NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Гвізд

Гвізд — село в Україні, у Надвірнянській міській громаді Надвірнянського району Івано-Франківської області. Населення налічувало 4 тисячі осіб у 2024 році. Загальні дані Віддаль до районного центру — 7 км, до залізничної станції Тарновиця — 4 км. Село лежить на річці Лукавці. Через Гвізд проходить автомагістраль Надвірна⁣ — ⁣Івано-Франківськ. Сільраді підпорядковано село Млини. У селі є загальноосвітня школа I–III ступенів, дитячий садок «Малинка», фельдшерсько-акушерський пункт, будинок культури, бібліотека, відділення зв'язку та ощадкаса. В селі проводиться газифікація, яка станом на 2010 ще не завершена. На території села діють греко-католицькі церкви Успіння Пресвятої Богородиці (о. Іван Гедзик), святого Миколая (о. Микола Гаврилюк) та православна церква Архистратига Михаїла (о. Любомир Траско).Також греко-католицька церква Преображення Господнього (о. Іван Гедзик) була добудована і функціонує з 2012 року.[джерело?] Перша письмова згадка про село належить до другої половини XVIII століття.[джерело?] Походження назви Є кілька версій відносно походження назви села. Одна з них припускає, що «Гвізд» походить від ранішого «Хвіст», і пов'язує назву з розташуванням села: воно тягнеться у вигляді «хвоста». Інша версія, що в селі було багато майстрів, які вміли будувати будівлі без гвіздків. До сьогоднішніх днів збереглися пам'ятки вправності цих майстрів — це дві греко-католицькі церкви. Тому до Гвозда їхали люди, щоб замовити майстрів-будівельників. Старожили кажуть, що в селі жив коваль, який мав золоті руки і виконував весь необхідний інвентар для господарства в тому числі і цвяхи (гвіздці). Люди з навколишніх сіл їхали купувати цвяхи і при цьому казали, що їдуть до Гвозда. Є ще така думка, що походить назва села від старопольського слова gwozd, що означає «ліс». Ця версія має реальне підґрунтя, оскільки, територія села з усіх сторін оточена лісом. Історія Географічний словник Королівства Польського (том III за 1882 рік) подає інформацію, що в селі були варильні солі, на 1798 рік занедбані (запущені, не дійсні). Власником більшої частини села був Влодзімеж Вільчинський (Włodzimierz Wilczyński). За даними облуправління МГБ у 1949 р. в Солотвинському районі підпілля ОУН найактивнішим було в селах Гвізд, Манява і Кричка. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Церква Успіння Пресвятої Богородиці Церква Успіння Пресвятої Богородиці — дерев'яна гуцульська церква, датована 1739 роком, пам'ятка архітектури Української РСР (№ 1186). Належить парафії УГКЦ. Церква хрестоподібна в плані, однобанна з квадратним зрубом нави, реставрована у 2017 році (перекрита гонтом). Докладніше: Церква Успіння Пресвятої Богородиці (Гвізд) Видатні особистості У селі народилась і проживає українська письменниця, лауреат премії імені В. Стефаника Марія Дзюба. Галерея Примітки Джерела Гвізд на сайті Надвірнянської райради Hwozd, pow. nadwórniański // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1882. — Т. III. — S. 240. (пол.)
Hektarî, Horohiv

Hektarî (în ucraineană Гектари) este un sat în comuna Piskî din raionul Horohiv, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Hektarî era vorbitoare de ucraineană (99,59%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Гектары

Гектары (укр. Гектари) — село в Берестечковской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Гороховский район. Код КОАТУУ — 0720885805. Население по переписи 2001 года составляет 245 человек. Почтовый индекс — 45765. Телефонный код — 3379. Занимает площадь 6,33 км². Ссылки Гектары на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Гектари

Гекта́ри — село в Україні, у Берестечківській громаді Луцького району Волинської області. Населення становить 245 осіб. Географія Село розташоване на правому березі річки Стир. На початку ХХ ст. на території села був великий лісовий масив, який зараз частково зрубаний. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», село увійшло у склад Берестечківської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Горохівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 246 осіб, з яких 109 чоловіків та 137 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 245 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Гектари [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Гектова балка

Гектова балка — ботанический заказник местного значения. Статус заказника присвоен решением областного совета народных депутатов от 25 марта 1995 года. Площадь — 40 га. Флористический состав насчитывает более 297 видов, 7 из которых занесены в Красную книгу Украины. Дрок донской, произрастающий на территории заказника кроме того занесён в Европейский Красный список. Расположение Находится в Покровском районе Донецкой области в трёх километрах к западу от села Никаноровка. Расположен около водораздела рек Казённый Торец и Самара, в бассейне Казённого Торца, на западных отрогах Донецкого кряжа. В 1977 году производилось геоботаническое районирование Украины, согласно которому территория заказника была отнесена к Славянско-Артёмовскому району Донецкого геоботанического округа луговых и разнотравно-типчаково-ковыльных и петрофитных степей, растительности каменистых обнажении и широколиственных лесов Приазовско-Черноморской степной подпровинции Причерноморской (Понтической) степной провинции Европейско-Азиатской степной области. По флористическому районированию О. Н. Дубовик, составленном в 1970 году, Гектова балка принадлежит Донецкому флористическому историко-географическом району, связанному с Донецким кряжем. По флористическому районированию Бурды, составленном в 1991 году, Гектова балка принадлежит Торецко-Луганскому подрайону Донецкого района Донецкого округа Восточнопричерноморской подпровинции, Причерноморско-Донской провинции Паннонско-Причерноморско-Прикаспийской области. Почва Большей частью в балке почва в балке — чернозём обыкновенный, среднегумусированный слабоэродированный. Встречаются выходы песчаников и фрагменты солончаков на склонах балок южной экспозиции. Флора Флористический список балки состоит более чем из 297 видов, с преобладанием семейств астроцветных, крестоцветных, бобовых, гвоздичных, розовых, губоцветных, злаковых и норичниковых. 19 % видов редко или спорадически встречающиеся в регионе, среди которых эндемичные или реликтовые растения. В заказнике произрастает 11 охраняемых видов (брандушка разноцветная, дрок донской, оносма донская, прострел чернеющий, ластовенъ промежуточный, горицвет волжский и другие). 7 видов занесены в Красную книгу Украины, 1 вид (дрок донской) — в список охраняемых видов мира, 1 вид (ластовень промежуточный) — в список охраняемых видов Европы; 3 вида охраняются решением Донецкого областного исполкома. 4 растительных сообщества занесены Зелёную книгу Украины. Библиография Заказники місцевого значення: Азовська дача; Артемівські садово-дендрологічні насадження; Балка Водяна; Балка Грузька; Балка Орлинська; Балка Північна; Бесташ; Болото Мартиненкове; Верхньосамарський; Гектова балка; Заплава — 1; Знаменська балка [ та ін. ] // Донбасс заповідний: Наук.-інформац. довідник-атлас. 2003. 159 с.: іл. — С. 65-105. Примечания Ссылки Гектова балка (рус.).
Гектова балка

Ге́ктова ба́лка — ботанічний заказник місцевого значення. Статус заказника присвоєно рішенням обласної ради народних депутатів від 25 березня 1995 року. Площа — 40 га. Флористичний склад налічує понад 297 видів, 7 із яких занесені до Червоної книги України. Дрік донський, що росте на території заказника, крім того занесений до Європейського Червоного списку. Розташування Розташований у Добропільському районі Донецької області за три кілометри на захід від села Никанорівка. Розташований близько вододілу річок Казенний Торець і Самара, в басейні Казенного Торця, на західних острогах Донецького кряжа. У 1977 році проводилося геоботанічне районування України, згідно з яким територія заказника була віднесена до Слов'янсько-Артемовському району Донецького геоботанічного округу лугових і різнотравно-типчаково-ковилових і петрофітних степів, рослинності кам'янистих оголень і широколистяних лісів Приазовсько-Чорноморської степової підпровінції Причорноморської (Понтичної) степової провінції Європейсько-Азійської степової області. За флористичним районуванням О. Дубовика, складеному в 1970 році, Гектова балка належить Донецькому флористичному історико-географічному району, пов'язаному з Донецьким кряжем. За флористичним районуванням Бурди, складеному в 1991 році, Гектова балка належить Торецько-Луганському підрайону Донецького району Донецької округи Східнопричерноморської підпровінції, Причорноморсько-Донської провінції Паннонської-Причорноморсько-Прикаспійської області. Ґрунт Здебільшого ґрунт у балці — чорнозем звичайний, средньогумусований слабо еродований. Трапляються виходи пісковиків і фрагменти солончаків на схилах балок південної експозиції. Флора Флористичний список балки складається з понад видів, із переважанням родин айстроцвітих, хрестоцвітих, бобових, гвоздикових, розових, губоцвітих, злакових та ранникових . 19% видів рідко або спорадично зустрічаються в регіоні, серед яких ендемічні або реліктові рослини. У заказнику росте 11 видів, що охороняються: (брандушка різнобарвна, півонія тонколистна (воронець), дрік донський, оносма донська, простріл чорніючий, ластовень проміжний, горицвіт волзький тощо). 7 видів занесені до Червоної книги України, 1 вид (дрік донський) — до списку охоронюваних видів світу, 1 вид (ластовень проміжний) — до списку охоронюваних видів Європи; 3 види охороняються рішенням Донецького обласного виконкому. 4 рослинних угруповання занесені до Зеленої книги України. Галерея Бібліографія Заказники місцевого значення: Азовська дача; Артемівські садово-дендрологічні насадження; Балка Водяна; Балка Грузька; Балка Орлинська; Балка Північна; Бесташ; Болото Мартиненкове; Верхньосамарський; Гектова балка; Заплава — 1; Знаменська балка та ін. // Донбас заповідний: Наук.-інформац. довідник-атлас. 2003. 159 с.: іл. — С.65-105. Донбас заповідний. Науково-інформаційний довідник-атлас / за заг. ред. С.С. Куруленка, С.В. Третьякова. Видання друге, перероблене та доповнене. – Донецьк, Донецька філія Державного екологічного інституту Мінприроди України, 2008. – 168 с. Химченко В.А.Заповедными тропами Донетчины. Фотоальбом-путеводитель. - Донецк: "Донбасс", 2012. - 168 с. Посилання Гектова балка
Генічеське озеро

Гені́чеське о́зеро — солоне озеро у Генічеському районі Херсонської області. Генічеське озеро розташоване на півострові Семенівський Кут в межах Арабатської стрілки. Улоговина озера займає колишню затоку Сиваша і лежить нижче його рівня. Довжина озера — 4,5 км, ширина — до 2,9 км, площа — 9,2 км², глибина — до 0,5—0,6 м. Береги високі (до 7 м), глинисті. Генічеське озеро живиться за рахунок вод Сиваша, з яким сполучено каналом. Солоність — до 150 г/л. На дні озера — темно-сірий мул, перекритий шаром самосадної солі (щорічно добувають до 12 тис. т кухонної солі). Рекреація Крім промислових цілей, озеро використовується в цілях рекреації. Дно озера вкрите брудом (темно-сірий мул покритий шаром самосадної солі). У перспективі соляний промисел озера може стати об'єктом зеленого туризму. Соляний промисел Озеро є сировинною базою соляної промисловості: у східній частині водного дзеркала озера розташований соляний промисел. Видобуток солі ведеться суб'єктами господарювання ДП Генічеський солезавод і МПКП «Інтер-Південь». В дореволюційні часи на озері були добре обладнані промисли. Раніше на озері глауберову сіль добували саме в зимовий час — виморожуванням. До кінця ХІХ століття видобуток солі помітно падає. Максимальна цифра її річного видобутку досягала 80 тис. т на рік. За даними на 1885 рік на Генічеській ділянці видобуто 60 тис. т солі, 1887 року — 38.400 тис. т. На початку 21 століття на солезаводі видобувалося 20-25 тис. т солі (в т.ч. 16 тис. т — технічної). Галерея Див. також Мінеральне озеро Гірке озеро Гіперсолоне озеро Перекопська група солоних озер Примітки Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К. : «Українська Радянська Енциклопедія» імені М. П. Бажана, 1989. — Т. 1 : А — Ж. — 416 с. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-005-0. Посилання Озеро між двома Кутами: там, де сонце під ногами [Архівовано 3 вересня 2018 у Wayback Machine.] / Укрінформ, 14.08.2017
Henivka, Pervomaisk

Henivka (în ucraineană Генівка) este un sat în comuna Romanova Balka din raionul Pervomaisk, regiunea Mîkolaiiv, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Henivka era vorbitoare de ucraineană (86,26%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (7,25%), armeană (4,2%) și română (2,29%). Note
Геновка

Геновка (укр. Генівка) — село в Первомайском районе Николаевской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 262 человек. Почтовый индекс — 55271. Телефонный код — 5161. Местный совет 55270, Николаевская обл., Первомайский р-н, с. Романова Балка Ссылки Учётная карточка населённого пункта — Геновка на сайте Верховной рады (укр.) Примечания
Генівка

Ге́нівка — село в Україні, у Мигіївській сільській громаді Первомайського району Миколаївської області. Населення становить 262 особи. Історія Раніше у цьому селі проживали декілька сімей. Одного дня шляхтича на ім'я Генадій зацікавило село, і він скупив 30000 сотиків землі та створив тут свій хутір. Звідси й пішла назва села — Генівка. З фронтів Другої світової війни не повернулось 53 мешканці Генівки. 12 жителів села загинуло під час окупації та бойових дій. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Пам'ятки Недалеко від села Геніка розташовані ракетні шахти На Генівському кладовищі розташована Братська могила радянських солдатів (1944) Примітки Посилання Погода в селі Генівка [Архівовано 21 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Heorhiivka, Verhnii Rohaciîk

Heorhiivka (în ucraineană Георгіївка) este un sat în comuna Berejanka din raionul Verhnii Rohaciîk, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Heorhiivka era vorbitoare de ucraineană (85,16%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (14,84%). Note
Георгиевка (Херсонская область)

Гео́ргиевка (укр. Георгіївка) — село в Верхнерогачикской поселковой общине Каховского района Херсонской области Украины. Находится на правом берегу реки Рогачик. Население по переписи 2001 года составляло 155 человек. Почтовый индекс — 74422. Телефонный код — 5545. Код КОАТУУ — 6521580602. Местный совет 74420, Херсонская обл., Верхнерогачикский р-н, с. Бережанка, ул. Ленина, 34а Ссылки Георгиевка на сайте Верховной рады Украины Примечания
Георгіївка (Каховський район)

Гео́ргіївка (перша назва — Ґеорґсталь, Ґроссфюрстенланд, № 1) — село в Україні, у Верхньорогачицькій селищній громаді Каховського району Херсонської області. Населення становить 70 осіб. Розташоване на правому березі р. Рогачик. Фельдшерсько-акушерський пункт. Історія 7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 176 осіб, з яких 87 чоловіків та 89 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 155 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Георгіївка [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.] Джерела Верхньорогачицька селищна ОТГ [Архівовано 9 жовтня 2021 у Wayback Machine.]
Herbina, Bârzula

Herbina (în ucraineană Гербине, transliterat: Herbîne) este un sat în comuna Pesceana din raionul Bârzula, regiunea Odesa, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Herbina era vorbitoare de ucraineană (96,48%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,22%). Note
Гербино

Ге́рбино (укр. Гербине) — село, относится к Балтскому району Одесской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 540 человек. Почтовый индекс — 66111. Телефонный код — (4866). Занимает площадь 1,59 км². Код КОАТУУ — 5120681501. Местный совет 66111, Одесская обл., Балтский р-н, с. Гербино Ссылки Гербино на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Гербине

Ге́рбине — село Піщанської сільської громади у Подільському районі Одеської області України. На півдні межує з селом Піщана. Історія Названо по імені першого поселенця по імені Герба, що займався випасом овець, збереглися метричні книги Гербіне з 1755 року. В 1837 село віддано у відомство воєнних поселень, в 1845 населення було переселено всіх жителів у село Піщану, а в 1864 було дозволено повертатися. За адміністративними поділами — з 16 сторіччя Брацлавський повіт, з 19 сторіччя Балтський повіт, 20 сторіччя Балтський район. Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 19 жителів села. Входило до складу Піщанської сільської ради. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області», увійшло до складу Піщанської сільської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Балтського району, село увійшло до складу новоутвореного Подільського району. Населення Згідно з переписом 1989 року населення села становило 706 осіб, з яких 312 чоловіків та 394 жінки. За переписом населення 2001 року в селі мешкало 540 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Визначні пам'ятки Біля села виявлені поселення епохи бронзи, знайдений бронзовий кімерійський меч. Церква Покрови — храм засновано у 1752 (було передано Євангеліє з дарчим написом 1752 для цієї церкви). Церква існувала до 1847, коли споруду розібрали, майно передали до церкви села Піщани. Нова церква Покрови збудована в 1875 — дерев'яна на кам'яному фундаменті. 31 серпня 2006 було зареєстровано релігійну громаду (парафію) «Покрив Божої Матері» Української греко-католицької церкви. Відомі люди Дончук Галина Олександрівна — депутат Верховної Ради УРСР 8-10-го скликання. Лукомська Наталія Іванівна — бригадир городньої бригади колгоспу імені Калініна Котовського району Одеської області. Депутат Верховної Ради УРСР 9-го скликання. Підгородинський Прокіп Михайлович (1796—1883) — український і російський співак. Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Одеська область) Примітки Джерела Сайт Верховної Ради України Сайт Центральної виборчої комісії [Архівовано 3 грудня 2010 у Wayback Machine.] Карта України [Архівовано 15 лютого 2016 у Wayback Machine.] Неофіційний сайт міста Балти [Архівовано 12 березня 2016 у Wayback Machine.] Метричні книги (англ.) [Архівовано 12 лютого 2019 у Wayback Machine.] Храми поділля [Архівовано 20 березня 2016 у Wayback Machine.]
Hermakivka

Hermakivka (Ukrainian: Гермаківка) is a village in Ivane-Puste rural hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention dates from 1641. After the liquidation of the Borshchiv Raion on 19 July 2020, the village became part of the Chortkiv Raion. Religion two churches of the Assumption (1815, OCU; 1905, rebuilt from a Roman Catholic church in 2009; UGCC). References Sources (in Ukrainian) Боєчко В., Мельничук Б., Уніят, В., Гермаківка // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2004, V. 1: А—Й, S. 305. — ISBN 966-528-197-6. "Germakówka". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 2. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1881. p. 537-538.
Germakówka

Germakówka (ukr. Гермаківка) – wieś w rejonie czortkowskim obwodu tarnopolskiego. W II Rzeczypospolitej miejscowość była siedzibą gminy wiejskiej Germakówka w powiecie borszczowskim województwa tarnopolskiego. Wieś liczy 1371 mieszkańców. Mieszkańcy obrządku rzymskokatolickiego należeli do parafii w Krzywaczu. W 1907 r. przy wsparciu finansowym hr. Michała Baworowskiego (1860-1933) wzniesiono we wsi kościół filialny pw. św. Michała. W 1936 utworzono też ochronkę sióstr służebniczek starowiejskich. W latach 1922–1923 w Germakówce stacjonował 22 Batalion Straży Granicznej. W latach 1941–1945 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj ok. 100 Polaków i 4 Ukraińców, grabiąc i paląc większość polskich gospodarstw. Z kolei Ukraińska Policja Pomocnicza w 1943 zamordowała 90 miejscowych Żydów. W czasie okupacji niemieckiej mieszkające tutaj polskie małżeństwo Hegerów ukrywało Żydów. W 1994 roku Instytut Jad Waszem uhonorował za to Adama Hegera i Marię Heger tytułami Sprawiedliwych wśród Narodów Świata. Z Germakówki pochodzi Stanisław Leszczyński (ur. w 1927), autor wspomnień wojennych, opracowanych i wydanych przez rzeszowski oddział Instytutu Pamięci Narodowej - "Uwikłanie. Wspomnienia z Podola 1939-1945" ISBN 978-83-7629-921-1. Przypisy Linki zewnętrzne Germakówka na stronie Rady Najwyższej Ukrainy Germakówka, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. II: Derenek – Gżack, Warszawa 1881, s. 537 ., s. 537-538.
Hermakivka, Borșciv

Hermakivka (în ucraineană Гермаківка) este o comună în raionul Borșciv, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Hermakivka era vorbitoare de ucraineană (99,62%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Гермаковка

Гермаковка (укр. Гермаківка) — село в Иване-Пустенской сельской общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Первое упоминание о селе датируется 1641 годом. До 2020 года входило в Борщёвский район. Код КОАТУУ — 6120882101. Географическое положение Село Гермаковка находится в 2-х км от правого берега реки Збруч, выше по течению на расстоянии в 2 км расположено село Нивра, ниже по течению на расстоянии в 4 км расположено село Залесье. По селу протекает пересыхающий ручей с запрудой. Рядом проходят автомобильная дорога Т-2002 и железная дорога, станция Гермаковка. Население Население по переписи 2001 года составляло 1854 человека. По состоянию на 1 июня 2025 года составляло 1371 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Дом культуры. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Hercena (stanice metra v Kyjevě)

Hercena (ukrajinsky Герцена, Hercena) , někdy také Zahorivska je stanice kyjevského metra, která zatím není otevřená a nachází se na Syrecko-Pečerské lince mezi stanicemi Lukjanivska a Dorohožyči. Historie Stanice se začala stavět v 90. letech a měla obsluhovat motocyklový závod Dnepr a Vyšší stranickou školu (nyní Vzdělávací a vědecký institut mezinárodních vztahů Kyjevské národní univerzity). Stanice je nyní provozována jako technická stanice. Výstavba se ale zastavila z důvodu nedostatku financí a už se nikdy nerozjela. Stanice by mohla být uvedena pokud v čtvrti bude velká dopravní poptávka, kterou pozemní doprava nebude zvládat. Charakteristika Stanice bude trojlodní. Na konci stanice se budou nacházet eskalátory vedoucí k východům na ulici Jurije Illjenka a ulice Hercena. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Герцена na ukrajinské Wikipedii. Související články Metro v Kyjevě Syrecko-Pečerska (linka metra v Kyjevě)