Aknaszlatina

Aknaszlatina (ukránul: Солотвино [Szolotvino], románul: Ocna Slatina, oroszul: Солотвина [Szolotvina], szlovákul: Slatinské Doly) szeliscse Ukrajnában, Kárpátalján a Técsői járásban. Lakóinak száma körülbelül 8600 fő, ebből mintegy 3500 magyar nemzetiségű. Fekvése Técsőtől 24 km-re délkeletre a Tisza jobb partján fekvő település. Faluszlatina tartozik hozzá. A Tisza túlpartján Romániában, Aknaszlatinával szemben Máramarossziget terül el. A település átlagos tengerszint feletti magassága 283 m. Nevének eredete Neve a magyar akna és a szláv zoloto (= arany) főnevek összetétele. Története 1360-ban Zlatina néven említik először. Már a római korban lakott volt. A környék leggazdagabb sóbányája volt itt, amely a 13. század óta működött. A szinte kimeríthetetlenül gazdag aknaszlatinai sótest, amely 2160 m hosszú, 1700 m széles és több mint 600 m vastag, ÉNy-DK irányú csapással és 65-81° ÉK-i dőléssel. Bányászai már 1492-ben lázongtak a rossz körülmények miatt, 1514-ben tevékenyen részt vettek a Dózsa György-féle parasztfelkelésben, majd 1703-ban a Rákóczi-szabadságharcban. A 18. és 19. században egymás után nyitották meg az újabb és újabb sóbányákat. 1880-ban ért ide a vasútvonal. 1910-ben 2330, túlnyomórészt magyar lakosa volt. Mára az etnikai arány megfordult. A trianoni békeszerződésig Máramaros vármegye Szigeti járásához tartozott. 1989-ben magyar középiskola nyerte vissza itt önállóságát. Gazdasága A település életét évszázadokon át a sóbányászat határozta meg. Az ipari méretű sókitermelés csak az Osztrák–Magyar Monarchia idején, a 19. században kezdődött el. A szovjet időkben jelentősen növelték a termelést. 1960-ban 326 000 t, 1970-ben 451 000 t sót hoztak a felszínre (ez az Ukrán SZSZK sótermelésének 10%-a volt). A Szovjetunió felbomlását követő gazdasági válság a bányát sem kerülte el, mára a termelése jelentősen visszaesett. Napjainkban ipari és mezőgazdasági célokra bányásznak sót. A 8-as és a 9-es számú bánya működik, előbbiben főleg románok, utóbbiban magyarok dolgoznak. A korábbi bányák kimerültek, többségük beomlott. A 9-es bánya felső vágataiban 1968 óta allergiát és légúti betegségeket gyógyítanak. A településen – Ukrajnában egyedüliként – allergológiai kórház működik. A rablógazdálkodás és a bánya műszaki elhanyagolása miatt a 21. század elején a termelés jórészt összeomlott, a felszín lesüllyedt, a tárnákat víz öntötte el, és nagy sóstó keletkezett a helyén. Vizét magánvállalkozások rekreációs fürdőmedencékhez használják fel. Közlekedés Máramarosszigettel egynyomú, csak személygépkocsival való közlekedésre alkalmas (3,5 tonnás össztömegkorlátozású) közúti híd köti össze a Tisza felett. Az eredetileg 1892-ben épült acélhidat 1919-ben egy nagy árvíz megrongálta. A két világháború között csak egy kötélhíd kötötte össze a két partot. 1941-ben, amikor a második bécsi döntés nyomán mindkét part újra Magyarország része lett, a csonka hidat felújították, azonban a második világháborúban lerombolták. 2001-ben ugyan újjáépült, de csak alkalmanként nyitották meg; végül 2007-ben létesült itt állandó határátkelő. A települést érinti a Bátyú–Királyháza–Taracköz–Aknaszlatina-vasútvonal. Látnivalók Már a 19. században sós vizű gyógyfürdő működött itt, jelenleg Kisszlatinán van gyógyfürdő. A település életét meghatározó sóbányászat történetét a helyi bányamúzeum mutatja be. Bivalytenyészete is van. Itt született György Albert (1862. december 22. – Budapest, 1941. október 13.) bányamérnök, bányaigazgató György Gusztáv (1864. május 23. – Budapest, 1919. január 15.) bányaigazgató, vegyelemző, kohómérnök György Ede (1874. június 15. – Balatonfüred, 1955. február 2.) okleveles gépészmérnök, tanár Nagy Béla (1882–1962) magyar katona, altábornagy Szabó Béla (1896. április 16. – Budapest, 1982. április 14.) műkertész, egyetemi tanár, a mezőgazdasági tudományok kandidátusa Facsinay László (1909. március 28. - Budapest, 1985. február 16.) Kossuth-díjas geofizikus, kandidátus Brezanóczy Pál (1912. január 25. – ?, 1972. február 11.) római katolikus püspök, egri érsek Robert Maxwell (született: Ján Ludvík Hoch, 1923. június 10. – 1991. november 5.) brit katona, sajtómogul Rétfalvi Sándor (1941. május 31.) magyar szobrász Testvérvárosok Hódmezővásárhely, Magyarország Máramarossziget, Románia Slatina, Románia Tapolca, Magyarország Jegyzetek Források A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914. ISBN 963-85683-3-X További információk Kobály József: A máramarosi sóbányászat történetéből 1939. szeptember, Vasútépítés Kárpátalján. A kormány 15 kilométer hosszú vasútvonalat épít Taracköz és Aknaszlatina között., filmhiradok.nava.hu Aknaszlatina (Kárpátalja) Aknaszlatina honlap Lukács Károly: Aknaszlatina Sóbányászata Солотвино наш дом Omlik a föld, ömlik a só – Népszabadság, 2008. június 20. Sóbánya nyelheti el Aknaszlatinát, index.hu, 2009. február 5. Szekeres Lukács Sándor: Kodáros kincsei, Fejezetek Felsősófalva és a Székely-Sóvidék történelméből/ Mihály János: Máramarosi diplomák a XIV. és XV. századból, Máramarossziget, 1900.Online hozzáférés Archiválva 2013. október 16-i dátummal a Wayback Machine-ben Galéria