NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Рогозинські острови

Рого́зинські острови́ — ландшафтний заказник місцевого значення в Черкаському районі Черкаської області. Опис Знаходиться у верхній частині Кременчуцького водосховища біля с. Тубільці Черкаського району в адмінмежах Будищенської сільради на землях водного фонду. Як об'єкт природно-заповідного фонду створено рішенням Черкаської обласної ради від 23.01.2009 р. У заказнику збереглися у природному, майже недоторканому стані екосистеми заплави. На островах зустрічаються рідкісні види рослин занесені до Червоної книги України, — серед лучної рослинності такі як зозулинець болотний та блощичний. Поширені тут синтаксони водної і болотної рослинності занесені до Зеленої книги України. Верхня та нижня частини акваторії заказника є цінним нерестовищем, оскільки є мілководдям, решта — є прекрасним місцем для любительського рибальства. Водяні рослини, залишки рогозу, очерету є субстратом для ікри. Іхтіофауна представлена близько 30 видами риб із 8 родин, понад 10 з яких мають промислове значення. Острови є місцем гніздування, жировки, відпочинку осілих, гніздових та зимуючих видів птахів. Надзвичайно важливе значення мають острови як місце зупинки під час перельотів мігруючих птахів. Тут зупиняються лелека чорний, орлан-білохвіст та лунь польовий — види занесені до Червоної книги України. Станом на 2011 рік існував проєкт включення заказника до складу проєктованого Канівського біосферного заповідника. Джерела та література
Урочище Орлове

Урочище Орлове — ботанічний заказник місцевого значення. Об'єкт розташований на території Бахмутського району Донецької області, ДП «Слов'янське лісове господарство», Часів-Ярське лісництво. Площа — 62,7 га, статус отриманий у 2016 році. Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення
Гора Біганська

Гора́ Бі́ганська — заповідне урочище в Україні. Розташоване в межах Берегівського району Закарпатської області, на захід від села Велика Бийгань. Площа 5 га. Статус присвоєно 1990 року. Перебуває у віданні: філія «Береговодержспецлісгосп» (Чизайське лісництво, квартал 7, виділ 10, 21). Статус присвоєно для збереження частини лісового масиву з насадженнями липи пухнастої. Територія урочища розташована на південно-західному схилі гори Бегань (Біганської). Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Гора Біганська
Jezero Repynne

Jezero Repynne (ukrajinsky Репи́нне, Repynne) je hydrologická přírodní památka místního významu na Ukrajině. Je spravována Fondem přírodních rezervací Zakarpatské oblasti. Nachází se na území okresu Chust v Zakarpatské oblasti, severovýchodně od obce Lysyčovo (trakt "Repynne") a jihozápadně od obce Lozjanskyj. Rozloha je 0,97 ha. Status přírodní památky byl přidělen rozhodnutím krajského výkonného výboru č. 414 ze dne 18. 11. 1969 a rozhodnutím krajského výkonného výboru č. 253 ze dne 23. 10. 1984. Jezero je ve vlastnictví "Dovžanského LMH". Kolem jezera vede Zakarpatská turistická cesta Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Озеро Репинне na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Jezero Repynne Jezero Repynne, Lysichovo - Svět Karpat
Озеро Репинне

О́зеро Репи́нне — гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Об'єкт Природно-заповідного фонду Закарпатської області. Розташована на території Іршавського району Закарпатської області, на північний схід від села Лисичово (урочище «Репинне») і на південний захід від села Лозянський. Площа 0,97 га. Статус отриманий згідно з рішенням облвиконкому від 18.11.1969 року № 414 та рішенням облвиконкому від 23.10.1984 року № 253. Перебуває у віданні ДП «Довжанське ЛМГ», Лисичівське л-во, кв. 17, вид. 3. Статус надано для збереження високогірного озерця, яке має естетичне значення і є місцем відпочинку туристів. Світлини Джерела Озеро Репинне Озеро Репинне, Лисичово - Світ Карпат
Скалка, високий стрімчак, який виник внаслідок тектонічного злому

Ска́лка, висо́кий стрімча́к, яки́й ви́ник вна́слідок тектоні́чного зло́му — геологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Закарпатської області. Розташована в межах Перечинського району Закарпатської області, на південь від села Новоселиця. Площа 3 га. Статус надано згідно з рішенням облвиконкому від 23.10.1984 року № 253. Перебуває у віданні ДП «Перечинське ЛГ» (Дубриницьке л-во, кв. 25, вид. 6, 10). Статус надано для збереження мальовничої скелі на вершині гори Скала (масив Вигорлат). У скельній породі виявлено альб-сеноманські мергелі та викопна фауна тисальської світи. Скеля утворює високе урвище, з вершини якого відкривається чудова панорама долини річок Кам'яниця і Уж та довколишніх гір. Джерела Скалка, високий стрімчак, який виник внаслідок тектонічного злому
Розарій в дворі зеленгоспу

Розарій в дворі зеленгоспу — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення. Об'єкт розташований на території Виноградівського району Закарпатської області, м. Виноградів. Площа — 2 га, статус отриманий у 1969 році (Рішення Закарпатського Облвиконкому від 18.11.1969 р. № 414 та від 25.07.1972 р. № 243). Охороняється розарій, де зростає до 100 сортів шипшини та троянди. Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Система моніторингу довкілля Закарпатської області Екологічний паспорт Закарпатської області
Парк «Чонок»

Парк «Чо́нок» — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Розташований на території Свалявського району Закарпатської області, в селі Березники, на території дитячого санаторію "Човен" Площа 6,1 га, статус отриманий у 1972 році. Статус надано з метою збереження природного ландшафту, насаджень різних видів дерев і кущів. Парк має природоохоронне, рекреаційно-оздоровче та естетичне значення. Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Сайт моніторингу довкілля Закарпатської області
Парк «Чертеж»

Парк «Че́ртеж» — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Розташований на території Ужгородського району Закарпатської області, село Чертеж. Площа 6 га. Статус отриманий у 1984 році. Перебуває у віданні: Худлівська сільська рада. Галерея Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення
Арборетум у дворі райвиконкому

Арборе́тум в дворі́ райвиконко́му — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Об'єкт Природно-заповідного фонду Закарпатської області. Розташований на території Ужгородського району Закарпатської області, в центрі смт Великий Березний (біля будинку колишньої районної адміністрації). Площа 0,25 га. Статус отриманий згідно з рішенням облвиконкому від 18.11.1969 року № 414 та рішенням облвиконкому від 25.06.1972 року № 243. Перебуває у віданні Великоберезнянської селищної ради. Статус надано для збереження скверу, де зростають цінні декоративні деревні та кущові види: тюльпанове дерево, магнолія, ялівець віргінський тощо. Джерела Арборетум в дворі райвиконкому. Парк-пам’ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення [Архівовано 25 січня 2017 у Wayback Machine.]
Васютинський дендрологічний парк

Васю́тинський дендрологі́чний парк — пам'ятка природи місцевого значення у Золотоніському районі Черкаської області, в селі Васютинці. Опис Парк було закладено навесні 1977 року місцевим вчителем біології Іваном Пилиповичем Сиволапом (1912—2011). Як об'єкт природно-заповідного фонду створено рішенням Черкаського облвиконкому від 12.01.1982 року № 12. Установа-землевласник, у віданні якого перебуває заповідний об'єкт — Васютинська сільська рада. Нині дендропарк нараховує близько 250 видів трав'янистих рослин і понад 300 видів дерев та кущів. Серед рослин, занесених до Червоної книги України, тут росте тис ягідний; інші рідкісні рослини — ліщина деревоподібна, кизильник блискучий, мікробіота. Окрім аборигенних рослин та інтродуцентів також наявні екзотичні й реліктові (тис гострокінцевий) види. Родзинкою парку є фігурні живоплоти із самшиту вічнозеленого. Їх загальна протяжність близько 2000 метрів. Планування парку — регулярне. Регулярність планування підкреслюють стрункі ряди ялівцю звичайного вузько-колоноподібні форми і живоплоти з стриженого самшиту і туї західної. Галерея Джерела та література
Михайловичі (заказник)

Михайло́вичі — ландшафтний заказник місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Житомирської області. Розташований на території Коростенського району Житомирської області, на північ від міста Коростень. Площа 139,6 га. Статус надано згідно з рішенням 17 сесії облради від 14.11.2008 року № 665. Перебуває у віданні ДП «Коростенське ЛМГ» (Бехівське л-во, кв. 16, вид. 16—18, кв. 18, 26, 28). Статус надано для збереження частини лісового масиву з високопродуктивними насадженнями сосни, берези тощо. У їх підліску зростають крушина ламка та ліщина звичайна. У трав'яно-чагарничковому ярусі домінують конвалія звичайна, орляк звичайний, осока трясучковидна, чорниця. Постійними менш численними видами є брусниця, наперстянка великоквіткова, материнка звичайна, купина лікарська, суниці лісові, перстач білий. Зростають види рослин, занесені до Червоної книги України: лілія лісова, гніздівка звичайна, любка дволиста та інші. Особливу цінність у заказнику має сильно обводнене відкрите евтрофне болото. На різних його ділянках у трав'яному покриві переважають рогіз широколистий, очерет звичайний, їжача голівка пряма, хвощ річковий, також зростають жабурник звичайний, плавушник болотний, вовче тіло болотне, череда поникла, череда трироздільна, ситняг сосочковий, плавушник болотний, осока вілюйська, лепешняк плавучий, пухирник малий, ряска мала, вовконіг європейський, підмаренник болотний. Підводний ярус та утворюють прісноводні водорті хара витончена та хара ламка занесені до Червоної книги України та прісноводний мох дрепаноклад викривлений. Територією заказника протікає невелика річка, на якій споруджено загати. Вздовж її берегів зростають чагарникові верби козяча, попеляста, тритичинкова та комиш лісовий. Цю місцевість використовують дикі свині для відпочинку у спеку. У заказнику мешкають значні популяції водоплавних птахів, особливо крижня. Також численними є копитні звірі — лось, сарна європейська, свиня дика. Вони використовують цю територію для харчування та захисту. Заповідний режим передбачає заборону меліоративних робіт у заказнику та його охороній зоні, також забороняються суцільні рубки. Галерея Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Природно-заповідний фонд Житомирської області: довідник / [О. О. Орлов та ін.] за заг. ред. О. О. Орлова; Житомир. облдержадмін., Житомир. облрада, Департамент екол. та природ. ресурсів Житомир. ОДА. - Житомир; Новоград-Волинський: НОВОград, 2015. - 403, [1] с.: іл., табл. — С. 261-263 Михайловичі
Бродівська ратуша

Бродівська ратуша — це годинниковий павільйон («малий ратуш») або фахверкова вежа, що розташований на майдані Свободи в центрі міста Броди, що на Львівщині та належить до Бродівського історико-краєзнавчого музею. Історія Перший бродівський годинниковий павільйон був споруджений на початку XX століття і був розташований у північно-західній частині міського парку Райківка, поблизу адміністративних споруд міста. Автор ідеї встановлення та архітектор, за проєктом якого будувалася споруда, на жаль, не відомі. Встановлення міського годинника в цьому місці було зумовлено тим, що саме довкола парку на початку ХХ століття розміщувалось чимало різних установ, для яких знання точного часу було необхідним у роботі. Зокрема, з північного боку парку розташована будівля Празького кредитного банку (тепер споруда РВ УМВС), зі сходу — військові казарми піхотного полку (нині на площі біля парку розташовані невеличкі торгові павільйони), із південного та південно-західного боку, на вул. Коженьовського (тепер вулиця Стуса), — будівля маґістрату, поліція та в'язниця на вул. Веселій; зі заходу — приміщення жіночої школи (нині — бродівська ЦРБ), повітове староство (будинок, в якому розміщений Бродівський історико-краєзнавчий музей). Неподалік були будівлі цісарсько-королівського повітового суду (педколедж), Торгово-промислової палати (початкова школа № 1), будівля гімназії та міський кінотеатр (районний Народний дім). У 1950-х роках через аварійний стан споруди міська влада ухвалила рішення демонтувати годинниковий павільйон. Нині на тому місці розташовано міський фонтан. 2001 року було вирішено відновити годинниковий павільйон на майдані Свободи. Архітектори С. Цимбалюк, Б. Баран, С. Храпаль та інженер-конструктор Я. Римар розробили проєкт, згідно з яким під час проведення робіт із доброустрою центральної частини майдану споруджено точну копію годинникового павільйону. До святкування 920-ї річниці від першої писемної згадки Бродів на ратуші був вмонтований годинник, який виготовив та встановив львів’янин, кандидат фізико-математичних наук, доцент Львівського національного аграрного університету, майстер-годинникар Олексій Михайлович Бурнаєв. Архітектура Початково ратуша-павільйон була триярусною. На першому поверсі містився магазин (кіоск) Владислава Коциана, де продавали солодощі та пресу. На другому поверсі ратуші розташовувався годинник, який показував час. Третій чотирикутний в плані ярус з арковими порізами завершувався шпилем. Тут містився дзвін, який точно відбивав час для годинника. Примітки
Яремів ліс

Яре́мів ліс — лісовий заказник місцевого значення в Україні. Розташований на території Житомирського району Житомирської області. Площа — 70 га, статус отриманий у 1995 році. Перебуває у віданні ДП «Пулинський лісгосп АПК» (кв. 3, вид. 19—25; кв. 4, вид. 16—20, 24—45). Опис «Яремів ліс» відкритий для туристів, відвідувачів. На території заказника налічується близько 14 видів ссавців та великих за розміром тварин, з них: вепр лось, олень, сарна, лисиця звичайна, (іноді трапляються вовк сірий, кіт лісовий). Виявлено близько 80 видів комах, з них: мураха червоний, мураха чорний, бджола, оса, стрикоза степова тощо, а також приблизно 20 видів птахів: орел степовий, сова лісова, сокіл, лелека звичайний, лелека чорний, чапля.. Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення
Лозанове (заказник)

Лоза́нове — гідрологічний заказник місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Житомирської області. Розташований на території Коростенського району Житомирської області, неподалік від села Васьковичі. Площа 14,6 га. Статус отриманий згідно з рішенням 17 сесії облради від 14.11.2008 року № 665. Перебуває у віданні ДП «Коростенське ЛМГ» (Бехівське л-во, кв. 117, вид. 14; кв. 124, вид. 2). Статус надано для збереження відкритого мезотрофного болота овальної форми в межиріччі Жереву і Шестеня. Трапляються рідкісні види рослин, занесені до Червоної книги України, зокрема: ситник бульбистий, ситник розчепірений, росичка середня, верба лапландська, пухирник малий. Основну площу заказника займає рослинне угруповання осоки здутої зі сфагнумом болотним, що утворює купини 60-70 см. заввишки. Міжкупинні зниження заповнені водою 30-50 см. завглибшки. Тут трапляються поодинокі дерева берези повислої та кущі верби вушкатої. У трав'яному ярусі домінує осока здута, меншу участь беруть ситник розлогий, вербозілля звичайне, плакун верболистий, смовдь болотна. У моховому ярусі зростають сфагнум болотний та сфагнум гостролистий. Проективне покриття трав'яного покриву цього угруповання складає 75-80%, мохового ярусу — 95-98% Також у заказнику сформувались невеликі мочажини площею 10-15 м² з різноманітною рослинністю. У трав'яному покриві різних мочажин домінують пухівка широколиста, осока здута або осока пухнастоплода. Супутніми видами є пухирники середній та малий, рогіз широколистий, росички круглолиста та середня. Проективне покриття трав'яного покриву мочажин складає 25-40%, сфагнових мохів — 95-98%. У центральній частині болота утворилася сплавина. Проективне покриття трав'яного покриву тут складає 50%, у ньому переважають осока пухнастоплода та росичка проміжна. Трапляються поодинокі кущі верби попелястої. Проективне покриття мохового ярусу становить 95-100%, у ньому зростають сфагнум оманливий та сфагнум гостролистий. У південно-західній частині болота переважає угруповання очерету звичайного з осокою пухнастоплодою та сфагнумом болотним. Проективне покриття трав'яного поериву у ньому становить 90-95%. Окрім зазначених видів тут зростають куничник сіруватий, смовдь болотна, вовче тіло болотне, вербозілля китицецвіте, андромеда багатолиста. Болотний масив з боку суходолу оточений по периметру мокрими пісками, де трапляються зарості ситника бульбистго та ситника розчепіреного. Далі у бік болота в екотонній зоні зростає угруповання молінії голубої зі сфагнумом болотним або гостролистим. З представників тваринного світу у заказнику мешкають лось, сарна європейська, свиня дика. Охоронний режим заказника передбачає заборону меліоративних робіт, збирання лікарських рослин, сінокосіння та випалювання сухої трави. Галерея Джерела Природно-заповідний фонд Житомирської області: довідник / [О. О. Орлов та ін.] ; за заг. ред. О. О. Орлова ; Житомир. облдержадмін., Житомир. облрада, Департамент екол. та природ. ресурсів Житомир. ОДА. - Житомир; Новоград-Волинський : НОВОград, 2015. - 403, [1] с. : іл., табл. — С. 254-256 Лозанове
Хвощове болото (заказник)

Хвощове́ Боло́то — гідрологічний заказник місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Житомирської області. Розташований на території Коростенського району Житомирської області, на північ від міста Коростень. Площа 11,6 га. Статус надано згідно з рішенням 17-ї сесії Житомирської обласної ради від 14.11.2008 року № 665. Перебуває у віданні ДП «Коростенське ЛМГ» (Бехівське л-во, кв. 123, вид. 2, кв. 116, вид. 19). Статус надано для збереження відкритого мезотрофного болота. Зростають види, занесені до Зеленої книги України: їжача голівка мала, пухирник проміжний, пухирник малий і сфагнуми, а також регіонально рідкісні види та занесені до Червоної книги України: росичка проміжна, осока тонкокореневищна, осока вілюйська та ситник розчепірений. Джерела Хвощове болото [Архівовано 4 травня 2018 у Wayback Machine.]
Демчинський парк

Демчинський — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення. Об'єкт розташований на території Бердичівського району Житомирської області, село Демчин (Швайківська територіальна громада), залізнична станція Демчин. Площа — 4 га, статус отриманий у 1964 році. Охороняється ділянка дубового насадження віком понад 170 років, повнотою 0,4-0,5, що виконувало функцію захисних лісів навколо залізниці. Насадження високопродуктивне, біологічно здорове. Парк розташований по обидва боки від залізничного полотна станції та використовується як місце відпочинку працівників залізниці та місцевих жителів. У 1968-1969 роках розпочато висадку декоративних дерев та кущів. Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Природно-заповідний фонд Житомирської області: довідник / [О. О. Орлов та ін.] ; за заг. ред. О. О. Орлова ; Житомир. облдержадмін., Житомир. облрада, Департамент екол. та природ. ресурсів Житомир. ОДА. - Житомир; Новоград-Волинський : НОВОград, 2015. - 403, [1] с. : іл., табл. — С. 382 Орлов О.О., Сіренький С.П., Подобайло А.В., Сесін В.А. Заповідна Житомирщина. К. : Фітосоціоцентр. 2001. 196 с.- ISBN 966-7938-50-6 Паспорт Демчинського парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва Парк-скарби Житомирщини: 23 пам’ятки садово-паркового мистецтва Демчинський парк на мапі Природно-заповідний фонд Житомирської області Парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення
Унятицьке водосховище

Унятицьке водосховище — водосховище поблизу села Унятичі Дрогобицького району Львівської області. Водосховище створене на річці Бар (притока Тисмениця — басейн річки Дністер). Його побудували у 1972 році. Тип водосховища — руслове. Регулювання стоку — сезонне. Середня глибина — 5 м, максимальна — 10 м. Довжина берегової лінії — 3,5 км. Найбільша ширина — 1,3 км. Унятицьке водосховище знаходиться на балансі Дрогобицького управління водних ресурсів та використовується для акумуляції повеневих та паводкових вод. На водоймі дозволене спортивно-любительське рибальство. Користувач водойми ЛОТМіР «Лісівник». Посилання Унятицьке водосховище Львівське обласне управління водних ресурсів Водосховища Львівської області, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області.
Стебницьке водосховище

Стебницьке водосховище, більш знане як Доброгостівське водосховище — водосховище поблизу села Доброгостів Дрогобицького району Львівської області. Побудуване у 1966 році. Основним завданням водосховище є сезонне регулювання стоку річки Колодниця. Це здійснено з метою господарсько-питного водопостачання Стебниківського калійного заводу. Після банкрутства хімічного підприємства припинилася його діяльність. Відомча приналежність — ТзОВ «Стебникводоканал». Водосховище використовується для питного водопостачання поруч розташованих населених пунктів: міста Стебник, сіл Колпець, Станиля, вторинних користувачів, в перспективі міста Трускавець. Тип водосховища — руслове. Регулювання стоку — сезонне. Глибина: середня — 4,0 м, максимальна — 7,0 м. Довжина — 0,7 км, ширина — 0,5 км. Посилання Стебниківське водосховище [Архівовано 20 грудня 2016 у Wayback Machine.] Львівське обласне управління водних ресурсів Водосховища Львівської області, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області.
Музей підпільного штабу УПА генерала Романа Шухевича

Музей підпільного штабу УПА генерала Романа Шухевича — музей у селі Грімне Городоцького району Львівської області. Знаходиться в центрі села, поруч із церквою Преображення Господнього. Музей відкрито у жовтні 2007 року. Ініціаторкою створення музею була Дарія Гусяк (позивний «Нюся»), колишня зв'язкова Романа Шухевича. Експозиція музею розташована в одній кімнаті будинку священника, в підвалі якої (площа 4 м2) знаходився підпільний штаб Романа Шухевича у 1946 році. Експозиція музею розподілена на стенди. Цікавими є матеріали, присвячені історії села Грімне та діяльності місцевої сітки ОУН у роки Другої світової війни. Особливий інтерес викликають стенди «Зв'язкові командира», «Родина Шухевичів» та «Роман Шухевич. Збройне підпілля». Також вражають речі, якими користувалася Дарія Гусак та її сестра з метою конспірації, зокрема швейна машинка, настінний годинник, посуд тощо. Під час екскурсії відвідувачам показують зразки зброї та амуніції різних окупантів, якими користувались вояки УПА, фотографії, автентичні листівки-привітання з Різдвом Христовим та іншими святами від вояків УПА ще тих часів. Можна й спуститися у криївку. Як і за часів, коли там перебував Шухевич, у ній є ліжко, друкарська машинка та радіоприймач. Історія Колишня зв'язкова Дарія Гусяк у 2006 році приїхала в Грімне, щоб побувати в місцях своєї бойової молодості, і здивувала селян інформацією, що у селі є криївка. Як виявилось, підпільний штаб розміщувався під підлогою у плебанії — громадській будівлі, де мешкав священник. У 1947 році понад два місяці Шухевич із однопільцями переховувався у ній. Криївка була викопана протягом двох днів, обкладена цеглою. Після сутички з дільничним, який робив перевірку села, упівці покинули плебанію і перебралися до Львова, розповіла зв'язкова Гусяк. Жителі Грімного за кошти місцевої громади відреставрували криївку та плебанію. І вже 2007 року відбулося урочисте відкриття Музею підпільного штабу УПА генерала Романа Шухевича. Примітки Посилання Меморіальний музей підпільного Штабу УПА Генерала Романа Шухевича Підпільний штаб Романа Шухевича увіковічнили музеєм-криївкою [Архівовано 20 грудня 2016 у Wayback Machine.] Селяни в пам'ять про УПА зберегли криївку Романа Шухевича [Архівовано 20 грудня 2016 у Wayback Machine.]