NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Metropolia lwowska Kościoła katolickiego obrządku bizantyjsko-ukraińskiego

Metropolia lwowska Kościoła katolickiego obrządku bizantyjsko-ukraińskiego, metropolia greckokatolicka na Ukrainie, powstała 29 listopada 2011. w jej skład wchodzą: Archieparchia lwowska Eparchia sokalsko-żółkiewska Eparchia samborsko-drohobycka Eparchia stryjska Greckokatolicka metropolia lwowska została powołana 26 września 1808. W jej skład oprócz archieparchii lwowskiej wchodziła eparchia przemyska, a od 1885 nowo powołana eparchia stanisławowska. Po II wojnie światowej granica pomiędzy Polską a ZSRR rozdzieliła terytorium metropolii, pozostawiając po stronie polskiej część eparchii przemyskiej i administraturę apostolską Łemkowszczyzny. W 1946, w wyniku pseudosoboru lwowskiego zlikwidowano struktury Kościoła Greckokatolickiego w ZSRR, wcielając go w struktury Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego. Kościół unicki zmuszony został do działalności w podziemiu. Na ziemiach polskich eparchia przemyska i administratura apostolska Łemkowszczyzny przestały istnieć w wyniku przesiedleń do ZSRR i Akcji Wisła. W latach 90. reaktywowano struktury Kościoła Greckokatolickiego, metropolia lwowska objęła eparchie leżące na terenie Ukrainy, a w Polsce w 1996 powołano greckokatolicką metropolię przemysko-warszawską. W 2005 siedziba zwierzchnika Kościoła greckokatolickiego na Ukrainie została przeniesiona do Kijowa, w związku z czym greckokatolicka metropolia lwowska uległa likwidacji. W 2011 decyzją Synodu Ukraińskiego Kościoła Greckokatolickiego reaktywowano ją, podporządkowując jej eparchie sokalsko-żółkiewską, samborsko-drohobycką i stryjską. Linki zewnętrzne [1]
Львовская митрополия УГКЦ

Львовская митрополия УГКЦ — административно-территориальная единица Украинской грекокатолической церкви с центром во Львове, провозглашена 29 ноября 2011 года. В состав митрополии вошли Львовская архиепархия, Стрыйская, Самборско-Дрогобычская и Сокальско-Жолковская епархии. Митрополию возглавил Игорь Возняк, архиепископ и митрополит Львовский. Собор Святого Юра во Львове объявлен Архикафедральным собором Львовской митрополии. Источник Создана Львовская митрополия УГКЦ. УНИАН Религии, 29.11.2011 Ссылки
Львівська митрополія УГКЦ

Львівська митрополія УГКЦ — адміністративно-територіальна одиниця Української греко-католицької церкви з центром у Львові, проголошена 29 листопада 2011 року. До складу митрополії увійшли Львівська архієпархія, Стрийська, Самбірсько-Дрогобицька та Сокальсько-Жовківська єпархії. Митрополію очолив Ігор Возьняк, архієпископ і митрополит Львівський. Собор Святого Юра у Львові оголошено Архикафедральним собором Львівської митрополії. Джерело Створено Львівську митрополію УГКЦ. УНІАН Релігії, 29.11.2011 [Архівовано 20 січня 2012 у Wayback Machine.]
Wielick (hromada)

Wielick – hromada wiejska w rejonie kowelskim obwodu wołyńskim w Ukrainie. Siedzibą hromady jest Wielick. Hromadę utworzono 14 sierpnia 2015 roku w ramach reformy decentralizacji. W dniu 19 lipca 2020 roku weszła w skład nowoutworzonego rejonu kowelskiego Miejscowości hromady W skład hromady wchodzą 12 wsi. Przypisy
Велицкая сельская община

Велицкая сельская община (укр. Велицька сільська громада) — территориальная община в Ковельском районе Волынской области Украины. Административный центр — село Велицк. Население составляет 4047 человек. Площадь — 210 км². В соответствии с распоряжением Кабинета Министров Украины от 12 июня 2020 года, в состав общины вошла территория Велицкого, Мельницкого, Подрожского и Сельцовского сельских советов Ковельского района. Населённые пункты В состав общины входит 12 сёл: Велицк Кухари Мельницкий старостинский округ: Кривлин Мельница Мирин Рудка-Миринская Подрожский старостинский округ: Кашевка Подрожье Сельцовский старостинский округ: Арсеновичи Подлесы Сельцо Углы Примечания Источники Официальный сайт Велицкой общины (укр.). Павло Остапенко, Роман Перхалюк, Олександр Бончковський, Станіслав Остапенко. Атлас адміністративно-територіального устрою України / За загальною редакцією Остапенка П.. — видання друге, доповнене. — Київ, 2021. — С. 31. — 441 с. (укр.)
Велицька сільська громада

Велицька сільська територіальна громада — територіальна громада в Україні, у Ковельському районі Волинської області. Адміністративний центр — село Велицьк. Площа громади — 212 км², населення — 4010 мешканців (2018). Утворена 14 серпня 2015 року шляхом об'єднання Велицької, Мельницької, Підрізької та Сільцівської сільських рад Ковельського району. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Ковельського району (1940—2020), громада увійшла до новоутвореного Ковельського району. Населені пункти До складу громади входять 12 сіл: Арсеновичі Велицьк Кашівка Кривлин Кухарі Мельниця Мирин Підліси Підріжжя Рудка-Миринська Сільце Угли Примітки
Rajon Berehowe (1946–2020)

Der Rajon Berehowe (ukrainisch Берегівський район/Berehiwskyj rajon; russisch Береговский район/Beregowski rajon) war eine Verwaltungseinheit im äußersten Westen der Ukraine und gehörte zur Oblast Transkarpatien. Geographie Der Rajon lag im Südwesten der Oblast Transkarpatien. Er grenzte im Norden an den Rajon Mukatschewo, im Nordosten an den Rajon Irschawa, im Osten an den Rajon Wynohradiw, im Süden und Südwesten an Ungarn sowie im Nordwesten an den Rajon Uschhorod. Er lag südlich der Waldkarpaten in der Theißebene und wurde von der Borschawa, die dann in den Grenzfluss Theiß mündet, durchflossen. Geschichte Die Verwaltungseinheit wurde am 22. Januar 1946 als Okrug Beregowo errichtet, 1953 wurde der Okrug dann in den Rajon Berehowe umgewandelt. Im Rahmen der administrativ-territorialen Reform im Jahr 2020 wurde der Rajon aufgelöst, sein Gebiet bildet seither den Westteil des neuen Rajons Berehowe. Von 1946 bis zum 1. Dezember 1991 trugen folgende Dörfer andere Namen: Halabor: Hrabariw (Грабарів) Sapson: Sastawne (Заставне) Kidjosch: Smijiwka (Зміївка) Astej: Luschanka (Лужанка) Berehujafalu: Nowe Selo (Нове Село) Badalowo: Bodoliw (Бодолів) Am 23. Dezember 1992 kam es zu weiteren Umbenennungen: Mala Byjhan: Mala Bihan (Мала Бігань) Muschijewo: Muschijewe (Мужієве) Orossijewo: Orossijewe (Оросієве) Рафайново: Rafajlowe (Рафайлове) Welyka Byjhan: Welyka Bihan (Велика Бігань) Bis zum 1. April 1995 trugen noch weitere Orte einen anderen Namen: Batjowo: Wuslowe (Вузлове) Hut: Harasdiwka (Гараздівка) Schom: Derenkowez (Деренковець) Horonhlab: Dswinkowe (Дзвінкове) Dyjda: Didowe (Дідове) Bene: Dobrosillja (Добросілля) Janoschi: Iwaniwka (Іванівка) Kosson: Kossyny (Косини) Heten: Lypowe (Липове) Male Popowo: Sonjatschne (Сонячне) Tschetfalwa: Tschetowe (Четове) Am 6. April 1995 folgten noch weitere Ortsumbenennungen: Kaschtanowo: Kaschtanowe (Каштанове) Kwassowo: Kwassowe (Квасове) Administrative Gliederung Auf kommunaler Ebene war der Rajon in 1 Siedlungsratsgemeinde und 30 Landratsgemeinden unterteilt, denen jeweils einzelne Ortschaften untergeordnet waren. Die Stadt Berehowe wurde vom Verwaltungsgebiet umschlossen, war aber selbst kein Teil von ihm und stand unter Oblastverwaltung. Zum Verwaltungsgebiet gehörten: 1 Siedlung städtischen Typs 42 Dörfer Siedlung städtischen Typs Dörfer Weblinks Informationen zum Rajon (ukrainisch) aktuelle Karte der Stadt Berehowe und Umgebung mit ukrainischen Namen Einzelnachweise
Raión de Beregove

Raión de Beregove (en ucraniano: Берегівський район) es un raión o distrito de Ucrania en el óblast de Zakarpatia. La capital es la ciudad de Beregove.​​ Comprende una superficie de 1460,2 km².​ Demografía Según estimación 2010 contaba con una población total de 54062 habitantes. Otros datos El código KOATUU fue 2120400000. El código postal 90210 y el prefijo telefónico +380 3141. Referencias Oficina de estadísticas de Ucrania. (en ucraniano) Enlaces externos Sitio web oficial.
Rejon berehowski (1953–2020)

Rejon berehowski – była jednostka administracyjna wchodząca w skład obwodu zakarpackiego na Ukrainie. Głównym miastem było Berehowo, w którym mieszkało niespełna 55 tysięcy ludzi (2004), a powierzchnia rejonu wynosiła 635 km². Rejon utworzony został w 1953 r. Znajdowało się tu 30 silskich rad. Rejon obejmował w sumie 42 miejscowości. Miejscowości rejonu Przypisy
Raionul Bereg (pre-2020), Transcarpatia

Bereg (în ucraineană Берегівський район, transliterat: Berehivskîi raion) este un raion în regiunea Transcarpatia, Ucraina. Reședința sa este orașul Bereg. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației raionului Bereg era vorbitoare de maghiară (80,23%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (18,83%). Note
Савицький парк

Савицький парк — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення. Об'єкт розташований в місті Одесі в районі Дальніх Млинів, за адресою вул. Мельницька, 32б. Площа парку складає 26.7 га, статус пам'ятки отриманий у 1972 році. Історія виникнення Точна дата створення парку невідома. У 1862 році відомий одеський підприємець Савицький-Воєводський Григорій Євстафійович придбав ділянку землі в районі Дальніх Млинів із метою облаштування там саду. Ділянка була відома як "Дача Савицького", там було облаштовано ставок і город, де вирощувалися фрукти та овочі, які постачалися до магазинів міста. Крім городу тут було облаштовано декоративний сад, за вхід до якого бралося 5 копійок. В саду знаходився ресторан, готель і тацмайданчик, а сам сад славився як місце із доступними розвагами, "доступними жінками", випивкою, тощо. Сам Савицький славився в місті як відомий кримінальний авторитет, який крім садово-городньої діяльності організував банду, яка займалася викраденням людей, переважно жінок для закордонних борделів. Сам Савицький носив на вказівному пальці правої руки, як символ влади п'ятидесятиграмовий золотий перстень із зображенням жабки, що пускає стрілу, прикрашену діамантом. Градоначальник і поліція знали про рід його діяльності, але не чіпали. Тільки у 1917 році Савицький покинув країну, прихопив із собою увесь свій капітал, який згодом зберігав у Швейцарському банку. Рішення про облаштування саду Савицького під парк було прийнято у лютому 1950 року. Новозатвердженний парк дістав назву Парк культури та відпочинку ім. Ленінського комсомолу. Галерея Примітки Джерела http://www.parks.od.ua/parks/leninskogo-komsomola/history/1 http://timer-odessa.net/minds/parku_leninskogo_komsomola_hotyat_vernut_istoricheskoe_nazvanie_savitskiy_a_pochemu_bi_ne_imeni_mishki_yaponchika_758.html http://porto-fr.odessa.ua/?art_num=art030&year=2016&nnumb=02 http://viknaodessa.od.ua/old-photo/?park_leninskogo_komsomola http://odportal.com.ua/uliza/park/lenkom.html https://vodesse.com.ua/savitskiy-im-leninskogo-komsomola.html
Eparchie doněcká

Eparchie Doněck je eparchie ukrajinské pravoslavné církve Moskevského patriarchátu. Území a titul biskupa Zahrnuje správní hranice jižních rajónů Doněcké oblasti. Eparchiálnímu biskupovi náleží titul biskup doněcký a mariupolský. Historie V letech 1779–1780 se z Krymu do oblasti dnešního Mariupolu přestěhovala převážně řecká pravoslavná komunita vedená metropolitou Ignatiem (Kozadinem), který byl nezávislým biskupem osadníků. Po jeho smrti roku 1786 byly farnosti převedeny pod jurisdikci jekatěrinoslavské eparchie. V 19. století pokračovalo přesídlování pravoslavných Řeků a Bulharů do této oblasti. Poprvé byla doněcká eparchie zřízena během německé okupace v lednu 1943. Eparchie byla součástí Ukrajinské autonomní pravoslavné církve. Roku 1990 byla zřízena samostatná eparchie doněcká se sídlem v Luhansku. Dne 6. září 1991 byla z části území eparchie zřízena eparchie luhanská a 29. července 1994 eparchie horlivská. Seznam biskupů 1943–1943 Dymytrij (Mahan) 1944–1956 Nikon (Petin) 1990–1991 Ioannikij (Kobzev) 1991–1992 Alipij (Pohrebnjak) 1992–1992 Leontij (Hudymov) 1992–1992 Ioannikij (Kobzev) dočasný správce 1992–1992 Alipij (Pohrebnjak) 1992–1992 Ioannikij (Kobzev) dočasný správce 1992–1996 Ipolyt (Chylko) 1996–1996 Alipij (Pohrebnjak) dočasný správce 1996–2024 Ilarion (Šukalo) od 2024 Vladimir (Samochin) Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Донецкая и Мариупольская епархия УПЦ МП na ruské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Eparchie doněcká na Wikimedia Commons (ukrajinsky) Oficiální stránky eparchie (rusky) Moskevský patriarchát
Eparchie Donezk und Mariupol

Die Eparchie Donezk und Mariupol ist eine Eparchie (entspricht einer Diözese) der Ukrainisch-Orthodoxen Kirche des Moskauer Patriarchats. Ihr Sitz befindet sich in der Kathedrale der Heiligen Verklärung in Donezk. Die Eparchie ist zuständig für Pfarreien und Klöster im südlichen Teil des Oblast Donezk. Geleitet wird sie seit dem 17. August 2015 von dem Metropoliten Mitrofan (geb. als A. V. Nikitin). Die Eparchie besteht aus 15 Bezirken und war 2004 für 241 Pfarreien und fünf Klöster zuständig. Entwicklung Die Eparchie wurde 1945 als Eparchie von Donezk und Woroschilowgrad gegründet. Seit 1994 heißt sie Eparchie von Donezk und Mariupol. 1945–1990: Eparchie von Donezk und Woroschilowgrad 1990–1991: Eparchie von Donezk und Luhansk 1991–1994: Eparchie Donezk und Slowjansk seit 1994: Eparchie Donezk und Mariupol Metropoliten Nikon (A. W. Pietin) (1945 – 16. April 1956), Erzbischof von Odessa Ioannikiy (I. J. Kobzev) (19. Dezember 1990 – 6. September 1991) Alipiy (W. S. Pohrebniak) (6. Oktober 1991 – 7. Dezember 1992) Hippolytus (A. A. Chilko) (22. Dezember 1992 – 3. Mai 1996) Hilarion (R. W. Schukalo) (12. September 1996 – 17. August 2015) Mitrofan (A. V. Nikitin) (seit 17. August 2015) Publikationen Die Diözese veröffentlicht mehrere Zeitschriften und Zeitungen in russischer Sprache: Donbass prawoslawny (russisch Донбасс православный; dt.: Orthodoxer Donbass) Ignatjewski blagowest (russisch Игнатьевский благовест| dt.: Ignatjewski-Glocke) Schiwoi rodnik (russisch живой родник, dt.: Lebendige Quelle) Radost moja (russisch радость моя, dt.: Meine Freude) Schischkin in (russisch шишкин ин) Weblinks Offizielle Website (russisch) Einzelnachweise
Éparchie de Donetsk et Marioupol

L'éparchie de Donetsk et Marioupol est une éparchie (équivalent à un diocèse dans l'Église latine) de l'Église orthodoxe d'Ukraine, canoniquement affiliée au patriarcat de Moscou. Son siège est à la cathédrale de la Transfiguration du Sauveur de Donetsk. L'éparchie a la juridiction des paroisses et des monastères de la partie méridionale de l'oblast de Donetsk. Depuis le 12 septembre 1996, son évêque est le métropolite Hilarion. En l'an 2000, il y avait deux cents paroisses et deux monastères ; en 2004, 241 paroisses, 231 prêtres et 28 diacres. Aujourd'hui l'éparchie compte cinq monastères. Le diocèse édite plusieurs revues et journaux en russe : Le Donbass orthodoxe (Донбасс православный), L'Angélus d'Ignace (Игнатьевский благовест), Source vivante (Живой Родник), Ma joie (Радость моя), La Forêt de Chichkine (Шишкин лес) et anime un site en ligne : http://www.ortodox.donbass.com/. Dénominations L'éparchie s'est intitulée des manières suivantes : Éparchie de Donetsk et de Vorochilovgrad (1945—1990) Éparchie de Donetsk et de Louhansk (1990—1991) Éparchie de Donetsk et de Sloviansk (1991—1994) Éparchie de Donetsk et de Marioupol (depuis 1994) Monastères de l'éparchie Monastère Notre-Dame-d'Ibérie de Donetsk Laure de Sviatohirsk Notes et références Portail de l’Ukraine Portail du christianisme orthodoxe
Eparchia doniecka

Eparchia doniecka – jedna z eparchii Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego (de facto - bezpośrednio Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego). Jej siedzibą jest Donieck. Obecnym zwierzchnikiem eparchii jest metropolita doniecki i mariupolski Włodzimierz (Samochin), zaś funkcję katedry pełni sobór Przemienienia Pańskiego w Doniecku. Eparchia doniecka we współczesnym kształcie została erygowana 6 września 1991. Obejmuje obszar południowych rejonów obwodu donieckiego: amwrosijiwskiego, starobeszewskiego, telmanowskiego, nowoazowskiego, marjińskiego, wołodarskiego, wołnowaskiego, wełykonowosiłkowskiego i jasynuwackiego. Według danych z 2007 eparchia dzieliła się na 17 dekanatów, w ramach których działało 300 parafii obsługiwanych przez 392 kapłanów. Ponadto podlegały jej następujące klasztory: Ławra Świętogórska, męska monaster św. Bazylego w Mykilskim, męski monaster Iwerskiej Ikony Matki Bożej w Doniecku, żeński monaster Kaspierowskiej Ikony Matki Bożej w Makiejewce, żeński monaster św. Mikołaja w Mykilskim, żeński W 2011 w Doniecku otwarta została pierwsza w historii regionu cerkiew uniwersytecka. Biskupi biskup doniecki i słowiański Alipiusz (Pohrebniak), 1991–1994 biskup doniecki i mariupolski Hipolit (Chilko), 1994–1996 metropolita doniecki i mariupolski Hilarion (Szukało), 1996-2024 metropolita doniecki i mariupolski Włodzimierz (Samochin), od 2024 Uwagi Przypisy
Донецька єпархія УПЦ (МП)

Донецька і Маріупольська єпархія — єпархія РПЦвУ з центром в Донецьку. Назви Донецька і Ворошиловградська (1944-7.V.1990), Донецька і Луганська (7.V.1990-1991), Донецька і Слов'янська (1991—1994), Донецька і Маріупольська (з 1994). Історія Заснована в 1944 року об'єднує парафії монастирі в південній частині Донецької області. В 1944 року рішенням Священного Синоду Української Православної Церкви із складу Донецької була від'єднанна Горлівська єпархія, в котру увійшли північні частини Донецької області. Сучасний стан Кафедральне місто — Донецьк, кафедральний собор — Свято-Преображенський кафедральний собор (Донецьк). В Донецько-Маріупольській єпархії в 2000 році було 200 парафій і 2 монастирі, в 2000 році — 241 парафія, 259 священнослужителів (231 священник, 28 діаконів). Склад єпархії складається з 15 благочинницьких округів: Амвросіївський, Великоновоселківський, Волновахський, Докучаївський, Донецький, Макіївський, Маріупольський, Мар'їнський, Новоазовський, Селідовський, Сніжнянський, Тельманівський, Торезський, Харцизський, Ясинуватський. Станом на початок 2011 року УПЦ (МП) нараховує в Донецькій області 666 релігійних громад (663 зареєстрованих і 3 незареєстрованих), 7 монастирів, 372 ченці, 552 священнослужителі, 317 недільних шкіл, 6 періодичних видань Церковні ЗМІ єпархії складаються також з газети «Донбас православний» і «Ігнатіївський благовест», журнали «Живе Джерело», «Радість Моя» «Шишкин ліс», сайт https://web.archive.org/web/20070629040340/http://www.ortodox.donbass.com/. Працює православний телеканал КРТ. Монастирі Свято-Успенський Миколо-Василівський монастир в с. Микільське (чоловічий та жіночий) Свято-Іверський монастир (Донецьк) (жіночий) На честь Касперівської ікони Божої Матері жіночий монастир в селиці Грузько-Момівка (жіночий) Єпископи Никон (Петін) (1945 — 16 квітня 1956), архієпископ Одеський Іоанникій (Кобзєв) (19 грудня 1990 — 6 вересня 1991) Аліпій (Погребняк) (6 жовтня 1991 — 7 грудня 1992) Іполит (Хилько) (22 грудня 1992 — 3 травня 1996) Іларіон (Шукало) (з 12 вересня 1996) Див. також Релігія в Донецьку Донецька і Маріупольська єпархія УПЦ КП Примітки Посилання Донецька і Маріупольська єпархія [Архівовано 2 грудня 2012 у WebCite] Донецька єпархія Монастирі Донецької єпархії [Архівовано 2 грудня 2012 у WebCite] Монастирі Донецької єпархії — Синодальна комісія УПЦ у справах монастирів Google-карта: Монастирі Донецької єпархії — Синодальна комісія УПЦ у справах монастирів Деркач Тетяна (2 січня 2018). Казаки-разбойники. ЧВК на службе у УПЦ МП. Часть 15. Донецкая епархия. Хеппи-энд. petrimazepa.com. Петро та Мазепа. Архів оригіналу за 7 січня 2018. Процитовано 8 січня 2018. (рос.) Піп з Донецька підозрюється в організації знищення найважливішої святині Абхазії Чотири єпархії УПЦ МП перереєструвалися в РПЦ МП
Eparchie severodoněcká

Eparchie Severodoněck je eparchie ukrajinské pravoslavné církve Moskevského patriarchátu. Území a titul biskupa Zahrnuje správní hranice území Bilokurakynského, Kreminského, Novopskovského, Popasňanského, Svatovského, Starobilského a Trojického rajónu, také města Severodoněck, Lysyčansk, Kadijivka a Rubižne Luhanské oblasti. Eparchiálnímu biskupovi náleží titul biskup severodoněck a starobilský. Historie Eparchie byla zřízena Svatým synodem Ukrajinské pravoslavné církve dne 31. května 2007 oddělení území z luhanské eparchie. Seznam biskupů 2007–2007 Serafym (Zaliznyckyj) 2007–2007 Pantelejmon (Baščuk) 2007–2007 Ilarij (Šyškivskyj) 2007–2012 Agapit (Bevcyk) 2012–2013 Pantelejmon (Povoroznjuk) od 2013 Nykodym (Baranovskyj) Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Северодонецкая и Старобельская епархия na ruské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Eparchie severodoněcká na Wikimedia Commons (ukrajinsky) Oficiální stránky eparchie Archivováno 7. 1. 2019 na Wayback Machine. (rusky) Moskevský patriarchát
Eparchia siewierodoniecka

Eparchia siewierodoniecka – jedna z eparchii Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego. Jej obecnym ordynariuszem jest metropolita siewierodoniecki i starobielski Nikodem (Baranowski), zaś funkcję katedry pełni sobór Narodzenia Pańskiego w Siewierskodoniecku. Eparchia została wydzielona z terytorium eparchii ługańskiej decyzją Świętego Synodu Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego z 31 maja 2007. Jurysdykcja administratury rozciąga się na miasta Lisiczańsk, Rubiżne, Siewierskodonieck oraz rejony biłowodski, biłokurakyński, kremiński, markiwski, miłowski, nowopskowski, popasniański, swatowski i starobielski i trojicki. Na terenie eparchii działają trzy klasztory: męskie – monaster św. Eliasza w Warwarowce i monaster św. Sergiusza z Radoneża w Kremennej oraz żeński – monaster Ikony Matki Bożej „Wszystkich Strapionych Radość” w Starobielsku. Biskupi siewierodonieccy Serafin (Zaliznicki), 2007 Pantelejmon (Baszczuk), 2007 Hilary (Szyszkowski), 2007 Agapit (Bewcyk), 2007–2012 Pantelejmon (Poworozniuk), 2012–2013 Nikodem (Baranowski), od 2013 Przypisy
Северодонецкая и Старобельская епархия

Северодонецкая и Старобельская епархия — епархия Украинской православной церкви. Объединяет приходы и монастыри на территории Белокуракинского, Кременского, Новопсковского, Попаснянского, Сватовского, Старобельского и Троицкого районов Луганской области, а также городов Северодонецка, Лисичанска, Стаханова (Кадиевки) и Рубежного. Кафедральный город — Северодонецк. Кафедральные соборы — Рождественский в Северодонецке и Николаевский в Старобельске. История Учреждена на заседании Священного Синода Украинской Православной Церкви 31 мая 2007 года. Выделена из Луганской епархии. Правящим архиереем Северодонецкой епархии был назначен епископ Серафим (Зализницкий), бывший до того управляющим Белоцерковской епархией, однако уже 4 июня 2007 года Священный Синод Украинской Православной Церкви выведен за штат согласно его прошению. 10 июня 2007 года управляющим Северодонецкой и Старобельской епархией назначен епископ Пантелеимон (Бащук), однако 27 июля 2007 года он был освобождён от управления Северодонецкой епархией и назначен правящим архиереем новосозданной Александрийской и Светловодской епархии. Решением Синода УПЦ от 14 декабря 2007 года управляющим Северодонецкой епархией назначен епископ Агапит (Бевцик). Решением Синода УПЦ от 20 декабря 2012 года архиепископ Агапит (Бевцик) освобождён от управления епархией и почислен на покой; управляющим Северодонецкой епархией назначен епископ Пантелеимон (Поворознюк). 5 января 2013 года из состава епархии были выделены и возвращены Луганской кафедре Беловодский, Марковский и Меловский районы на востоке епархии. Епископы 31 мая — 4 июня 2007 — Серафим (Зализницкий) 10 июня — 27 июля 2007 — Пантелеимон (Бащук) 29 июля — 14 декабря 2007 — Иларий (Шишковский) 14 декабря 2007 — 20 декабря 2012 — Агапит (Бевцик) 20 декабря 2012 — 5 января 2013 — Пантелеимон (Поворознюк) с 5 января 2013 — Никодим (Барановский) Монастыри Илии Фесвитянина в селе Ваваровке (мужской). Сергия Радонежского в пгт. Кременная (мужской). Скорбященский (иконы Божией Матери «Всех скорбящих Радость») в Старобельске (женский). См. также Старобельское викариатство Ссылки sed-eparhia.com — официальный сайт Северодонецкая и Старобельская епархия (недоступная ссылка) Церковь Старобельска — официальный сайт Свято-Николаевского Кафедрального Собора Старобельска