NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Doniecki Park Kowalstwa Artystycznego

Doniecki Park Kowalstwa Artystycznego – unikatowe w Europie muzeum mistrzostwa kowalskiego pod odkrytym niebem, założone w Doniecku w 2001 roku na ulicy Artema 98. Muzeum kontynuuje tradycje artystycznego kowalstwa regionu donieckiego, którego najbardziej znanym dziełem sztuki jest wykonana z jednej szyny Palma Mercałowa (1895), znajdująca się w herbie obwodu donieckiego. Od 2005 roku w trzecią niedzielę września w parku odbywa się międzynarodowy festiwal mistrzostwa kowalskiego „Park Kowalstwa Artystycznego”. Najlepsze prace zostają w parku jako podarunek dla miasta. W parku znajdują się aleje tematyczne, jak aleja znaków zodiaku czy aleja figur bajkowych. W 2012 roku liczba figur wynosiła 162. Linki zewnętrzne Oficjalna strona parku (ang. • ros.) Elektroniczna wersja katalogu „10 lat Parku Kowalstwa Artystycznego”. pkf.donbass.name. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-10-23)]. (ros.) Wycieczka 3D po parku. pkf.donbass.name. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-11-21)].
Лисичівська сільська рада

Лисичівська сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Іршавському районі Закарпатської області. Адміністративний центр — село Лисичово. Загальні відомості Територія ради: 28,58 км² Населення ради: 3187 осіб (станом на 2001 рік) Розташована в підніжжі полонини Кук, висота якої 1380 м над рівнем моря. Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: с. Лисичово Склад ради Рада складалася з 14 депутатів та голови. Голова ради: Пальок Ярослав Васильович Секретар ради: Будул Віра Іванівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України та ЦВК Депутати VII скликання За результатами місцевих виборів 2015 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Культурні пам'ятки Історичною пам'яткою є кузня-музей «Гамора». На території «Гамори» проводяться фольклорні фестивалі. Природні багатства Залізна руда, камінь-андезит, пісковик, а також золотоносні і поліметанічні ґрунти. В давнину за переказами існували срібні копальні в урочищі «Рипа». Відомі вихідці Ізидор Білак — поет і фольклорист Дубіш І. І. — член спілки художників України, Сможаник М. Д. — делегат І з'їзду Народних комітетів Пальок В. В. — кандидат історичних наук, доцент УЖНУ Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 2915 осіб, з яких 1418 чоловіків та 1497 жінок. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 3186 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Лисичівська сільська рада на сайті Іршавської РДА Лисичівська сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Comuna Sînevîrska Poleana, Boureni

Sînevîrska Poleana (în ucraineană Синевирська Поляна) este o comună în raionul Boureni, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Berehî, Sînevîrska Poleana (reședința), Svoboda și Zahorb. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația comunei Sînevîrska Poleana era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Синевирсько-Полянська сільська рада

Склад ради Рада складається з 16 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 1706 осіб, з яких 830 чоловіків та 876 жінок. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 1879 осіб. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську мову. Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України [Архівовано 21 квітня 2017 у Wayback Machine.]
Comuna Verhnii Koropeț, Muncaci

Verhnii Koropeț (în ucraineană Верхній Коропець) este o comună în raionul Muncaci, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Bukovînka, Kuceava, Kuștanovîțea și Verhnii Koropeț (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Verhnii Koropeț era vorbitoare de ucraineană (95,13%), existând în minoritate și vorbitori de germană (3,37%) și rusă (1,06%). Note
Верхньокоропецька сільська рада

Склад ради Рада складалася з 20 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 3144 особи, з яких 1505 чоловіків та 1639 жінок. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 2916 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Comuna Rakoșîno, Muncaci

Rakoșîno (în ucraineană Ракошино) este o comună în raionul Muncaci, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Benedîkivți, Ciopivți, Dombokî, Kaidanovo, Rakoșîno (reședința) și Ruske. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Rakoșîno era vorbitoare de ucraineană (74,46%), existând în minoritate și vorbitori de maghiară (23,69%). Note
Comuna Bogdan, Rahău

Bogdan (în ucraineană Богдан, Bohdan) este o comună în raionul Rahău, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Bogdan (reședința) și Breboia. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Bogdan era vorbitoare de ucraineană (97,47%), existând în minoritate și vorbitori de maghiară (1,91%). Note
Богданська сільська рада

Богданська сільська рада — орган місцевого самоврядування Богданської сільської громади у Рахівському районі Закарпатської області. Склад ради Рада складалася з 24 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 3985 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Comuna Ploske, Svaleava

Ploske (în ucraineană Плоске) este o comună în raionul Svaleava, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Iakivske, Olenovo, Pavlovo, Ploske (reședința) și Ploskîi Potik. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Ploske era vorbitoare de ucraineană (99,72%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Плосківська сільська рада (Свалявський район)

Склад ради Рада складається з 20 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 2664 особи, з яких 1281 чоловік та 1383 жінки. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкали 2893 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України[недоступне посилання з липня 2019]
Comuna Suskovo, Svaleava

Suskovo (în ucraineană Сусково) este o comună în raionul Svaleava, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Pasika și Suskovo (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Suskovo era vorbitoare de ucraineană (98,84%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Сусківська сільська рада

Склад ради Рада складається з 16 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 2616 осіб, з яких 1291 чоловік та 1325 жінок. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 2645 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Nationales Akademisches Opern- und Balletttheater der Ukraine

Das Nationale Akademische Opern- und Balletttheater der Ukraine „Taras Schewtschenko“ (ukrainisch Національний академічний театр опери та балету України імені Тараса Шевченка Nazionalnyj akademitschnyj teatr operi ta baletu Ukrajiny imeni Tarasa Schewtschenka) in Kiew ist eines der bedeutendsten staatlichen Theater der Ukraine. Es ist nach dem ukrainischen Dichter Taras Schewtschenko benannt. Geschichte Bereits seit 1867 waren im Kiewer Stadttheater regelmäßig Opern und Ballette aufgeführt worden, das Jahr 1867 gilt dann auch heute als Gründungsjahr der Kiewer Oper. Nachdem 1896 das alte Theatergebäude abgebrannt war, wurde 1898 bis 1901 ein neues Stadttheater im Stil des Rationalismus, des Barock und der Neoromanik errichtet. Die Fassade wurde im Stil der Neorenaissance reich verziert. Baumeister war Viktor Schröter. Eingeweiht wurde das Haus im September 1901 mit der Oper Ein Leben für den Zaren von Michail Glinka. Zum Zeitpunkt der Einweihung galt das Haus als das russische Theater mit der größten und modernsten Bühne. Neben einheimischen Stücken wurden stets auch Werke ausländischer Autoren und Komponisten gespielt. Der russische Premierminister Pjotr Stolypin wurde am 14. September 1911 bei einem Besuch der Oper von zwei Pistolenschüssen in die Brust getroffen und schwer verwundet. Er verstarb vier Tage später. Seit 1939 trägt das Haus den Namen von Taras Schewtschenko, dessen Büste auch über dem Portal angebracht wurde. Den Zweiten Weltkrieg überstand das Gebäude ohne größere Schäden. 1988 wurde das Opernhaus renoviert, die Bühne wurde nochmals vergrößert. Im Innenraum finden nun bis zu 1650 Besucher Platz. 1992 erhielt das Haus des Status einer Nationaloper. Weblinks Private Webseite mit Informationen und Bildmaterial zur Kiewer Oper (englisch) Einzelnachweise
Ukrajinska nacionalna opera

Ukrajinska nacionalna opera Taras Ševčenko (ukrajinski Національна опера України імені Тараса Шевченка) je operna kuća u Kijevu. Već od 1867. opere i baleti izvodili su se u Kijevu pa se ta godina uzima kao godina utemeljenja Ukrajinske nacionalne opere. Stara kazališna zgrada izgorjela je 1898. godine, a nova zgrada sagrađena je u stilu racionalizma, baroka i neoromanike do 1901. godine. Pročelje je bogato ukrašeno neorenesansnim elementima. Arhitekt je Viktor Schröter. Operna kuća je otvorena u rujnu 1901. operom "Život za cara" Mihaila Glinke. Tada je to bila operna kuća s najvećom i najnaprednijom pozornicom u Carskoj Rusiji. Ruski premijer Pjotr Stolypin ranjen je 14. rujna 1911. godine u posjetu operi s dva pucnja u prsa. Umro je četiri dana kasnije. Od 1939. godine, Operna kuća je nazvana po velikom ukrajinskom pjesniku Tarasa Ševčenka. Drugi svjetski rat, zgrada je preživjela bez većih oštećenja. Godine 1988., Operna kuća je renovirana, a pozornica je proširena. Unutrašnjost sada meže primiti do 1650 gledatelja.
Opera Narodowa Ukrainy

Opera Narodowa Ukrainy (ukr. Національна опера України імені Тараса Шевченка), dawniej Akademicki Teatr Opery i Baletu USRR – teatr w Kijowie. Historia Stała trupa operowa w Kijowie została utworzona w 1867 roku i szybko stała się, obok teatrów w Moskwie i Petersburgu, jedną z najlepszych w Imperium Rosyjskim. Ta trupa pracowała w gmachu teatru miejskiego do 1896 roku, kiedy budynek został zniszczony w wyniku pożaru. Współczesny gmach opery kijowskiej zbudowany został w 1898 roku według projektu architekta Wiktora Schrötera. Wystawiono tutaj początkowo następujące opery: „Oprycznik” (1874), „Eugeniusz Oniegin” (1884), „Mazepa” (1886) oraz „Dama pikowa” (1890) Piotra Czajkowskiego, odbywały się także kijowskie premiery oper „Aleko” Siergieja Rachmaninowa (1893) i „Śnieżka” Nikołaja Rimskiego-Korsakowa (1895), „Noc majowa” (1903) i „Nokturn” (1914) Mykoły Łysenki i inne. Walki o uzyskanie niepodległości przez Ukrainę w latach 1918–1920 spowodowały rozkwit kultury narodowej, także muzyki. W języku ukraińskim wystawiono opery „Trzewiczki” Piotra Czajkowskiego, „Halka” Stanisława Moniuszki, „Faust” Charles’a Gounoda, „Traviata” Giuseppe Verdiego i inne. W latach 20. XX wieku w repertuarze opery zaczęły pojawiać się opery tematycznie związane z historią Ukrainy – „Taras Bulba”, „Noc Bożego Narodzenia” Mykoły Łysenki, „Zaporożec za Dunajem” Semena Hułaka-Artemowskiego, „Karmeliuk” Walentina Kostenki, „Duma Czarnomorska” S. Potockiego, „Złoty diadem” Borysa Latoszynskiego. Pogrom inteligencji ukraińskiej w latach 30. XX wieku nie ominął również opery: w obozach znaleźli się niemalże wszyscy artyści baletu – uczestnicy Międzynarodowego Festiwalu Tańca Folklorystycznego, którzy w 1935 roku przywieźli z Londynu złoty medal – pierwszą międzynarodową nagrodę dla teatru. W 1939 roku teatr przyjął imię Tarasa Szewczenki. W okresie okupacji niemieckiej (1941-44) teatr był ewakuowany do Ufy. W latach powojennych wydarzeniami w życiu Opery były wystawienia oper „Borys Godunow” Modesta Musorgskiego, „Kniaź Igor” Aleksandra Borodina (1952), „Wojna i pokój” Siergieja Prokofjewa (1956), „Katarzyna Izmajłowa” Dmitrija Szostakowicza (1975) oraz balety „Lilie” Konstjantina Dankewycza, „Spartakus” Arama Chaczaturiana, „Olga” Jewhena Stankowycza, „Legenda o miłości” Arifa Melikowa. W kijowskim teatrze operowym pracowali dyrygenci: Stefan Turczak, Konstantin Simieonow, soliści Borys Hmyria, Larysa Rudenko, Jełyzaweta Czawdar, Dmytro Hnatiuk, Jewhenija Myrosznyczenko; na scenie baletowej – Lidia Herasymczuk, Anatolij Biełow, Mykoła Apuchtin, Jewgenija Jerszowa, Olena Potapowa. Przypisy Linki zewnętrzne strona oficjalna Informacja na stronie ambasady
Kievs operahus

Kievs operahus (ukrainska: Національна опера України ім. Т. Г. Шевченка) är det tredje äldsta operahuset i Ukraina, efter Odessas operahus och Lvivs operahus. Kievs operahus grundades 1867. Det är inrymt i Taras Sjevtjenko Ukrainska Nationaloperahus i Kiev och används till opera och balett. Dagens operahus byggdes från 1901. På platsen fanns ursprungligen Kievs stadsteater, men denna förstördes i en brand 1896. Den nya byggnaden är ritad av Viktor Schröter. Under Sovjettiden nationaliserades operan. På 1930-talet fanns det planer på att ge operahuset en mer "proletär" stil, men detta blev endast delvis genomfört. Under andra världskriget flyttade operahuset till Ufa och senare till Irkutsk i landets ryska del. Operahuset renoverades 1983–1988, då det byggdes nya träningsrum och scenen gjordes större. Kievs operahus är också känd som plats för mordet på ministerpresident Pjotr Stolypin 1911. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kievs operahus. Kievs operahus webbplats
Centre Cinematogràfic Nacional Oleksandr Dovzhenko

El Centre Nacional Oleksandr Dovzhenko (també Centre Dovzhenko) és l'arxiu de cinema estatal i un clúster cultural a Kíiv, Ucraïna. Història Va ser fundada l'any 1994 per un decret del president d'Ucraïna. L'any 2000, el Centre Dovzhenko es va fusionar amb l'antiga fàbrica d'impressió cinematogràfica de Kíiv (establerta el 1948), l'única i la més gran d'Ucraïna d'aquest tipus, i es va fer càrrec de la seva propietat, instal·lacions i col·lecció de pel·lícules. Des de 2006 el Centre és membre de la Federació Internacional d'Arxius Fílmics. L'estudi de cinema d'animació d'Ucraïna (també conegut com Ukranimafilm, establert el 1990) va ser adscrit al centre el 2019. Entre el 2016 i el 2019, les antigues naus industrials del Centre van ser objecte d'una renovació i reforma integral, i es van convertir en un clúster cultural multiart. El setembre de 2019 el Centre va obrir el primer Museu del Cinema a Ucraïna. Estructura El Centre Dovzhenko gestiona un dipòsit de pel·lícules, laboratoris químics i de cinema digital, el Museu del Cinema, un arxiu cinematogràfic i una mediateca. La institució es troba en un edifici de vuit plantes al districte Holosiiv de Kíiv. També opera un local d'arts escèniques de 300 places anomenat Escena 6, situat al sisè pis juntament amb diverses companyies i col·lectius de música i arts escèniques independents. Col·lecció La col·lecció de pel·lícules del Centre Dovzhenko inclou més de 7.000 llargmetratges, documentals i animació ucraïneses, russes, americanes i europees; milers de documents d'arxiu, fotos, pòsters i altres artefactes que representen la història del cinema ucraïnès des de principis del segle ХХ fins a l'actualitat. La impressió cinematogràfica més antiga que conserva el Centre data de 1910, i el llargmetratge ucraïnès més antic de la col·lecció del Centre es va produir el 1922. Referències
National Oleksandr Dovzhenko Film Centre

Oleksandr Dovzhenko National Centre (Ukrainian: Національний центр Олександра Довженка; also Dovzhenko Centre, Ukrainian: Довженко-Центр) is the state film archive of Ukraine and a cultural cluster located in Kyiv. History It was founded in 1994 by a decree of the President of Ukraine. In 2000, Dovzhenko Centre was merged with the former Kyiv Film Printing Factory (established in 1948), the only and the biggest of its kind in Ukraine, and took over its property, facilities, and film collection. Since 2006 the Centre has been a member of the International Federation of Film Archives. The Ukrainian Animation Film Studio (aka Ukranimafilm, established in 1990) was attached to the Centre in 2019. From 2016–2019 the former industrial premises of the Centre underwent a complete renovation and refurbishment, and were converted into a multi-artform cultural cluster. In September 2019 the Centre opened the first Film Museum in Ukraine. In July 2022, directorship of the Centre was transferred from the Ministry of Culture and Information Policy to the Ukrainian State Film Agency. The Agency subsequently announced plans to split the Centre into three different institutions—a research archive, an animation studio, and a public events centre—saying than an audit had found the Centre's structure unprofitable. The Agency refused to publish the audit publicly, citing the 2022 Russian invasion of Ukraine. Structure Dovzhenko Centre's operates a film depository, chemical and digital film laboratories, the Film Museum, a film archive and a mediatheque. The institution is housed in an eight-storey building in Kyiv's Holosiivskyi District. It also operates a 300-seat performing arts venue Scene 6, located on its sixth floor together with several independent theatre music and performing arts companies and collectives. Collection Dovzhenko Centre's film collection includes over 7,000 Ukrainian, Russian, American and European feature, documentary and animation films; thousands of archive documents, photos, posters and other artifacts that represent the history of Ukrainian cinema from the beginning of the 20th century until the present day. The oldest film print preserved by the Centre dates back to 1910, and the oldest Ukrainian feature film in the Centre's collection was produced in 1922. See also Cinema of Ukraine List of film archives Sources External links Official website
Centro Nacional de Cine Oleksandr Dovzhenko

El Centro Nacional Oleksandr Dovzhenko (en ucraniano: Національний центр Олександра Довженка; también Centro Dovzhenko, en ucraniano: Довженко-Центр) es el archivo cinematográfico estatal y también un centro cultural de Kiev, Ucrania. Historia Fue fundado en 1994 por un decreto del Presidente de Ucrania.​ n el año 2000, el Centro Dovzhenko se fusionó con la antigua Fábrica de Impresión Cinematográfica de Kiev (creada en 1948), la única y más grande de su tipo en Ucrania, y se hizo cargo de sus propiedades, instalaciones y colección de películas. Desde 2006, el Centro es miembro de la Federación Internacional de Archivos Fílmicos.​ El Estudio de Cine de Animación de Ucrania (también conocido como Ukranimafilm, creado en 1990) se incorporó al Centro en 2019. Entre 2016 y 2019, las antiguas instalaciones industriales del Centro se sometieron a una completa renovación y remodelación, y se convirtieron en un clúster cultural multiforme. En septiembre de 2019, el Centro abrió el primer Museo del Cine de Ucrania. Estructura El Centro Dovzhenko cuenta con un depósito de películas, laboratorios químicos y digitales, el Museo del Cine, un archivo de películas y una mediateca. La institución se encuentra en un edificio de ocho plantas en el distrito de Goloseyev de Kiev. También gestiona un local de artes escénicas con 300 plazas, Scene 6,​ situado en su sexta planta, junto con varias compañías y colectivos independientes de teatro, música y artes escénicas. Colección La colección de películas del Centro Dovzhenko incluye más de 7.000 largometrajes, documentales y películas de animación ucranianas, rusas, americanas y europeas, así como miles de documentos de archivo, fotos, carteles y otros objetos que representan la historia del cine ucraniano desde principios del siglo XX hasta la actualidad. La copia de película más antigua conservada por el Centro data de 1910, y el largometraje ucraniano más antiguo de la colección del Centro se produjo en 1922. Véase también Cine de Ucrania Referencias Enlaces externos Página web oficial
Centre Dovjenko

Le Centre national Alexandre Dovjenko (également appelé Centre Dovjenko) est une cinémathèque d'État et un pôle culturel à Kiev, en Ukraine. Histoire Le centre Dovjenko a été fondé en 1994 par un décret du président de l'Ukraine. En 2000, le Centre Dovjenko a fusionné avec l'ancienne imprimerie de films de Kiev (créée en 1948), la seule et la plus grande de ce type en Ukraine, et a récupéré ses biens, ses installations et sa collection de films. Depuis 2006, le Centre est membre de la Fédération internationale des archives du film (FIAF). Le Studio Ukrainien du Film d'Animation (alias Ukranimafilm, créé en 1990) a été rattaché au Centre en 2019. De 2016 à 2019, les anciens locaux industriels du Centre ont fait l'objet d'une rénovation et d'une remise à neuf complètes, et ont été convertis en un pôle culturel multiforme. En septembre 2019, le Centre a ouvert le premier musée du film en Ukraine. Structure Le Centre Dovjenko gère un dépôt de films, des laboratoires chimiques et numériques, le musée du film, des archives cinématographiques et une médiathèque. L'institution est logée dans un bâtiment de huit étages dans le quartier Holosiiv de Kiev. Elle exploite également une salle de spectacle de 300 places, la Scène 6, située au sixième étage, ainsi que plusieurs compagnies et collectifs indépendants de musique et d'arts du spectacle. Collection La collection de films du Centre comprend plus de 7 000 longs métrages, documentaires et films d'animation ukrainiens, russes, américains et européens ; des milliers de documents d'archives, de photos, d'affiches et d'autres objets qui représentent l'histoire du cinéma ukrainien depuis le début du XXe siècle jusqu'à nos jours. La plus ancienne copie de film conservée par le Centre remonte à 1910, et le plus ancien long métrage ukrainien de la collection du Centre a été produit en 1922. Références Voir aussi Cinémathèque nationale d'Ukraine Cinéma ukrainien Studio Dovjenko Alexandre Dovjenko Liens externes Site officiel Portail de l’Ukraine Portail du cinéma Sciences de l’information et bibliothèques
Comuna Palad-Komarivți, Ujhorod

Palad-Komarivți (în ucraineană Паладь-Комарівці) este o comună în raionul Ujhorod, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Mali Selmenți și Palad-Komarivți (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Palad-Komarivți era vorbitoare de maghiară (89,07%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (10,93%). Note
Паладь-Комарівецька сільська рада

Паладь-Комарівецька сільська рада — колишній орган місцевого самоврядування у Ужгородському районі Закарпатської області. Адміністративний центр — село Паладь-Комарівці. Загальні відомості Населення ради: 1 034 особи (станом на 2001 рік) Історія Закарпатська обласна рада рішенням від 3 лютого 2014 року в Ужгородському районі перейменувала Паладь-Комарівську сільраду на Паладь-Комарівецьку. Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: с. Паладь-Комарівці с. Малі Селменці Склад ради Рада складається з 16 депутатів та голови. Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Примітки Джерела Паладь-Комарівецька сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Comuna Siurte, Ujhorod

Siurte (în ucraineană Сюрте) este o comună în raionul Ujhorod, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Siurte (reședința) și Tîihlaș. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Siurte era vorbitoare de maghiară (79,71%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (19,11%). Note