NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Пам'ятник Ярославу Мудрому (Харків)

Пам'ятник Ярославу Мудрому — пам'ятник Великому київському князю першої половини XI ст. Ярославу Мудрому, розташований у місті Харків, поруч з корпусом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Історія Відкриття відбулося 8 жовтня 1999 року. Висота пам'ятника становить 4,8 метра. Князь зображений таким, що сидить. У руках він тримає збірку законів «Руська Правда». Над створенням монумента працювала ціла група скульпторів: Василь Семенюк, Олександр Демченко, Олександр Шауліс. Також у виготовленні пам'ятника Ярославу Мудрому брали участь архітектори Анатолій Антропов та Віктор Лівшиць.
Церква Введення в храм Пресвятої Богородиці (Теляж)

Цéрква Ввéдення в хрáм Пресвятóї Богорóдиці - пам'ятка української народної дерев'яної архітектури, греко-католицький храм у селі Теляж споруджений у 1883 році. Церква названа на честь одного із дванадесятних свят - Введення в храм Пресвятої Богородиці. Парафія належить до Сокальсько-Жовківської єпархії Львівської митрополії Української греко-католицької церкви. Історія Існуюча дерев'яна церква збудована на місці давнішої, теж дерев'яної, святині, яка була зведена до 1830-ого року. Стара церква згоріла під час пожежі у 1874 році. Вже через 9 років в селі постав новий храм збудований за проектом архітектора Ретьмана, який впав з церкви під час будівництва і загинув. Парафія Теляжа до 1930-ого року була дочірньою парафією села Ульвівок. Кількість українців-греко-католиків у різні роки становила: • у 1840 - 521 особа; • у 1859 - 483 особи; • у 1879 - 552 особи; • у 1899 - 542 особи; • у 1926 - 940 осіб; • У 1938 - 835 осіб. У 1946 році всіх жителів села депортували в УРСР, так як село опинилося на території Польщі. Тоді діяльність храму була призупинена, але вже в 1952 році під час проведення владою Польщі і СРСР "Акції-51", сюди знову повернулися українці. У 1956 році радянська влада закрила церкву і перетворила її на колгоспний склад. У 1989 році жителі села почали реставрацію храму: добудова центрального купола, відновлення розібраного під час закриття церкви іконостасу і т. д. Внутрішній розпис стін до того часу не зберігся, тож церква була наново розписана майстрами з Києва. Настоятелем храму був призначений о. Орест Рубель. Зараз парафіяльна церква залишається духовним і культурним осередком сільської громади. Опис Будівля тризрубна, триверха. До вівтаря гранчастої форми традиційно прибудовані ризниці. Бабинець від заходу має рівноширокий присінок. Храм оточений піддашшям, яке опирається на випусти вінців зрубів. Стіни будівлі повністю шальовані фарбованими дошками. Церкву завершують три світлові восьмерики поставлені на четверики надопасання і накриті банями з ліхтарями та маківками. Також на території церкви знаходиться мурована ширмова дзвіниця на 3 дзвони. Настоятелі •1828-1888 - о. Іван Ковшевич; •1872-1914 - о. Михайло Ковшевич(декан Варязький 1897-1906) •01.11.1911-31.12.1911 - о. Ігнатій Заяць; •1911-1912 - о. Андрій Пузир; •01.01.1912-1914 - о. Роман Решетило; •1914-1917 - о. Юрій Ковшевич; •1917-1931 - о. Михайло Карп'як; •1932-1936 - о. Микола Волошин; •1936-07.1942 - о. Іван Філяс; •01.09.1942-10.08.1944 - о. Юрій Менцінський; 04.1946-05.1946 - о. Юліян Прокопів (емігрував до Франції); •1989-1991 - о. Ярослав Кащук; •1991-дотепер - о. Орест Рубель. Галерея Примітки Джерела Слободян. В. Церкви України. Перемиська єпархія. Львів, 1998, 863 с., ISBN 966-02-0362-4 Колтун М. Сокальсько-Жовківська єпархія: життя і служіння. Жовква, 2010
Церква Введення в храм Пресвятої Богородиці (Станківці)

Церква Введення в храм Пресвятої Богородиці в Станківцях — дерев'яний греко-католицький храм у селі Станківці Новороздільської громади Стрийського району Львівської области. Пам'ятка архітектури місцевого значення. Історія Дерев'яна церква збудована в 1757—1784 роках. Кількість парафіян: 1832 — 403, 1844 — 308, 1854 — 273, 1864 — 260, 1874 — 267, 1884 — 289, 1894 — 282, 1904 — 420, 1914 — 528, 1924 — 600, 1936 — 651. Парохи о. Микола Лопушанський ([1832]) о. Теодор Коцовський (1834—1838, адміністратор) о. невідомий (1938—1842) о. Йосиф Вислобоцький (1842—1843, адміністратор) о. Андрій Покиньський (1843—1844+, адміністратор) о. Микола Лопушанський (1844—1846) о. Юрій Гетьманчик (1846—1850, адміністратор) о. невідомий (1850—1855+) о. Іван Рогоківський (1855) о. Микола Винницький (1855—1859, адміністратор) о. Михайло Збудовський (1859—1867, адміністратор) о. Теодор Мацилинський (1867—[1868], адміністратор) о. невідомий ([1871]—1875) о. Кирило Фацієвич (1875—1877, адміністратор) о. Домет Бородайкевич (1877—1893) о. Северин Наконечний (1893—1894, адміністратор) о. Іван Насальський (1894—1898) о. Теодор Сахно (1898) о. Григорій Стеців (1898—[1944]) о. Андрій Колібек — нині. Примітки Посилання Станківці. Церква Введення в Храм Пр. Богородиці // Дерев'яні церкви Західної України. УГКЦ Парафія Введення в Храм Пресвятої Богородиці у с. Станківці в ЄДР.
Sinagoga Galitska

La Sinagoga Galitska (en ucraïnès: Га́лицька синаго́га) és una sinagoga que es troba en la ciutat de Kíiv, la capital d'Ucraïna. La sinagoga va ser construïda en 1909 amb un estil mudèjar. La façana és neoromanticista, amb elements neobizantins. L'edifici va ser devastat durant la Segona Guerra Mundial pels nazis. Durant els següents cinquanta anys es va fer servir com un magatzem de municions. Va ser renovada en 2001 i actualment està en funcionament. Referències
Halyzka-Synagoge

Die Halyzka-Synagoge (ukrainisch Галицька синагога; jiddisch בית יעקב שול Beith Yaakov Shul) ist eine Synagoge in Kiew in der Ukraine. Sie liegt im Stadtbezirk Holossijiw in der Schyljanska-Straße. Geschichte Die Synagoge wurde in den Jahren 1909/10 durch die Jüdische Gebets-Gesellschaft erbaut. In den 1920er Jahren nutzte sie die Gemeinde Beit Ja'akov. 1930 wurde sie geschlossen. Sie wurde Kantine des nahegelegenen Werkes Transsignal. Über 50 Jahre wurde das Gebäude zur Herstellung von Kaffee benutzt. Im Jahre 2001 wurde das Gebäude an die jüdische Gemeinde Kiews zurückgegeben. Seitdem wird die Synagoge auch als sozio-kulturelles Zentrum benutzt. Veranstaltungen 2004 erfolgte eine Ausstellung „Die Architektur des Shtetl“ in der Halyzka-Synagoge. Am 7. August 2006 trafen Kiewer Bürger in der Synagoge israelische Knesset-Abgeordnete, die in die Ukraine gekommen waren. Das Treffen war Teil eines Joint-Venture-Programms zwischen dem israelischen Außenministerium und dem euro-asiatischen jüdischen Kongress. Dabei wurde die Relevanz der jüdische Diaspora von Michael Nudelman, als Vertreter der Kadima-Partei und von Joseph Shagal, als Vertreter der Partei „Israel unser Heim“ betont. Die Halyzka-Synagoge dient auch als Zentrum der Jüdischen und Israelischen Geschichte und Kultur in Zusammenarbeit mit dem Midrash Tzionit Educational Center. Das Zentrum ist eines der neuen Programme des Instituts der Jüdischen Studien, das von der Jewish Agency „Sohnut“ getragen wird. Regelmäßige Ausstellungen zum Leben der zur jüdischen und israelischen Geschichte und Kultur sowie zum Leben der jüdischen Bevölkerung Kiews und der Ukraine ergänzen das Programm. Es gibt vier ständige Ausstellungen: „Jüdische Geschichte und Kultur der Ukraine“, „Geschichte und moderne Entwicklung des Zionismus“, „Geschichte und Gegenwart des Staates Israel“, und „Judaismus – Jüdischer Glaube und Tradition“. Weiterhin finden auch literarische Seminare statt. Siehe auch Liste von Synagogen in der Ukraine Weblinks European Jewish Fund - Member Communities (englisch) Einzelnachweise
Halytska Synagogue

The Halytska Synagogue, also called the Galitska Synagogue or Beit Yaakov Shul, is an Orthodox Jewish synagogue, located at 97a Zhylianska Street, in Kyiv, Ukraine. The congregation worships in the Ashkenazi rite. History The Aesopian synagogue was built in 1909 in a Moorish Revival style. The façade is Romanesque Revival, with Byzantine Revival elements. The building was devastated during the World War II by Nazis. For the next fifty years it was used as a workers' canteen of the "Transsignal" electrotechnical plant. From 2002 to 2004, the building was restored and, as of February 2022, it was reported as being active. Since the synagogue's restoration, the Jewish Agency established Midrasha Zionit, a learning center located at the synagogue. The Zionist learning center has afternoon and evening courses on key aspects of Jewish history, tradition, and ideology, including Hebrew and Tanakh classes. Gallery See also History of the Jews in Kyiv History of the Jews in Ukraine List of synagogues in Ukraine References External links "Ukraine". European Jewish Fund. n.d. Archived from the original on 26 July 2011. "Center of Jewish and Israeli History and Culture on the basis of the Galitska Synagogue. Jointly with the Midrash Tzionit Educational Center". EDUCATIONAL AND COMMUNITY PROGRAMS. Kyiv, Ukraane: Judaica Institute. n.d. Archived from the original on 1 December 2007. "Weekly News Brief: Index of articles" (PDF). Washington, D.C.: NJSJ. 11 August 2006. Archived from the original (PDF) on 10 June 2011. "Community Report on the Activities of the VAAD of Ukraine in 2004". VAAD of Ukraine: The Association of Jewish Communities and Organizations of Ukraine. 2004. Archived from the original on 24 October 2007.
Sinagoga Galitska

La Sinagoga Galitska (en ucraniano: Га́лицька синаго́га) es una sinagoga en la ciudad de Kiev, la capital de Ucrania. La sinagoga fue construida en 1909 al estilo neoárabe. La fachada es neorrománica con elementos neobizantinos. El edificio fue devastado durante la Segunda Guerra Mundial por los nazis. Durante los siguientes cincuenta años se utilizó como un almacén de municiones. Fue renovada en 2001 y todavía está activa hoy en día.
Sinagoga Halyc'ka di Kiev

La sinagoga Halyc'ka di Kiev (in ucraino Галицька синагога?, Halyc'ka synahoha), costruita tra il 1909 e il 1910, è una delle tre sinagoghe oggi attive a Kiev, in Ucraina. Dismessa dal 1930 per ordine delle autorità sovietiche, fu restituita alla proprietà della comunità ebraica nel 2001, restaurata e riaperta al culto nel 2004. Storia La sinagoga fu costruita nel 1909-1910 su progetto dell'architetto Fedir Mefodijovyč Oltarževs'kyj. È un edificio a due piani, con un'ampia e luminosa sala di preghiere dalle linee architettoniche molto semplici e una galleria per le donne. L'esterno è in stile eclettico con elementi neoromanici. Nel 1930 la sinagoga fu confiscata dalle autorità sovietiche, che la destinarono ad ospitare i laboratori di una fabbrica di elettronica. Di fronte alla facciata fu costruita un'anonima sala da pranzo per gli operai. Nel 2001 le autorità della nuova Repubblica ucraina hanno restituito la proprietà della sinagoga alla comunità ebraica. Importanti interventi di restauro furono effettuati nel 2002-2004, che hanno ridato piena funzionalità all'edificio, per il culto e le sue attività sociali ed educative. Galleria d'immagini Note Bibliografia (EN) Natan Meir, Kiev, Jewish Metropolis: A History, 1859–1914 Bloomington, IN: 2010. Voci correlate Kiev Lista delle sinagoghe d'Europa Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla sinagoga Halyc'ka di Kiev Collegamenti esterni Mysterious Kiev, su interesniy.kiev.ua.
Synagoga Halicka w Kijowie

Synagoga Halicka w Kijowie (ukr. Галицька синагога у Києві), zwana również Beit Jakow – synagoga znajdująca się w Kijowie, stolicy Ukrainy. Synagoga została zbudowana w 1909 roku w stylu mauretańsko-neoromańskim. Podczas II wojny światowej, po wkroczeniu wojsk niemieckich do Kijowa w 1941 roku, synagoga została zdewastowana. Po zakończeniu wojny przez ponad pięćdziesiąt lat służyła jako magazyn amunicji. Na początku lat 90. została zwrócona kijowskiej gminie żydowskiej. W 2001 roku została gruntownie wyremontowana i ponownie dostosowana do funkcji kultu religijnego. Galeria
Галицкая синагога

Галицкая синагога — синагога в Киеве, расположена недалеко от площади Победы, одна из трех киевских синагог. История синагоги Кирпичный корпус здания был возведён в 1909—1910 годах благодаря инициативе Галицкого еврейского молитвенного общества (название общества — от близости места синагоги к Галицкой площади, (с 1952 по 2023 - площади Победы), на которой размещался Галицкий базар (неофициальное название Еврейский базар). Архитектор Федор Олтаржевский, строительство было реализовано киевским подрядчиком Яковом Файбишенко, возглавлявшим хозяйственное правление Галицкого общества. Двухэтажное здание включало обширный молитвенный зал с галереей; в декоре фасадов присутствовал романский стиль. Синагога была официально открыта после того, как 4 (17) декабря 1910 года губернскими властями новый дом молитвы был признан «пригодным для общественного пользования». В 1920-х годах синагога называлась «Бейс-Яаков», у неё насчитывалось около 750 прихожан. Закрыта в 1930 году, здание оказалось на расширившейся территории завода «Транссигнал» и было отдано под столовую для рабочих. С тех пор строение не подвергалось значительным изменениям, за исключением пристройки небольшого вестибюля у главного входа. Лишь в 2001 году здание было возвращено верующим, здесь возобновились иудейские богослужения. В 2002—2004 годах проведена реставрация здания, заново оборудован молитвенный зал. В ограде завода устроен специальный вход с улицы Жилянской для посещения синагоги. В настоящее время в здании синагоги находится молодая община, принадлежащая к национально-религиозному течению в иудаизме. В здании синагоги располагается главный офис международной образовательной сети «Мидраша Ционит», которая реализует многочисленные проекты в СНГ. Галерея Литература М. Кальницкий, Э. Лесовой. Галицкая синагога: прошлое, настоящее, будущее. — Киев, 2004 (на русском, украинском, английском и иврите) М. Кальницький. Храми Києва. — 2-е видання. — Київ, 2011. — С.268 Примечания Ссылки СИНАГОГИ КИЕВА История Галицкой синагоги — одна из ярких и характерных страниц еврейской истории Киева. Видео про Галицкую синагогу
Бузковий парк

Бузко́вий парк (також Бузковий гай, парк Нафтовиків) — парк, розташований на вулиці Нафтовиків у Корабельному районі міста Херсон, Україна. Відомий принаймні з 2009 року. Обмежений вулицями Нафтовиків, 3-ю Західною, Дмитра Донцова та 5-ю Західною. Поряд розташовані Херсонський нафтопереробний завод, ТЦ «Епіцентр», Палац культури нафтовиків. Парк відомий тим, що тут 1 березня 2022 року, під час російського вторгнення в Україну, відбувся бій між російськими окупантами та територіальною обороною міста. Учасники останньої намагалися зупинити просування росіян у бік центру міста. Внаслідок бою загинули принаймні 24 людини з боку оборонців міста. Тіла загиблих згодом збирали й хоронили місцеві мешканці. У травні 2022 року, під час окупації Херсона, у Бузковому парку створили імпровізований меморіал загиблим. 2023 року, до річниці бою, у парку встановили пам'ятник. Примітки
Kamienica Arcybiskupia we Lwowie

Kamienica Arcybiskupia we Lwowie, dawny Pałac Arcybiskupi – kamienica we Lwowie, w Rynku, w pierzei wschodniej pod nr 9, barokowa, przebudowana ze starszego budynku w 1634 przez Jana Pokorowicza, z inicjatywy arcybiskupa Stanisława Grochowskiego z przeznaczeniem na rezydencję arcybiskupów lwowskich obrządku łacińskiego. Kamienica stoi w miejscu, które było od 1376 własnością arcybiskupów halickich, darowaną im przez namiestnika Rusi, księcia Władysława Opolczyka. W 1405 z kolei była w tym miejscu rezydencja Świdrygiełły, najmłodszego brata Władysława Jagiełły. Później rezydował w niej arcybiskup Jan Rzeszowski. W 1621 mieszkał w niej podczas pobytu we Lwowie król Zygmunt III Waza, a 10 listopada 1673 zmarł w niej król Michał Korybut Wiśniowiecki; do 1939 na budynku znajdowała się tablica informująca o tym wydarzeniu. W 1832 rezydencja biskupów lwowskich została przeniesiona do nowej siedziby przy ul. Czarnieckiego a w przebudowanym budynku zorganizowano seminarium duchowne. Późniejsze przebudowy pozbawiły budynek wspaniałego wystroju fasady, z którego pozostał portal z dwiema kolumnami. We wnętrzach zachowały się fragmenty XVII-wiecznych malowideł ściennych. Od lat 70. XIX wieku do roku 1942 mieściła się tam drukarnia Szczęsnego Bednarskiego. Bibliografia Ryszard Chanas, Janusz Czerwiński, Lwów, Przewodnik turystyczny, wyd. Ossolineum 1992, Wrocław, ISBN 83-04-03913-3 Bartłomiej Kaczorowski, Zabytki starego Lwowa, wyd. Oficyna Wydawnicza, Warszawa 1990, ISBN 83-85083-02-2 Aleksander Medyński, Lwów. Przewodnik dla zwiedzających miasto, wyd. nakładem autora, Lwów 1937 Grzegorz Rąkowski, Przewodnik po Ukrainie Zachodniej, część IV, Lwów. Oficyna Wydawnicza ”Rewasz” 2008, Pruszków, ISBN 978-83-89188-70-0 Przemysław Włodek, Adam Kulewski, Lwów. Przewodnik. Oficyna Wydawnicza ”Rewasz” 2006, Pruszków, ISBN 83-89188-53-8
Assumption of the Blessed Virgin Mary Cathedral, Odesa

The Assumption of the Blessed Virgin Mary Cathedral (Ukrainian: Катедральний собор Успіння Пресвятої Діви Марії, romanized: Katedralnyi sobor Uspinnia Presviatoi Divy Marii) also called Cathedral of the Blessed Virgin Mary is the name given to a religious building belonging to the Catholic Church and is located in the city of Odesa in the southwest part of the European country of Ukraine. The temple follows the Roman or Latin rite and was built between 1844 and 1853 thanks to the efforts of Catholics from Poland and Germany and the initiative of Father Grzegorz Razutowicz, designed by Polish architect Feliks Gąsiorowski with the help of Italian architect Francesco Morandi. The church was built as a three-aisled basilica with a dome selected cruise on a cruciform plan. Inside white and gray marble were used. In the painting of the main altar is an image of the Assumption of the Virgin Mary in 1850 which is a copy of Raphael. The interior is adorned with many valuable paintings and large crystal chandeliers. Pope Pius IX donated to the church in 1852 marble baptismal font. Next to the church is an orphanage, a nursing home, a Catholic school and a shelter for children was built. On March 14, 2022, the Congregation for Divine Worship and the Discipline of the Sacraments granted a decree of pontifical coronation to the venerated Marian icon of "Our Lady of the Assumption" that is enthroned in the cathedral’s altar. Pope Francis blessed the crown on August 3 and the coronation rites was held on August 15 of the same year, the Solemnity of the Assumption. See also Roman Catholicism in Ukraine Assumption Cathedral (disambiguation) References
Catedral de la Asunción de la Virgen María (Odesa)

La Catedral de la Asunción de la Virgen María​ o simplemente Catedral de la Santísima Virgen María (en ucraniano: Кафедральний собор Успіння Пресвятої Діви Марії) es el nombre que recibe un edificio religioso que pertenece a la Iglesia católica y se encuentra ubicado en la ciudad de Odesa al oeste del país europeo de Ucrania.​ Pertenece a la diócesis de Odesa-Simferópol. El templo sigue el rito romano o latino y fue construido entre los años 1844 y 1853 gracias a los esfuerzos de los católicos de Polonia y Alemania y la iniciativa del Padre Grzegorza Razutowicza, diseñado por el arquitecto polaco Feliksa Gąsiorowskiego y con ayuda del arquitecto italiano Francesco Morandi. La iglesia fue construida en forma de una basílica de tres naves con una cúpula de crucero seleccionada en una planta cruciforme. En el interior se utilizaron mármol blanco y gris. En la pintura del altar mayor esta una imagen de la Asunción de la Virgen María de 1850 que es una copia de la de Rafael. El interior está adornado con muchas pinturas valiosas y grandes lámparas de cristal. El papa Pío IX donó a la iglesia en 1852 una pila bautismal de mármol. Junto a la iglesia se construyó un orfanato, un ancianato, una escuela católica y un albergue para los niños. Véase también Iglesia católica Catedral de la Asunción Referencias
Cathédrale de l'Assomption-de-la-Bienheureuse-Vierge-Marie d'Odessa

La cathédrale de l'Assomption-de-la-Bienheureuse-Vierge-Marie d'Odessa (en ukrainien : Кафедральний собор Успіння Пресвятої Діви Марії) est une cathédrale rattachée à l'Église catholique, située dans la ville d'Odessa au sud de l'Ukraine. Histoire La cathédrale suit le rite romain et a été construite comme simple église paroissiale entre 1844 et 1853, grâce aux efforts des catholiques de Pologne et d'Allemagne et à l'initiative du père Grzegorz Razutowicz. L'édifice a été conçu par l'architecte polonais Feliks Gąsiorowski avec l'aide de l'architecte italien Francesco Morandi (uk). L'église a été construite comme une basilique à trois nefs avec un dôme en croisée selon un plan cruciforme. À l'intérieur, du marbre blanc et gris a été utilisé. Dans la peinture du maître-autel se trouve une image de l'Assomption de la Vierge Marie de 1850, qui est une copie de Raphaël. L'intérieur est orné de nombreuses peintures précieuses et de grands lustres en cristal. Le pape Pie IX a fait don à l'église en 1852 de fonts baptismaux en marbre. À côté de l'église, un orphelinat, une maison de soins infirmiers, une école catholique et un refuge pour enfants ont été construits. L'église est fermée en 1935 au plus fort de la répression antichrétienne des autorités communistes locales, et l'on y installe un club pour les travailleurs. Certains objets parviennent à être gardés à l'église Saint-Pierre d'Odessa qui reste encore ouverte. Lorsque les Allemands occupent la ville en 1941, ils font rouvrir l'église afin de s'attirer une partie de l'opinion publique; mais elle est à nouveau fermée au culte en 1949. L'intérieur est entièrement reconstruit pour en faire une salle de sport et les monuments funéraires de personnalités, comme celle du général de Langeron, sont démolis, ainsi que les colonnes. Lorsque la nouvelle Ukraine indépendante normalise ses relations avec les différents cultes, l'église est rendue aux catholiques en 1991 et de longs travaux de restauration commencent. Le 4 mai 2002, l'érection du nouveau diocèse d'Odessa-Simferopol provoque le choix de cette église pour en faire la cathédrale. Notes et références Voir aussi Articles connexes Catholicisme en Ukraine Liste des cathédrales d'Ukraine Liens externes Site officiel Ressource relative à la religion : GCatholic.org Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de l’Ukraine
Cattedrale dell'Assunzione di Maria Vergine (Odessa)

La cattedrale dell'Assunzione di Maria Vergine (in ucraino Кафедральний собор Успіння Пресвятої Діви Марії?, Kafedral'nyj sobor Uspinnja Presvjatoï Divy Mariï) è il principale luogo di culto cattolico della città ucraina di Odessa e chiesa madre della diocesi di Odessa-Sinferopoli. Storia La chiesa fu costruita tra il 1844 ed il 1853 grazie al sostegno della locale comunità cattolica, composta principalmente da polacchi e tedeschi. I lavori furono diretti inizialmente dall'architetto italiano Francesco Morandi e poi dal polacco Feliks Gąsiorowski. La cattedrale fu consacrata il 16 agosto 1853. Nel 1935 le autorità sovietiche confiscarono l'edificio trasformandolo in un circolo. Nel 1941, in seguito all'occupazione nazifascista della città, la cattedrale tornò alla sua funzione originaria di luogo di culto. Nel 1949 i sovietici requisirono nuovamente la struttura e la trasformarono in una palestra. Nell'agosto 1991 l'edificio tornò nuovamente nelle mani della comunità cattolica e finalmente poterono essere avviati i lavori di restauro. Descrizione La cattedrale presenta una pianta a croce latina con cupola sulla crociera. L'interno è suddiviso in tre navate e presenta un pavimento in marmi policromi bianchi e neri. Sull'altar maggiore copia del 1850 dell'Assunzione della Vergine Maria di Raffaello Sanzio. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Cattedrale dell'Assunzione di Maria Vergine Collegamenti esterni Sito ufficiale, su cathedral.od.ua. (EN) Cattedrale dell'Assunzione di Maria Vergine, in GCatholic.org.