NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Петропавлівка (Бериславський район)

Петропа́влівка — село в Україні, у Новоолександрівській сільській громаді Бериславського району Херсонської області. Населення становить 722 осіб. Географія Селом тече річка Кам'янка. Історія Село засноване до 1932 року, точна дата заснування не встановлена. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», Петропавлівська сільська рада об'єдна з Новоолександрівською сільською громадою. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Нововоронцовського району, село увійшло до складу Бериславського району. З початку широкомасштабного російського вторгнення в Україну село перебувало під тимчасовою російською окупацією. 6 жовтня 2022 року Збройні сили України звільнили село від російських загарбників і над селом знову замайорив прапор України. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 771 особа, з яких 351 чоловік та 420 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 722 особи. Мовний склад Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Херсонська область) Примітки Посилання Погода в селі Петропавлівка
Pieczychwosty (obwód wołyński)

Pieczychwosty (ukr. Печихвости) – wieś na Ukrainie, w obwodzie wołyńskim, w rejonie łuckim. W 2001 liczyła 997 mieszkańców, spośród których 990 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 5 rosyjski, 1 węgierski, a 1 inny. W okresie międzywojennym wieś znajdowała się w granicach II RP, wchodząc w skład gminy Podberezie w powiecie horochowskim, w województwie wołyńskim. Do 2020 w rejonie horochowskim. W maju lub czerwcu 1943 (rzeź wołyńska) UPA spaliła miejscowy majątek ziemski. W lipcu 1943 doszło tutaj do mordu na Polakach. Liczba ofiar nie jest znana. Przypisy Linki zewnętrzne Pieczychwosty, wś, pow. włodzimierski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 444 .
Peciîhvostî, Horohiv

Peciîhvostî (în ucraineană Печихвости) este localitatea de reședință a comunei Peciîhvostî din raionul Horohiv, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Peciîhvostî era vorbitoare de ucraineană (99,3%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Печихвосты (Волынская область)

Печи́хвосты (укр. Печихвости) — село в Гороховской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Гороховский район. К востоку от села проходит водораздел между бассейнами Чёрного и Балтийского морей. Через Печихвосты протекает река Стрыпа, впадающая в Лугу, которая является притоком Западного Буга. Код КОАТУУ — 0720886001. Население по переписи 2001 года составляет 997 человек. Почтовый индекс — 45734. Телефонный код — 3379. Занимает площадь 17,99 км². Ссылки Печихвосты на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Pechirna

Pechirna (Ukrainian: Печірна) is a village in Ukraine, Ternopil Oblast, Kremenets Raion, Lanivtsi urban hromada. After the liquidation of the Lanivtsi Raion on 19 July 2020, the village became part of the Kremenets Raion. References Bibliography (in Ukrainian) Г. Басюк, В. Довгалюк, В. Уніят., Печірна // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 62. — ISBN 978-966-528-279-2. "Peczerno, al. Peczerna, Pieczurna". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). p. 436. "Pieczurna, pow. krzemieniecki, ob. Peczerno". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). p. 444.
Pieczorna

Pieczorna (ukr. Печірна, Peczirna) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie krzemienieckim, w hromadzie Łanowce. W II Rzeczypospolitej należała do gminy Wyszogródek w powiecie krzemienieckim, w województwie wołyńskim. Do 2020 w rejonie łanowieckim. Przypisy Linki zewnętrzne Peczerno, albo Peczerna, Pieczurna, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 436 . Pieczurna, pow. krzemieniecki, obecnie Peczerno, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 444 .
Печорна (Кременецкий район)

Печорна (укр. Печірна) — село в Лановецкой городской общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. Основано в 1618 году. До 2020 года входило в Лановецкий район. Код КОАТУУ — 6123885001. Географическое положение Село Печорна находится у одного из истоков реки Бугловка, ниже по течению на расстоянии в 0,5 км расположено село Коростова. Население Население по переписи 2001 года составляло 307 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Pont du parc (Kiev)

Le pont du parc (ukrainien : Парковий міст) ou pont du parc sur le Dniepr (ukrainien : Парковий міст через Дніпро) est un pont piétonnier situé à Kiev, en Ukraine. Historique Il est construit en 1957 et inscrit au registre national des monuments d'Ukraine. Caractéristiques techniques Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste de ponts d'Ukraine. Métro de Kiev. Portail des ponts Portail de l’Ukraine
Ponte del parco

Il Ponte del parco (in ucraino Парковий міст через Дніпро?, Parkovyj mist čerez Dnipro, letteralmente Ponte del parco attraverso il Dnepr), è un ponte pedonale sul fiume Dnepr a Kiev, che collega la città con l'isola di Trukhaniv (in ucraino Труханів острів?). Si tratta dell'unico ponte pedonale sul Dnepr. Storia Il ponte, talvolta chiamato anche Ponte pedonale attraverso il Dnepr, è stato costruito tra il 1956 e il 1957 per collegare la città di Kiev all'isola di Trukhaniv, situata al centro del fiume, dove si trovano spiagge e un parco pubblico. L'inaugurazione ha avuto luogo il 3 luglio 1957. Nel 2017 il ponte è stato ristrutturato, con il rifacimento delle ringhiere e del manto stradale. È stata inoltre tracciata una corsia ciclabile al centro della strada, come parte della pista ciclabile che attraversa la città collegando il quartiere di Troješčyna con Piazza Europa. Descrizione Il ponte, destinato al traffico pedonale e ciclabile, ha una lunghezza complessiva di 429 metri. La parte centrale, realizzata in acciaio saldato, è costituita da un ponte sospeso con la campata centrale lunga 180 metri e le due campate laterali di 60 metri ciascuna. I piloni a cui sono ancorati i cavi portanti raggiungono un'altezza di 32 metri. L'impalcato, largo 7 metri, è situato circa 26 metri al di sopra del livello del fiume e questo permette il passaggio delle imbarcazioni sotto di esso. La sua caratteristica silhouette ha fatto sì che diventasse uno degli elementi più riconoscibili del panorama di Kiev. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte del parco
Парковый мост через Днепр (Киев)

Парковый мост (укр. Парковий міст) — пешеходный мост через Днепр, который соединяет центральную часть Киева с парковой зоной и пляжами Труханового острова. Сооружён в 1956—1957 гг. по проекту института «Укрпроектстальконструкция» при участии Института электросварки им. Е. О. Патона АН УРСР. Авторы проекта — инженеры А. О. Гомин, В. И. Кириенко, В. О. Сич, Г. П. Фень, О. Шумицкий, М. М. Константинов, Б. П. Петров и архитекторы А. Заваров, В. Суворов. Конструкция По конструкции — цельносварной мост, возведённый с использованием автоматической сварки. Общая длина моста — 429 м, основной пролёт — 180 м, ширина пешеходной части — 7 м. Состоит из трёх центральных пролётов висячего типа и береговых участков балочной конструкции. Центральные пролёты по схеме 60 + 180 + 60 м подняты над уровнем реки на 26 м, что обеспечивает проход судов при наивысших уровнях воды. Гиперболические по профилю и жёсткие по конструкции цепи (сваренные из металлических листов) закреплены на двух пилонах рамной формы высотой 32 м. Вертикальные подвески по обеим сторонам дороги с шагом 10 м изготовлены из стальных угольников. Дорожное полотно из железобетонных плит опирается на две двутавровые сварные балки (высота 2,4 м). Береговые части выполнены в виде балочных стале- железобетонных пролётных строений: на левобережном участке — три пролёта по 36 м, на правобережном — один пролёт длиной 17,9 м. Опоры моста железобетонные, рамной конструкции. Основы всех опор — железобетонные забивные сваи (сечение 35 × 35 см, длина от 9 до 13 м). Выразительный силуэт моста стал одним из традиционных элементов в панораме Киева. Галерея Примечания Литература Киев. Энциклопедический справочник. Глав. ред. Украинской Советской Энциклопедии, 1985. Київ. Що? Де? Як? — Мистецтво. — К., 1980. Історія забудови Києва — Міст пішохідний на о. Труханів Захаров О. Позняк П. Парковий міст відкрито. // «Вечірній Київ». — 1957. — 4 липня. (укр.) Ковалинський В. В. Київські мініатюри. Книга сьома (укр.). — К.: Купола, 2008. — С. 311–317. — 596 с. — ISBN 978-966-8679-10-0.
Пещера Трипольская

Пещера Трипольская — геологический памятник природы местного значения. Находится в Бахмутском районе Донецкой области на окраине села Триполье. Пещера находится в правом борту безымянного притока реки Мокрая Плотва. Статус памятника природы присвоен решением областного совета н.д. от 25 марта 1995 года. Площадь — 5 га. Пещера Трипольская естественного карстового происхождения. Полость пещеры образована в гипсах, вследствие выщелачивания инфильтрующихся атмосферных осадков и подземных вод. Пещера «Трипольская» была открыта в ноябре 1971 года спелеоразведкой Киевской лаборатории спелеологических исследований. Пещера была обследована Донецкой областной спелеокомиссией в 1978 году. К исследованию пришлось привлекать аквалангистов из СТК «Корифена». 46-метровый сифон был пройден, но не смогли провести топографическую съёмку из-за сильного замутнения сифона. Полная топографическая съёмка пещеры без сифона была выполнена в 1985 году и повторно в 1986 году. Пещера заложена по тектоническим трещинам и трещинам напластования в белом мелкокристаллическом гипсе. Длина пещеры — 210 метров. Средняя высота пещеры 1,6 метра. Средняя ширина пещеры 2,2 метра. Вход в пещеру представляет собой узкую косую щель. За входом находится Озёрный зал. На полу озёрного зала толстый слой буровато-палиевых суглинков. В середине зала есть подземное озеро. Средняя глубина озера — 0,6 метра. Наибольшая глубина озера — 1,8 метра. Площадь озера при минимальном уровне равна 120 м². На дне озера толстый слой буровато-палиевых суглинков. Суглинки, покрывающие пол пещеры и дно озера, попадают в пещеру вместе с паводковыми водами. Озёрный зал вытянут в северо-восточном направлении. В зале есть большое количество боковых ответвлений. Большая часть из них заканчиваются тупиками. В юго-западной части Озёрного зала есть закрытый сифон, и свод уходит под воду. Через сифон можно попасть в ещё один зал. Боковые ответвления в этом зале приводят в тупики. Из Озёрного зала можно попасть в Дальний зал. К нему ведёт ход в северо-западном направлении. Нужно пройти узкий шкуродёрный ход, полусифон и галерею. Дальний зал имеет несколько боковых ответвлений. Все боковые ответвления приводят в тупики и завалы. На полу озёрного зала толстый слой буровато-палиевых суглинков. Дальний зал имеет разные уровни обводнения по годам. Полусифон в ходе от Озёрного зала к Дальнему имеет разные уровни обводнения по годам. Иногда полусифон полностью закрывается. Примечания Ссылки Карстовые полости Донбасса . Дата обращения: 18 ноября 2007. Архивировано 7 марта 2013 года.
Печера Трипільська

Пече́ра Трипі́льська — геологічна пам'ятка природи місцевого значення. Розташована в Бахмутському районі Донецької області на околиці села Трипілля. Печера розташована в правому борту безіменної притоки річки Мокра Плотва. Статус пам'ятки природи визначено рішенням обласної ради н.д. від 25 березня 1995 року. Площа — 5 га. Печера Трипільська природного карстового походження. Порожнина печери утворена в гіпсах, внаслідок вилуговування атмосферних опадів і підземних вод. Печера «Трипільська» була відкрита в листопаді 1971 року спелеорозвідкою Київської лабораторії спелеологічний досліджень. Печера була обстежена Донецької обласної спелеокомісією в 1978 році. До дослідження довелося залучати аквалангістів з СТК «Корифей». 46-метровий сифон був пройдений, але не змогли провести топографічну зйомку через сильне замутніння сифона. Повна топографічна зйомка печери без сифону була виконана в 1985 році і повторно в 1986 році. Печера закладена по тектонічних тріщинах і тріщинах нашарування в білому дрібнокристалічному гіпсі. Довжина печери — 210 метрів. Середня висота печери 1,6 метра. Середня ширина печери 2,2 метра. Вхід до печери являє собою вузьку косу щілину. За входом розташований Озерний зал. На підлозі озерного залу товстий шар буро-палієвих суглинків. В середині залу є підземне озеро. Середня глибина озера — 0,6 метра. Найбільша глибина озера — 1,8 метра. Площа озера при мінімальному рівні дорівнює 120 м ². На дні озера товстий шар буро-палієвих суглинків. Суглинки, що покривають підлогу печери і дно озера, потрапляють до печери разом із паводковими водами. Озерний зал витягнутий в північно-східному напрямку. У залі є велика кількість бічних відгалужень. Більша частина з них закінчуються тупиками. У південно-західній частині Озерного залу є закритий сифон, і звід йде під воду. Через сифон можна потрапити в інший зал. Бічні відгалуження в цьому залі приводять в тупики. З Озерного залу можна потрапити в Далекий зал. До нього веде хід у північно-західному напрямку. Потрібно пройти вузький шкуродерний хід, полусифон та галерею. Далекий зал має кілька бічних відгалужень. Всі бічні відгалуження приводять в тупики і завали. На підлозі озерного залу товстий шар буро-палієвих суглинків. Далекий зал має різні рівні обводнення за роками. Полусифон в ході від Озерного залу до Далекого має різні рівні обводнення за роками. Іноді полусифон повністю закривається. Примітки Посилання Карстові порожнини Донбасу [Архівовано 7 березня 2013 у Wayback Machine.] Джерела Донбас заповідний. Науково-інформаційний довідник-атлас / за заг. ред. С.С. Куруленка, С.В. Третьякова. Видання друге, перероблене та доповнене. – Донецьк, Донецька філія Державного екологічного інституту Мінприроди України, 2008. – 168 с. Заповедная природа Донбасса: Путеводитель / Сост. А.З. Дидова. - 2 изд., доп. - Донецк: Донбасс, 1987 - 168 с.
Pylatkivtsi

Pylatkivtsi (Ukrainian: Пилатківці, Polish: Piłatkowce), a village in Ukraine, is located within Chortkiv Raion of Ternopil Oblast. It belongs to Borshchiv urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. References Notes Sources (in Ukrainian) Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2004–2010. — ISBN 966-528-197-6.
Piłatkowce

Piłatkowce (ukr. Пилатківці, Piłatkiwci) – wieś na Ukrainie w rejonie czortkowskim należącym do obwodu tarnopolskiego, położona nad rzeką Niczławą. Zachodnią część wsi stanowi dawna wieś Jezierzanka. W II Rzeczypospolitej wieś w powiecie borszczowskim województwa tarnopolskiego. Latem 1941, po ataku III Rzeszy na ZSRR, doszło tutaj do zabójstw Żydów przez Ukraińców (łącznie w Piłatkowcach i Zielińcach zamordowano 16 Żydów). W latach 1943–1944 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 50 Polaków. Przypisy Linki zewnętrzne Piłatkowce, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VIII: Perepiatycha – Pożajście, Warszawa 1887, s. 155 . Piłatkowce na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Pîlatkivți, Borșciv

Pîlatkivți (în ucraineană Пилатківці) este localitatea de reședință a comunei Pîlatkivți din raionul Borșciv, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Pîlatkivți era vorbitoare de ucraineană (99,76%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Пилатковцы

Пилатковцы (укр. Пилатківці) — село в Борщёвской городской общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Первое упоминание о селе датируется 1494 годом. До 2020 года входило в Борщёвский район. Код КОАТУУ — 6120886101. Географическое положение Село Пилатковцы находится на берегах реки Ничлава, выше по течению на расстоянии в 1 км расположено село Тарнавка, ниже по течению примыкает село Жилинцы. Рядом проходит железная дорога, станция Жилинцы в 1,5 км. Население Население по переписи 2001 года составляло 424 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Примечания
Пилатківці

Пила́тківці — село в Україні, у Борщівській міській громаді Чортківського району Тернопільської області. Розташоване на річці Нічлава, у центрі півночі району. До Пилатківців приєднано хутори Корчунок, Мерлава та Поруби. Було центром сільради, якій підпорядковувалося с. Грабівці. Населення — 407 осіб (2007). У селі є Пилатківське джерело. Географія Село розташоване на відстані 368 км від Києва, 79 км — від обласного центру міста Тернополя та 10 км від міста Борщів. Історія Перша писемна згадка — 1494. Назва села походить, ймовірно, від чоловіка на прізвище Пилат, який колись тут замешкав. Діяли «Просвіта», «Луг», «Сільський господар» та інші товариства, кооператива. У 1940-1941, 1944-1959 роках село належало до Скала-Подільського району Тернопільської області. З ліквідацією району 1959 року увійшло до складу Борщівського району. Від вересня 2015 до 2020 листопада 2020 року у складі Озерянської сільської громади. До 19 липня 2020 р. належало до Борщівського району. З 20 листопада 2020 р. належить до Борщівської міської громади. Населення За даними перепису населення 2001 року мовний склад населення села був таким: Релігія церква святителя Василія Великого (1904, мурована); костел святої Ядвіги (поч. XX ст.). Пам'ятки Споруджено пам'ятники воїнам-односельцям, полеглим у німецько-радянській війні, першому директору школи Юрію Якимовичу (1987), насипана символічна могила Борцям за волю України (1993), встановлено пам'ятний хрест на честь скасування панщини. Соціальна сфера Працюють загальноосвітня школа І-ІІ ступенів, клуб, бібліотека, ФАП, сільськогосподарське товариство «Нове відродження». Відомі люди Народилися релігійний діяч, літератор С. Гребенюк. Сулятицький Тадей Васильович (нар. 1933) — український театральний і громадсько-культурний діяч, історик театру Буковини. Працювали Першим директором сільської школи був Юрій Якимович (1896 -1946). Будучи в лавах Української Галицької Армії дослужився до рангу підхорунжого. Трагічно загинув від рук НКВД у 1946 році в с.Пилатківці. Примітки Джерела Гуцал П., Рихлівська Г., Уніят Г. Пилатківці // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 63. — ISBN 978-966-528-279-2. Посилання
Pylypche, Ternopil Oblast

Pylypche (Ukrainian: Пилипче) is a village in Ivane-Puste rural hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention is from 1415. Religion Church of the Dormition (1907, brick, UGCC) People Jacques Hnizdovsky (1915–1985), Ukrainian-American painter, printmaker, graphic designer, illustrator and sculptor References Sources (in Ukrainian) В. Процюк, В. Уніят, Пилипче // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, 708 s. — ISBN 978-966-528-279-2.
Filipkowce

Filipkowce (ukr. Пилипче, Pyłypcze) – wieś na Ukrainie w rejonie czortkowskim należącym do obwodu tarnopolskiego. W II Rzeczypospolitej wieś w powiecie borszczowskim województwa tarnopolskiego. Wieś liczy 589 mieszkańców. W latach 1944-1945 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 15 Polaków. Do 2020 w rejonie borszczowskim. Urodzili się Jakiw Hnizdowski (1915–1985) – ukraiński grafik, malarz, rzeźbiarz, eseista. Przypisy Bibliografia Filipkowce, pow. borszczowski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. II: Derenek – Gżack, Warszawa 1881, s. 388 .
Pîlîpce, Borșciv

Pîlîpce (în ucraineană Пилипче) este o comună în raionul Borșciv, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Pîlîpce era vorbitoare de ucraineană (99,91%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Пилипче (Тернопольская область)

Пилипче (укр. Пилипче) — село в Иване-Пустенской сельской общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Первое упоминание как о селе Филиповище датируется 1415 годом. До 2020 года входило в Борщёвский район. Код КОАТУУ — 6120886401. Географическое положение Село Пилипче находится на левом берегу реки Ничлава, ниже по течению примыкает село Михалков. На расстоянии в 0,5 км протекает река Днестр. Население Население по переписи 2001 года составляло 1079 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Дом культуры. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Примечания
Пилипче (Чортківський район)

Пили́пче — село в Україні, в Іване-Пустенській громаді Чортківського району Тернопільської області. Розташоване на річці Нічлава, на півдні району. До 2020 центр сільради. До 1947 біля Пилипча був хутір Давидів, виведений із облікових даних у зв'язку з переселенням жителів; приєднаний хутір Очерет. Населення — 960 осіб (2007). Поблизу Пилипчого виявлено археологічні пам'ятки трипільської культури. Географія Село розташоване на відстані 378 км від Києва, 107 км — від обласного центру міста Тернополя та 18 км від міста Борщів. У селі річка Білка впадає у річку Нічлаву. Історія Перша писемна згадка — 1415 року як Філіповище. Назва села, ймовірно, походить від імені Пилип (польське Філліп). З 1510 року — містечко у власності шляхтича Я. Подфілліпського. Діяли «Просвіта», «Луг», «Сільський господар» та інші товариства, Братство тверезості, кооператива. Населення За даними перепису населення 2001 року мовний склад населення села був таким: Пам'ятки Є церква Успіння Пресвятої Богородиці (1907, кам'яна). Споруджено пам'ятники воїнам-односельцям, полеглим у німецько-радянській війні (1968), та воякам УПА (1992). У селі є римсько-католицька каплиця (1926, руїна). Соціальна сфера Працюють загальноосвітня школа І-ІІ ступенів, Будинок культури, бібліотека, ФАП, відділення зв'язку, музей Я. Гніздовського (від 1992), торгові заклади. Відомі люди Народилися П. і А. Бурак — одні з праведників народів світу; Герасимович Ганна Юліанівна — українська вишивальниця; Яків Гніздовський (1915—1985) — український графік, живописець, скульптор; Гніздовський Яків Іванович (1943—2019) — український живописець; Колодрубський Василь Якович (1935—1988) — український журналіст; Іван Лутинець (1982 — ?.01.2023, біля н.п. Новоандріївка, Донецька область) — український військовик, учасник російсько-української війни. Лушпинський Антін-Володимир Леонтійович (1882—1964) — український греко-католицький священник, громадський діяч, капелан УГА. Д. Стратійчук — релігійний діяч; М. Стратійчук — педагог, громадський діяч; Я. Стратійчук — педагог, громадський діяч. Світлини Див. також Поділля Подоляни Подільський говір Примітки Література В. Процюк, В. Уніят. Пилипче // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — 708 с. — ISBN 978-966-528-279-2. "Соняшниками" і "Зимовим садом" милувався Кеннеді. А чи багато знають про їх автора Якова Гніздовського в Україні [Текст] : [діяльність шкільного музею Я. Гніздовського] / Н. Курій // Вільне життя плюс. — 2011. — № 104 (30 груд.). — С. 6.
Pułhany

Pułhany (ukr. Пильгани) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. Do 2020 w rejonie horochowskim. Historia Pod koniec XIX w. wieś w gminie Brany, w powiecie włodzimierskim. W dniach 15 i 16 lipca 1943 roku (rzeź wołyńska) członkowie UPA dokonali tutaj mordu na 101 Polakach i trzech członkach rodziny polsko-ukraińskiej. Przypisy Linki zewnętrzne Pułhany, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 527 . Пильгани (Pułhany) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy