NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Baszta Prochowa we Lwowie

Baszta Prochowa (ukr. Порохова вежа) – trzykondygnacyjna budowla z piaskowca, położona po wewnętrznej stronie murów obronnych, stanowiąca część systemu fortyfikacji Lwowa, wzniesiona w latach 1554–1556. Przed wybudowaniem w XVII w. arsenału miejskiego służyła do magazynowania prochu (w czasie wojny), zaś w czasach pokoju przechowywano w niej zboże. Była pokryta słomianym dachem, by w razie wybuchu zgromadzonego w niej prochu nie zostały zniszczone jej grube ściany. Była osiemnastą z kolei basztą miejską z ogólnej liczby 23 baszt utrzymywanych i bronionych przez poszczególne cechy rzemieślników. W 1648 r. mało brakowało aby od kuli wystrzelonej z okna baszty przez mieszczanina Ubaldiniego zginął Bohdan Chmielnicki. W czasie wojny północnej przez pobliską Furtę Bosacką Szwedzi wtargnęli do miasta, do tej pory (od 1353) – niezdobytego przez najeźdźców. W czasach austriackich był tu magazyn mundurów wojskowych. Od XIX w. przed wejściem do baszty stoją dwa marmurowe lwy, od 1959 mieści się w niej Dom Architekta. Przypisy Bibliografia Dariusz Jania: FORTYFIKACJE LWOWA W XVII WIEKU. [dostęp 2013-05-26]. (pol.). Przemysław Włodek, Adam Kulewski: Lwów. Przewodnik.
Пороховая башня (Львов)

Порохова́я Ба́шня — башня постройки 1554—1556 годов, памятник военно-оборонного зодчества эпохи ренессанса. История Входила в систему фортификации города Львов (Речь Посполитая, территория современной Украины) и служила для обороны подступов к городу с северной стороны. Была расположена на оборонном валу за второй линией городских укреплений. Башня использовалась для хранения пороха и боеприпасов, в мирное время использовалась как склад зерна. Построена из нетёсанного камня, полукруглая в плане, трёхэтажная, накрыта островерхой крышей. в плане представляет форму срезанного эллипса. Толщина стен около 2,5 метров. За более чем четыре столетия уровень почвы поднялся вокруг Пороховой башни на полтора-два метра, что скрыло её нижнюю часть. В 1954 году была отреставрирована. В 1959 году вход в башню был украшен фигурами спящих львов, в том же году она была передана под львовский Дом архитектора. Была проведена частичная реконструкция, архитекторы Владимир Блюсюк, Владимир Дорошенко. 13-поверховий гуртожиток Львівської політехніки на 909 місць на нинішній вулиці Академіка Лазаренка (співавтор Мирослав Трач). В советский период была снята штукатурка со стен и открыта первоначальная кладка. Примечания Литература Островский Г. С. Львов. Издание второе, переработанное и дополненное. Ленинград: Искусство, 1975. С.21. Трегубова Т. О., Мих Р. М. Львів: архітектурно-історичний нарис. — Киев: Будівельник, 1989. — 270 с. Ссылки Пороховая башня (укр.). Дата обращения: 5 июня 2007. Архивировано 29 ноября 2012 года. Вид из космоса . Дата обращения: 3 июля 2007. Архивировано 3 июля 2007 года.
Posukhiv

Posukhiv (Ukrainian: Посухів) is a village in Berezhany urban hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention of the village was in 1438. After the liquidation of the Berezhany Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion Two churches of St. Michael (1928, brick, OCU; 2010, brick, UGCC). References Sources (in Ukrainian) Жак О., Кулик Л., Посухів // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 122-123. — ISBN 978-966-528-279-2. "Posuchów, wś, pow. brzeżański". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 8. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1887. p. 852.
Posújiv (Berezhany)

Posújiv (ucraniano: Посу́хів) es un pueblo de Ucrania, constituido administrativamente como una pedanía de la ciudad de Berezhany, en el raión de Ternópil de la óblast de Ternópil.​ En 2001, el pueblo tenía una población de 654 habitantes.​ Se ubica unos 3 km al sur de Berezhany, junto al río Zolota Lipa.​ Historia Antes de la fundación del actual municipio de Berezhany en 2018, el pueblo era sede de un consejo rural en el raión de Berezhany. El consejo rural no tenía pedanías.​ Referencias
Posuchów

Posuchów – wieś na Ukrainie w rejonie tarnopolskim (do 2020 brzeżańskim) należącym do obwodu tarnopolskiego. W 2022 roku miała 590 mieszkańców. W II Rzeczypospolitej miejscowość w powiecie brzeżańskim województwa tarnopolskiego. W marcu 1944 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali 8 Polaków. Przypisy Linki zewnętrzne Posuchów, wś, pow. brzeżański, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VIII: Perepiatycha – Pożajście, Warszawa 1887, s. 852 ., s. 852. Posuchów na stronie Rady Najwyższej Ukrainy.
Posuhiv, Berejanî

Posuhiv (în ucraineană Посухів) este o comună în raionul Berejanî, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Posuhiv era vorbitoare de ucraineană (99,69%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Посухов (Тернопольская область)

Посухов (укр. Посухів) — село в Бережанской городской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. Основано в 1540 году. До 2020 года входило в Бережанский район. Код КОАТУУ — 6120486001. Географическое положение Село Посухов находится на правом берегу реки Золотая Липа, выше по течению на расстоянии в 1,5 км расположен город Бережаны, ниже по течению на расстоянии в 1 км расположено село Новая Гребля, на противоположном берегу — село Потуторы. Население Население по переписи 2001 года составляло 654 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I ст. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Potașnea, Radomîșl

Potașnea (în ucraineană Поташня) este un sat în comuna Koceriv din raionul Radomîșl, regiunea Jîtomîr, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Potașnea era vorbitoare de ucraineană (93,5%), existând în minoritate și vorbitori de romani (4,88%). Note
Поташня (Житомирская область)

Поташня (укр. Поташня) — село в Радомышльской городской общине Житомирского района Житомирской области Украины. До 2020 года входило в Радомышльский район. Код КОАТУУ — 1825084802. Население по переписи 2001 года составляет 123 человека. Почтовый индекс — 12264. Телефонный код — 4132. Занимает площадь 0,549 км². Ссылки Поташня на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Поташня (Житомирський район)

Пота́шня — село в Україні, у Житомирському районі Житомирської області. Входить до складу Радомишльської міської громади. Населення становить 123 осіб (2001). Історія У 1923—54 роках — адміністративний центр Поташнянської сільської ради Радомишльського району. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Див. також Урочище Криниченька (чотири дуби віком 550 р.) Примітки Посилання Погода в селі Поташня [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Potokî, Katerînopil

Potokî (în ucraineană Потоки) este localitatea de reședință a comunei Potokî din raionul Katerînopil, regiunea Cerkasî, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Potokî era vorbitoare de ucraineană (97,56%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,13%). Note
Потоки (Черкасская область)

Пото́ки (укр. Потоки) — село в Катеринопольском районе Черкасской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 328 человек. Почтовый индекс — 20533. Телефонный код — 4742. Местный совет 20533, Черкасская обл., Катеринопольский р-н, c. Потоки Ссылки Потоки на сайте Верховной рады Украины
Потоки (Звенигородський район)

По́токи — село в Україні, у Калинопільській селищній громаді Звенигородського району Черкаської області. Населення становить понад 200 осіб. Інше Село межує з селами Лисича Балка, Надлак та Кобилянка. На території села протікає річка Велика Вись. Посилання Погода в селі Потоки [Архівовано 29 березня 2008 у Wayback Machine.] Література Бурій В. Потоки: штрихи історії / Валерій Бурій // Катеринопільський вісник. — 1997. — 6 серп. — С. 4. Бурій В. Потоки / Валерій Бурій // Авангард (Катеринопіль). — 1984. — 14 лют. Бурій В. Ваше село… (Потоки) / Валерій Бурій // Катеринопільський вісник. — 1996. — 6 трав.
Potochany

Potochany (Ukrainian: Поточани) is a village in Naraiv rural hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention of the village was in 1375. After the liquidation of the Berezhany Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion St. Nicholas church (1902, brick). References Sources (in Ukrainian) Мармач М., Ткач М., Поточани // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 125. — ISBN 978-966-528-279-2. "Potoczany". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 8. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1887. p. 862—863.
Potochany

Potochany (ucraniano: Поточа́ни) es un pueblo de Ucrania, perteneciente al municipio rural de Naráyiv, en el raión de Ternópil de la óblast de Ternópil.​ En 2001, el pueblo tenía una población de 395 habitantes.​ Se ubica unos 2 km al noreste de Rekshyn, separado de dicho pueblo por el río Zolota Lipa.​ Historia Antes de la formación del actual municipio de Naráyiv en 2019, el pueblo era una pedanía del consejo rural de Rekshyn, en el raión de Berezhany.​ Referencias
Potoczany

Potoczany – wieś na Ukrainie w rejonie tarnopolskim (do 2020 brzeżańskim) należącym do obwodu tarnopolskiego. W II Rzeczypospolitej miejscowość w powiecie brzeżańskim województwa tarnopolskiego. W latach 1943–1944 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 6 Polaków. Przypisy Linki zewnętrzne Potoczany, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VIII: Perepiatycha – Pożajście, Warszawa 1887, s. 862 . Potoczany na stronie Rady Najwyższej Ukrainy.
Поточаны

Поточаны (укр. Поточани) — село в Нараевской сельской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Бережанский район. Код КОАТУУ — 6120487007. Население по переписи 2001 года составляло 395 человек. Географическое положение Село Поточаны находится в 1-м км от левого берега реки Золотая Липа, выше по течению на расстоянии в 2,5 км расположено село Дунаев, ниже по течению на расстоянии в 4,5 км расположено село Бище, на противоположном берегу — село Рекшин. История 1375 год — дата основания. Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Поточани

Поточа́ни — село в Україні, у Нараївській сільській громаді Тернопільського району Тернопільської області. Розташоване на річці Золота Липа, на заході району. До 5 квітня 2019 року підпорядковане Рекшинській сільській раді. Населення — 349 осіб (2007). Дворів — 136. Географія Клімат Для села характерний помірно континентальний клімат. Поточани розташовані у «холодному Поділлі» — найхолоднішому регіоні Тернопільської області. Історія Перша писемна згадка — 13 грудня 1357 р. У 1375 році шляхтич з Сілезії Миколай Авданець отримав від князя Владислава Опольського село Поточани. 22 липня 1423 року львівський латинський архієпископ Ян Жешовський виміняв у шляхтича Якуша з Поточан село взамін за Явче. У податковому реєстрі 1515 року в селі документується 4 лани (близько 100 га) оброблюваної землі. 1626 року внаслідок нападу татар село було зруйноване на 67 %. Діяли «Просвіта» та інші товариства, кооператива. З 1 серпня 1934 року відповідно до закону про самоврядування (23 березня 1933 року) увійшло до складу сільської гміни Біще. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Нараївської сільської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бережанського району, село увійшло до складу Тернопільського району. Політика Парламентські вибори, 2019 На позачергових парламентських виборах 2019 року у селі функціонувала окрема виборча дільниця № 610041, розташована у приміщенні школи. Результати зареєстровано 200 виборців, явка 56,50%, найбільше голосів віддано за Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина» — 26,85%, за «Слугу народу» — 21,30%, за Радикальну партію Олега Ляшка — 12,96%. В одномандатному окрузі найбільше голосів отримав Іван Чайківський (Слуга народу) — 50,46%, за Володимира Кісілевича (Слуга народу) — 19,27%, за Тараса Юрика (Європейська Солідарність) і Петра Репелу (Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина») — по 9,17%. Пам'ятки Церква Перенесення мощей святого Миколая (1902, кам'яна), Пам'ятник Т. Г. Шевченку (відновлено 1990), Встановлено пам'ятний хрест на честь скасування панщини (відновлено 1990). Насипана символічна могила жертвам сталінізму. Соціальна сфера Працюють загальноосвітня школа 1-2 ступенів, клуб, бібліотека, ФАП, торгові заклади. Зауваги Галерея Примітки Література Мармач М., Ткач М. Поточани // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 125. — ISBN 978-966-528-279-2. Заяць Б., Пришляк В., Федечко М. Поточани // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 1 : А — Й. — С. 423—424. — ISBN 978-966-457-228-3. Potoczany // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1887. — Т. VIII. — S. 862. (пол.) — S. 862—863. (пол.) Посилання Поточани на сайті «Замки та храми України» [Архівовано 23 вересня 2015 у Wayback Machine.].
Potutory

Potutory (Ukrainian: Потутори) is a village in Berezhany urban hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention of the village was in 1453. After the liquidation of the Berezhany Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion St. Nicholas church (1902, brick). References Sources (in Ukrainian) Бариш Я., Мордованець В., Потутори // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 125–126. — ISBN 978-966-528-279-2. "Potutory". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 8. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1887. p. 877-878.
Potútory

Potútory (ucraniano: Поту́тори) es un pueblo de Ucrania, constituido administrativamente como una pedanía de la ciudad de Berezhany, en el raión de Ternópil de la óblast de Ternópil.​ En 2001, el pueblo tenía una población de 604 habitantes.​ Se ubica unos 5 km al sureste de Berezhany, entre el río Zolota Lipa y la carretera T2004 que lleva a Pidhaitsi.​ Historia Antes de la fundación del actual municipio de Berezhany en 2018, el pueblo era sede de un consejo rural en el raión de Berezhany. El consejo rural no tenía pedanías.​ Referencias
Potutory

Potutory – wieś w rejonie tarnopolskim (do 2020 brzeżańskim) obwodu tarnopolskiego. Znajduje tu się stacja kolejowa Potutory, położona na linii Tarnopol – Stryj. Historia Założona w 1453. W II Rzeczypospolitej miejscowość była siedzibą gminy wiejskiej Potutory w powiecie brzeżańskim województwa tarnopolskiego i węzłową stacją kolejową (linia Lwów – Brzeżany – Podhajce i linia Tarnopol – Chodorów – Stryj – Zakarpacie). W marcu 1944 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 6 Polaków. W Potutorach urodził się Karol Zaprutkiewicz (1892–1940), major piechoty Wojska Polskiego. Przypisy Linki zewnętrzne Potutory, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VIII: Perepiatycha – Pożajście, Warszawa 1887, s. 877 ., s. 877-878. Potutory na stronie Rady Najwyższej Ukrainy Dworzec kolejowy w Potutorach w bibliotece Polona
Potutorî, Berejanî

Potutorî (în ucraineană Потутори) este o comună în raionul Berejanî, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Potutorî era vorbitoare de ucraineană (99,67%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Потуторы

Потуторы (укр. Потутори) — село в Бережанской городской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. Основано в 1453 году. До 2020 года входило в Бережанский район. Код КОАТУУ — 6120486401. Географическое положение Село Потуторы находится на левом берегу реки Золотая Липа в месте впадения в неё реки Ценюв, выше по течению на расстоянии в 2,5 км расположен город Бережаны, ниже по течению на расстоянии в 2 км расположено село Рыбники, на противоположном берегу — село Посухов. Через село проходит автомобильная дорога Т-2004 и железная дорога, станция Потуторы в 2-х км. Население Население по переписи 2001 года составляло 604 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Примечания
Potschajna

Die Potschajna (ukrainisch Почайна, russisch Почайна/Potschaina; altostslawisch: Wasser, Feuchtigkeit) war ein 8 km langer rechter Nebenfluss (nach einigen wenigen Quellen auch ein rechter Nebenarm) des Dnepr, der im Bereich des heutigen Kiewer Rajons Obolon entsprang und im Süden Podils in den Dnepr mündete. Er ging im 18. und 19. Jahrhundert im Gefolge von Flusslaufänderungen und Kanalarbeiten zwecks Verbesserung der Schiffbarkeit des Dneprs in selbigem auf. Obwohl die Potschajna seit mehr als einem Jahrhundert aus dem Kiewer Stadtbild verschwunden ist, war sie doch als schiffbarer Fluss, in dem nach mehrheitlicher Expertenmeinung Fürst Wladimir I. im Jahr 988 nach seiner eigenen Taufe im Jahr zuvor durch großfürstliches Dekret seine Untertanen zum Empfang der Taufe und Übergang zum christlichen Glauben anhielt, über mehr als tausend Jahre mit wichtigen geschichtlichen Ereignissen in der Kiewer Rus und deren Nachfolgestaaten verbunden. Ein Nebental ist Babyn Jar, in dem ab Ende September 1941 über 33 000 ukrainische Juden ermordet wurden. Namensspuren Die Potschajna war Namensgeberin des westukrainischen Potschajiw in der Oblast Ternopil, welches von im Gefolge des Mongolensturmes 1237–1240 in Richtung Westen fliehenden Mönchen gegründet wurde, deren geplündertes Kloster sich am Ufer der Kiewer Potschajna befunden hatte. Ebenso verdankt die Nikolaj-Nabereschnyj-Kirche (ukrainisch Церква Миколи Набережного, russisch Це́рковь Нико́лая На́бережного) in der Skoworodystraße 12 ihren Namenszusatz („am Ufer“) der ehemaligen Lage an der Potschajna im Bereich ihrer Mündung in den Dnepr. Außerdem erinnert die Pochajnynska Straße (ukrainisch Почайнинська вулиця) in Podil namentlich an die einstige Lage des „heiligen“ Flüsschens. Einzelnachweise Weblinks Der Fluss Potschajna in Kiew (Река Почайна в Киеве) – Artikel in russischer Sprache auf www.kievtown.net Artikel Почайна (Potschajna-Fluss) von Dimitri Lawrow in russischer Sprache auf www.interesniy.kiev.ua
Potsjajna (rivier)

De Potsjajna (Oekraïens: Почайна) was een 8 km lange zijrivier van de Dnjepr, die zijn oorsprong vond in het gebied van het huidige Kiev en in het zuiden van Podil de Dnjepr in stroomde. Als gevolg van veranderingen in de rivierbedding en om de bevaarbaarheid van de Dnjepr te verbeteren, werd de Potsjajna in de 18e en 19e eeuw samengevoegd met de Dnjepr. Volgens de overlevering stuurde prins Vladimir I, die zich in 988 had laten dopen, zijn onderdanen naar de Potsjajna om de doop en de overgang naar het christelijke geloof te ontvangen. Dit betekende de kerstening van het Kievse Rijk. Een zijdal van de Potsjajna is Babyn Jar (Бабин Яр), waar eind september 1941 een bloedbad afspeelde en tienduizenden Oekraïense Joden de dood vonden. Galerij
Pravda, Bârzula

Pravda (în ucraineană Правда) este un sat în comuna Slobidka din raionul Bârzula, regiunea Odesa, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Pravda era vorbitoare de ucraineană (96,67%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,11%) și română (1,11%). Note
Правда (Одесская область)

Правда (укр. Правда) — село, относится к Кодымскому району Одесской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 90 человек. Почтовый индекс — 66050. Телефонный код — 4867. Занимает площадь 0,3 км². Код КОАТУУ — 5122555502. Местный совет 66050, Одесская обл., Кодымский р-н, пгт Слободка Ссылки Правда на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Правда (Подільський район)

Пра́вда — село Слобідської селищної громади у Подільському районі Одеської області, Україна. Населення становить 90 осіб. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 138 осіб, з яких 59 чоловіків та 79 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 90 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки
Staatliche Technische Universität des Rajon Pryasowske

Die Staatliche Technische Universität des Rajon Pryasowske ist eine ukrainische Universität in Mariupol. Es ist eine der ältesten Universitäten in der Oblast Donezk. Geschichte 1941 befand sich in dem Gebäude das provisorische jüdische Ghetto, bevor die Juden im Oktober 1941 in Berdjansk, im Osten der Stadt, erschossen wurden (Gedenkstätte „Menora“). Gebäude Das 1910 nach Entwürfen des Architekten Wiktor Nilsen als Schule der Eparchie errichtete Gebäude steht unter Denkmalschutz. Heute befinden sich im Gebäude die Verwaltungsbüros der Universität. Fakultäten Die Universität verfügt über folgende Fakultäten: Fakultät der Ökonomie Fakultät für Energiewirtschaft Fakultät für Metallurgie Fakultät für Sozial- und Geisteswissenschaften Fakultät für Ingenieurwissenschaften und Sprachausbildung Fakultät für Informationstechnologie Fakultät für Maschinenbau und Schweißwesen Fakultät für Verkehrstechnik Bekannte Absolventen Wladimir Boiko, Vorstandsvorsitzender, Generaldirektor der Aktiengesellschaft Ilyich Iron & Steel Works Serhij Taruta (* 1955), Unternehmer, Politiker, Mäzen und Sportfunktionär Ihor Juschko, Finanzminister der Ukraine (2001). Siehe auch Liste beschädigter und zerstörter Kulturstätten in der Ukraine infolge des russischen Angriffskrieges seit 2022 Weblinks Offizielle Seite (ukrainisch, englisch) Einzelnachweise
Université technique d'État de l'Azov

L'université technique d'État de l'Azov de Marioupol (en ukrainien : Приазовський державний технічний університет), est un établissement d'enseignement supérieur fondée en 1929. Historique Les premiers bâtiments datent de 1910 par l'architecte Victor Nilsen, c'était une école diocésaine. L'université compte actuellement douze bâtiments. Enseignement Elle compte cinq instituts, dix facultés ayant quarante deux départements, quatre collèges. Références Lien externe Portail des universités Portail de l’Ukraine