NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lytovezh, Volyn Oblast

Lytovezh (Ukrainian: Литовеж) is a village in the Volodymyr Raion of the Volyn Oblast in Ukraine. The population is 1507 people. It is the centre of the Lytovezh rural hromada. Geography After the de-establishment and dissolution of Ivanychiv Raion on July 19, 2020, the village became part of Volodymyr Raion. The elevation in meters is 187 meters above sea level. The village is located on the oriental bank of the Bug River, also near itsborder with the Lviv Oblast. The settlement is located 5 km from Blahodatne, 12 km from Ivanychi and 10 km from Novovolynsk. History In the XIV century. Lithuanian princes built a castle with powerful earthen fortifications and watchtowers. The first mention of the Lytovezh in historical documents is from the fifteenth century. In 1501, the granted Magdeburg rights were confirmed by the Polish king Sigismund I the Old. In 1906 the village of Hrybovytsky volost of Volodymyr-Volyn raion of Volhynia governorate. The distance from the county town is 27 versts, from the parish 7. Yards 285, inhabitants 1710. Near the village there are the ancient remnants of what remains of the former villages and forts of: doba eneolita (4-3 millennium BC) and rannaya zaliza (late 2 thousand - early 1 thousand BC). Population According to the 1989 Ukrainian SSR census, the population of the village was 1607, of which 724 were men and 883 were women. According to the 2001 Ukrainian census, the village had a population of 1506 people. Language Distribution of the population by mother tongue according to the 2001 census: References
Lytóvezh

Lytóvezh (ucraniano: Лито́веж; polaco: Litowiż) es un municipio rural y pueblo de Ucrania perteneciente al raión de Volodímir de la óblast de Volinia. En 2018 el municipio tenía una población de 4190 habitantes, de los que unos mil quinientos vivían en la capital municipal y el resto repartidos en cinco pedanías. El municipio fue fundado en 2016 mediante la fusión de los consejos rurales de Lytóvezh, Zábolottsi (con su pedanía Bílychi), Zastavné y Móvnyky (con su pedanía Krechiv), en lo que entonces era el raión de Iványchi.​ Se ubica en la periferia meridional de Novovolynsk, junto al límite con la óblast de Leópolis y a unos 5 km de la frontera con Polonia. Por aquí sale de Novovolynsk la carretera P15, que lleva a Chervonohrad y Zhovkva. Junto al pueblo pasa el río Bug Occidental. Historia Su topónimo hace referencia al Gran Ducado de Lituania, que construyó aquí un importante castillo en el siglo XIV. En 1501, Segismundo I Jagellón el Viejo llegó a conceder a la localidad el Derecho de Magdeburgo, pero con el tiempo perdió importancia y pasó a ser un pequeño asentamiento rural. En el Imperio ruso formó parte de la vólost de Hrýbovytsia, en el uyezd de Volodímir de la gobernación de Volinia.​​​ Referencias
Litowiż

Litowiż (ukr. Литовеж) – wieś na Ukrainie w rejonie włodzimierskim obwodu wołyńskiego. Do 2020 w rejonie iwanickim. Miasto prywatne, własność Aleksandra Czartoryskiego położone było w 1570 roku powiecie włodzimierskim województwa wołyńskiego. Historia Pod koniec XIX w. wieś w gminie Grzybowica (Hrybowica), w powiecie włodzimierskim. W miejscowości znajdował się drewniany kościół parafialny pw. św. Michała Archanioła, wybudowany w 1615 r. przez księcia Janusza Ostrogskiego. W pierwszej połowie XX w. administratorem parafii Litowiż był ks. Józef Aleksandrowicz, zamordowany w Zabłoćcach przez oddział UPA podczas sprawowania eucharystii w dniu Krwawej Niedzieli. Przypisy Linki zewnętrzne Litowiż, wś, powiat włodzimierski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. V: Kutowa Wola – Malczyce, Warszawa 1884, s. 329 . Litowiż, wś, powiat włodzimierski, gm. Hrybowica (Grzybowica), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 237 . Литовеж (Litowiż) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Lîtovej, Ivanîci

Lîtovej (în ucraineană Литовеж) este o comună în raionul Ivanîci, regiunea Volînia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației satului Lîtovej era vorbitoare de ucraineană (99%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Литовеж

Лито́веж (укр. Литовеж) — село во Владимирском районе Волынской области Украины. Административный центр Литовежской сельской общины. Код КОАТУУ — 0721182401. Население по переписи 2001 года составляет 1507 человек. Почтовый индекс — 45325. Телефонный код — 3372. Занимает площадь 4,267 км². В XIV в. литовские князья выстроили замок с мощными земляными укреплениями и сторожевыми башнями. Первые упоминания о Литовеже в исторических документах относятся к XV веку. В 1501 году предоставленное Магдебургское право подтвердил польский король Сигизмунд I. Введенская церковь 1791 года постройки. До 2020 года входило в Иваничевский район. Литература Виногродська Л. І. Середньовічні городища на Волині та Поліссі (укр.) // Археологія і давня історія України. — 2013. — Вип. 11. — С. 15—22. Архивировано 24 июля 2024 года. Кравченко В. Документи кінця ХVІ — початку ХVІІ століть до історії волинського містечка Литовежа і його замку (укр.) // Український археографічний щорічник. — Київ, 2018. — Вип. 21/22. — С. 653—697. Kamińska M. Grody południowo-zachodniej Rusi w okresie od 1240 do 1340 r. w świetle źródeł archeologicznych i historycznych : praca doktorska (пол.). — Kraków: Instytut Archeologii Uniwersytetu Jagiellońskiego, 2020. — S. 1150—1155. Петраускас А. В., Панишко С. Д., Лошик Д. С., Чорний І. О., Кукса А. О. Дослідження укріплень городища Литовеж на Волині (укр.) // Археологія і давня історія України. — 2020. — № 2 (35). — С. 182—193. Архивировано 13 октября 2022 года. Петраускас А. В., Панишко С. Д., Чорний І. О., Кукса А. О. Нові дослідження городища «Замок» біля с. Литовеж на Волині (укр.) // Археологія і давня історія України. — 2022. — № 3 (44). — С. 225—235. Архивировано 15 октября 2023 года. Ссылки Литовеж на сайте Верховной рады Украины (укр.) (недоступная ссылка — история).
Литовеж

Лито́веж (раніше Літовеж, Литовиж) — село в Україні, у Володимирському районі Волинської області. Населення становить 1355 осіб. Центр Литовезької сільської громади. Географія Селом протікає річка Берізка, права притока Західного Бугу. Історія У XIV ст. литовські князі вибудували замок з потужними земляними укріпленнями і сторожовими вежами. Перші згадки про Литовеж в історичних документах належать до XV ст. У 1501 році надане Магдебурзьке право підтвердив польський король Сигізмунд I. У 1906 році село Грибовицької волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 27 верст, від волості 7. Дворів 285, мешканців 1710. Біля села знаходиться поселення двошарове: доба енеоліту(4-3 тисячоліттям до н. е)та раннього заліза(кін 2 тис. -поч. 1 тис. до н.е) Після ліквідації Іваничівського району 19 липня 2020 року село увійшло до Володимир-Волинського району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1607 осіб, з яких 724 чоловіки та 883 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 1506 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди Уродженцем села є Якобчук Володимир Вікторович (1987—2014) — молодший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Церква Дивом вцілілий у Першу світову війну образ Богородиці, який знаходиться у Свято-Введенській церкві і досі проявляє свою чудодійну силу[джерело?]. Галерея Примітки Література Кравченко В. Документи кінця XVI — початку XVII століть до історії волинського містечка Литовежа і його замку // Український археографічний щорічник. — Випуск 21/22. — Том 24/25. — Київ, 2018 Кругляк О.Т., Михайлюк О.Г. Лито́веж // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.223-232 Лісова А. "За зціленням — до ікони Божої матері // Волинь. — 2010 (11 листопада). — С. 12. Цинкаловський О. Стара Волинь і Волинське Полісся. Краєзнавчий словник — від найдавніших часів до 1914 року. — Вінніпег : Накладом Товариства «Волинь», 1986. — Т. 2 : Л — Я. — 578 с. Litowiż // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1884. — Т. V. — S. 329. (пол.) — S. 329. Посилання Село Литовеж на сайті Верховної Ради України[недоступне посилання з квітня 2019] http://www.belzec-belz.pl/ulitowiez.html [Архівовано 5 червня 2017 у Wayback Machine.] Погода в селі Литовеж [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Litovyshche

Litovyshche (Ukrainian: Літовище) is a village (selo) in Zolochiv Raion, Lviv Oblast, in western Ukraine. It belongs to Pidkamin settlement hromada, one of the hromadas of Ukraine. From 1918 to 1939 the village was in Tarnopol Voivodeship in Poland. Until 18 July 2020, Litovyshche belonged to Brody Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Lviv Oblast to seven. The area of Brody Raion was merged into Zolochiv Raion. References External links weather.in.ua
Litowyszcze

Litowyszcze (ukr. Літовище) – wieś na Ukrainie, w obwodzie lwowskim, w rejonie złoczowskim, w hromadzie Podkamień. Położenie Na podstawie Słownika geograficznego Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich: Litowisko to wieś w powiecie brodzkim, 20 km na północny wschód od Brodów, 18 km na północny zachód od Załościc. Historia Właścicielem dóbr ziemskich Litowisko był m.in. hrabia Włodzimierz Dzieduszycki. Do 1946 roku miejscowość nosiła nazwę Litowisko (ukr. Літовисько, Litowyśko). Do 2020 w rejonie brodzkim. Przypisy Linki zewnętrzne Litowyszcze, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. V: Kutowa Wola – Malczyce, Warszawa 1884, s. 329 . Litowyszcze na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Litovîșce, Brodî

Litovîșce (în ucraineană Літовище) este un sat în comuna Peneakî din raionul Brodî, regiunea Liov, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Litovîșce era vorbitoare de ucraineană (98,74%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Литовище

Литовище (укр. Літовище) — село в Подкаменской поселковой общине Золочевского района Львовской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 396 человек, по данным 2021 года составляло также 396 человек. Занимает площадь 1,394 км². Почтовый индекс — 80664. Телефонный код — 3266. История В 1946 г. Указом ПВС УССР село Литовеско переименовано в Литовищи. Ссылки Литовище на сайте Верховной рады Украины Примечания
Litiatyn

Litiatyn (Ukrainian: Літятин) is a village in Saranchuky rural hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention of the village was in 1443. After the liquidation of the Berezhany Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion Saint Demetrius church (1906, built), Roman Catholic Church (1888, not functioning). References Sources (in Ukrainian) Ковальков Ю., Туркевич О., Літятин // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2005, V. 2: К—О, S. 381—382. — ISBN 966-528-199-2. "Litiatyn". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 5. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1884. p. 328.
Litiatyn

Litiatyn (ucraniano: Літя́тин) es un pueblo de Ucrania, perteneciente al municipio rural de Saranchuký, en el raión de Ternópil de la óblast de Ternópil.​​ En 2001, el pueblo tenía una población de 775 habitantes.​ Se ubica unos 5 km al noreste de la capital municipal Saranchuký, sobre la carretera T2004 que une Berezhany con Pidhaitsi.​ Historia Antes de su integración en el actual municipio de Saranchuký en 2020, el pueblo era sede de un consejo rural en el raión de Berezhany. El consejo rural no tenía pedanías.​ Referencias
Litiatyn

Litiatyn (ukr. Літятин) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie tarnopolskim. W 2001 roku liczyła 775 mieszkańców. W pobliżu znajduje się przystanek kolejowy Litiatyn, położony na linii Tarnopol – Stryj. Historia Zofia Zamiechowska wypędziła szlachcica Adama Czołowskiego z litiatyńskiej dzierżawy przemocą zbrojną. W II Rzeczypospolitej miejscowość w powiecie brzeżańskim województwa tarnopolskiego. W czasie kampanii wrześniowej stacjonował tu III/6 dywizjon myśliwski, a także 151. i 152. eskadry myśliwskie. 26 czerwca 1941 r. nieznani sprawcy (Rosjanie lub Ukraińcy) zamordowali ks. Józefa Szadego. W marcu 1944 r. nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali 15 Polaków. W Litiatynie urodził się Tadeusz Strzałka (1895–1980), polski oficer i działacz niepodległościowy. Do 2020 w rejonie brzeżańskim. Przypisy Linki zewnętrzne Litiatyn, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. V: Kutowa Wola – Malczyce, Warszawa 1884, s. 328 .
Liteatîn, Berejanî

Liteatîn (în ucraineană Літятин) este o comună în raionul Berejanî, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Liteatîn era vorbitoare de ucraineană (99,87%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Литятин

Литятин (укр. Літятин) — село в Саранчуковской сельской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Бережанский район. Код КОАТУУ — 6120483301. Население по переписи 2001 года составляло 775 человек. Географическое положение Село находится в 10 км к юго-востоку от города Бережаны, в 4 км к северо-востоку от села Базниковка. Через село проходит автомобильная дорога Т-2004. История 1473 год — дата основания. Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Lytschyny

Lytschyny (ukrainisch Личини; russisch Личины Litschiny, polnisch Liczyny) ist ein Dorf im Norden der ukrainischen Oblast Wolyn mit etwa 680 Einwohnern (2001). In dem erstmals Ende des 16. Jahrhunderts schriftlich erwähnten Dorf befindet sich die hölzerne Kirche der Erhöhung des Heiligen Kreuzes aus dem Jahr 1907, die an Stelle einer Vorgängerkirche hier errichtet wurde. Die Ortschaft liegt auf einer Höhe von 163 m am rechten Ufer der Turija, einem 184 km langen Nebenfluss des Prypjat, 27 km südwestlich vom Rajonzentrum Kamin-Kaschyrskyj, 34 km nördlich der Stadt Kowel und 97 km nordwestlich vom Oblastzentrum Luzk. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der Landgemeinde Soschytschne; bis dahin bildete das Dorf die gleichnamige Landratsgemeinde Lytschyny (Личинівська сільська рада/Lytschyniwska silska rada) im Südwesten des Rajons Kamin-Kaschyrskyj. Weblinks Liczyn. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 15, Teil 2: Januszpol–Wola Justowska. Walewskiego, Warschau 1902, S. 227 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Liczyny

Liczyny lub Liczyn (ukr. Личини) – wieś na Ukrainie w rejonie koszyrskim obwodu wołyńskiego. Historia Pod koniec XIX w. wieś w gminie Soszyczno, w powiecie kowelskim. Przypisy Linki zewnętrzne Liczyn,''Łyczyny'' wś, powiat kowelski, gm. Sosczyno, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 227 . Łyczyny, powiat kowelski, ob. Liczyn, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 286 . Личини (Liczyny) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Lîciînî, Kamin-Kașîrskîi

Lîciînî (în ucraineană Личини) este o comună în raionul Kamin-Kașîrskîi, regiunea Volînia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația satului Lîciînî era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Личины

Личи́ны (укр. Личини) — село в Сошичненской сельской общине Камень-Каширского района Волынской области Украины. Возле села протекает река Турья. Население по переписи 2001 года составляет 681 человек. Почтовый индекс — 44544. Телефонный код — 3357. Занимает площадь 26,733 км². Галерея Ссылки Личины на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Личини

Личи́ни — село в Україні, у Сошичненській громаді Камінь-Каширського району Волинської області. Географія Село розташоване на правому березі річки Турії. Поруч з селом розташований гідрологічний заказник місцевого значення Турський. Історія У 1906 році село Сошичненської волості Ковельського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 28 верст, від волості 7. Дворів 204, мешканців 1364. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 710 осіб, з яких 298 чоловіків та 412 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 663 особи. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську мову. Інформація про село Населення становить 681 осіб. Назва села ймовірно походить від великою кількості ліщини, яка росла тут. В селі є дерев'яна церква, яка була збудована в 1907 році на місці старої церкви та кладовища. З 1961 по 1991 рік церква була зачинена, у зв'язку з тим, що священику не була виділена земельна ділянка, і він був змушений переїхати до іншого села. Колгосп був заснований в 1948 році. У селі є також дев'ятикласна школа, сільський будинок культури, відділення Укрпошти, медичний пункт. Влітку 2011 року був зведений дерев'яний міст через річку Турія, який з'єднав два райони Камінь-Каширський і Старовижівський. Село Личини межує з такими селами: Солов'ї, Ниці, Мильці, Качин, Сошичне, Запруддя. Тут функціонує два підприємства ТзОВ «Космо» — лісопилка: адреса — вул. Центральна, 87; ПП «Анастасія» — виготовлення меблів: адреса — вул. Центральна. Влітку 2011 року було створено футбольну команду ФК «Личини» за сприяння сільського голови та місцевого приватного підприємця. Також був створений стадіон. Див. також Річка Турія Галерея Примітки Література Личи́ни // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.268 Цинкаловський О. Стара Волинь і Волинське Полісся. Краєзнавчий словник — від найдавніших часів до 1914 року. — Вінніпег : Накладом Товариства «Волинь», 1986. — Т. 2 : Л — Я. — 578 с. Посилання Погода в селі Личини [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Lozove, Kherson Oblast

Lozove (Ukrainian: Лозове; Russian: Лозовое) is a defunct village in Beryslav Raion, Kherson Oblast, southern Ukraine, about 74.6 kilometres (46.4 mi) north-northeast from the centre of Kherson city, besides the Inhulets river. The border of Kherson Oblast with Mykolaiv Oblast runs along the river on the northwest side of the village. In 2012, the village was removed from official records of data registration due to ongoing power and water issues. History The village was established in 1898 under the name Maksymivka. However, in 1927, the village began to be settled by migrants from the village of Zhvan from the Vinnytsia Oblast officially, and it went by several unofficial names in addition to Maksymivka, like Piatydesiate and Volynske. During the Great Patriotic War the village was occupied by German forces from 27 August 1941 to 12 March 1944. However, during the early 20th century, the village faced a serious problem with its water supply, prompting many residents to relocate. In 1946 the city was officially renamed to Lozove. This situation of the water supply still affected the village for a long time, and eventually, in 2007, it was disconnected from the power grid. On 27 December 2012, the district council petitioned for its removal from the official records of data registration. Thus, the village is virtually defunct of residents, in part due to the power and water issues. The village was occupied by Russian forces in July 2022, during the Russian invasion of Ukraine. The village was subsequently recaptured during the initial preparation stages of the 2022 Kherson counteroffensive by the Ukrainian Armed Forces later in the same month. References
Lozove (oblast de Kherson)

Lozove (en ukrainien Лозове) est une commune rurale de l'oblast Kherson, du raïon de Beryslav et de la communauté territoriale de la commune de Kalynivske, en Ukraine méridionale. Sa population s'élevait à 34 habitants en 2001. Géographie La commune de Lozove se trouve sur la rive orientale de la rivière Inhoulets, affluent de rive droite du fleuve Dniepr, à 49 mètres d'altitude. Elle se situe à 11,5 km au nord-est de la commune de Kalynivske, à 47,8 km au nord-ouest de la ville de Beryslav et à 70,5 km au nord-est de la ville de Kherson. Références Portail de l’Ukraine
Lozove, Velîka Oleksandrivka

Lozove (în ucraineană Лозове) este un sat în comuna Blahodativka din raionul Velîka Oleksandrivka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Lozove era vorbitoare de ucraineană (88,24%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (11,76%). Note
Лозовое (Херсонская область)

Лозовое (укр. Лозове; устар. Виноградовка, до 1946 года — участок 50) — село в Калиновской поселковой общине Бериславского района Херсонской области Украины. Согласно решению XVI сессии Благодатовского сельского совета Великоалександровского района Херсонской области от 17 декабря 2012 № 166, Великоалександровский районный совет обратился в Херсонский областной совет с ходатайством об исключении из учетных данных села Лозовое. Население Население по переписи 2001 года составляло 34 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания
Лозове (Бериславський район)

Лозове́ — село в Україні, у Калинівській селищній громаді Бериславського району Херсонської області. З 1898-го по 1946 рік мало назву Максимовка. Населення становить 34 особи. Згідно з рішенням XVI сесії Благодатівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 17 грудня 2012 року № 166, Великоолександрівська районна рада звернулася до Херсонської обласної ради з клопотанням про виключення з облікових даних села Лозове. Населення Мовний склад Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Історія 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», увійшло до складу Калинівської селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіально-територіальної реформи та ліквідації Великоолександрівського району, село увійшло до складу Бериславського району. Російське вторгнення в Україну (з 2022) На початку березня 2022 окуповане російськими військами. 27 липня 2022 року Збройні сили України повідомили про визволення Лозового з-під російської окупації. Примітки Посилання Погода в селі Лозове [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Лозовской городской совет

Лозовско́й либо Лозо́вский городско́й сове́т (до 1936 года — се́льский сове́т) — входит в состав Харьковской области Украины. Административный центр городского совета находится в городе Лозовая. История 1920-е годы — дата образования Лозовского сельского Совета депутатов трудящихся в составе … волости Павлоградского(?) уезда Екатеринославской губернии Украинской Советской Социалистической Республики. С марта 1923 года по июнь 1926 — в составе Павлоградского о́круга, с июля 1926 - в составе Харьковского (либо Изюмского?) округа, с февраля 1932 — в Харьковской области УССР. 1936 — дата образования из сельского в городской совет после присвоения Лозовой статуса город. Местные советы территориальной городской общины Паню́тинский поселковый совет Домаша́нский сельский совет Населённые пункты совета город Лозова́я пгт Паню́тино село Хле́бное село Герсева́новское Лесовское село Дома́ха село Украинское Источники и примечания Академия педагогических наук Украины, Харьковский государственный педагогический университет им. Г. Сковороды; Ярмаченко Н.Д., Лозовая В.И., Макаревич И.Х., Патлай И.М., Сахоцкий М.И. и др. Населённые пункты Харьковщины: Лозовая. // Родной край (укр.) / академик АПНУ Прокопенко И.Ф. — Харьков: Основа, 1994. — С. 137-141. — 582 с. — 5 000 экз. — ISBN 5-7768-0233-4.