NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Contracts House

The Contracts House (Ukrainian: Контрактовий будинок, romanized: Kontraktovyi budynok) is a trade building in the Podil neighborhood of Kyiv, the capital of Ukraine. The Contracts House received its name because the city's contracts were signed there. It is located on the Kontraktova Square, once one of the Podil's main trading centers. The building is considered one of the important Classical architecture constructions of the city. History After a large fire destroyed part of the Podil in 1811, the first Contracts House in the neighborhood burnt down. A new replacement building was constructed in 1815–1817 in the Classical style according to a plan made by English architect V. Geste, supervised by architect Andrey Melensky. The Contracts House was envisioned as part of an ensemble, which would include the post office, the magistrate's quarters, and the building itself. However, only the Contracts House was constructed. The front and western façades of the building features Doric order columns, and the eastern—Ionic order columns located on a portico. The front façade is topped off with a triangular pediment. The building has a total of two floors, with the second floor used as a concert hall, containing a row of colonnades. All rooms in the building were done without any special decoration, with the exception of rooms on the upper floor, which were decorated on the order of Melensky. Since the time of its construction, the interior plan of the building has changed. Although built as a contracts house, the building was not entirely used for this purpose; it was sometimes used as a concert hall. Famous personalities visited or used the Contracts House: writers Alexander Pushkin, Nikolai Gogol, and Honoré de Balzac, poets Taras Shevchenko, Adam Mickiewicz, and Denis Davydov. After 1917, Trading Academy and Trade Museum were located in the premises of the Contracts House, and later - various technical schools. When interior furniture was renovated, the furniture for the building was developed by an architect I. Karakis. Since the mid-1990s Ukrainian Interbank Currency Exchange is operating in the Contracts House, organized with a great contribution made by famous Ukrainian economist Vadym Hetman. References Bibliography Yunakov, Oleg (2016). Architect Joseph Karakis (in Russian). Almaz. ISBN 978-1-68082-000-3.
Контрактовый дом

Контра́ктовый дом — исторический торговый дом на Контра́ктовой площади в Киеве. Построен в 1815—1817 годах. Один из многочисленных образцов архитектуры классицизма в городе. Название дома связано с контрактами, то есть торговыми сделками, заключёнными в помещении. Адрес — Контрактовая площадь, 2. История строительства После пожара 1811 года в Киеве сгорел второй этаж первого контрактового дома, построенного в 1800—1801 годах, в результате чего здание оказалось непригодным для выполнения своих функций. Именно поэтому в 1815—1817 годах по проекту английского архитектора Вильяма Гесте и при участии украинского архитектора Андрея Меленского был построен новый Контрактовый дом. Контра́ктовый дом с самого начала планировался как главный очаг киевских контрактовых ярмарок, кроме того, в проектах, которым не суждено было воплотится в жизнь, была также постройка здания магистрата, которая должна была быть доминантной в комплексе. Справа располагался бы Контра́ктовый дом, слева должны были построить почтовую управу. Архитектура Главный фасад здания со стороны площади имеет четырёхколонный портик дорийского ордера, увенчанный треугольным фронтоном. Неправильные контуры планировки (а именно непрямые углы в соединении стен, поворот колоннады по отношению к ней всего здания) обусловлены конфигурацией участка застройки. Центральные участки северного и западного фасадов украшены портиками пилястров дорийского ордера, восточный фасад — портиком из трёхчетвертных колонн. При реконструкции интерьера мебель для здания была разработана архитектором Ирмой Иосифовной Каракис. История помещения Киевская контрактовая ярмарка действовала до Октябрьской революции 1917 года. До этого времени в Контрактовом доме побывали Николай Гоголь, Тарас Шевченко, Оноре де Бальзак, Адам Мицкевич и другие выдающиеся личности того периода. Кроме того, на втором этаже Контрактового дома находился зал для концертов. Тут выступали знаменитые артисты — в январе 1847 года венгерский пианист и композитор Ференц Лист, польские музыканты — братья Генрик и Юзеф Венявские, скрипач Кароль Липинский, бельгийский виолончелист Адриен-Франсуа Серве (впоследствии он напишет книгу «Воспоминания о Киеве»), итальянская певица Анджелика Каталани, русский скрипач Гаврила Рачинский и многие другие. В 1890-х годах в помещении Контрактового дома проводились спектакли, организованные Киевским драматическим сообществом. После 1917 года в помещении Контрактового дома работали Торговая академия и Торговый музей, позже — различные технические училища. С середины 1990-х годов в Контрактовом доме расположилась Межбанковская валютная биржа, в организации деятельности которой значительную роль сыграл известный советский украинский экономист Вадим Гетьман. Примечания Литература Юнаков О. Архитектор Иосиф Каракис. — Нью-Йорк: Алмаз, 2016. — 544 с. — ISBN 978-1-68082-000-3.
Nowe Misto (Sambir)

Nowe Misto (ukrainisch Нове Місто; russisch Новое Мисто Nowoje Misto, polnisch Nowe Miasto [Przemyskie]) ist ein Dorf in der ukrainischen Oblast Lwiw in der Westukraine mit etwa 800 Einwohnern. Die Ortschaft liegt im Westen der historischen Landschaft Galizien im Rajon Sambir am Fluss Wyrwa (Вирва), etwa 27 Kilometer nordwestlich vom Rajonzentrum Sambir und 86 Kilometer westlich vom Oblastzentrum Lwiw entfernt. Die Grenze zu Polen befindet sich 7 Kilometer in nordwestliche Richtung. Am 21. August 2015 wurde das Dorf zum Zentrum der neu gegründeten Landgemeinde Nowe Misto (Новоміська сільська громада Nowomiska silska hromada), zu dieser zählen auch noch die 13 Dörfer Bolosiw (Болозів), Bonewytschi (Боневичі), Deschytschi (Дешичі), Horodysko (Городисько), Hrabiwnyzja (Грабівниця), Hruschatytschi (Грушатичі), Komarowytschi (Комаровичі), Koniw (Конів), Nyschnja Wowtscha (Нижня Вовча), Possada-Nowomiska (Посада-Новоміська), Sanotschany (Саночани), Towarna (Товарна) und Tschyschky (Чижки), bis dahin bildete es mit Bonewytschi, Horodysko, Hrabiwnyzja, Komarowytschi und Possada-Nowomiska die Landratsgemeinde Nowe Misto im Rajon Staryj Sambir. Am 12. Juni 2020 wurde die Landgemeinde aufgelöst und das Dorf der Stadtgemeinde Dobromyl unterstellt. Der Ort wurde 1301 zum ersten Mal schriftlich erwähnt und erhielt 1463 das Magdeburger Stadtrecht, lag zunächst in der Adelsrepublik Polen-Litauen, Woiwodschaft Ruthenien, und kam 1772 als Nowa Miasto zum damaligen österreichischen Kronland Galizien (bis 1918 dann im Bezirk Dobromil). Nach dem Ende des Ersten Weltkrieges verlor der Ort seinen Stadtstatus und kam zur Polen, war hier ab 1921 als Nowe Miasto in die Woiwodschaft Lwów, Powiat Dobromil, Gmina Nowe Miasto eingegliedert und wurde im Zweiten Weltkrieg erst von der Sowjetunion und ab 1941 bis 1944 von Deutschland besetzt und dem Distrikt Galizien angeschlossen. Nach der Rückeroberung durch sowjetische Truppen 1944 kam er 1945 wiederum zur Sowjetunion und wurde in die Ukrainische SSR eingegliedert, seit 1991 ist der Ort Teil der heutigen Ukraine. Weblinks Eintrag zum Ort in der Enzyklopädie der Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR (ukrainisch) Nowe Miasto. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 7: Netrebka–Perepiat. Walewskiego, Warschau 1886, S. 227 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Nowe Miasto (obwód lwowski)

Nowe Miasto dawniej też Nowe Miasto Przemyskie i Nowe Miasto Bybło (ukr. Нове Місто, Nowe Misto) – wieś na Ukrainie w rejonie samborskim (wcześniej w rejonie starosamborskim) obwodu lwowskiego nad Wyrwą. Liczy około 878 mieszkańców. Jest siedzibą silskiej rady, której podlegają również Boniowice. Historia Pierwszy raz wzmiankowane w roku 1361 (według innych źródeł - 1301). W 1463 r. powstał miejscowy kościół rzymskokatolicki. W 1498 r. wojewoda wołoski Stefan najechał Nowe Miasto, niszcząc je wraz z kościołem, który został odbudowany w 1512 r. Z 1634 r. pochodzą pierwsze wzmianki o Żydach osiedlających się w mieście. W 1648 r. miasto zostało zniszczone, a mieszkańcy, w tym wszyscy Żydzi, zamordowani przez Kozaków Chmielnickiego. W połowie XIX wieku właścicielem posiadłości tabularnej Nowe Miasto i Nowe Miasto Posada był Kajetan Guzkowski. W połowie XIX w. powstała samodzielna gmina żydowska. Zapewne z tego czasu pochodzą też miejscowa synagoga i cmentarz żydowski. Dane dotyczące ludności Nowego Miasta w 1880 r. są niespójne, choć panuje zgoda co do sumarycznej liczby, to jest 916. W okresie II Rzeczypospolitej (1921 r.) liczyło około 794 mieszkańców, z czego 259 Żydów. Znajdowało się w powiecie dobromilskim województwa lwowskiego. Między 27 czerwca a 3 sierpnia 1942 r. istniało tu getto dla ludności żydowskiej, utworzone przez Niemców. Żydzi zostali deportowani do Obozu Zagłady w Bełżcu i tam zamordowani. 31 lipca 1944 r. zajęte przez wojska radzieckie. W latach 1944–1945 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tu 20 Polaków. Status miasta utraciło po I wojnie światowej, a prawa miejskie w związku z reformą administracyjną 1933/34. Ważniejsze obiekty Kościół św. Marcina w Nowym Mieście (rzymskokatolicki) z 1463 r. Cerkiew greckokatolicka Cerkiew greckokatolicka – nieistniejąca Synagoga w Nowym Mieście Przemyskim Cmentarz żydowski w Nowym Mieście Przemyskim Urodzeni w Nowym Mieście Józef Sałabun – polski astronom i miłośnik astronomii, doktor habilitowany, pierwszy dyrektor Planetarium Śląskiego. Benedykt Herbest – polski zakonnik rzymskokatolicki, jezuita, pisarz, literaturoznawca i pedagog, działający w okresie renesansu. Przypisy Bibliografia Mapa WIG Sambor Pas 50 Słup 36 Warszawa 1937. Księga adresowa Polski (wraz z W.M. Gdańskiem) dla handlu, przemysłu, rzemiosł i rolnictwa. Warszawa: Towarzystwo Reklamy Międzynarodowej, 1928 s. 762. Linki zewnętrzne Nowe Miasto, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VII: Netrebka – Perepiat, Warszawa 1886, s. 227 .
Nove Misto, Starîi Sambir

Nove Misto (în ucraineană Нове Місто) este localitatea de reședință a comunei Nove Misto din raionul Starîi Sambir, regiunea Liov, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Nove Misto era vorbitoare de ucraineană (97,95%), existând în minoritate și vorbitori de polonă (1,37%). Note
Bila Krynyzja (Beryslaw)

Bila Krynyzja (ukrainisch Біла Криниця; russisch Белая Криница Belaja Kriniza) ist eine Siedlung städtischen Typs im Nordwesten der ukrainischen Oblast Cherson mit etwa 1200 Einwohnern (2019). Bila Krynyzja wurde 1915 gegründet und erhielt 1958 den Status einer Siedlung städtischen Typs. Bila Krynyzja liegt an der Bahnstrecke Cherson–Dnipro 10 km nordwestlich vom ehemaligen Rajonzentrum Welyka Oleksandriwka und etwa 130 km nordöstlich der Oblasthauptstadt Cherson. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der Siedlungsgemeinde Welyka Oleksandriwka; bis dahin bildete es zusammen mit der Siedlung Karjerne und den Dörfern Biloussowe (Білоусове) und Perwomajske (Первомайське) die Siedlungsratsgemeinde Bila Krynyzja (Білокриницька селищна рада/Bilokrynyzka selyschtschna rada) im Norden des Rajons Welyka Oleksandriwka. Seit Juli 2020 ist es ein Teil des Rajons Beryslaw. Einzelnachweise
Bila Krynytsia, Kherson Oblast

Bila Krynytsia (Ukrainian: Біла Криниця; Russian: Белая Криница) is a rural settlement in Beryslav Raion, Kherson Oblast, southern Ukraine. It is located in the steppe between the Inhulets and the Vysun rivers, mid-distance between Kherson and Kryvyi Rih. Bila Krynytsia belongs to Velyka Oleksandrivka settlement hromada, one of the hromadas of Ukraine. It has a population of 1,149 (2022 estimate). History Until 18 July 2020, Bila Krynytsia belonged to Velyka Oleksandrivka Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Kherson Oblast to five. The area of Velyka Oleksandrivka Raion was merged into Beryslav Raion. Until 26 January 2024, Bila Krynytsia was designated urban-type settlement. On this day, a new law entered into force which abolished this status, and Bila Krynytsia became a rural settlement. Transportation The Bila Krynytsia railway station in the settlement serves as an intermediate railway station of the Dubka—Snihurivka line between the Novodmytrivskyi junction (11 km) and Lepetykha stopping point (12 km). Russo-Ukrainian War During the Russian invasion of Ukraine in 2022, Bila Krynytsia was located behind Russian lines, but never came under Russian occupation. The settlement was recaptured by Ukrainian forces sometime in early June, but became one of the new settlements on the frontline in doing so. This situation made it vulnerable to bombardment by Russian tanks, mortars, and artillery, where it was often attacked throughout July, August, and September. Bila Krynytsia and other nearby settlements were largely relieved of these attacks during Ukraine's southern counteroffensive on 3 October, which moved the frontline approximately 30 km (20 miles) from where it previously was. At 16:00 on 12 May, a 200-vehicle convoy of evacuating Ukrainian civilians from occupied territory in the Kherson region was struck by Russian artillery outside of the settlement, according to a telegram made by the head of Kryvyi Rih's military administration Oleksandr Vilkul. The attack injured several, including a child, who were treated for their injuries at a hospital in Kryvyi Rih. See also Russian occupation of Kherson Oblast References
Bila Krinitsia (Jersón)

Bila Krinitsia (en ucraniano: Біла Криниця, romanizado: Bila Krynytsia) es un pueblo ucraniano perteneciente al óblast de Jersón. Situado en el sur del país, forma parte del raión de Berislav y del municipio (hromada) de Velika Oleksandrivka.​ Toponimia El nombre del lugar en ruso es Belaya Krinitsa (en ruso: Белая Криница). Geografía Bila Krinitsia se encuentra entre los ríos Visum e Inhulets, 10 km al noroeste de Velika Oleksandrivka y a unos 130 km al noreste de Jersón. Historia Bila Krinitsa fue fundada a principios del siglo XX, sobre el año 1915, como asentamiento de la estación en la línea férrea Járkiv-Jersón. En 1932, se construyó aquí el ascensor de Belokrinitsk. Durante la Segunda Guerra Mundial, el pueblo fue ocupado por tropas alemanas entre 1941 y 1943. En 1958, Bila Krinitsa se convirtió en un asentamiento de tipo urbano y a principios de la década de 1970, aquí funcionaba una fábrica de mantequilla y queso y una fábrica de pan.​ El 5 de febrero de 1983 se completó aquí la construcción de una fábrica de piensos con una capacidad de producción de 200 mil toneladas de piensos por año.​ A partir de 2016 se instalaron faroles de energía solar en las calles. Hasta el 18 de julio de 2020, Bila Krinitsia fue parte del raión de Velika Oleksandrivka. El raión se abolió en julio de 2020 como parte de la reforma administrativa de Ucrania, que redujo el número de rayones del óblast de Jersón a cinco. El área del raión de Velika Oleksandrivka se fusionó con el raión de Berislav.​​ La ciudad estuvo ocupada por Rusia desde marzo de 2022 en el marco de la invasión rusa de Ucrania hasta el 3 de octubre de 2022.​ Demografía La evolución de la población de Bila Krinitsia entre 1989 y 2022 fue la siguiente: Según el censo de 2001, la lengua materna de la mayoría de los habitantes, el 92,23%, es el ucraniano; del 6,57% es el ruso.​ Infraestructura Transporte Bila Krinitsia tiene conexiones por carretera con Krivói Rog, Snijurivka y Berislav. La estación de tren de Bila Krinitsia se encuentra en la línea ferroviaria que conecta Apóstolove y Snijurivka (con más conexiones con Jersón y Mikolaiv). Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Bila Krinitsia.
Bila Krynytsia (oblast de Kherson)

Bila Krynytsia (ukrainien : Біла Криниця, russe : Белая Криница) est une commune urbaine de l'oblast de Kherson, en Ukraine méridionale. Elle dépend du raïon de Beryslav et de la communauté territoriale de la commune de Velyka Oleksandrivka. Elle compte 1 175 habitants en 2021. Géographie La commune se trouve juste à l'est d'un petit affluent de la rivière Inhoulets, elle-même afffluente de rive droite du fleuve Dniepr, et juste à l'ouest de la rivière Inhoulets. Assise à 14 mètres d'altitude, elle est proche de la limite administrative avec l'oblast de Mykolaïv et se situe à 8 km au nord-ouest de la commune de Velyka Oleksandrivka, à 60 km au nord-nord-ouest de la ville de Beryslav et à 91 km au nord-est de la ville de Kherson. Références Portail de l’Ukraine
Biła Krynycia (obwód chersoński)

Biła Krynycia (ukr. Біла Криниця, ros. Белая Криница) – osiedle typu miejskiego na Ukrainie, w obwodzie chersońskim, w rejonie wełykoołeksandriwskim. Biła Krynycia została założona w 1915 roku, od 1958 roku osiedle typu miejskiego. W 1989 liczyła 1890 mieszkańców. Przypisy
Bila Krînîțea, Velîka Oleksandrivka

Bila Krînîțea (în ucraineană Біла Криниця) este o așezare de tip urban din raionul Velîka Oleksandrivka, regiunea Herson, Ucraina. În afara localității principale, mai cuprinde și satele Bilousove și Pervomaiske. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Bila Krînîțea era vorbitoare de ucraineană (92,23%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (6,57%). Note
Белая Криница (Херсонская область)

Бе́лая Крини́ца (укр. Біла Криниця) — посёлок в Великоалександровской поселковой общине Бериславского района Херсонской области Украины. Население В январе 1989 года численность населения составляла 1890 человек. На 1 января 2013 года численность населения составляла 1326 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: История Белая Криница основана в начале XX в. как пристанционный поселок на линии Харьков — Херсон. В 1932 году здесь был построен Белокриницкий элеватор. В ходе Великой Отечественной войны в 1941—1943 годы посёлок был оккупирован немецкими войсками. В 1958 году Белая Криница стала посёлком городского типа. В начале 1970х годов здесь действовали маслосыродельный завод и хлебный завод 5 февраля 1983 года здесь было завершено строительство комбикормового завода производственной мощностью 200 тыс. тонн комбикормов в год. В октябре 1992 года Белокриницкий маслосырзавод был передан в коммунальную собственность Херсонской области. Транспорт Железнодорожная станция на линии Снигирёвка — Апостолово. Местный совет 74131, Херсонская обл., Великоалександровский р-н, пгт Белая Криница, ул. Ленина, 2 Примечания Ссылки Белая Криница на сайте Верховной рады Украины
Біла Криниця (Бериславський район)

Бі́ла Крини́ця — селище в Україні, у Великоолександрівській селищній громаді Бериславського району Херсонської області. Історія Селище засноване у 1914 році. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», селище увійшло до складу Великоолександрівської селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Великоолександрівського району увійшло до складу новоутвореного Бериславського району. 26 січня 2024 року в Україні набув чинності Закон № 3285-IX, який передбачає дерадянізацію адміністративно-територіального устрою України, селище міського типу Біла Криниця набуло статусу селища. Російське вторгнення в Україну Під час російського вторгнення в Україну селище було тимчасово окуповане російськими військами з лютого по листопад 2022 року. Під час бойових дій у 2022 році місцеві жителі, через відсутнясть електропостачання внаслідок обстрілів, знімали сонячні батареї з ліхтарів, з метою використання їх для заряджання електричних пристроїв. Ліхтарі з живленням від сонячних батарей були встановлені в селищі з 2016 року. Тривалий час селище перебувало у «сірій зоні» через відсутність природних перепон, які б могли дозволити безпечно закріпитись одній зі сторін. Російські окупанти здебільшого використовували селище для транзиту військ на північ між селищами Давидів Брід та Велика Олександрівка. 12 травня 2022 року, о 16:00 на автошляху між селищами Давидів Брід та Біла Криниця російськими окупантами був здійснений обстріл колони з 200 цивільних автомобілів, які евакуювались з тимчасово окупованої частини Херсонської області. Під час обстрілу було поранено декілька людей, зокрема дитину, яких було доставлено у лікарню Кривого Рогу. Наприкінці травня — початку червня 2022 року селище звільнено від російських загарбників, але водночас стало прифронтовим та регулярно зазнає обстрілів з боку окупантів. 3 жовтня 2022 року, під час контрнаступу ЗСУ в Херсонській області російські загарбники були відтиснені з протилежного берегу річки Інгулець, що полегшило життя місцевим жителям і дозволило почати відновлення селище після зазнаних руйнувань. Село мало одне з найбільших КХП на півдні України. Населення Станом на 16 червня 2024 року в селищі мешкало близько 300 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Галерея Примітки Посилання Погода в селищі Біла Криниця. [Архівовано 2018-10-15 у Wayback Machine.] Облікова картка селища Біла Криниця.[недоступне посилання з березня 2019] Історія міст і сіл Української РСР. — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР. — 15 000 прим. Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001­–2025. — ISBN 966-02-2074-X.
Rykowe

Rykowe (ukrainisch Рикове; russisch Риково Rikowo) ist eine Siedlung städtischen Typs in der ukrainischen Oblast Cherson mit etwa 3500 Einwohnern (2014). Der Ort liegt im Rajon Henitschesk 26 km nördlich vom Rajonzentrum Henitschesk und etwa 205 km östlich der Oblasthauptstadt Cherson an der Territorialstraße T–22–09 und der Bahnstrecke Sewastopol–Charkiw. Er wurde 1874 gegründet und trug zwischen 1930 und dem 12. Mai 2016 den Namen Partysany (ukrainisch Партизани; russisch Партизаны/Partisany). Rykowe erhielt 1960 den Status einer Siedlung städtischen Typs. Nach dem russischen Überfall auf die Ukraine am 24. Februar 2022 wurde der Ort von russischen Truppen besetzt und steht seitdem nicht mehr unter ukrainischer Kontrolle. Am 12. Juni 2020 wurde die Siedlung ein Teil der neugegründeten Stadtgemeinde Henitschesk, bis dahin bildete sie zusammen mit den Dörfern Dohmariwka (Догмарівка), Hajowe (Гайове) und Moskalenka (Москаленка) die gleichnamige Siedlungratsgemeinde Partysany (Партизанська селищна рада/Nowooleksijiwska selyschtschna rada) im Zentrum des Rajons Henitschesk. Einzelnachweise
Rykove

Rykove (Ukrainian: Рикове; Russian: Рыково), previously known as Partyzany (Ukrainian: Партизани) until 2016, is a rural settlement in Henichesk Raion, Kherson Oblast, southern Ukraine. It belongs to Henichesk urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. It has a population of 3,487 (2022 estimate). History During the Ukrainian War of Independence, from 1917 to 1920, it passed between various factions. Afterwards it was administratively part of the Zaporizhzhia Governorate of Ukraine. On 19 May 2016, the Verkhovna Rada adopted the decision to rename Partyzany to Rykove according to the law prohibiting names of Communist origin. Until 26 January 2024, Rykove was designated urban-type settlement. On this day, a new law entered into force which abolished this status, and Rykove became a rural settlement. Economy Transportation Rykove is located on the railway line connecting Melitopol with Novooleksiivka and which continues further to Dzhankoi; however, after the annexation of Crimea by the Russian Federation, all traffic to Crimea has been suspended. It is also on the M18 highway, connecting Kharkiv via Dnipro, Zaporizhzhia, and Melitopol with Crimea. See also Russian occupation of Kherson Oblast References