. П. Попов, Д. С. Иванишин, Н. Т. Янко. — Донецк: Донбас, 1979. — 95 с. Ю. О. Кисельов. Маяцька дача // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001­–2025. — ISBN 966-02-2074-X., 2018
Maiaciînka, Ceaplînka

Maiaciînka (în ucraineană Маячинка) este un sat în comuna Șevcenka din raionul Ceaplînka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Maiaciînka era vorbitoare de ucraineană (81,08%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (18,92%). Note
Маячинка

Маячинка (укр. Маячинка) — село в Крестовской сельской общине Каховского района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 74 человека. Почтовый индекс — 75223. Телефонный код — 5538. Код КОАТУУ — 6525485003. Местный совет 75223, Херсонская обл., Чаплинский р-н, с. Шевченка, ул. Кудри, 32 Ссылки Маячинка на сайте Верховной рады Украины
Маячинка

Маячи́нка — село в Україні, у Хрестівській сільській громаді Каховського району Херсонської області. Населення становить 74 осіб. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 70 осіб, з яких 30 чоловіків та 40 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 73 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Маячинка [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.] Джерела Сайт територіальної громади [Архівовано 30 серпня 2021 у Wayback Machine.]
Maiacika, Novotroiițke

Maiacika (în ucraineană Маячка) este un sat în comuna Novomîhailivka din raionul Novotroiițke, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Maiacika era vorbitoare de ucraineană (98,46%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,54%). Note
Маячка (Херсонская область)

Маячка (укр. Маячка) — село в Новотроицкой поселковой общине Генического района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 390 человек. Почтовый индекс — 75362. Телефонный код — 5548. Код КОАТУУ — 6524482003. Известные люди В селе родились: Хлебников, Валерий Владимирович — российский дирижёр, гобоист и музыкальный педагог. Леоненко, Иван Фёдорович — тренер по бегу. Фриман, Абрам Яковлевич — журналист, лауреат Национальной премии Украины имени Тараса Шевченко (1977). Ссылки Маячка на сайте Верховной рады Украины
Маячка (Генічеський район)

Мая́чка — село в Україні, у Новотроїцькій селищній громаді Генічеського району Херсонської області. Населення становить 390 осіб. До 2020 орган місцевого самоврядування — Новомихайлівська сільська рада. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», увійшло до складу Новотроїцької селищної громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Новотроїцького району, увійшло до складу Генічеського району. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними : Люди В селі народилися: Фріман Абрам Якович (1923—1975) — український радянський журналіст, прозаїк. Леоненко Іван Федорович (1928- 2017) — український тренер з бігу. Заслужений тренер СРСР (1990) і України. Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Херсонська область) Примітки Посилання Погода в селі Маячка [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Poliske

Poliske (ukrajinsky – Поліське) nebo Polesskoje (rusky – Полесское) je opuštěné město v uzavřené zóně Černobylské jaderné elektrárny, součást Kyjevské oblasti na Ukrajině. Město je situované na řece Už a bývalo administrativním centrem Poliského rajónu. Po Černobylské havárii bylo město vylidněno a dnes zde žije ilegálně kolem deseti lidí nazývaných samosely ("samousedlíci"). Historie Město původně nazývané Chabnoje či Chabne (rusky – Хабное, ukrajinsky – Хабне) bylo přejmenováno na Kaganoviči Pervyje či Kahanovyči Perši (rusky – Кагановичи Первые, ukrajinsky – Кагановичі Перші) v roce 1934, a na Poliske v roce 1957. Město bylo založeno v 15. století a bylo sídlem polské rodiny Horwattů v letech 1850-1918. V 19. století se město proslavilo svými tkalci a textilním průmyslem. V roce 1890 zde tvořila 80% populace židovská komunita, a ve 2. polovině 19. století a počátkem 20. století zde působil známý klezmerový soubor rodiny Makonowieckých. Město však ztratilo většinu svých architektonických památek během sovětské nadvlády – mezi významnými památkami byly například hrad rodu Radziwiłł nebo katolické a ortodoxní kostely. V roce 1938 získalo Poliske oficiálně status města. Po černobylské havárii začali z města lidé postupně odcházet a poté co se rozšířilo ochranné pásmo, bylo zbylé obyvatelstvo v roce 1999 evakuováno. Geografie Město se nachází v severozápadním rohu Kyjevské oblasti, na hranicích s Žytomyrskou oblastí. Poliske je součástí přírodně-historického regionu Polesí a je vzdáleno 27 km od běloruské hranice. Významné osobnosti Iser Kuperman, sedminásobný mistr světa v dámě Lazar Kaganovič, sovětský politik a blízký spolupracovník Stalina Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Poliske na anglické Wikipedii. Související články Uzavřená zóna Černobylské jaderné elektrárny Kyjevská oblast Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Poliske na Wikimedia Commons
Poliszke

Poliszke (ukrán betűkkel: Поліське, oroszul: Polesszkoje, Полесское) városi jellegű település Ukrajna Kijevi területének Poliszkei járásában. 1934-ig Habne, 1934-től 1957-ig Lazar Kaganovics tiszteletére a Kaganovicsi Pervije (ukránul Kahanovicsi Persi) nevet viselte. 1957-ben kapta ma is használt nevét. 1923–1993 között a Poliszkei járás székhelye volt. Mint település 1999. augusztus 19-én törölték az ukrán közigazgatási nyilvántartásból. Földrajzi koordinátái: é. sz. 51° 14′ 36″, k. h. 29° 23′ 19″51.243333333333, 29.388611111111 Története Eredeti neve Chabno, a 15. században alapították, első említése 1415-ből származik. 1667-ben Lengyelországhoz került, a 18. század végétől pedig Ukrajna része. 1890-ben a lakosság 80%-a zsidó vallású volt. A település 1957-ben kapta meg jelenlegi nevét. 1981-ben 10 600 fő lakta, a csernobili atomkatasztrófa idején a lakossága 11 300 fő volt, a radioaktív kihullás miatt azonban sokan elhagyni kényszerültek lakásaikat. Hivatalosan 1993-ban csatolták a 30 km-es zónához. Mivel a település sugárszennyezettsége viszonylag csekély mértékű, így jónéhanyan visszaköltöztek. Jegyzetek További információk Képek a városról Archiválva 2011. május 16-i dátummal a Wayback Machine-ben Térkép
Polis'ke

Polis'ke (in ucraino Поліське?, Polis'ke; in russo Полесское?, Polesskoe) è una città fantasma nella zona di esclusione di Černobyl', parte dell'oblast' di Kiev, Ucraina. Si trova sul fiume Už ed era la città principale del distretto omonimo. Successivamente, però, il comune è stato cancellato dal registro in quanto era completamente spopolato essendo rientrato della zona di alienazione. Attualmente vi vivono circa 20 persone, i cosiddetti samosely ("auto-colonizzatori"). Geografia Situata nell'angolo nord-occidentale di oblast' di Kiev, al confine con oblast' di Žytomyr, Polis'ke è il secondo agglomerato più grande della zona di alienazione. La città fa parte della regione naturale paludosa della Polesia e dista 27 km dal confine con la Bielorussia. Attraversata dall'autostrada regionale P02 Ovruč-Kiev (135 km a sud), la città si trova tra Vil'ča, situata a 17 km a nord e Krasjatyči 27 km a sud. Si trova a 41 km da Narodyči, 53 da Ovruč e Ivankiv, 58 da Pryp"jat' e 65 da Černobyl'. Storia Panoramica Originariamente chiamata Chabnoe o Chabne (in russo Хабное?, in ucraino Хабне?), venne ribattezzata Kahanovyči Pervye o Kahanovyči Perši (in russo Кагановичи Первые?, in ucraino Кагановичі Перші?) nel 1934, assumendo solamente nel 1957 con il nome attuale. Fondata nel XV secolo, è stata la casa della famiglia polacca Horwatt dal 1850 al 1918. Nel XIX secolo questa piccola città era nota per la presenza dell'industria tessile. Nel 1890, l'80% della popolazione era ebrea. Nella seconda metà del secolo e all'inizio del XX secolo, era nota una banda di musica klezmer. La città prese tutta la sua architettura principale durante l'Unione Sovietica ed esempi sono il castello dei Radziwiłł, le chiese ortodosse e la chiesa cattolica. Nel 1938, il paese ricevette lo status di città ufficiale. Nel 2005 vi vivevano ancora 1000 persone circa, gran parte di esse anziani. Abbandono A seguito dell'incidente della centrale nucleare di Černobyl', la città entrò nella zona di alienazione, creata dall'esercito dell'URSS dopo il disastro del 26 aprile 1986. L'abbandono da parte della popolazione iniziò subito dopo il disastro, per completarsi nel 1999. Nel 1992 il governo sovietico ricollocò gli abitanti volontari nel paese. L'accesso e l'abitazione del pubblico sono limitati a causa dei rischi radioattivi e consentono il monitoraggio ecologico da parte degli scienziati ambientali. Solo pochi abitanti sono rimasti nella città fantasma. Nella cultura di massa Nel gioco S.T.A.L.K.E.R.: Shadow of Chernobyl, c'è un luogo chiamato Dead City che sembra trarre ispirazione da Polis'ke. Note Voci correlate Zona di alienazione Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Polis'ke
Poliske

Poliske (Oekraïens: Поліське; Russisch: Полесское, Poleskoje) is een stedelijke nederzetting in het noordoosten van de oblast Kiev in Oekraïne en had voor 1986 12.000 inwoners. De stad ligt aan de Ush, een zijrivier van de Pripjat. Poliske werd in april 1986 direct getroffen door de kernramp van Tsjernobyl. Het werd geraakt als gevolg van een radioactieve regen die ging in de richting van Poliske. Geschiedenis Poliske werd in 1415 voor het eerst gedocumenteerd onder de naam Chabne. In 1667 werd het onderdeel van Polen maar kwam later bij Rusland. In 1922 werd Rusland omgedoopt in de Sovjet-Unie en lag Chabne voortaan in dit land. In 1938 kreeg Chabne stadsrechten en werd het in 1958 omgedoopt in Poliske. Ontsmettingsexperimenten Om te proberen Poliske leefbaar te maken na de kernramp van Tsjernobyl heeft men besloten om de gebouwen, pleinen en straten te ontsmetten. Een paar gebouwen werden volledig gesloopt en herbouwd en waterleidingen en asfaltwegen werden vervangen. Door deze inspanning is de stad inderdaad voor een deel ontsmet, maar niet voor een aanvaardbaar niveau om hier mensen te laten wonen. Als gevolg hiervan werd het gebied en de stad snel verlaten door de inwoners. Naarmate de tijd is het stralingsniveau gedaald en steeds meer mensen hebben de neiging om terug te keren. In 2005 had Poliske weer 10 inwoners en in 2006 was dit verdubbeld tot 20 inwoners.
Poliśke (obwód kijowski)

Poliśke (ukr. Поліське) – dawne osiedle typu miejskiego na Ukrainie, w obwodzie kijowskim, nad rzeką Uż, dawna siedziba administracyjna rejonu poleskiego. Pierwotnie miejscowość nazywała się Chabne (ukr. Хабне; ros. Хабное), w czasach radzieckich w 1934 roku została przemianowana na Kahanowyczi Perszi (ukr. Кагановичі Перші; ros. Кагановичи Первые), a w 1957 roku na Poliśke. Miejscowość wzmiankowana była po raz pierwszy jako wioska w XV wieku. Od 1567 roku była własnością Charlęskich. Od 1850 do 1918 roku była siedzibą rodu Horwattów. W XIX wieku miasteczko było znacznym ośrodkiem przemysłu tkackiego ze zdecydowaną przewagą ludności żydowskiej (80% w 1890 roku). W drugiej połowie XIX wieku i na początku XX wieku działała tu znana na Ukrainie kapela klezmerska Makonowieckich. W czasie istnienia ZSRR stopniowej zagładzie lub dewastacji uległy wszystkie zabytki w miejscowości: pałac Radziwiłłów z początku XIX wieku, dwie cerkwie (XVIII i XIX wiek) i drewniany kościół katolicki z XIX wieku z dwuwieżową fasadą. Siedziba dawnej gminy Chabne w powiecie radomyskim, a od 1919 roku w czarnobylskim na Ukrainie. W 1938 roku miejscowość otrzymała status osiedla typu miejskiego. Po katastrofie w Czarnobylu Poliśke całkowicie podupadło, gdyż leżało w bezpośrednim sąsiedztwie ewakuowanej strefy czarnobylskiej. W 1999 roku ludność miasta i okolic została przymusowo przesiedlona, gdyż pomiary radioaktywności zmusiły władze do weryfikacji pierwotnego zasięgu Strefy Wykluczenia. W 2005 roku żyło tam nielegalnie około tuzina starszych mieszkańców tzw. samosiołów. Ludzie urodzeni w Chabnem Stanisław Horwatt (1895–1939), major dyplomowany kawalerii Wojska Polskiego, kawaler Orderu Virtuti Militari. Iser Kuperman (1922–2006), siedmiokrotny mistrz świata w warcabach (w latach 1958–1974) i autor podstawowych prac o teorii warcabów. Przypisy Bibliografia Chabne, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 537 . Chabne, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 296 .
Poliske

Poliske (em ucraniano: Поліське) ou Polesskoye (em russo: Полесское) é um assentamento abandonado presente na Zona de exclusão de Chernobil, parte do oblast de Kiev, Ucrânia. Antes de ser evacuada, a cidade possuía por volta de 12000 habitantes e era o centro administrativo do raion de Poliske. Atualmente, há em torno de vinte pessoas vivendo ali, sendo chamados de samosely ("autocolonos"). O assentamento se encontra na região noroeste do oblast de Kiev ao lado do rio Uzh, na fronteira com o oblast de Jitomir. É parte na região natural da Polésia e está a 27 km da fronteira com a Bielorrússia. Cruzada pela rodovia regional P02, que liga Ovruch a Kiev, encontra-se a 58 km de Pripyat e 65 de Chernobil. Após o desastre nuclear de Chernobil, uma zona de alienação (Zona de exclusão de Chernobil) foi delimitada pelo exército da União Soviética em 1986. Inicialmente, um raio de 30 km da área foi evacuado e colocado sob controle militar, mas com o tempo, as fronteiras da zona de exclusão foram ampliadas para cobrir uma área maior da contaminação. Galeria Referências
Poliske

Poliske (ukrajinsko Поліське, latinizirano: Polis'ke) je zapuščeno naselje in nekdanje mesto v Černobilskem izključitvenem območju, del Kijevske oblasti v Ukrajini. Nahaja se na reki Už in je bilo upravno središče okrožja Poliske. Kasneje pa je bilo mesto izbrisano iz registra, saj je bilo popolnoma zapuščeno zaradi prisilne izselitve iz izključitvenega območja. Trenutno v naselju živi približno 20 ljudi, tako imenovanih samoselov ("naseljenci"). Glej tudi Černobilsko izključitveno območje Sklici
Midne

Midne (Ukrainian: Мідне) is a village (selo) in Zolochiv Raion, Lviv Oblast, in western Ukraine. It belongs to Brody urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. From 1918 to 1939 the village was in Tarnopol Voivodeship in Poland. Until 18 July 2020, Midne belonged to Brody Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Lviv Oblast to seven. The area of Brody Raion was merged into Zolochiv Raion. References External links weather.in.ua
Midno (rejon złoczowski)

Midno (ukr. Мідне) – wieś na Ukrainie w rejonie złoczowskim obwodu lwowskiego. Historia Dawniej grupa domów na obszarze dworskim Smolno. Do 2020 w rejonie brodzkim. Przypisy Linki zewnętrzne Midno, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VII: Netrebka – Perepiat, Warszawa 1886, s. 322 .
Медное (Львовская область)

Медное (укр. Мідне) — село в Бродовской городской общине Золочевского района Львовской области Украины. Находится в 11 км по автодорогам к западу от Язловчика и в 10 км по автодорогам к западу от города Броды. История Село возникло в советское время на месте нескольких фольварков (один из которых назывался Медное), возникших к первой половине XIX века и бывших частью деревни Лагодов. В 1968 году — в составе Конюшковского сельсовета, центр которого к 1978 году перенесён в Язловчик. В 1989 году население составляло 84 человека (34 мужчины, 50 женщин). По переписи 2001 года население составляло 47 человек, все назвали родным языком украинский. Ссылки Медное на сайте Верховной рады Украины Примечания
Мідне

Мі́дне — село в Україні, у Бродівській міській територіальній громаді Золочівського району Львівської області. Населення становить 37 осіб. Орган місцевого самоврядування - Бродівська міська рада. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», село увійшло до складу Бродівської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бродівського району, село увійшло до складу новоствореного Золочівського району. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Мідне [Архівовано 3 березня 2016 у Wayback Machine.]
Meschyhirja (Residenz)

Meschyhirja (ukrainisch Межигірʼя; russisch Межигорье/Meschigorje) war die private Residenz des bis zum 22. Februar 2014 amtierenden Präsidenten der Ukraine, Wiktor Janukowytsch. Beschreibung Das Anwesen liegt in Nowi Petriwzi nördlich der Hauptstadt Kiew am Ufer des zum Kiewer Meer angestauten Dnepr. Auf dem Gelände stand vormals das Kloster Meschyhirja, das 1918 geschlossen und 1935 nach einem Beschluss des Politbüros bis 1936 abgerissen wurde. Das gesamte Grundstück ist etwa 137 Hektar groß, zu Zeiten der Sowjetunion hatte es sich im Besitz der KP der Ukraine befunden, später diente es als Gästehaus des ukrainischen Staates. Janukowytsch bewohnte das Haus erstmals während seiner ersten Amtszeit als Ministerpräsident 2002 und mietete es später zu einem auffallend niedrigen Preis. Medienberichten zufolge habe sich Janukowytsch später die staatliche Immobilie auf undurchsichtige Art und Weise angeeignet und anschließend, weitgehend auf Kosten des Staates, in eine luxuriöse Residenz umgebaut. Den Erwerb der Immobilie habe er hinter Strohfirmen im Ausland verschleiert. Das Anwesen umfasst einen Yachtkai, eine Schießanlage, einen Zoo, eine Reitanlage und weitere Komplexe sowie ein privates Jagdgebiet. Meschyhirja ist von einer bis zu fünf Meter hohen Mauer umgeben und gehört zu einem Flugsperrgebiet. Die Residenz wurde von der Spezialeinheit Berkut bewacht sowie durch Fliegerabwehrsysteme geschützt. Nachdem sich Janukowytsch in der Nacht zum 22. Februar 2014 nach Charkiw abgesetzt hatte, wurde die Residenz von Protestierenden des Euromaidan besetzt und zum „Volksmuseum der Korruption“ erklärt, auch um Vandalismus zu verhindern. Im Teich vor der Residenz wurden eilig entsorgte Dokumente gefunden. Einige hundert davon konnten aus dem Wasser gefischt werden und sind jetzt auf einer extra eingerichteten Website namens Yanukovychleaks zu sehen. In der Fernsehserie Diener des Volkes dient Meschyhirja als Residenz des ukrainischen Präsidenten Holoborodko (Wolodymyr Selenskyj). Weblinks FAZ 23. Februar: Tausende Bürger haben das Anwesen besichtigt FAZ.net 24. Februar 2014: Das Zahlenwerk der Korruption Einzelnachweise