NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Буцовское

Буцовское (укр. Буцівське) — село в Великоалександровской поселковой общине Бериславского района Херсонской области Украины. Почтовый индекс — 74111. Телефонный код — 5532. Код КОАТУУ — 6520984002. Население Население по переписи 2001 года составляло 89 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Местный совет 74111, Херсонская обл., Великоалександровский р-н, с. Новопавловка, ул. Мира, 57 Примечания Ссылки Буцовское на сайте Верховной рады Украины
Буцівське

Бу́цівське — село в Україні, у Великоолександрівській селищній громаді Бериславського району Херсонської області. Станом на 2001 рік у селі налічувалося 89 жителів. Населення Мовний склад Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Історія 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», увійшло до складу Великоолександрівської селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Великоолександрівського району увійшло до складу Бериславського району. За свідченнями мешканців, з початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну повз село проходили озброєні групи російських військових. Протягом весни-осені 2022 року село неодноразово потрапляло під ворожі обстріли. У результаті контрнаступу ЗСУ в Херсонській області противника відкинуто за річку Дніпро восени 2022 року. Географія Село оминає балка Біла Криниця. Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Херсонська область) Примітки Посилання Погода в селі Буцівське [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.] Джерела Сайт територіальної громади [Архівовано 23 серпня 2021 у Wayback Machine.]
Festung Butschatsch

Die Festung Butschatsch (ukrainisch Бучацька фортеця/Butschaz'ka fortezja; „Burg Butschatsch“; ukrainisch Бучацький замок/Butschaz'kyj samok), eine polnische Festung in Buczacz, ist die Ruine einer Gipfelburg in der Stadt Butschatsch im Westen der Ukraine. Sie steht am Rande einer Felsenklippe und wurde zu Beginn des 19. Jahrhunderts mehrmals zerstört und wieder aufgebaut. Die heute sichtbaren Ruinen stammen aus der Zeit von 1620 bis 1630, als die Festung auf Initiative von Maria Amalia Mohylanka (Cousine des Metropoliten Petro Mohyla) und ihres Mannes, des Magnaten, Mäzens, Woiwoden und Starosts Stefan Potocki, Gestalt erhielt. Die 1672 und 1676 von den Türken belagerte Festung bestand aus einem alten und einem neuen Teil. Anfang des 19. Jahrhunderts verkauften die Grafen von Potocki das Gebäude an die Bewohner von Butschatsch, die es als Steinbruch für Baumaterial nutzten. Von den zwei Basteien ist heute eine erhalten. Siehe auch Liste von Burgen und Schlössern in der Ukraine Weblinks Butschaz'kyj samok (ukrainisch) Festung in Butschatsch (russisch)
Buchach Castle

The Buchach Castle (Ukrainian: Бучацький замок, romanized: Buchats'kyi zamok) is a ruin of a medieval castle, located in Buchach, Ternopil Oblast, Ukraine. It was built by the Buchacki family in the 14-15th century at around the time the town was founded. It was rebuilt by the Potocki-Movile family in the 16-17th century in a Renaissance style. It was a defensive structure, and saw combat several times. It fell into disrepair following its destruction by the Ottomans in the late 17th century. During the 19th century, while under the Austrian partition, it was partially demolished to reclaim building material. Today, it is a tourist attraction open to visitors. References Bibliography Stanisław Sławomir Nicieja, Twierdze kresowe Rzeczypospolitej, Wydawnictwo Iskry, Warszawa, 2006, p. 35–46, ISBN 83-244-0024-9
Zamek w Buczaczu

Zamek w Buczaczu (ukr. Бучацький замок) – dawna kresowa warownia I Rzeczypospolitej, obecnie położona na terytorium Ukrainy, w obwodzie tarnopolskim. Historia Pierwszy drewniany zamek obronny na trójkątnym cyplu skalistego wzgórza nad rzeką Strypą został wzniesiony w XII wieku. Następny obronny zamek wybudowany pod koniec XIV w. należał do rodów Buczackich herbu Abdank i herbu Pilawa (Buczackich-Tworowskich), Golskich i na początku XVII w. do Potockich herbu Pilawa. Budowlę wzniesiono z jasnego i czerwonego piaskowca na zaprawie wapiennej. Najstarsza część zamku od strony północnej jest pozostałością założenia średniowiecznego. Po przejściu zamku w ręce Potockich, żona Stefana Potockiego, Maria Mohylanka rozbudowała i wzmocniła warownię o część południową z dwiema wielkimi półkolistymi bastejami od wschodu i zachodu, które flankowały załamująca się kurtynę południową. Mury tej części zachowały się do dzisiaj i mają 4 m grubości. Strzelnice umieszczone w bastejach do prowadzenia ognia krzyżowego zlokalizowano na kilku kondygnacjach. Na murach obronnych od wewnątrz widoczne są kamienne wsporniki, dźwigające dawniej drewniane ganki strzelnicze. Wewnątrz obwodu zamkowego od strony wschodniej, zbudowano budynek renesansowy (wzorem zamku Potockich w Potoku Złotym) z krużgankami. Mieściła się w nim także brama wjazdowa na wysokości pierwszego piętra z mostem zwodzonym i pochylnią. Dzięki tym modyfikacjom zamek odparł liczne najazdy kozackie, tatarskie, tureckie i moskiewskie. W czasie wojny z Turcją, w 1676 r. Turcy zdobyli zamek i zniszczyli paląc jego część mieszkalną. Wzmianki z 1684 r. mówią, że zamek został jednak odbudowany przez ówczesnego właściciela Buczacza Jana Potockiego, wojewodę bracławskiego. Jednak w owym okresie był on już opuszczony. W 1772 r. trafił do zaboru austriackiego, a w XIX w. zabudowania zamku zaczęto sukcesywnie rozbierać na materiał budowlany, przez co do dzisiaj przetrwały tylko części murów południowych i wschodniej bastei, a także fragmenty pałacu z ciosami piaskowcowymi na narożach i z otworami okien. Zdaniem Jana Sas-Zubrzyckiego, były dwa zamki w Buczaczu. Ruiny zamku znajdują się na wzniesieniu 200 m na południowy zachód od kościoła Wniebowzięcia NMP. Do zamku dojść można ul. Zamkową lub od źródła Jana Sobieskiego. Galeria Zobacz też Pałac Potockich w Buczaczu Przypisy Literatura Aleksander Czołowski, Bohdan Janusz: Przeszłość i zabytki województwa Tarnopolskiego. Tarnopol, 1926, s. 67–70. Stanisław Sławomir Nicieja: Twierdze kresowe Rzeczypospolitej. Warszawa: Iskry, 2006, s. 35–46. ISBN 83-244-0024-9. Linki zewnętrzne Zamek na mapie Google. Archiwalne widoki zamku w bibliotece Polona
Бучачский замок

Бу́чачский за́мок (укр. Бу́чацький замок) — расположен на вершине высокого скалистого плоскогорья в районном центре Бу́чач, Тернопольской области, Украина. История замка Начало строительства относят к последней четверти XIV века, когда была построена мысовая часть замка из красного песчаника. В начале XVII века была достроена наиболее поздняя часть замка, состоящая из оборонной стены с двумя полукруглыми бастеями. За время своего существования замок выдержал множество штурмов и осад, неоднократно разрушался, но каждый раз остраивался заново. В своё время служил резиденцией князей Бучачских, а в начале XVII века перешёл во владение Потоцких. В 1648 году замок был разрушен казацкими полками Максима Кривоноса, но был сразу же восстановлен Потоцкими. В дальнейшем крымские татары несколько раз безуспешно пытались захватить замок. В 1672 году замок пал под натиском объединенных войск турецкого султана Магомета IV, крымских татар и казацких войск гетьмана Дорошенко. В этом же году под стенами замка был подписан Бучачский мир между Османской империей и Речью Посполитой. После возобновления военных действий Бучачский замок в 1676 году вновь был захвачен и разрушен турецкими войсками, но в очередной раз был отстроен. В XVIII веке замок утрачивает своё оборонное значение, приходит в запустение, а его стены постепенно разбираются местными жителями на стройматериалы. Современное состояние До настоящего времени неплохо сохранились постройки XVI века - южная оборонная стена с бойницами, восточная бастея и фрагменты стен бывшего дворца. Галерея Литература Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. В 4-х томах. Гл. Редкол.: Н. Л. Жариков. -К.: Будівельник, 1983—1986. Том 4, с.52. М.Й.Рутинський. Замковий туризм в Україні -К.: Центр учбової літератури, 2007., с. 147 (укр.) Примечания Ссылки Замки и храмы Украины. Бучач Архивная копия от 17 февраля 2009 на Wayback Machine (укр.) Архітектурні та природні пам`ятки України. Бучач Архивная копия от 1 февраля 2009 на Wayback Machine (укр.) Jazlowiec - The town lost in history by Stanley J. Kowalski (англ.)
Bykivtsi

Bykivtsi (Ukrainian: Биківці) is a village in Ukraine, Ternopil Oblast, Kremenets Raion, Shumsk urban hromada. After the liquidation of the Shumsk Raion on 19 July 2020, the village became part of the Kremenets Raion. References Bibliography (in Ukrainian) В. Уніят, Б. Хаварівський., Биківці // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2004, V. 1: А—Й, S. 118—119. — ISBN 966-528-197-6. "Bykowce (pow. krzemieniecki)". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). p. 286.
Bykowce (rejon krzemieniecki)

Bykowce (ukr. Биківці) – wieś na Ukrainie w rejonie krzemienieckim należącym do obwodu tarnopolskiego. W okresie międzywojennym w miejscowości stacjonowała kompania graniczna KOP „Bykowce”. W 1943 roku (rzeź wołyńska) nacjonaliści ukraińscy zamordowali tutaj 32 Polaków. Po wojnie do Bykowiec przyłączono odległą o 3km wieś Michałówka. Przypisy Linki zewnętrzne Bykowce (pow. krzemieniecki), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 286 . Bykowce na stronie Rady Najwyższej Ukrainy.
Bîkivți, Șumsk

Bîkivți (în ucraineană Биківці) este o comună în raionul Șumsk, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Bîkivți era vorbitoare de ucraineană (98,77%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Быковцы (Тернопольская область)

Бы́ковцы (укр. Биківці) — село в Шумской городской общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Шумский район. Занимает площадь 3,087 км². Почтовый индекс — 47141. Телефонный код — 3558. Население Население по переписи 2001 года составляло 729 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания Ссылки Быковцы на сайте Верховной рады Украины
Bîrlivka, Berșad

Bîrlivka (în ucraineană Бирлівка) este o comună în raionul Berșad, regiunea Vinnița, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației satului Bîrlivka era vorbitoare de ucraineană (98,69%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,14%). Note Format:Bîrlivka, Berșad
Бырловка (Винницкая область)

Бы́рловка (укр. Бирлівка) — село в Бершадской городской общине Гайсинского района Винницкой области Украины. До 2020 года входило в Бершадский район. Код КОАТУУ — 0520480603. Население по переписи 2001 года составляет 2363 человека. Почтовый индекс — 24414. Телефонный код — 4352. Занимает площадь 61,8 км². Примечания Ссылки Картка громади - Бершадська територіальна громада . rada-bershad.gov.ua. Дата обращения: 26 октября 2024. Архивировано 20 сентября 2024 года. (укр.) Фотоальбом Бырловки
Бирлівка (Гайсинський район)

Би́рлівка — село в Україні, у Бершадській міській громаді Гайсинського району Вінницької області. Історія Станом на 1885 рік у колишньому власницькому селі Бершадської волості Ольгопільського повіту Подольської губернії мешкало 1832 особи, налічувалось 235 дворових господарств, існували православна церква, постоялий двір. 7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки. Народний депутат Анатолій Матвієнко профінансував будівництво в селі храм Успіння Пресвятої Богородиці площею 40,9 кв.м. Проте не передав місцевій громаді УПЦ Московського Патріархату. У 2016 році задекларував її як свою власність. Про весільні звичаї села відзнято відеосюжет «Традиційне весілля». 12 червня 2020 року, відповідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області», село увійшло до складу Бершадської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бершадського району, село увійшло до складу Гайсинського району. Відомі уродженці Білюга Богдан Володимирович (05.04.1994 — 20.12.2022) — український військовик, учасник російсько-української війни. Бомбела Валентин Олександрович (20.03.1998 — 04.07.2023) — український військовик, учасник російсько-української війни. Кельман Андрій Григорович (06.04.1988 — 21.06.2023) — український військовик, учасник російсько-української війни. Пантелюк Сергій Васильович (09.02.1998 — 26.02.2022) — український військовик, учасник російсько-української війни. Проживали ‎Бомбела Владислав Олександрович (1995-2024) — молодший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Герой України (посмертно). Примітки Література Би́рлівка // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974 — том Вінницька область / А.Ф. Олійник (голова редколегії тому), 1972 : 788с. — С.163 Посилання Бершадщина :: Бирлівка [Архівовано 25 листопада 2020 у Wayback Machine.] Berłówka // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1880. — Т. I. — S. 152. (пол.)
Bystrowycia

Bystrowycia (ukr. Бистровиця; do 1964 roku Bożów) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. Do 2020 w rejonie horochowskim. Historia W II Rzeczypospolitej wieś Bożów należała do gminy wiejskiej Skobełka w powiecie horochowskim, w województwie wołyńskim. Przypisy Linki zewnętrzne Bożów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 225 . Бистровиця (Bożów) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Bîstrovîțea, Horohiv

Bîstrovîțea (în ucraineană Бистровиця) este un sat în comuna Skobelka din raionul Horohiv, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Bîstrovîțea era vorbitoare de ucraineană (99,38%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Быстровица

Быстровица (укр. Бистровиця) — село в Гороховской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Гороховский район. Код КОАТУУ — 0720887402. Население по переписи 2001 года составляет 325 человек. Почтовый индекс — 45703. Телефонный код — 3379. Занимает площадь 10,9 км². Ссылки Быстровица на сайте Верховной рады Украины (укр.). gska2.rada.gov.ua. Дата обращения: 20 апреля 2021.
Бистровиця

Би́стровиця — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Горохівської міської територіальної громади. Населення становить 325 осіб. Історія З 1921 по 1939 — село у складі Речі Посполитої. З 1941 по 1944 — у складі Рейхскомісаріату Україна. 1944 — у складі Української РСР. З 1991 населення села проголосувало за відновлення державної незалежності України. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», село увійшло у склад Горохівської міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Горохівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 308 осіб, з яких 141 чоловік та 167 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 317 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Бистровиця [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.] У Бистровиці відзначили 30-річчя відновлення храму
Bytkiw

Bytkiw (ukrainisch Битків; russisch Бытков Bytkow, polnisch Bitków oder Biłków) ist eine in der westukrainische Oblast Iwano-Frankiwsk liegende Siedlung städtischen Typs mit etwa 3900 Einwohnern. Bytkiw liegt am Ufer des Bytkiwtschyk, etwa 45 Kilometer südwestlich der Oblasthauptstadt Iwano-Frankiwsk und 12 Kilometer westlich der Rajonshauptstadt Nadwirna. Geschichte Der Ort wurde 1390 zum ersten Mal schriftlich erwähnt und gehörte von 1772 bis 1918 unter seinem polnischen Namen Bitków zum österreichischen Galizien. Nach dem Ende des Ersten Weltkrieges kam die Ortschaft zu Polen und lag hier ab 1921 in der Woiwodschaft Stanislau, Powiat Nadwórna. Mit Beginn des Zweiten Weltkriegs wurde das Dorf erst von der Sowjetunion und ab 1941 bis 1944 von Deutschland besetzt, dieses gliederte den Ort in den Distrikt Galizien ein. 1945 kam der Ort wiederum zur Sowjetunion, dort wurde sie Teil der Ukrainischen SSR und ist seit dem Zerfall der Sowjetunion 1991 ein Teil der unabhängigen Ukraine. Der nunmehr Bytkow/Bytkiw genannte Ort erhielt während der sowjetischen Zeit 1940 den Status einer Siedlung städtischen Typs. Am 2. Juli 2019 wurde die Siedlung ein Teil der neu gegründeten Landgemeinde Passitschna im Rajon Nadwirna, bis dahin bildete sie die Siedlungsratsgemeinde Bytkiw (Битківська селищна рада/Bytkiwska selyschtschna rada) im Nordwesten des Rajons. Weblinks Biłków. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 1: Aa–Dereneczna. Sulimierskiego und Walewskiego, Warschau 1880, S. 229 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Bytkiv

Bytkiv (Ukrainian: Битків; Polish: Bitków) is a rural settlement in Nadvirna Raion, Ivano-Frankivsk Oblast, Ukraine. It belongs to Pasichna rural hromada, one of the hromadas of Ukraine. The population was 4,310 (2022 estimate). Location Bytkiv is located 12 kilometers west of Nadvirna between Bystrytsia Nadvirnianska and Bystrytsia Solotvynska Rivers in the northeastern part of the Gorgany mountain range. History Between 1772 and 1918 it was part of Austrian Galicia. After the end of World War I Bytkiv became part of Nadvirna Powiat in Stanisławów Voivodeship, part of Poland. In 1939 it was annexed by the Soviet Union. In 1940 it became an urban-type settlement. Bitkiv was occupied by German troops during World War II from 1941 to 1944, part of the District of Galicia. Since 2015, the head of the village council has been Vasyl Yosypovych Vintonyak. Until 26 January 2024, Bytkiv was designated urban-type settlement. On this day, a new law entered into force which abolished this status, and Bytkiv became a rural settlement. Economy Oil and gas deposits are located in the area of Bytkiv. Since the end of the 19th century, oil has been produced in the settlement, with production peaking in 1925. During the 1920s and the 1930s, Bytkiv was the largest Galician oil producer after Boryslav. Education Bytkiv has one school serving all education levels and two 1st level schools. Gallery Notable people Bohdan Beniuk, actor Roman Dytko, footballer Mykola Hobdych, choral conductor Roman Maksymyuk, footballer References
Bitków

Bitków (ukr. Битків) – osiedle typu miejskiego w rejonie nadwórniańskim w południowo-zachodniej części Ukrainy, położone 12 km na zachód od Nadwórnej pomiędzy rzekami Bystrzycą Sołotwinską a Bystrzycą Nadwórnianską u przedproża pasma Gorganów (obwód iwanofrankowski). 4359 mieszkańców (2020), dla porównania spis powszechny w 2001 zanotował ich 4273. Wieś królewska prawa wołoskiego, położona była w ziemi halickiej województwa ruskiego. W okresie międzywojennym miasto znajdowało się w powiecie nadwórniańskim, w województwie stanisławowskim. Od września 1939–1941 znalazło się pod okupacją sowiecką, a później od 1941–1944 pod okupacją niemiecką. Mieszkający tutaj Polak Antoni Werstler od wiosny 1943 roku do nadejścia Armii Czerwonej w 1944 roku ukrywał u siebie Żydów, Samuela Frizela, jego żonę Idę oraz Fanię Kanter, za co w 1969 roku Instytut Jad Waszem uhonorował go tytułem Sprawiedliwego wśród Narodów Świata. W latach 1945–1991 Bitków znajdował się w Ukraińskiej SRR. Urodzeni w Bitkowie Zbigniew Wawszczak, znany rzeszowski dziennikarz, autor książki "KRESY KRAJOBRAZ SERDECZNY, Wspomnienia wypędzonych", Tom I i II, 2013 Marian Chudy, działacz PTTK, Bronisław Piwowar, długoletni pracownik ELWRO we Wrocławiu i Instytutu Maszyn Matematycznych w Warszawie oraz amerykańskiego Wydawnictwa IDG Poland w Warszawie, współtwórca polskich komputerów: ODRA, RIAD, MAZOVIA. Jan Ząbik (1914-2001), w czasie II WŚ służył w dywizjonach 305 i 304 DB awansując do stopnia kpt. jako obserwator lotniczy. Kilkakrotnie ranny i kontuzjowany. Otrzymał wiele odznaczeń: krzyż Virtuti Militari V kl., dwukrotnie Krzyż Walecznych, trzykrotnie Medal Lotniczy, Odznaka Za Rany i Kontuzje. Jego sylwetka jest opisana w opracowaniu "Polskie Siły Powietrzne w Wielkiej Brytanii 1940-1947" znaną pod nazwą "listakrzystka". W 1947 roku wyemigrował do Kanady, gdzie zmarł 11 stycznia 2001 w Ottawie w Ontario. Władysław Ząbik (1915-1974), prof. dr hab. inż., brat Jana. Studia rozpoczął na Politechnice Lwowskiej w 1935 roku. Podczas wojny pracował w Głównych Warsztatach Kolejowych we Lwowie w latach 1944-45. Dyplom uzyskał w 1946 roku na Wydz. Mechanicznym Politechniki Śląskiej w Gliwicach. Od 1945 roku pracował w Katedrze Metaloznawstwa; w maju 1957 nominowany na z-cę prof.; w latach 1961-64 przejściowo st. wykładowca; w roku 1963 uzyskał tytuł docenta (habilitacja), a tytuł profesora nadzwyczajnego w roku 1972. Był członkiem rzeczywistym Polskiej Korporacji Akademickiej “Roxolania” we Lwowie. Zobacz też Atak UPA na Bitków Przypisy Linki zewnętrzne Informacje na nadrda.gov.ua Biłków, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 229 . Archiwalne widoki i materiały o miejscowości w bibliotece Polona
Bîtkiv

Bîtkiv (în ucraineană Битків) este o așezare de tip urban din raionul Nadvirna, regiunea Ivano-Frankivsk, Ucraina. În afara localității principale, nu cuprinde și alte sate. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Bîtkiv era vorbitoare de ucraineană (99,37%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Бытков

Бы́тков (укр. Битків) — посёлок в Пасечнянской сельской общине Надворнянского района Ивано-Франковской области Украины, в 12 км к западу от железнодорожной станции Надворная. История В январе 1989 года численность населения составляла 4003 человек. Промышленность В окрестностях Биткова месторождения нефти и природного газа. Газолиновый завод, нефтяные промыслы. Социальная инфраструктура В поселке есть две общеобразовательные школы I—III ступеней, одна школа I ступени, городская больница со стационарным отделением и 4 службами: лабораторией, обзорная и физиотерапичним кабинетами, кабинетом функциональной диагностики, дом культуры, библиотека. Посёлок газофицирован, имеет частичное уличное освещение. Религия На территории посёлка находятся две греко-католические церкви: «Успения Пресвятой Девы Марии» и «Святого Иосафата». Известные жители и уроженцы Бенюк, Пётр Михайлович (1946—2019) — советский и украинский актёр театра и кино, народный артист Украины (1996). Богдан Михайлович Бенюк (р. 1957) — народный артист Украины (1996). Роман Васильевич Максимюк (р. 1974) — украинский футболист, полузащитник. Иоанн (Бойчук) (в миру — Васи́лий Ива́нович Бойчу́к (1957—2020) — епископ Православной церкви Украины. В искусстве В кинематографе — Дума о Ковпаке Примечания Источники Украинская Советская Энциклопедия. В 12-ти томах. / Под ред. М. Желаемая.- 2-е изд. — М., 1974—1985. Битков на сайте Надворнянского районного совета