NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Поплави (Скалатська міська громада)

Попла́ви — село в Україні, у Скалатській міській громаді Тернопільського району Тернопільської області. Населення — 122 особи (2007). Географія Розташоване на півдні району. На південний захід від села бере початок річка Руда Велика. Клімат Поплави знаходяться в межах вологого континентального клімату із теплим літом. Але діяльність людини досить часто призводить до екоциду, поганих змін та глобального потепління. Рівень наповнення річок водою по області становить лише 20 % від необхідного стандарту, значна частина земної поверхні стає посушливою. Для покращення ситуації варто було б проводити ревайлдинг, відновлювати екосистеми та лісові насадження. Історія Перша писемна згадка — 1642. На початку 19 століття поблизу Поплав діяла ватага народного месника Панталихи. 05 березня1946 року село Скалатські Поплави виведено зі складу Скалатської міської Ради й утворено Скалатсько-Поплавську сільську Раду. З 1947 року мешканці села зазнали каральної акції операції «Захід». З 24 серпня 1991 року село входить до складу незалежної України. До 2015 підпорядковане Скалатській міськраді. 14 липня 2015 року ввійшло у склад Скалатської міської громади. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області», село увійшло до складу Скалатської міської громади. 19 липня 2020 року в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Підволочиського району, село увійшло до складу новоствореного Тернопільського району. Релігія церква святих апостолів Петра і Павла (2004, ПЦУ). Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Соціальна сфера Працює бібліотека. Галерея Примітки Література Патрило О., Уніят В. Поплави // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 3 : М — Ш. — С. 141. — ISBN 978-966-457-246-7. Года Р. Поплави // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 119. — ISBN 978-966-528-279-2. Поплави // Шляхами Золотого Поділля / Наукове товариство імені Шевченка ; редкол.: Р. Миколаєвич, П. Гайда, М. Кінасевич та ін. — Філядельфія, 1983. — Т. 3 : Тернопільщина і Скалатщина : Регіональний Історично-Мемуарний Збірник. — С. 528.
Popivka, Bilokurakîne

Popivka (în ucraineană Попівка) este un sat în comuna Kureacivka din raionul Bilokurakîne, regiunea Luhansk, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Popivka era vorbitoare de ucraineană (92,11%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (7,6%). Note
Поповка (Белокуракинский район)

Поповка (укр. Попівка) — село, относится к Белокуракинскому району Луганской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 342 человека. Занимает площадь 0,833 км². Местный совет 92232, Луганська обл., Білокуракинський р-н, с. Курячівка (укр.) Известные уроженцы Бова, Ефим Ермолаевич — Герой Советского Союза. Ссылки Поповка на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Попівка (Білокуракинська селищна громада)

Попі́вка (МФА: [popiŭka] ( прослухати)) — село в Україні, у Білокуракинській селищній громаді Сватівського району Луганської області. Площа села 96,2 га. Історія Хутір засновано у XVIII сторіччі, статус села надано 1947 року. На цих землях мали наділи священики з Білокуракиного. 1949 року утворено Підсобне господарство Старобільського змішторгу хутора Попівка. 1952 року землі села увійшли до Білокуракинського держплодрозсадника, що 1956 року отримав назву Білокуркинський розсадниковий радгосп. 1965 року став Білокуракинським радгоспом. Беззмінним головою радгоспу до 1986 року був Заєць Семен Якимович. Населення Населення становить 294 особи, 114 дворів. Вулиці У селі існують наступні вулиці: Молодіжна, Центральна. Економіка Основою економіки села за радянських часів були масиви плодово-ягідних садів, що прийшли в запустіння після реформування КСП 1997 року. На розпайованих землях господарює ВАТ «Білокуракинський». Транспорт Село розташоване за 28 км від районного центру, з яким пов'язано асфальтованою дорогою, і за 12 км від залізничної станції Катран на лінії Валуйки — Кіндрашівська-Нова. Культура У 1973 році було збудовано сільський клуб на 100 місць, працювала кіноапаратна. У 1982—1986 роках при клубі діяв ВІА. Відкрита початкова школа, бібліотека. Для сезонних працівників садів за радянської владу був збудований гуртожиток на 100 місць. 2004 року для людей похилого віку було створено клуб «Ветеран». Пам'ятники Видатні особистості Заєць Семен Якимович — директор радгоспу Білокуракинський. Царьова Раїса Іванівна — мати-героїня, працівник Білокуракинської районної лікарні. Див. також Історія Білокуракинщини Примітки Література Історія міст і сіл Української РСР. Луганська область. — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1968. Посилання Погода в селі Попівка Попівка на Вікімапії
Popivka, Henicesk

Popivka (în ucraineană Попівка) este un sat în comuna Cionhar din raionul Henicesk, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Popivka era vorbitoare de ucraineană (71,32%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (11,76%). Note
Поповка (Херсонская область)

Поповка (укр. Попівка) — село в Генической городской общине Генического района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 136 человек. Почтовый индекс — 75573. Телефонный код — 5534. Код КОАТУУ — 6522188007. Местный совет 75570, Херсонская обл., Генический р-н, с. Чонгар, ул. Гагарина, 20а Ссылки Поповка на сайте Верховной рады Украины
Popivtsi, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast

Popivtsi (Ukrainian: Попівці) is a village in Tovste settlement hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History It was first mentioned in writings in 1428. After the liquidation of the Zalishchyky Raion on 19 July 2020, the village became part of the Chortkiv Raion. Religion Two churches of the Nativity of the Blessed Virgin Mary (1884, brick, OCU; UGCC, 1997). (Christian Catholic) References Sources (in Ukrainian) Григорків, Р., Попівці // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 118. — ISBN 978-966-528-279-2. "Popowce, wś, pow. zaleszczycki". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 8. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1887. p. 798.
Popowce (rejon czortkowski)

Popowce (ukr. Попівці) – wieś na Ukrainie w rejonie czortkowskim należącym do obwodu tarnopolskiego. Do 2020 w rejonie zaleszczyckim. W Popowcach urodził się Michał Piwoszczuk (1893–1974), podpułkownik broni pancernych Wojska Polskiego, kawaler Orderu Virtuti Militari. Zobacz też Popowce Przypisy Linki zewnętrzne Popowce (pow.zaleszczycki), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VIII: Perepiatycha – Pożajście, Warszawa 1887, s. 798 . Popowce na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Popivți, Zalișciîkî

Popivți (în ucraineană Попівці) este un sat în comuna Koșîlivți din raionul Zalișciîkî, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Popivți era vorbitoare de ucraineană (99,81%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Поповцы (Чортковский район)

Поповцы (укр. Попівці) — село в Толстенской поселковой общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Село основано в 1428 году. До 2020 года входило в Залещицкий район. Код КОАТУУ — 6122085403. Географическое положение Село Поповцы находится на берегу реки Джурин, выше по течению на расстоянии в 0,5 км расположено село Слободка, ниже по течению примыкает село Кошиловцы. Население Население по переписи 2001 года составляло 513 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Клуб. Амбулатория. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Примечания
Попівці (Чортківський район)

Попі́вці — село в Україні, у Товстенській селищній громаді Чортківського району Тернопільської області. До 2020 підпорядковане Кошилівській сільраді. 1920–1940 біля Попівців був хутір Біла. Географія Розташоване на річці Джурин, на півдні району. Історія Поблизу села виявлено археологічні пам'ятки підкарпатської культури шнурової кераміки і комарівсько-тшинецької культури. Перша писемна згадка — 1428 року. Згідно поборових реєстрів Подільського воєводства: 1563-64 років власником села був шляхтич Мацей Влодек, у селі була православна церква; у 1565-66 року власником був Язловецький, в селі була православна церква. Діяли «Просвіта» та інші товариства, кооператива. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Товстенської селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Заліщицького району, увійшло до складу новоутвореного Чортківського району. Населення Населення — 430 осіб 2007 рік. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Пам'ятки церква Різдва Пресвятої Богородиці (1884, кам'яна, ПЦУ), церква Різдва Пресвятої Богородиці (1997, УГКЦ) 2 каплички (18 і 19 ст.) 7 пам'ятних хрестів Пам'ятник Івану Франку полеглим у німецько-радянській війні воїнам-односельцям Соціальна сфера Працюють клуб, бібліотека, лікарська амбулаторія, ПП «Колос», торговельний заклад. Галерея Примітки Література Безгубенко О., Григорків Р., Мизак Н., Уніят, В. Попівці // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 2 : Г — Л. — С. 200. — ISBN 978-966-457-228-3. Григорків, Р. Попівці // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 118. — ISBN 978-966-528-279-2. Popowce, wś, pow. zaleszczycki // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1887. — Т. VIII. — S. 798. (пол.)
Popivtsi, Kremenets Raion, Ternopil Oblast

Popivtsi (Ukrainian: Попівці) is a village in the Kremenets urban hromada of the Kremenets Raion of Ternopil Oblast in Ukraine. After the liquidation of the Kremenets Raion (1940–2020) on 19 July 2020, the village became part of the Kremenets Raion. References Bibliography "Popowce (3)". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). p. 495.
Popowce (rejon krzemieniecki)

Popowce (ukr. Попівці) – wieś na Ukrainie w rejonie krzemienieckim należącym do obwodu tarnopolskiego. Linki zewnętrzne Popowce (3), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 495 . Popowce na stronie Rady Najwyższej Ukrainy.
Popivți, Kremeneț

Popivți (în ucraineană Попівці) este localitatea de reședință a comunei Popivți din raionul Kremeneț, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Popivți era vorbitoare de ucraineană (99,73%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Поповцы (Кременецкий район)

Поповцы (укр. Попівці) — село в Кременецкой городской общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. Основано в 1630 году. Код КОАТУУ — 6123485901. Географическое положение Село Поповцы находится на правом берегу реки Иква, выше по течению на расстоянии в 0,5 км расположено село Комарин, ниже по течению примыкает село Новый Кокорев, на противоположном берегу — село Старый Кокорев. Население Население по переписи 2001 года составляло 371 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Дом культуры. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Примечания
Попівці (Кременецький район)

Попі́вці — село в Україні, у Кременецькій міській громаді Кременецького району Тернопільської області. Розташоване на річці Іква, на півночі району. До 2020 - адміністративний центр сільської ради, якій були підпорядковані села Весела, Нові та Старі Кокоріви. Населення — 358 осіб (2007). Історія Поблизу села виявлено археологічні пам'ятки пізнього палеоліту, підкарпатської культури шнурованої кераміки, комарівсько-тшинецької культури, раннього Залізного часу і давньоруської культури. Село Попівці вперше згадується в королівському привілеї за 23 серпня 1568 року, коли воно поряд з іншим невеликим містечком Андрієвим отримало Магдебурське право. При цьому король зазначив у документі, що питання про міську печатку він віддає на відкуп власнику цих поселень князю Андрію Вишновецькому. У 1630 році с. Попівці від Вишнівецьких переходить у власність до Потоцьких. Дерев'яна церква Св. Миколая збудована коштом парафіян у 1745 році. За їхні ж кошти у 1877 році відремонтована (ймовірно, тоді до церкви добудували дзвіницю). Церква з 1869 року була філіяльною до парафіяльної церкви в селі Кокорів. За часів царизму с. Попівці було селом у Бережецькій волості Кременецького повіту. У кінці ХІХ ст. тут було 89 будинків і 450 жителів. З 1794 року у селі діяла прикордонна митниця на російсько-австрійському кордоні. Діяли «Просвіта» та інші товариства. У 1934 році в селі було відкрито крамницю-кооператив, де селяни могли взяти в кредит сільськогосподарську техніку та побутові речі. На 1936 рік село входило до ґміни Бережці Кременецького повіту. В 1936 році десять сімей (біля 50 осіб) села Попівці емігрували у Канаду та Аргентину. На кладовищі села на місці захоронення Костя Місевича (1890-1943) кобзаря-бандуриста, члена Центральної Ради, сотника Армії УНР, надрайонового провідника ОУН споруджено пам’ятник. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області», увійшло до складу Кременецької міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Кременецького (1940-2020) району, село увійшло до складу новоутвореного Кременецького району. Населення За даними перепису населення 2001 року мовний склад населення села був таким: Пам'ятки Церква святого Миколая (1745) Пам'ятник воїнам-односельцям, полеглим у ІІ-й Світовій війні (зведений 1975 року). Соціальна сфера Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів Дитячий дошкільний заклад Будинок культури Бібліотека ФАП Відділення поштового зв'язку Крамниці. Відомі особистості Народилися громадський діяч Я. Лавриченко, поет, фольклорист Вавровий Юхим Андрійович. Примітки Література М. Бігус, Мельничук Б. Попівці // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — 708 с. — ISBN 978-966-528-279-2.
Poromiw

Poromiw (ukrainisch Поромів; russisch Поромов/Poromow, polnisch Poromów) ist ein Dorf in der Westukraine in der Oblast Wolyn, Rajon Wolodymyr etwa 23 Kilometer nordwestlich der ehemaligen Rajonshauptstadt Iwanytschi und 88 Kilometer westlich der Oblasthauptstadt Luzk westlich des Bug nahe der Grenze zu Polen gelegen. Geschichte Der Ort wird 1552 zum ersten Mal schriftlich erwähnt und gehörte bis 1793 in der Woiwodschaft Wolhynien zur Adelsrepublik Polen-Litauen. Mit den Teilungen Polens fiel der Ort an das Russische Reich und lag bis zum Ende des Ersten Weltkriegs im Gouvernement Wolhynien. Nach dem Ersten Weltkrieg kam der Ort zu Polen (in die Woiwodschaft Wolhynien, Powiat Włodzimierz, Gmina Chotiaczów), im Zweiten Weltkrieg wurde er zwischen 1939 und 1941 von der Sowjetunion besetzt. Nach dem Überfall auf die Sowjetunion im Juni 1941 wurde er dann bis 1944 von Deutschland besetzt, dies gliederte den Ort in das Reichskommissariat Ukraine in den Generalbezirk Brest-Litowsk/Wolhynien-Podolien, Kreisgebiet Wladimir Wolynsk. Nach dem Krieg wurde der Ort der Sowjetunion zugeschlagen. Dort kam das Dorf zur Ukrainischen SSR und seit 1991 ist es ein Teil der heutigen Ukraine. Verwaltungsgliederung Am 15. August 2016 wurde das Dorf zum Zentrum der neugegründeten Landgemeinde Poromiw (Поромівська сільська громада Poromiwska silska hromada). Zu dieser zählten auch die 9 in der untenstehenden Tabelle aufgelistetenen Dörfer, bis dahin bildete das Dorf zusammen mit den Dörfern Leschnyzja, Mychalje, Mlynyschtsche und Petrowe die gleichnamige Landratsgemeinde Poromiw (Поромівська сільська рада/Poromiwska silska rada) im Nordwesten des Rajons Iwanytschi. Am 11. August 2017 kamen noch die Dörfer Budjatytschi, Kosmiwka, Morosowytschi, Nowa Lischnja, Osmylowytschi, Russowytschi, Stara Lischnja und Wolyzja-Morosowyzka zum Gemeindegebiet. Am 17. Juli 2020 wurde der Ort Teil des Rajons Wolodymyr. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Poromiw Teil der Gemeinde: Weblinks Eintrag zum Ort in der Enzyklopädie der Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR (ukrainisch) Poromów. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 15, Teil 2: Januszpol–Wola Justowska. Walewskiego, Warschau 1902, S. 497 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Porómiv

Porómiv (ucraniano: Поро́мів; polaco: Poromów) es un municipio rural y pueblo de Ucrania perteneciente al raión de Volodímir de la óblast de Volinia. En 2018 el municipio tenía una población de 5811 habitantes, de los que unos ochocientos vivían en la capital municipal y el resto repartidos en diecisiete pedanías. El municipio fue fundado en 2016 mediante la fusión de los consejos rurales de Porómiv y Buzhanka, a los que se añadieron en 2017 los de Morózovychi y Stará Lishnia. Además de estos cuatro pueblos, pertenecen al actual municipio otros catorce: Lezhnytsia, Myjalie, Mlýnyshche, Petrove, Bortniv, Vérjniv, Ivániv, Shajtarske, Volytsia-Morózovytska, Rusóvychi, Budiátychi, Kosmivka, Nová Lishnia y Osmýlovychi.​ Se ubica unos 5 km al oeste de Novovolynsk, cerca de la frontera con Polonia. Historia Se conoce la existencia del pueblo en documentos desde 1552. En la partición de 1795 pasó a formar parte del Imperio ruso, que lo integró en la vólost de Jótiachiv del uyezd de Volodímir de la gobernación de Volinia. Antes de la fundación del actual municipio en 2016, Porómiv era sede de un consejo rural en el raión de Iványchi, que únicamente incluía como pedanías a Lezhnytsia, Myjalie, Mlýnyshche y Petrove.​​​ Referencias
Poromów

Poromów (ukr. Поромів) – wieś na Ukrainie w rejonie włodzimierskim obwodu wołyńskiego. Historia Pod rozbiorami siedziba gminy Poromów w powiecie włodzimierskim guberni wołyńskiej, potem, pod koniec XIX w. w gminie Chotiaczów, w tymże powiecie. Do 2020 w rejonie iwanickim. Przypisy Linki zewnętrzne Poromów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 497 . Поромів (Poromów) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Poromiv, Ivanîci

Poromiv (în ucraineană Поромів) este localitatea de reședință a comunei Poromiv din raionul Ivanîci, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Poromiv era vorbitoare de ucraineană (99,17%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Поромов

Поро́мов (укр. Поромів) — село во Владимирском районе Волынской области Украины. Административный центр Поромовской сельской общины. До 2020 года входило в Иваничевский район. Код КОАТУУ — 0721184401. Население по переписи 2022 года составляет 839 человек. Почтовый индекс — 45311. Телефонный код — 3372. Занимает площадь 17,2 км². К западу от села находится общезоологический заказник местного значения «Прибужье». Ссылки Поромов на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Poroskoten, Borodeanka

Poroskoten (în ucraineană Пороскотень) este un sat în așezarea urbană Klavdievo-Tarasove din raionul Borodeanka, regiunea Kiev, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Poroskoten era vorbitoare de ucraineană (99,25%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Пороскотень

Пороскотень (укр. Пороскотень) — село, входит в Бучанский район Киевской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 133 человека. Почтовый индекс — 07850. Телефонный код — 8-04477. Занимает площадь 1 км². Код КОАТУУ — 3221055501. Местный совет 07850, Киевская обл., Бородянский р-н, пгт Клавдиево-Тарасово, ул. Карла Маркса, 8 Достопримечательности Лес, окружающий село с юга, востока и северо-востока, представляет собой памятник природы общегосударственного значения «Урочище Бабка». Ботанический заказник площадью 78 га, созданный для сохранения дубовых и дубово-грабовых лесов, редких для Киевского Полесья. Ссылки Пороскотень на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Киевской области (укр.)
Пороскотень

Поро́скотень — село у Немішаївській селищній громаді Бучанського району Київської області. Розташоване на шляху Клавдієво-Тарасове — Макарів, на річці Стрижень. Виникло у XIX столітті. Згідно з краєзнавчими джерелами зазначено наступне. «Пороскотень хутір за 5-ть верст до півдня від Пилипович, з невеликим ставком і водяним при ньому млином і винокурнею, що належить до Фасівського маєтку. У хуторі оточеному лісами тільки 4 двори; але у зимку живе при винокурні до 25 чоловік, що надсилаються економією. Бабка хутір в 1-й версті від Пороскотеня також серед лісу. Тут є тільки корчма та млин при ставку і невеликій хаті. Бабка з 600 десятинами лісу, що колись належала до Фасівського маєтку, куплена в 1850 році за 12000 рубл. серебр. поміщиком Єремеєвим. У цьому ж лісі знаходиться урочище Шабельна із корчмою. Біля Шабельни і Бабки йде давня дорога з Рубежівки на Нову Греблю. Біля Бабки розміщено стародавні кургани, які ніколи ніким не досліджувались.» Згадана дорога має дуже давню історію. Вона проходила ще за часів Київської Русі до Древлянських земель За даними довідника «Список населенных мест Киевской губернии» 1900 року, «Хутір Пороскотень, при селі Пилиповичах (власницький). У ньому дворів 17, мешканців обох статей 75, з них чоловіків 38 та жінок 37. Головне заняття мешканців — хліборобство; окрім того населення займається випалюванням вугілля, перепродажем дров на паливо та лісового матеріалу, від чого отримує прибутку до 700 р. за рік; деякі селяни вирушають на заробітки у м. Київ як домашня прислуга. Відстань від повітового міста до хутора — 50 верст, від найближчих: залізничної та пароплавної станції — 50 верст, поштово-телеграфної та поштової (земської) — 30 верст. Залізнична та пароплавна станції мають назву „Київ“, поштово-телеграфна та поштова-земська знаходяться у містечку Гостомель. У хуторі Пороскотень рахується землі 33 десятини, належної селянам. Хутір належить поміщику Сергію Павловичу фон Декрвізу; кількість землі вказано при с. Пилиповичах; селянство ведеться у селян за трьохпільною системою. На хуторі є один водяний млин». Село входило до складу Гостомельської волості Київського повіту Київської ж губернії. 9 листопада 1970 року видано рішення виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих №767 Про зміни в адміністративно-територіальному поділі окремих районів області, відповідно до якого село Пороскотень Новогребельської сільради передане у підпорядкування Клавдієво-Тарасівській селищній раді Бородянського району. Фото Див. також Урочище Бабка Джерело Л. І. Похилевич «Перекази про населені місцевості Київської губернії статистичні, історичні та церковні нотатки про всі хутори, села, городки та міста, що знаходяться в межах губернії» вид. Києво-Печерської лаври 1864 р.
Tour poudrière de Lviv

Le tour poudrière (en ukrainien : Порохова вежа) est le reste d'un système de fortifications incluant un musée situé à Lviv, en Ukraine au 4 de la Rue Pidvalna. C'est aussi un monument classé et un bâtiment d'intérêt national N°336. Historique La forteresse qui ceignait Lviv a en grande partie disparu, il reste cette tour du XVIe siècle qui faisait face à l'est. Celle-ci est bâtie sur trois niveaux, son sommet avec ses mâchicoulis a disparu. Musée Depuis 2018 elle abrite la maison des architectes et est un centre d'urbanisme de la ville. Notes et références Liens externes Portail des musées Portail de l’Ukraine