NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Jakciîk, Haivoron

Jakciîk (în ucraineană Жакчик) este o comună în raionul Haivoron, regiunea Kirovohrad, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Jakciîk era vorbitoare de ucraineană (97,3%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,46%). Note
Жакчик

Жакчик (укр. Жакчик) — село в Завальевской поселковой общине Голованевского района Кировоградской области Украины. До 2020 года входило в Гайворонский район Население по переписи 2001 года составляло 407 человек. Почтовый индекс — 26334. Телефонный код — 5254. Код КОАТУУ — 3521181701. Ссылки Жакчик на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Кировоградской области (укр.)
Жакчик

Жа́кчик — село в Заваллівській громаді Голованівського району Кіровоградської області України. Населення становить 407 осіб. Поблизу Жакчика стоянка буго-дністровської культури. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 455 осіб, з яких 198 чоловіків та 257 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 401 особа. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Жакчик [Архівовано 20 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Baptistický kostel (Luck)

Baptistický kostel »Dům evangelia« v Lucku (též Bývalý luterský kostel v Lucku) je novogotický kostel v centru města Lucku; původně luterský, slouží od 90. let 20. století baptistickému sboru. Historie Luterský kostel v Lucku byl vystavěn pro potřeby místních volyňských Němců na pozemku, kde se dříve nacházel římskokatolický kostel vyhořelý roku 1845. Kostel byl vystavěn v letech 1905–1907 podle návrhu architekta Christiana Beutelspachera. Během sovětského režimu byl kostel sekularizován, sloužil mj. oblastnímu archivu. Po pádu komunistického režimu byl kostel předán baptistům; v letech 1991–1994 proběhla jeho kompletní rekonstrukce a 12. června 1994 byl nově posvěcen. Architektura Cihlový kostel je vystavěn v novogotickém slohu. Jedná se o jednolodní stavbu s apsidou a 24 metrů vysokou zvonicí nad hlavním vchodem. V kostele se původně nacházely varhany firmy Rieger, které však byly odstraněny, stejně jako věžní zvon. Odkazy Literatura Костюк М. Євангелічно-лютеранська церква в Луцьку. Луцьк, 2010. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Baptistický kostel na Wikimedia Commons (ukrajinsky) Лютеранська кірха Archivováno 14. 3. 2024 na Wayback Machine.
Drahomanivka, Ternopil Oblast

Drahomanivka (Ukrainian: Драгоманівка) is a village in Kupchyntsi rural hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first settler of the village was Petro Bilyi, who built a house there in 1876, and dug a well and a pond for fish farming. Later, Stefan Harmatii built a house next to his, and then others followed suit. The hamlet was named Mykytsivka (Mykytivka) after the first settler, Bilyi, whose family was called Mykytsi. In 1890, Stefan Harmatii, one of the village's wealthiest landowners, wanted the village to be called Harmatiivka, but the poet and well-known cultural and public figure Pavlo Dumka (who settled in the town in 1895) and the prominent Ukrainian poet Ivan Franko advised the residents to name the settlement Drahomanivka in honor of the great Ukrainian scientist and writer, prominent public figure Mykhailo Drahomanov. This name was formally established after the First World War. After the liquidation of the Kozova Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. References
Драгомановка (село)

Драгомановка (укр. Драгоманівка) — село в Купчинецкой сельской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Козовский район. Код КОАТУУ — 6123085602. Население по переписи 2001 года составляло 58 человек. Географическое положение Село Драгомановка находится на левом берегу реки Стрыпа, выше по течению на расстоянии в 3,5 км расположено село Купчинцы, ниже по течению на расстоянии в 2 км расположено село Богатковцы, на противоположном берегу — село Дворище. Примечания
Dovhove, Velîka Oleksandrivka

Dovhove (în ucraineană Довгове) este un sat în comuna Starosillea din raionul Velîka Oleksandrivka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Dovhove era vorbitoare de ucraineană (97,62%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,38%). Note
Долговое (Херсонская область)

Долговое (укр. Довгове) — село в Великоалександровской поселковой общине Бериславского района Херсонской области Украины. Почтовый индекс — 74116. Телефонный код — 5532. Код КОАТУУ — 6520984303. С конца февраля по октябрь 2022 года село было оккупировано российскими войсками в ходе вторжения России в Украину. Население Население по переписи 2001 года составляло 168 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Местная власть 74100, Херсонская обл., Бериславский р-н, пгт Великая Александровка, ул. Свободы, 161. Примечания Ссылки Долговое на сайте Верховной рады Украины
Довгове (Бериславський район)

До́вгове — село в Україні, у Великоолександрівській селищній громаді Бериславського району Херсонської області. Населення становить 168 осіб. Населення Мовний склад Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Історія 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», увійшло до складу Великоолександрівської селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Великоолександрівського району увійшло до складу Бериславського району. Примітки Посилання Погода в селі Довгове [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.] Джерела Сайт територіальної громади [Архівовано 23 серпня 2021 у Wayback Machine.]
Hnydava

Hnydava (Ukrainian: Гнидава) is a village in the Vyshnivets settlement hromada of the Kremenets Raion of Ternopil Oblast in Ukraine. After the liquidation of the Zbarazh Raion on 19 July 2020, the village became part of the Kremenets Raion. References Bibliography "Hnidawa, wś, pow. krzemieniecki". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 3. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1882. p. 80.
Hnidawa

Hnidawa, (ukr. Гнидава), Gnidawa – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie krzemienieckim. Do 2020 w rejonie zbaraskim. Przypisy Linki zewnętrzne Opis z 1885 Hnidawa, wś, pow. krzemieniecki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. III: Haag – Kępy, Warszawa 1882, s. 80 . Hnidawa na stronie Rady Najwyższej Ukrainy. (ukr.)
Hnîdava, Zbaraj

Hnîdava (în ucraineană Гнидава) este un sat în comuna Kohanivka din raionul Zbaraj, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Hnîdava era vorbitoare de ucraineană (99,52%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Гнидава

Гнидава (укр. Гнидава) — село в Вишневецкой поселковой общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. Основано в 1628 году. До 2020 года входило в Збаражский район. Код КОАТУУ — 6122485102. Географическое положение Село Гнидава находится на безымянном притоке реки Горынь, выше по течению примыкает село Кохановка, ниже по течению на расстоянии в 0,5 км расположено село Чайчинцы. Население Население по переписи 2001 года составляло 414 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Достопримечательности Братская могила советских воинов. Примечания
Гнидава

Гнида́ва —село в Україні, у Вишнівецькій селищній громаді Кременецького району Тернопільської області. Розташоване на півдні району. До 2020 року підпорядковане Коханівській сільській раді. Біля Гнидави до 1970-х був хутір Лозина. Історія Поблизу Гнидави виявлено археологічні пам'ятки празької культури. Перша писемна згадка — 1583 як власність М. Вишневецького. 1703 під назвою Гнидавки — власність князів Острозьких. 1 жовтня 1933 року утворено ґміну Колодне Кременецького повіту і село включено до неї. При церкві святої Покрови (1728; дерев'яна не зберег.) була багата бібліотека стародруків. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області», село увійшло до складу Вишнівецької селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Збаразького району, село увійшло до складу новоутвореного Кременецького району. Населення За даними перепису населення 2001 року, у Гнидаві налічувалося 414 мешканців. Мова Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Пам'ятки На місці знищеної збудована нова церква Покрови Пресвятої Богородиці (1914; мурована), є капличка святої Трійці. Пам'ятники Споруджено пам'ятник полеглим у німецько-радянській війні воїнам-односельцям (1974; скульптор М. Ягода). Відомі люди Народилися Аркадій Шульгай (нар. 1965) —український вчений, доктор медичних наук, професор, проректор з науково-педагогічної роботи Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського. Галерея Примітки Література Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — 696 с. — ISBN 966-528-197-6.
St. George's Cathedral, Kaniv

Dormition St. George's Cathedral (Ukrainian: Успенський собор Святого Георгія) or St. George's Cathedral (Ukrainian: Георгіївський собор) is a church in Kaniv, Ukraine, originally built in the pre-Mongol period, making it the oldest building in Cherkasy Oblast. History An underground monastery may have existed in Kaniv in 1090s. However, the first church of the city, St. George's Cathedral, was built in 1144. The construction was carried out by the order of Vsevolod II during the Kievan Rus' era. It was damaged in 1240 during the Mongol invasion of Kievan Rus'. The cathedral stood partially ruined until its limited restoration in the 16th century when Kaniv was under the Cossack Hetmanate. During the Cossack period, the church was turned into a monastery. The cathedral was burned and damaged during a Crimean Tatar raid on September 4, 1678. St. George's Cathedral was rebuilt in 1805–1810 in a neoclassicist style, incorporating parts of the original building. The cathedral belonged to the Order of Saint Basil until 1833, when it was returned to the Orthodox church. In 1846 it was re-consecrated as the Dormition Cathedral. In 1861, Taras Shevchenko's remains were stored in the cathedral for two days before his re-burial on the Monk's Hill nearby. The Dormition Cathedral was closed in 1935 under the Soviet Union and turned into a storehouse. Restoration works were carried out in 1966–1970, after which the building became a museum of folk art. After the independence of Ukraine, the ownership of the cathedral was transferred to the Ukrainian Orthodox Church of the Moscow Patriarchate. In 2003, the executive committee of the Kaniv City Council allowed UOC-MP to extend the ownership. In 2024, the court ruled that the privatization of the building was illegal, and the cathedral was transferred to the Orthodox Church of Ukraine soon after. Architecture St. George's Cathedral has one dome, three naves, six columns, and three apses. The walls of the Kievan Rus' period are made of brick, but are plastered from both inside and outside. The original cathedral is of the Byzantine type, while later additions introduce neoclassicist elements to the building. Two rectangular sections of the wall are devoid of plaster on the outside to demonstrate the original brick structure, similarly to the walls of the Saint Sophia Cathedral in Kyiv or the Transfiguration Cathedral in Chernihiv. Gallery References
Sobór Zaśnięcia Matki Bożej w Kaniowie

Sobór Zaśnięcia Matki Bożej – prawosławny sobór w Kaniowie, w dekanacie kaniowskim eparchii czerkaskiej Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego. Historia Pierwsza cerkiew Pierwsza cerkiew na miejscu dzisiejszego soboru została poświęcona 9 czerwca 1144 przez księcia Wsiewołoda Swiatosławowicza. Była to kolejna ze znaczących fundacji księcia, obok kijowskiego monasteru św. Cyryla i cerkwi Dwunastu Apostołów w Białogrodzie. W planach fundatora również cerkiew w Kaniowie miała być początkiem monasteru, zorganizowanego na wzór ławry Kijowsko-Pieczerskiej. Rozwój wspólnoty monastycznej zahamował jednak najazd mongolski w 1239, w czasie którego Kaniów został całkowicie zniszczony. Cerkiew św. Jerzego była jedyną ocalałą budowlą w mieście, została jednak poważnie zdewastowana. Odnowienie cerkwi Dopiero w XVI wieku doszło do renowacji cerkwi, zmiany jej wezwania na Zaśnięcia Matki Bożej i odnowienia życia monastycznego skoncentrowanego wokół niej. Finansowymi dobroczyńcami obiektu stali się równocześnie Kozacy zaporoscy. W 1578 miał w niej miejsce uroczysty pogrzeb kozackiego hetmana i hospodara Mołdawii Jana Podkowy. W 1669 na terenie cerkwi składał śluby zakonne późniejszy prawosławny święty i biskup jarosławski i rostowski Dymitr z Rostowa. W XVII wieku wśród wspierających obiekt byli książę Jeremi Wiśniowiecki, Iwan Wyhowski oraz Bohdan Chmielnicki, który oddał pod kontrolę monasteru przeprawę przez Dniepr. Ponowna przebudowa Cerkiew została całkowicie zniszczona w 1678 w czasie ataku tatarskiego na Kaniów, kiedy zamknęli się w niej ostatni obrońcy miasta. Po tym, gdy kolejne szturmy budynku nie przynosiły efektów, napastnicy spalili cerkiew razem ze wszystkimi znajdującymi się w środku osobami. Po odbudowie cerkiew została przekazana unitom. Z inicjatywy właściciela miasta została przebudowana w stylu klasycystycznym, co zatarło jej pierwotny, staroruski styl. W ręce prawosławnych trafiła ponownie w 1833. W 1861 odbyło się w niej nabożeństwo żałobne w intencji Tarasa Szewczenki przed pochówkiem jego ciała na terenie dzisiejszego Narodowego Rezerwatu Szewczenki w Kaniowie. Zamknięcie i reaktywacja Cerkiew była czynna do 1935, kiedy władze stalinowskie zamieniły ją na magazyn soli, świadomie doprowadzając do ruiny oryginalny wystrój wnętrz. W latach 1968–1970 dokonano jednak generalnego remontu obiektu, po czym urządzono w nim muzeum sztuki ludowej. W czasie prac w miarę możliwości przywracano staroruski charakter architektury cerkwi. Zwrot budynku prawosławnym nastąpił jednak dopiero w 1991. Muzeum zostało wówczas przeniesione do sąsiadujących z soborem budynków szkoły bazyliańskiej, wzniesionej w okresie, gdy właścicielami budynku byli unici. Przypisy Bibliografia O.Aleksejczuk, Kijów i okolice, Pascal, Bielsko-Biała, 2006 ISBN 83-7304-546-5
Успенский собор (Канев)

Успенский собор (исторически Георгиевский) — православный храм в Каневе, относящийся к древнерусской архитектуре домонгольского периода. История Собор во имя Святого Георгия был построен в 1144 году князем Всеволодом Ольговичем по типу шестистолпного крестовокупольного одноглавого храма, близкого по стилю киевским Кирилловской церкви и церкви Успения Богородицы Пирогощи. Фасады храма украшены рядом небольших ниш, некогда содержавших фрески. Фресками были украшены и выступающие порталы. На соборе относительно хорошо сохранились все черты древней архитектуры. Помимо основного предназначения храм исторически служил убежищем для горожан при нападениях врагов. При осаде Канева в сентябре 1678 года он был сожжён крымскими татарами и турками, когда в нём заперлись жители города. Долгое время строение стояло в руинах, первые восстановительные работы проведены в екатерининскую эпоху в 1781—1787 годах. Современный облик в стиле классицизма с фронтонами и башнями храм приобрёл при перестройке в 1805—1810 годах. С 1833 года главный престол освящён в честь Успения Пресвятой Богородицы. Ссылки Информация про храм и фотографии (укр.)
Канівський Успенський собор Святого Георгія

Канівський Успенський собор Св. Георгія — собор у місті Канів. Історія Успенський (Юріївський) собор збудований 1144 року князем Всеволодом Ольговичем, тип малого шестистовпного хрестовокупольного одноверхого храму, близького архітектурою до київських церков — Кирилівської і Богородиці Пирогощі. Фасади храму прикрашають ряди малих ніш, колись оздоблених фресками; фресками були прикрашені й уступчасті порталі. Собор порівняно добре зберіг усі риси старої архітектури. У 1185 р. біля стін цього храму готувалася оборона від половців після невдалого походу новгород-сіверського князя Ігоря Святославича. У 1587 р. тут був похований страчений у Львові козацький лідер Іван Підкова. Крім свого основного призначення храм служив сховищем для міщан під час нападів ворогів. У вересні 1678 року кримські татари й турки підпалили собор, у якому зачинилися канівці. Тривалий час будівля стояла зруйнованою. Перші відновлювальні роботи у 1781—1787 роках, а сучасного вигляду йому надали у 1805—1810 роках. З Успенським собором пов'язано й ім'я Тараса Шевченка. 8 (20 травня) 1861 року на пароплаві «Кременчук» останки Кобзаря перевезено з Києва до Канева. Дві доби домовина перебувала в Успенському соборі. Брати Т. Шевченка хотіли поховати Тараса біля стін Успенського собору, але Григорій Честахівський, який супроводжував прах великого поета зумів відстояти виконання останньої волі Тараса. 10 (22 травня), після відслуженої в церкві панахиди, прах віднесли на Чернечу гору. У процесі реставрації собору 1966—1970 років були знайдені староукраїнські елементи. Протягом 1972—1990 рр. у приміщенні собору функціонував Канівський музей народного декоративного мистецтва. Після остаточної реставрації 1993 року собор передали релігійній громаді Української православної церкви (Московського патріархату). У 2003 році виконавчий комітет Канівської міської ради дозволив Українській Православній Церкві Московського Патріархату оформити право власності на собор. Потім УПЦ МП зареєструвала право колективної власності на нього. У 2024 році приватизація пам'ятки рішенням суду визнана незаконною. В серпні 2024 року парафіяни прийняли рішення перейти до Православної церкви України. У лютому 2025 собор увішов до складу Шевченківського національного заповідника. Галерея Див. також Список давньоруських архітектурних споруд домонгольського періоду Література Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3. «Оберіг і надія землі Канівської» [Архівовано 19 квітня 2014 у Wayback Machine.] — Публіцистичний нарис про історію Канівського Свято-Георгіївського (Успенського) собору та Православної Віри на Канівщині Кугно І. І. Канів. Путівник містом та околицями. «Панмедія», Київ, 2006, стор. 8. ISBN 966-8947-00-2 Примітки Посилання У власність держави повернувся стародавній Успенський собор у Каневі
Yastrubove

Yastrubove (Ukrainian: Яструбове) is a village in Kupchyntsi rural hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention of the village was in 1897. After the liquidation of the Kozova Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion Holy Eucharist church (2003, brick, UGCC). References Sources (in Ukrainian) Мельничук Б., Яструбове // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 696. — ISBN 978-966-528-279-2.
Jastrzębowo (Ukraina)

Jastrzębowo (ukr. Яструбове) – wieś w rejonie tarnopolskim obwodu tarnopolskiego, założona w 1890 r. W II Rzeczypospolitej miejscowość była siedzibą gminy wiejskiej Jastrzębowo w powiecie tarnopolskim województwa tarnopolskiego. Wieś liczy 1014 mieszkańców. Przez wieś biegnie droga terytorialna T 2006. Znajduje tu się stacja kolejowa Denysów Kupczyńce, położona na linii Tarnopol – Stryj. Przypisy Linki zewnętrzne Jastrzębowo na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Iastrubove, Kozova

Iastrubove (în ucraineană Яструбове) este o comună în raionul Kozova, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Iastrubove era vorbitoare de ucraineană (99,8%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Ястребово (Тернопольская область)

Ястребово (укр. Яструбове) — село в Купчинецкой сельской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Козовский район. Код КОАТУУ — 6123088501. Население по переписи 2001 года составляло 1014 человек. Географическое положение Село Ястребово находится на левом берегу реки Стрыпа, выше по течению на расстоянии в 1,5 км расположено село Млинцы, ниже по течению примыкает село Купчинцы, на противоположном берегу — село Денисов. Рядом проходят автомобильная дорога Т-2006 и железная дорога, станция Денисов-Купчинке. История 1890 год — дата основания. Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Wyspa (obwód iwanofrankiwski)

Wyspa (ukr. Виспа) – wieś na Ukrainie w rejonie iwanofrankiwskim (do 2020 w rejonie rohatyńskim) obwodu iwanofrankiwskiego. Jest rodową siedzibą rodziny Wyspiańskich herbu Bończa (krewnych m.in. Stanisława Wyspiańskiego). Zamek We wsi znajdował się zamek (obecnie na jego miejscu jest cmentarz), z daleka widać wyraźnie umocnione fortyfikacje starego drewnianego zamku (mury, wieże). Przypisy Bibliografia Wyspa, wś, powiat rohatyński, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XIV: Worowo – Żyżyn, Warszawa 1895, s. 141 . Linki zewnętrzne Mapa
Выспа

Вы́спа (укр. Виспа) — село в Рогатинской городской общине Ивано-Франковского района Ивано-Франковской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 262 человека. Занимает площадь 12,508 км². Почтовый индекс — 77010. Телефонный код — 03435. Персоналии Савчинский, Григорий (1804—1888) — церковный и общественный деятель, священник УГКЦ, писатель. Один из зачинателей стихотворной басни на Галичине. Ссылки Выспа на сайте Верховной рады Украины