NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Кемпа (ботанічний заказник)

Ке́мпа — ботанічний заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Бродівського району Львівської області, поблизу сіл Смільне і Лагодів, що на захід від міста Броди (між селами Смільно, Лагодів і м. Броди, до якого 1,5 км) на торфовій луці. Опис Площа заказника 10 га. Створений у 1984 році. Підпорядкований Бродівській міській раді. Кемпа — назва урочища, що у перекладі з польської мови значить «острів посеред трясовини», тобто острів в оточенні боліт. А сам острів — піщаний горб, порослий лісом. Історія У 1980 році на торф'яній луці Іван Матлай відкрив орхідею або скрученик приємний, який пізніше дослідив та описав природолюб з Пониковиці Степан Шелест. У 2008 році серед висунутих обласними оргкомітетами, науковими та суспільними організаціями природних визначних пам’яток Брідщини, Кемпу було проголошено одними із семи чудес природи Брідщини з метою привернути увагу до проблеми охорони природи краю. Природа Зростає багато рідкісних рослин, зокрема, із занесених до Червоної книги України — скрученик приємний (лат. Spiranthes amoena), меч-трава болотна. Також на частині території заказника розташовані шляхи переміщення та місця перебування зубра. Вважалося, що скрученик приємний в Україні взагалі не трапляється, а розповсюджений лише на Поволжі, Кавказі та в Сибіру. Знайдений під Бродами, відірваний від основного ареалу приблизно на 2000 км, належить до невеликого роду, що нараховує 25 видів. Через свою рідкість рослина рішенням виконкому Львівської обласної ради від 09.10.1984 року № 495 взята під охорону держави та було створено ботанічний заказник. 28 листопада 1988 року контроль за дотриманням режиму у заказнику передано Бродівській міській раді. Проведено відмежування заповідного об'єкта та внесено його у планово-картографічні матеріали. Екологічні проблеми Від листопада 2014 року до початку 2015 року не працювали очисні споруди у Бродах. Унаслідок зупинки обладнання всі нечистоти з міської каналізації попадали у річку Суховілку, яка протікає через природний заказник «Кемпа». У селі Лагодів, де ця річка впадає в Бовдурку, видно, як мутні каналізаційні стоки води Суховілки змішуються з водами Бовдурки. Це глобальне лихо стосується не лише Бродівщини, адже річка Бовдурка впадає в річку Стир, яка впадає в річку Прип'ять (басейн Дніпра). Найбільшої шкоди рослинності, зокрема, червонокнижній, завдає випасання худоби, а також на території заказника масово вирубаються дерева. Відбувається ерозія ґрунтів. У березні 2019 року працівниками міської ради встановлено інформаційно-охоронний знак при вході (в'їзді) на заповідну територію. Галерея Примітки Посилання Львівська область. Заказники місцевого значення
Керецьківська сільська рада

Склад ради Рада складалася з 20 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 3949 осіб, з яких 1831 чоловік та 2118 жінок. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 4289 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Див. також Керецьківська сільська громада Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Кирилівська фортеця

Кирилівська фортеця — фортеця, що входила до складу Дніпровської лінії укріплень. Існувала у 1770—1791 рр., до нашого часу збереглися лише незначні залишки земляних валів. Фортецю було названо на честь останнього гетьмана України Кирила Розумовського. Історія Будівництво було розпочато у 1770 р. поблизу сучасного села Семенівка Пологівського району Запорізької області у верхів'ях р.Токмачка. Кирилівська фортеця була середньою фортецею Дніпровської лінії укріплень і планувалась як велика споруда з чотирьох цитаделей — головної частини укріплення. Але у зв'язку із приєднанням Кримського ханства та південної України до складу Російської імперії та зняттям татарської загрози спорудження велося за спрощеною схемою. Будівництво було завершено у 1775 році, площа фортеці складала 2980 десятин. Було збудовано лише одну цитадель, яка була оточена зовнішнім ровом та великим равеліном з боку річки для посилення оборонної лінії. З усіх боків фортеця була обнесена земляним насипом заввишки 10-14 метрів. Лицева сторона укріплення дивилася на Сиву могилу (сучасна Синя гора) та Азовське море, бо саме з цього боку очікували напад татар і турків, а Сива могила була добре укріпленим спостережним пунктом. Для коменданта та офіцерів звели кам'яні будинки, для солдатів — кам'яні казарми. У 1782 році у фортеці була відкрита похідна церква, яку перенесли з с. Матвіївка Катеринославської губернії. Фортеця мала велику кількість підземних споруд, для зберігання зброї, пороху та їжі, існували підземні колодязі. Було прорито кілька підземних виходів із фортеці, один з яких вів до річки (південний), а другий (північний) називався замаскованим, рятівним. В кінці XVIII ст. поруч з фортецею було зведено близько двох десятків приватних та казенних будинків, склади, цегельний завод. Так виникло селище Семенівка, в якому станом на 1793 рік проживало вже 50 мешканців. Також під час створення фортеці на розпорядження Російського Уряду відставними солдатами було заселене нове село Кінські Роздори, що розташовано поблизу фортеці. Після приєднання в 1783 році Кримського ханства до Російської імперії Дніпровська лінія втратила воєнно-стратегічне значення, тому у 1791 році фортецю розформували. Фортецю зображено на гербі села Семенівка. Сучасний стан Ще декілька десятиліть тому, у часи, коли річка Токмачка була повноводною зберігалось чотири бастіони, а фортеця у плані була подібна літері Х. Зараз від укріплень залишилися лише певні вали висотою 3-6 м, які утворюють трапецію неправильної форми, поверхня споруди задернована. Форма валов не збереглася, лише наявний кінець південно-західного бастіону. Пам'ятний знак, який би сповіщав про Кирилівську фортецю відсутній. Примітки Посилання Кирилівська фортеця
Кияницкий парк

«Кияницкий парк» (укр. Кияницький парк) — парк-памятник садово-паркового искусства, расположенный на территории Сумского района (Сумская область, Украина). Площадь — 55,6632 га. История Статус памятника природы был присвоен постановлением Совета министров УССР от 30 августа 1990 года № 18. Положение про природоохранный статус было утверждено Приказом Министерства экологии и природных ресурсов от 12 декабря 2012 года № 632. Парк был заложен в конце 19 века владельцем данной усадьбы предпринимателем Иваном Харитоненко. После Октябрьской революции парк и усадьба пришли в упадок. В советский период здесь располагалась туристическая база и стал частью совхоза имени Кирова. С 1960 года парк стал числиться в списках объектов природно-заповедного фонда. Парк из-за отсутствия надлежащего уходя потерял исконный облик ландшафтного ансамбля. Согласно заявлению ректора Сумского аграрного университета, планируются работы по возобновлению парка. Описание Природоохранный объект создан с целью охраны парка. Парк расположен в посёлке Кияница, что в составе Кияницкого сельсовета. На западе парк ограничивается прудом. На территории парка находится Дворец Харитоненко (1890 год). Ближайший населённый пункт — посёлок Кияница, город — Сумы. Природа Растительность парка представлена доминирующими лиственными породами деревьевː дуб, клён, тополь, берёза, липа. Дубы парка достигают возраста 250—300 лет. Кроме дубов, изначально в парка были насажены лиственница, ель, сосна. Здесь встречаются не характерные для региона деревьяː платаны, гинкго, бархат амурский, орехи серый и чёрный, серебристая ель, сосна веймутова, ель калифорнийская, канадская и виргинская, клён красный и Шведлера. Растения парка представлены 29 родами таких семействː тисовые, сосновые, гинкгоковые, кипарисовые и голосемянные. Есть 25 родов цветковых растений. Всего на территории парка произрастает свыше 100 видов и разновидностей деревьев, лиан и кустарников. Примечания Литература Географическая энциклопедия Украины. Издательство Украинская советская энциклопедия. 1989. Клименко Ю. О. Деревна рослинність старовинних парків-пам’яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення у Сумській області // Інтродукція рослин. 2000. № 1; Заповідні скарби Сумщини. С., 2001. Ссылки Про парк . Архивировано 30 мая 2015 года. Про парк на сайте Украина инкогнита . Архивировано 31 мая 2015 года. Про парк на сайте Энциклопедия современной Украины . Архивировано 31 мая 2015 года.
Київська дитяча школа мистецтв імені Стефана Турчака

Київська дитяча школа мистецтв ім. С. Турчака — дитячий мистецький навчальний заклад м. Києва. Носить ім'я видатного українського диригента Степана Турчака. Історія Заснована в 1968 році як дитяча мистецька школа № 18. З 1995 року — дитяча школа мистецтв імені Стефана Турчака. Сьогодення Школа розташована в 3-х поверховому навчальному корпусі (побудовано в 1995 році). Має 28 навчальних класів для індивідуальних та теоретичних занять, 2 хореографічних класи, хоровий клас. Школа має концертну залу на 240 місць та малу залу для академічних концертів. Контингент школи складає 460 учнів, які навчаються по 17 спеціальностях в класах фортепіано, скрипки, віолончелі, баяна, акордеона, бандури, гітари, домри, балалайки, флейти, ударних інструментів, естрадного вокалу, академічного вокалу, бальних танців, народних танців, театру, образотворчого мистецтва. Структура У школі створені відділи: фортепіанний відділ; народних інструментів; театральний відділ; художній відділ; вокально-хоровий відділ; відділення хореографії (народні та бальні танці); оркестрове відділення (струнно-смичкові та духові інструменти). Успішно працюють групи самооплатності для дітей віком від 3-х до 6 років в яких навчаються 180 учнів. Педагогічний колектив Єрошевський Микола Йосипович — директор школи, заслужений діяч мистецтв України, викладач-методист вищої категорії, відомий музичний і громадський діяч, член Президії Ради директорів шкіл естетичного виховання міста Києва, голова художньої Ради Київської дитячої філармонії, режисер-постановник концертів КДФ. Алла Петрівна Рожок — заступниця директора, заслужений працівник культури України, викладач-методистка вищої категорії, керівниця хору молодших класів. Джерела Сайт школи [Архівовано 21 Травня 2014 у Wayback Machine.]
КНП «Медичний центр реабілітації та паліативної допомоги»

Комунальне некомерційне підприємство «Медичний центр реабілітації та паліативної допомоги» — лікарняний заклад Департаменту охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації , що надає послуги з медичної реабілітації та відновного лікування. Розташований в історичній курортній місцевості Пуща-Водиця північно-західної частини столиці України, в Оболонському районі міста Києва по вулиці Федора Максименка, 26, поблизу парку «Пуща-Водиця». Історія Установу було побудовано та введено в експлуатацію в 1982 році, як «Госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної війни». Сучасний стан Рішенням КМДА №-669 від 30.08.2010 медичний заклад був офіційно наіменований «Київським міським клінічним шпиталем інвалідів Великої Вітчизняної війни». З 2016 року заклад носив назву «Київський міський клінічний госпіталь ветеранів війни». Згідно рішення Київської міської ради від 13 липня 2023 року № 6926/6967 заклад було перейменовано на Комунальне некомерційне підприємство «Медичний центр реабілітації та паліативної допомоги». Центр надає медичні та реабілітаційі послуги в стаціонарних відділенях за основними напрямками: неврологія. терапія. реабілітаційна допомога. паліативна допомога. психіатрична допомога. Наявні усі види сучасних досліджень за напрямками діяльності центру. Представлені сучасні методи реабілітаційного лікування. Дивись також Паліативна допомога Воєнно-медична доктрина України Головний військово-медичний госпіталь Міністерства оборони України Центральний клінічний госпіталь Державної прикордонної служби України Центральний госпіталь Служби безпеки України Центральний госпіталь Міністерства внутрішніх справ України Лікарня відновного лікування Міністерства внутрішніх справ України Клінічна лікарня «Феофанія» Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих імені Юрія Липи Примітки Джерела Сайт центру Сайт КМДА [Архівовано 27 Квітня 2014 у Wayback Machine.] Посилання У Києві на базі госпіталю ветеранів війни створять міський реабілітаційний центр// Укрінформ, 6.7.2023 У Києві створюють сучасний інклюзивний центр для реабілітації військових: що там буде// Вечірній Київ, 6.7.2025 «Знову вчуся ходити»// Вечірній Київ, 15.5.2024
Козинський заказник

Заказник «Козинський» — ландшафтний заказник загальнодержавного значення, що розташовується в Обухівському районі Київської області. Заказник є природоохоронною територією, згідно з Указом Президента України від 10 лютого 1994 року № 750/94. Заказник підпорядковується Обухівській районній державній адміністрації. Опис Територія природоохоронного фонду розташована на території Козинської селищної ради та Української міської ради Обухівського району, в центральній частині заплави річки Дніпра. Заказник «Козинський» займає площу 967 гектарів. Територія втратила свій первинний вигляд через створення системи водосховищ. Флора На території заказника поширені 4 рівні рослинних угруповань. Представлена водна рослинність, прибережно-водні угрупування, рослинність, що зростає на заболочених луках, рослинність сухих лук та розріджених гаїв. На природоохоронній території зростають глечики жовті та латаття біле. Зустрічаються види, які були занесені до Червоної книги України — це сальвінія плаваюча та водяний горіх. Вовче тіло болотне знаходиться у прибереженій смузі річки Іржець. На території заболочень зростають угрупування осоки гострої, костриці лучної та лепешняку великого. Поширені такі види, як валеріана висока, півники сибірські, півники болотні, цибуля гранчаста, ситник чорний та лікарська рослина калган. Зростають угрупування костриці овечої. Виявлені такі види рослин, як лищіця мурова, дрік фабрівний, голосхенус звичайний та очисток шестирядний. Залишки території луків заросли вербою та жостером проносним. Також зростають голос хенус, ліщиця мурова, дрік фабрівний та очиток шестирядний. Поширення набули такі види, як осокора, тополя біла, в'яз, буквиця лікарська, вероніка колосиста, буквиця лікарська, конвалія, оман верболистий, дуб, груша та береза. Фауна На території заказника «Козинський» представлений вид, який охороняються законом. Це кулик-сорока. Також на території є чайки, качки та сіра чапля, види земноводних, черепаха чорна, черепаха болотна. Є лисиці та бобри, підорлики малі, крячки, крижні, кажани, ластівки сільські, мухоловка мала, чижі, одуди, очеретянки.Представлений на території природоохоронного об'єкту квітучий пухирник малий. Примітки Джерела Детальний план території смт. Козин Обухівського району Київської області (частини населеного пункту). Пояснювальна записка, додатки, вихідні дані для проектування. Том 1. Київ, державне підприємство "Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «Укрндпцивільбуд» Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Київській області (станом на 01.10.2014 року).
Кольчинська селищна рада

Ко́льчинська се́лищна ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Мукачівському районі Закарпатської області. Адміністративний центр — селище міського типу Кольчино. Загальні відомості Населення ради: 6 624 особи (станом на 2001 рік) Населені пункти Селищній раді підпорядковані населені пункти: смт Кольчино с. Жборівці с. Кленовець с. Коноплівці Склад ради Рада складається з 32 депутатів та голови. Голова ради: Дуб Микола Васильович Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Кольчинська селищна рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Копачівський заказник

Копачівський — гідрологічний заказник місцевого значення Обухівського району Київської області. Заказник створено згідно з рішенням 16-ї сесії XXI скликання Київської обласної ради народних депутатів від 10 березня 1994 року. Заказник створений з метою збереження природної заплави на лівому березі річки Стугна. Загальні відомості Землекористувачем заказника є Копачівська сільська рада. Його терени у незначній мірі зазнали антропогенного впливу. Площа 227,7 га. Ландшафт заплави річки та її долини є доволі типовим для Київщини. Тут поєднано болотний, лучний, лісовий типи рослинності. Неподалік на річці Стугна розташовані ландшафтні заказники місцевого значення «Стугна» і «Копачівські схили». Зафіксовано нецільове використання 10 гектарів земель заказника. Опис У долині збереглись природні меандри річки Стугна, де плавні частково заросли очеретом та іншою рослинністю на болотистих луках. Схили вздовж річища заросли вільшаником. У заказнику стрічаються червонокнижні рослини — шафран сітчастий, сон чорніючий, зозульки Фукса. На заболочених ділянках поряд з очеретом трапляється сідач коноплевий, щавель кінський, куничник очеретяний, кропива, ожина сиза, ехіноцистис шипуватий, зірочник середній, гірчак чагарниковий, горошок мишачий, півники болотні, кострець безостий, вербозілля звичайне, звіробій продірявлений, буркун лікарський, дягель лікарський, журавець болотяний, грястиця збірна, гадючник в'язолистий, розхідник звичайний, живокіст лікарський, плетуха звичайна, розрив-трава дрібноквіткова, чистець болотяний тощ. Терени по периметру заказника займає вторинний деревостан з насаджень берези повислої, білої акації, вишні, в'язу гладкого, кущів глоду (Crataegus curvicephala), свидини криваво-червоної, бузини чорної. Серед дерев трапляється хміль, дівочий виноград п'ятилисточковий. Трав'яний покрив формують бугила лісова, ториліс японський, осот польовий, дутень ягідний, лопух повстистий та яглиця звичайна. Посилання Гідрологічний заказник місцевого значення «Копачівський» [Архівовано 23 травня 2015 у Wayback Machine.] Об'єкти природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області (станом на 01.01.2010 року) [Архівовано 10 січня 2014 у Wayback Machine.] ﻿Червоне на зеленому. ЗОНА РИЗИКУ [Архівовано 26 травня 2015 у Wayback Machine.] Джерела
Comuna Korîtneanî, Ujhorod

Korîtneanî (în ucraineană Коритняни) este o comună în raionul Ujhorod, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Ceaslivți, Kinceș și Korîtneanî (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Korîtneanî era vorbitoare de ucraineană (77,66%), existând în minoritate și vorbitori de maghiară (19,21%) și rusă (2,7%). Note
Коритнянська сільська рада (Ужгородський район)

Коритня́нська сільська́ ра́да — колишній орган місцевого самоврядування в Ужгородському районі Закарпатської області. Адміністративний центр — село Коритняни. Загальні відомості Населення ради: 2 744 особи (станом на 2001 рік) Історія Закарпатська обласна рада рішенням від 3 лютого 2014 року в Ужгородському районі перейменувала Коритнянівську сільраду на Коритнянську. Населені пункти Сільській раді були підпорядковані населені пункти: с. Коритняни с. Кінчеш Склад ради Рада складалася з 14 депутатів та голови. Голова ради: Манді Маріанна Іванівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Примітки Джерела Коритнянська сільська рада (Ужгородський район) // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Коростенська міська рада

Коросте́нська міська́ ра́да — орган місцевого самоврядування Коростенської міської територіальної громади Коростенського району Житомирської області з розміщенням у місті Коростені, що має статус міста обласного значення. Склад ради VIII скликання Рада складається з 38 депутатів та голови. 25 жовтня 2020 року, на чергових місцевих виборах, було обрано 38 депутатів ради, з них (за суб'єктами висування): «Слуга народу» та «Опозиційна платформа — За життя» — по 8, «Наш край» — 6, «Європейська Солідарність» — 4, «Ліва опозиція», Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина», Радикальна партія Олега Ляшка та «За майбутнє» — по 3. Головою громади обрали позапартійного висуванця партії «Наш край» Володимира Москаленка, чинного міського голову. VII скликання За результатами місцевих виборів 2015 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами VI скликання За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України та ЦВК Історія Коростенська міська рада утворена в 1926 році. Від 1 червня 1935 року до 28 лютого 1940 року до складу міської ради входили сільські ради Коростенського району, котрий у вказані роки не існував. З 22 вересня 1937 року місто Коростень увійшло до складу новоствореної Житомирської області. До 2020 року — адміністративно-територіальна одиниця у Житомирській області з площею території — 42,31 км², населенням — 65 112 осіб (станом на 1 серпня 2015 року) та підпорядкуванням м. Коростень. Примітки
Корчуватник (урочище)

Корчува́тник — заповідне урочище місцевого значення в Україні. Розташоване на території Приміського лісництва, ДП «Київське лісове господарство», у кварталі 48. Воно розміщується на території Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Площа 41 гектар. Територія стала природоохоронною згідно з рішенням XVI сесії 21 скликання Київської обласної ради від 10 березня 1994 року. Опис Територія урочища представлена залісненою яружно-балковою системою. Її оточують сільськогосподарські угіддя. Ділянки природоохоронного об'єкту, що розташовані поблизу села Горбовичі — це перехідна територія між лісостепом та лісовою зоною. Урочище розташоване на території балки, яка має обводнене днище. Воно стає ширшим у напрямку до села Горбовичі. Рослинність Поблизу села Горбовичі на території урочища «Корчуватник» територія стає заболоченою вільшаником. Серед трав'яного покриву переважає високотрав'я, представлене рогозом вузьколистим, рогозом широколистим, різними видами осоки та очеретом. На деяких ділянках вільшаник представлений невеликою смугою. Поширені види вологих лісів. Серед них виділяють жовтяницю черговолисту, щитник шартрський, яглицю звичайну. На схилах балки розташована основна частина лісового масиву. В лісових насадженнях переважає липа, граб, осика. Інколи зростають береза, в'яз, клен гостролистий. На деяких територіях зустрічаються ясени. В трав'яному покриві урочища переважно представлені неморальні види. Зростає медунка м'яка. На узліссях поширенні волошка фригійська, орляк, дрік красильний, куничник наземний, звіробій звичайний, в'язіль барвистий. Є лікарські рослини: деревій звичайний, цикорій, звіробій звичайний, парило звичайне. Фауна На території урочища Корчуватник розташоване поселення борсуків. Цей вид занесений до Червоної книги України. В його склад входять сім простих нір та дві складні нори. Під час проведених досліджень на території урочища знайдені ознаки перебування козулі європейської, зайця сірого, кабана, крота звичайного. Поширені на території повзик, синиця блакитна та синиця велика. Мешкають у цьому урочищі крук і канюк звичайний. Галерея Примітки Посилання Київський лісгосп. Приміське лісництво. Заповідне лісове урочище «Корчуватник» [Архівовано 28 травня 2015 у Wayback Machine.] Природно-заповідний фонд Київщини [Архівовано 1 серпня 2015 у Wayback Machine.] План лісонасаджень Приміського лісництва [Архівовано 11 листопада 2021 у Wayback Machine.]