NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sydynivka

Sydynivka (Ukrainian: Сидинівка) is a village (selo) in Zolochiv Raion, Lviv Oblast, in western Ukraine. It belongs to Brody urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. From 1918 to 1939 the village was in Tarnopol Voivodeship in Poland. Until 18 July 2020, Sydynivka belonged to Brody Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Lviv Oblast to seven. The area of Brody Raion was merged into Zolochiv Raion. References External links weather.in.ua
Sydonówka

Sydonówka (ukr. Сидинівка) – wieś na Ukrainie w rejonie złoczowskim należącym do obwodu lwowskiego. W czasie okupacji niemieckiej mieszkająca tutaj polska rodzina Huzarskich ukrywała Żydów Juliana Cygielmana, jego brata Abrahama (Adama) i kuzyna Menachema Rywkinda, za co w 1984 roku Instytut Jad Waszem uhonorował tytułami Sprawiedliwych wśród Narodów Świata Mariana i Alfredę Huzarskich i ich synów Fryderyka i Zbigniewa. Do 2020 w rejonie brodzkim. Przypisy Linki zewnętrzne Sydonówka na stronie Rady Najwyższej Ukrainy Sydonówka, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XI: Sochaczew – Szlubowska Wola, Warszawa 1890, s. 737 .
Sîdînivka, Brodî

Sîdînivka (în ucraineană Сидинівка) este un sat în comuna Smilne din raionul Brodî, regiunea Liov, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Sîdînivka era vorbitoare de ucraineană (99,55%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Сидиновка

Сидиновка (укр. Сидинівка) — село в Бродовской городской общине Золочевского района Львовской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 224 человека. Занимает площадь 0,979 км². Почтовый индекс — 80606. Телефонный код — 3266. Ссылки Сидиновка на сайте Верховной рады Украины
Сидинівка

Сидині́вка — село в Україні, у Бродівській міській територіальній громаді Золочівського району Львівської області. Населення становить 224 особи. Орган місцевого самоврядування — Бродівська міська рада. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», село увійшло до складу Бродівської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бродівського району, село увійшло до складу новоствореного Золочівського району. Вузькоколійка Протягом 1912-1939 років проходила залізниця «Броди — Шнирів» для лісовозів Відомі люди Гусарські Альфред, Збігнєв, Маріана, Фредерік — праведники народів світу. Галерея Примітки Посилання Погода в селі Сидинівка
Silno (rejon łucki)

Silno (ukr. Сильне) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. W 2001 roku liczyła 619 mieszkańców. Została założona w 1557 roku. W II Rzeczypospolitej miejscowość była siedzibą gminy wiejskiej Silno w powiecie łuckim województwa wołyńskiego. Do 2020 w rejonie kiwereckim. W 1943 roku (rzeź wołyńska) nacjonaliści ukraińscy zamordowali tutaj czworo Polaków. Przypisy Linki zewnętrzne Silno na stronie Rady Najwyższej Ukrainy Silne, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 612 . Silno (1), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 586 .
Sîlne, Kiverți

Sîlne (în ucraineană Сильне) este localitatea de reședință a comunei Sîlne din raionul Kiverți, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Sîlne era vorbitoare de ucraineană (99,52%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Сильное (Луцкий район)

Си́льное (укр. Сильне) — село в Цуманской поселковой общине Луцкого района Волынской области Украины. Код КОАТУУ — 0721886201. Население по переписи 2001 года составляет 619 человек. Почтовый индекс — 45230. Телефонный код — 3365. Занимает площадь 2,529 км². История В «Списке населённых мест Волынской губернии» за 1906 год указывается, что в 1906 году село принадлежало к Цуманской волости Луцкого уезда Волынской губернии. До 4 сентября 2018 года село было центром Сильненского сельского совета. До 2020 года входило в Киверцовский район. Население Согласно переписи населения УССР 1989 года численность наличного населения села составляла 655 человек, из которых 303 мужчины и 352 женщины. По переписи населения Украины 2001 года в селе проживало 617 человек. Примечания Ссылки Сильное на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Сильне (Луцький район)

Си́льне (Сильно) — село в Україні, у Цуманській селищній територіальній громаді Луцького району Волинської області. Населення становить 526 осіб. Історія У 1906 році село Цуманської волості Луцького повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 50 верст. Дворів 74, мешканців 699. До 4 вересня 2018 року село було центром Сильненської сільської ради. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Цуманської селищної територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Ківерцівського району, село увійшло до складу Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 655 осіб, з яких 303 чоловіки та 352 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 617 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі особи Народилися Григорій Аркушин (нар. 1948) — український мовознавець. Мирон Нестерчук (нар. 1942) — український поет, перекладач, художник. Степан Радіон (1912—2007) — український письменник, журналіст, бібліограф. Примітки Література Си́льне // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.312 Посилання Silne 1.) albo Silno // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1889. — Т. X. — S. 611. (пол.) Погода в селі Сильне
Синеозёрный массив

Синеозёрный масси́в (укр. Синьоозе́рний маси́в) — жилой массив в Подольском районе Киева, построенный по проекту архитектора Эдуарда Бильского. География Расположен западнее Виноградаря. С северной и западной стороны к жилмассиву примыкает сосновый лес. Название массив получил от бессточного озера Синее, на берегу которого был построен на рубеже 1970-х — 1980-х годов. Застройка осуществлялась с 1981 года. Массив застроен 16-этажными точечными крупнопанельными и 6-, 7-, 8-, 9-этажными кирпичными жилыми домами с криволинейными очертаниями в плане. Здесь имеются специализированная гимназия с углублённым изучением иностранных языков, детский сад-ясли, торговый центр, а у озера — пляж и водно-спортивный комплекс. В южной части массива расположены гаражные кооперативы. Ближайшие к массиву станции Киевского метрополитена — «Сырец» и «Нивки». В перспективе планируется постройка станции «Синеозёрная» Сырецко-Печерской линии, которая будет расположена поблизости на пересечении проспекта Правды и проспекта Георгия Гонгадзе. Ссылки Синеозерный массив (Киев) (Киев — Cityguide) Подольский район: исторические местности Литература Пономаренко Л. А., Різник О. О. Київ. Короткий топонімічний довідник : [укр.] : Довідкове видання. — Київ : Павлім, 2003. — 124 с. : ил. — 3000 экз. — ISBN 966-686-050-3. Ссылки
Синьоозерний масив

Синьоозе́рний маси́в — житловий масив у Подільському районі міста Києва, побудований за проектом архітектора Едуарда Більського. Розташований західніше Виноградаря. Назву масив отримав від безстічного озера Синє, на березі якого був побудований. Історія Забудова здійснювалася з 1981 року. Масив забудований 16-поверховими точковими великопанельними і 6-, 7-, 8-, 9-поверховими цегляними житловими будинками з криволінійними обрисами в плані. Тут є спеціалізована гімназія з поглибленим вивченням іноземних мов, ясла-садок, супермаркет, а біля озера пляж і водно-спортивний комплекс. У південній частині масиву розташовані гаражні кооперативи. Транспорт Найближчі до масиву станції Київського метрополітену — «Сирець» та «Мінська». В перспективі планується будівництво станції «Синьоозерна» Сирецько-Печерської лінії, яка буде розташована поблизу на перетині проспекту Правди і проспекту Георгія Гонгадзе. Посилання Синьоозерний масив (Київ) (Київ — Cityguide) Подільський район: історичні місцевості
Sînîțivka, Uleanovka

Sînîțivka (în ucraineană Синицівка; până în 1945 a purtat numele: Молдаванка, adică „Moldoveanca”) este o comună în raionul Uleanovka, regiunea Kirovohrad, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Sînîțivka era vorbitoare de ucraineană (90,28%), existând în minoritate și vorbitori de română (6,88%) și rusă (2,63%). Note
Синицевка

Синицевка (укр. Синицівка) — село в Благовещенской городской общине Голованевского района Кировоградской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 494 человека. Почтовый индекс — 26433. Телефонный код — 5259. История В 1945 г. Указом ПВС УССР село Молдаванка переименовано в Синицевку. До 2020 года село входило в Благовещенский район Ссылки Синицевка на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Кировоградской области (укр.) Примечания Литература Симонович Е. О. Млинове спорудження перших століть н. е. на Південному Бузі (укр.) // Археологія. — Київ: Вид-во АН УРСР, 1952. — Т. VI. — С. 97—108. Архивировано 5 февраля 2025 года.
Синицівка

Сини́цівка (в минулому — Молдаванка) — село в Благовіщенській громаді Голованівського району Кіровоградської області України. Населення становить 494 осіб. До 01.02.1945 рр. Молдаванка. На 1967 рік села Кам'яногірське, С[в]инарне (перші два села об'єднані 01.02.1945) та Таужнянське (Таужнянка) включені в смугу с. Синицівка. Колищній центр Синицівської сільської ради. Пам'ятки Біля села знаходиться ландшафтний заказник місцевого значення Кам'яногірський заказник. Посилання Погода в селі Синицівка [Архівовано 20 грудня 2011 у Wayback Machine.] Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 504 особи, з яких 210 чоловіків та 294 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 494 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Кіровоградська область) Примітки
Synkiv, Ternopil Oblast

Synkiv (Ukrainian: Синьків) is a village in Zalishchyky urban hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History It was first mentioned in writings in 1427. After the liquidation of the Zalishchyky Raion on 19 July 2020, the village became part of the Chortkiv Raion. Religion Saint Nicholas church; 1883, brick), wooden Church of the Nativity of the Blessed Virgin Mary (18th century, restored in 1882; destroyed in the 1970s). References Sources (in Ukrainian) Олійник В., Підгірний Д., Синьків // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 258–259. — ISBN 978-966-528-279-2. "Sinków". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 10. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1889. p. 621.
Sińków

Sińków (ukr. Синьків; 1947–1991 Bogdanówka, ukr. Богданівка) – wieś w rejonie czortkowskim obwodu tarnopolskiego, założona w 1427 r. W II Rzeczypospolitej miejscowość była siedzibą gminy wiejskiej Sińków w powiecie zaleszczyckim województwa tarnopolskiego. Stacjonowała w miejscowości placówka Straży Celnej „Sińków”, a potem strażnica KOP „Sinków”. Wieś liczy 1221 mieszkańców. We wsi urodził się Dmytro Firtasz. Przypisy Linki zewnętrzne Sinków, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 621 ., s. 621. Sińków na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Sînkiv, Zalișciîkî

Sînkiv (în ucraineană Синьків) este o comună în raionul Zalișciîkî, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Sînkiv era vorbitoare de ucraineană (99,67%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Синьков (село)

Синьков (укр. Синьків) — село в Залещицкой городской общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Код КОАТУУ — 6122087701. Географическое положение Село Синьков находится на левом берегу реки Днестр, выше по течению на расстоянии в 1,5 км расположено село Зозулинцы, ниже по течению на расстоянии в 4 км расположено село Колодробка, на противоположном берегу — село Бродок. История 1427 год — дата основания. В 1946 году переименовано в село Богдановка (укр. Богданівка). В 1990 году селу вернули историческое название. В сентябре 2012 года в Синькове премьер-министр Украины Николай Азаров и инвестор строительства бизнесмен Дмитрий Фирташ открыли крупный тепличный комплекс «DF Agro». До 2020 года село входило в состав Залещицкого района. Население Население по переписи 2001 года составляло 1221 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа. Дом культуры. Фельдшерско-акушерский пункт. Экономика Тепличный комплекс «DF Agro» Известные люди Фирташ Дмитрий Васильевич — украинский бизнесмен, миллиардер, инвестор, владелец частной группы компаний Group DF (The Firtash Group of Companies), совладелец газового трейдера Росукрэнерго (c 2004), родился в селе Синьков. Примечания Литература Малєєв Ю. Богатирська застава на Дністрі (укр.) // Галич і Галицька земля в державотворчих процесах України. — Івано-Франківськ—Галич: Плай, 1998. — С. 16—19. Архивировано 26 августа 2021 года.
Syniava, Ternopil Oblast

Syniava (Ukrainian: Синява) is a village in the Zbarazh urban hromada of the Ternopil Raion of Ternopil Oblast in Ukraine. History The village is known from the 15th century. After the liquidation of the Zbarazh Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion Holy Cross church (1928, brick). References Sources (in Ukrainian) Мельничук Б., Музя В., Синява // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 259. — ISBN 978-966-528-279-2. "Sieniawa (4)". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 10. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1889. p. 559.
Sieniawa (rejon tarnopolski)

Sieniawa – wieś na Ukrainie, w rejonie tarnopolskim obwodu tarnopolskiego, w hromadzie Zbaraż. Obok wsi przechodziła granica pomiędzy Monarchią Habsburgów a Imperium Rosyjskim. W II Rzeczypospolitej wieś w powiecie zbaraskim województwa tarnopolskiego. W 11 lutego 1944 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 26 Polaków. Do 2020 w rejonie zbaraskim. Przypisy Linki zewnętrzne Sieniawa (4), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 559 . Sieniawa na stronie Rady Najwyższej Ukrainy. (ukr.)
Sîneava, Zbaraj

Sîneava (în ucraineană Синява) este o comună în raionul Zbaraj, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Satul este situat în nord-estul regiunii istorice Galiția. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Sîneava era vorbitoare de ucraineană (99,71%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note https://sss-ua.org/wp-content/uploads/2024/01/Sotsialnyy-_pasport_Zbarazkoi-_TH.pdf
Синява (Тернопольская область)

Синява (укр. Синява) — село в Збаражской городской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. Первое упоминание о селе датируется 1648 годом. До 2020 года входило в Збаражский район. Код КОАТУУ — 6122487801. Географическое положение Село Синява находится на берегу небольшой безымянной реки, которая через 2 км впадает в реку Гнезна Гнилая, на расстоянии в 1,5 км от села Красносельцы. Рядом проходит автомобильная дорога Р-43. Население Население по переписи 2001 года составляло 1023 человека. По состоянию на 1 января 2023 года в селе проживало 509 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Примечания
Skabarowszczyzna

Skabarowszczyzna (ukr. Скабарівщина) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. Do 2020 w rejonie horochowskim. Przypisy Linki zewnętrzne Скабарівщина (Skabarowszczyzna) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Skabarivșciîna, Horohiv

Skabarivșciîna (în ucraineană Скабарівщина) este un sat în comuna Peciîhvostî din raionul Horohiv, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația localității Skabarivșciîna era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Скабаровщина

Скабаровщина (укр. Скабарівщина) — село в Гороховской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Гороховский район. Код КОАТУУ — 0720886003. Население по переписи 2001 года составляет 4 человека. Почтовый индекс — 45734. Телефонный код — 3379. Занимает площадь 0,8 км². Ссылки Скабаровщина на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Скабарівщина

Скабарі́вщина — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Горохівської міської територіальної громади. Населення становить 0 осіб. Історія Село Скабарівщина засноване в другій половині ХІХ ст. німецькими колоністами. У 1906 році колонія Підберезської волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 50 верст, від волості 8. Дворів 19, мешканців 127. У 1941 році німці розстріляли в селі шістьох членів ОУН. 11 січня 2005 р. із Скабарівщини, до сусіднього Полюхна виїхали два останні мешканці. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», село увійшло в склад Горохівської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Горохівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 38 осіб, з яких 18 чоловіків та 20 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 4 особи. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську мову. Примітки Посилання Погода в селі Скабарівщина
Скалообразное обнажение верхнего мела

Скалообразное обнажение верхнего мела (укр. Скелеподібне оголення верхньої крейди) — геологический памятник природы местного значения. Находится в Константиновском районе Донецкой области возле села Белокузьминовка. Статус памятника природы присвоен решением облисполкома № 310 21 июня 1972 года. Площадь — 0,35 га. Возраст меловой горы — 90 миллионов лет. Гора состоит из отложений последнего периода мезозойской эры, которые сформировались в чистых тёплых морских водах из небольших морских организмов с известковым скелетом. В скале выделяются вертикальные бело-серые скалы, восточный край горы обрывается бело-серыми скалами. У подножия горы расположены множественные ниши, выбоины, большие и малые пещеры. Среди мелового щебня часто встречается кремень. Обнажение мела поднимается на высоту более 25 метров. На восточной окраине обнажения одиноко стоит гора Меч. Обнажение и скалы полностью лишены растительности. Растительность, состоящая из луговых и сухолюбивых растений, есть только на краю осыпей, здесь растут: лютик, клевер, герань луговая. В расщелинах и нишах у вершин скал встречаются гнёзда стрижей. Неподалёку от скалообразного обнажения верхнего мела обнаружена стоянка первобытного человека с мастерской по обработке кремня, добывавшегося в этой горе. С 2004 года скалообразное обнажение верхнего мела входит в состав регионального ландшафтного парка «Краматорский». Галерея Литература Людмила Шабловська. Ландшафтні парки Донбасу // Український світ. — 2005. — № 4—6. — С. 21. Аксенов В. С. Реконструкция экологических условий образования меловых отложений в районе с. Белокузьминовка // Летопись Донбасса (рус.) / Ильяшенко Т. В.. — Донецк: Донецкий областной краеведческий музей, 2003. — Т. 11. — С. 67—72. — 128 с. Вовк И., Грибанова В. Памятник природы «Белокузьминовский» // Телегид. Специальный выпуск. Весь Донбасс. Маршруты выходного дня. 50 лучших мест для семейного отдыха. — Донецк, май 2010. — № 1. — С. 13. Ссылки 3D-панорамы Белокузьминовских скал . Дата обращения: 19 сентября 2011. Архивировано 1 декабря 2012 года. Белокузьминовка (рус.). Парк «Белокузьминовский» — памятник природы (рус.). Дата обращения: 2 июля 2008. Архивировано 20 августа 2008 года. Белокузьминовка в блоге о достопримечательностях Донбасса (рус.). Дата обращения: 22 апреля 2009. Архивировано из оригинала 15 августа 2013 года. Виктор Химченко. Мой край родной - Донетчина. Зеленые заповедные оазисы в городе (рус.). Вечерний Донецк (23 сентября 2009). Дата обращения: 6 июля 2011. Архивировано 27 февраля 2012 года.
Skarjînți, Iarmolînți

Skarjînți (în ucraineană Скаржинці) este localitatea de reședință a comunei Skarjînți din raionul Iarmolînți, regiunea Hmelnîțkîi, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Skarjînți era vorbitoare de ucraineană (98,38%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,51%). Note
Скаржинцы (Россошанская сельская община)

Скаржинцы (укр. Скаржинці) — село в Россошанской сельской общине Хмельницкого района Хмельницкой области Украины. До 2020 года входило в Ярмолинецкий район. Население по переписи 2001 года составляло 925 человек. Почтовый индекс — 281612. Телефонный код — 3853. Занимает площадь 1,094 км². Код КОАТУУ — 6825886401. Физико-географическая характеристика Село находится западнее на 1 км от автодороги Н-03 Житомир—Черновцы. Расстояние до ближайшей железнодорожной станции Скибнево — 7,5 км на запад. Расстояние до районного центра — 18 км на юг, до областного — 12 км на север. История Впервые название села Скаржинцы упоминается в документальных источниках второй половины XVIII столетия. В конце XIX века в селе насчитывалось 138 дворов, которым принадлежало 320 десятин пахотной земли и имение помещика Маровского, которому принадлежало 300 десятин земли. Средняя площадь земли, принадлежащая одному двору, была стандартной для всей Российской империи состоянием на 1900, а именно — 2,6 десятин. Имение Маровского процветало. Он соорудил каскад прудов, в котором крестьяне разводили рыбу промышленным методом. Поместье было построено в виде красивого архитектурного ансамбля. Он состоял из 2-этажного дворца и искусственного островка-клумбы, где росли фруктовые деревья, ореховая, сосновая, кизиловая и каштановая аллея и дерево-тюльпан (лириодендрон тюльпановый). Сейчас в поместье размещены сельсовет, ФАП, библиотека, отделение пошты и АТС. Название села Название села «укр. Скаржинці» вперед упоминается в XVIII столетии. Происходит оно от украинского глагола укр. скаржитись, что переводится как «жаловаться», так как селяне постоянно писали жалобы на своего помещика. Памятники архитектуры В селе находится памятник архитектуры местного значения: усадьба Маровских 1-й половины XIX столетия. В селе расположена Хмельницкая областная психиатрическая больница №1. Примечания Ссылки Волянський В. Г. Паспорт територіальної громади Скаржинецької сільської ради Ярмолинецького району (укр.) // Хмельницька обласна рада. — 2011. — С. 1—13. Архивировано 13 апреля 2016 года. Скаржинцы на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Хмельницкой области (укр.)