NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Херсонская общественная библиотека

Херсонская общественная библиотека — первая общественная библиотека Херсона, основанная 1872 году. Описание В начале 1871 года по инициативе интеллигенции Херсона во главе с Г. Н. Ге (братом известного русского живописца) в Херсони начало формироваться библиотечное общество с целью основать библиотеку. Устав библиотеки был утвержден Министерством внутренних дел 21 января 1872 года, а 26 марта 1872 года на общем собрании учредителей выбрали первый состав дирекции библиотеки. Это была первая организация, открывшаяся на деньги и по инициативе населения города. Библиотеке было предоставлено во временное пользование помещения Дворянского собрания, и 18 июня 1872 года дирекция открыла библиотеку. С увеличением книжного фонда стали ощутимыми теснота и неудобства частных квартир для помещения библиотеки, и в 1882 году на общем собрании было решено обзавестись собственным зданием. За 1883—1893 годы было собрано 12 тысяч рублей пожертвований отдельных граждан и организаций, а Городская Дума на строительство библиотеки ассигновала 26 тысяч рублей. В 1894 году городское управление, рассмотрев ходатайство дирекции библиотеки об отводе на одной из городских площадей места для сооружения здания библиотеки и о предоставлении денежной помощи на сооружение, приняло: предоставить в пользование Херсонской библиотеки на Старообрядческой площади место в 200 кв. саженей и отпустить на постройку здания единовременно 18 тысяч рублей. Строительство длилось с августа 1896 года до октября 1897 год. Здание было построено по проекту одесских архитекторов Николая Константиновича Толвинского (1857—1927) и Феликса Викентьевича Гонсиоровского (1815—1894) в неогреческом стиле. Фасады были решены в Архитектурные ордера, ионный ордер, главный выделенный четырехколонным портик коринфского ордера, а треугольный фронтон украшен Гербом города Херсона. Особое торжество здания предоставляют двусторонние лестницы. 31 мая 1898 года в библиотеке состоялось открытие Губернской ученой архивной комиссии и Губернского археологического музея (учредитель — Гошкевич В. И.), размещенного в здании библиотеки и принятого Губернской ученой архивной комиссией в собственное ведение. В начале XX ст. библиотека стала пристанищем для членов революционных кружков. Тайные собрания проходили в «отдельных комнатах, в которые не пускали посторонних посетителей». В помещении библиотеки также организовывали свои встречи члены Херсонского общества врачей, основанного в 1870 г. Писатель Андрей Фирсов после пребывания в Херсоне вспоминал: В 1925 году библиотека называлась: «Центральная советская библиотека». До 1941 года фонд библиотеки составил 300200 томов и его услугами воспользовались около 10 тысяч читателей. В советское время библиотеке было присвоено имя Горького. В начале 1987 года библиотека переехала в новое здание по улице Днепропетровской и получила название Областная универсальная библиотека им. Олеся Гончара. В старом здании сейчас находится городской ЗАГС. Примечания
Херсонська громадська бібліотека

Херсонська громадська бібліотека — перша громадська бібліотека Херсона, заснована 1872 р. На початку 1871 року за ініціативою найінтелігентнішої частини населення на чолі з Г.М. Ге (братом відомого російського живописця) в Херсоні почало формуватися бібліотечне товариство з метою заснувати бібліотеку. Статут бібліотеки був затверджений Міністерством внутрішніх справ 21 січня 1872 року, а 26 березня 1872 року на загальних зборах засновників вибрали перший склад дирекції бібліотеки. Це була перша організація, що відкрилася на гроші та за ініціативою населення міста. Бібліотеці було надано у тимчасове користування приміщення Дворянського зібрання, та 18 червня 1872 року дирекція відкрила бібліотеку. Зі збільшенням книжкового фонду стали відчутними тіснота й незручності приватних квартир для приміщення бібліотеки, і в 1882 році на загальних зборах було вирішено обзавестися власною будівлею. За 1883—1893 роки було зібрано 12 тисяч рублів пожертвувань окремих громадян та організацій, а Міська Дума на будівництво бібліотеки асигнувала 26 тисяч рублів. У 1894 році міське управління, розглянувши клопотання дирекції бібліотеки про відведення на одній з міських площ місця для споруди будівлі бібліотеки і про надання грошової допомоги на споруду, ухвалило: надати в користування Херсонської бібліотеки на Старообрядницькій площі місце в 200 кв. саженів та відпустити на споруду будівлі одноразово 18 тисяч рублів. Будівництво тривало з серпня 1896 року до жовтня 1897 рік. Будівля була побудована за проектом одеських архітекторів Миколи Костянтиновича Толвінського (1857—1927) і Фелікса Вікентьевіча Гонсиоровського (1815—1894) в стилі неокласицизму. Фасади були вирішені в іонічному ордері, головний виділений чотирьохколонним портиком коринфського ордеру, а трикутний фронтон прикрашений тогочасним гербом міста Херсона (вул. Торгова, 24). 31 травня 1898 року в бібліотеці відбулося відкриття Губернської вченої архівної комісії та Губернського археологічного музею (засновник — Гошкевич В.І.), розміщеного в будівлі бібліотеки та прийнятого Губернською вченою архівною комісією у власне ведення. На початку XX ст. бібліотека стала прихистком для членів революційних гуртків. Таємні зібрання проходили в "окремих кімнатах, в які не пускали сторонніх відвідувачів". У приміщенні бібліотеки також організовували свої зустрічі члени Херсонського товариства лікарів, заснованого у 1870 р. Письменник Андрій Фірсов після перебування у Херсоні згадував: У 1925 році бібліотека називалася: «Центральна радянська бібліотека». До 1941 року фонд бібліотеки становив 300200 томів та її послугами користувалися близько 10 тисяч читачів. За радянських часів бібліотеці було привласнено ім'я Горького. На початку 1987 бібліотека переїхала в нову будівлю по вулиці Дніпропетровській та отримала назву Обласна універсальна бібліотека ім. Олеся Гончара. В старій будівлі зараз розміщується міський РАГС. Посилання Інформація на сайті «Моє місто — Херсон» (рос.)
Regionale Kinder- und Jugendbibliothek Cherson

Die Regionale Kinder- und Jugendbibliothek Cherson (ukrainisch Херсонська обласна бібліотека для дітей імені Дніпрової Чайки, deutsch: Regionale Kinderbibliothek Dniprowa Tschajka Cherson) ist eine Kinder- und Jugendbibliothek in der südukrainischen Oblasthauptstadt Cherson. Die 1924 gegründete Bibliothek besitzt mehr als 100.000 Medien aller Art, mit Einschluss audiovisueller Werke. Sie hat zudem die Aufgabe, die Tätigkeit der anderen Kinderbibliotheken in der Oblast Cherson zu koordinieren und zu unterstützen. Seit 1946 hat die Institution den Status einer staatlichen Bibliothek. Seit 1980 ist sie im neuen Gebäude an der Tscherwonostudentstraße im Stadtteil Suworow in Cherson untergebracht. 2013 erhielt sie den Namenszusatz zur Erinnerung an die ukrainische Kinderbuchautorin Dniprowa Tschajka (1861–1927), die aus dem Gouvernement Cherson stammte. Während der russischen Besetzung von Teilen der Südukraine im Jahr 2022 war die Tätigkeit der Bibliothek kaum noch möglich. Literatur L. Maloney: Kherson Oblast Library for Children in Kherson, Ukraine. In: Pennsylvania Library Association Bulletin, 2010, 3, S. 11–12. Weblinks (Die Website der Bibliothek ist seit der russischen Besetzung der Region Cherson 2022 nicht mehr online)
Kherson fortress

The Kherson fortress (Ukrainian: Херсонська фортеця) is a former earthen fortress in the city of Kherson in southern Ukraine. History The Kherson fortress was founded on September 8, 1778, according to the project of the chief architect of the Admiralty College, M. Vetoshnikov, on the site of the previously existing Ukrainian Cossack fortification Oleksandr-Shanets (before its establishment, there was a settlement of Bilikhovychi (Ukr. Біліховичі) on the territory of modern Kherson). In 1784-1785 the work plan was finally revised by the new head of construction works, M. Korsakov. One of the buildings was St. Catherine's Cathedral. Until the beginning of 1787, Kherson was divided into 4 parts: the central one - the fortress, the Military Forstadt - to the east of the fortress, the Northern Forstadt - in the northwest direction, and the Greek city - to the west. The Kherson fortress was formed by a number of bastion buildings with a citadel, one side of which faced the banks of the Dnipro River. In the field arsenal there were up to 600 guns, a significant part of which, together with rifles and various ammunition, was transported here from the liquidated fortress of St. Elizabeth. In 1788, the construction of the fortress was practically completed. At that time, it became a model of earthen fortification construction. The fortress had an elongated star-shaped shape. Around it, a ditch was dug and an earthen rampart was filled, on the bastions of which 220 guns were installed, and inside there was a complex of administrative and industrial buildings. 8 infantry regiments were stationed in the stone barracks, which were designed for 24,000 soldiers. It also housed an engineer company and an internal garrison battalion. In 1835 the fortress was liquidated. Part of it is now Kherson Fortress Park, known as Komsomol Park until 2016. References Пиворович В. Б., Дяченко С. А. Улицами старого Херсона [Streets of Old Kherson]. Штрих. Kherson, 2003. 196 pp.
Fortaleza de Jersón

La Fortaleza de Jersón (en ucraniano: Херсонська фортеця) es una antigua fortaleza de tierra en la ciudad de Jersón, en el sur de Ucrania. Historia La fortaleza de Jersón fue fundada el 8 de septiembre de 1778, según el proyecto del arquitecto jefe del Admiralty College, M. Vetoshnikov, en el sitio de la antigua fortificación cosaca ucraniana Oleksandr-Shanets (antes de su fundación, había un asentamiento de Bilijovychi en el territorio de la actual Jersón). En 1784-1785, el nuevo director de construcción, M. Korsakov, finalmente revisó el plan de trabajo. La fortaleza de Jersón estaba formada por una serie de edificios bastión con una ciudadela, uno de cuyos lados daba a las orillas del Dniéper. El arsenal de campaña contenía hasta 600 cañones, un gran número de los cuales, junto con rifles y diversas municiones, fueron transportados hasta aquí desde la liquidada Fortaleza de Santa Isabel.​ En 1788 prácticamente se completó la construcción de la fortaleza. En aquella época se convirtió en un modelo de construcción de fortificaciones de tierra. La fortaleza tenía una forma alargada en forma de estrella. Se cavó un foso alrededor y se rellenó una muralla de tierra, en cuyos baluartes se instalaron 220 cañones, y en su interior había un complejo de edificios administrativos e industriales. Ocho regimientos de infantería estaban alojados en cuarteles de piedra diseñados para 24.000 soldados. Aquí también estaban estacionados una compañía de ingenieros y un batallón de guarnición interna.​ En 1835 la fortaleza fue liquidada.​ Bibliografía Пиворович В. Б., Дяченко С. А. Улицами старого Херсона. Штрих. — Херсон, 2003. — 196 с. Referencias
Forteresse de Kherson

La forteresse de Kherson est une protection de la ville de Kherson et du Dniepr. Histoire Construite en 1778 par l'architecte de l'Amirauté Vetochnikov, elle a subi de nombreuses modifications de ses plans lors de la réalisation. Éléments subsistants Profondément remanié lors de l'époque soviétique, subsistent les portes nord et sud, une poudrière, quelques parties du rempart en terre, le bâtiment de l'Amirauté, la Cathédrale Sainte-Catherine. Une grande partie fut convertie en parc et utilisée par le stade et l’ascenseur du port. Notes et références Annexes Articles connexes Liste de musées en Ukraine. Liens externes Portail des musées Portail de l’Ukraine
Хмельницька телевежа

Хмельни́цька телеве́жа — суцільнометалева просторова ґратована телевізійна вежа у місті Хмельницькому. Спорудження телевежі було завершене в 1980 році. Висота вежі — 208 метрів (з яких 180 метрів — суцільнометалевий корпус та 28 метрів — антена), висота верхнього майданчика — 196 метрів. Подібні вежі є в Маріуполі, Мелітополі та Хусті. Наразі з вежі є мовлення цифрових мультиплексів, та радіо. Хмельницька телевежа є найвищою спорудою у Хмельницькій області. У січні 1991 року на базі Хмельницької радіотелевізійної станції було створено Хмельницький обласний радіотелевізійний передавальний центр, який входить до складу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. Радіомовлення 66.14 — Радіо Марія 94.7 — Champion Radio 95.7 — конкурс від 23.07.2026 99.0 — Радіо Місто 100.6 — Radio NV 101.2 — Люкс FM 102.1 — Радіо Промінь 104.6 — Українське радіо / Українське радіо. Хмельницький Телебачення Цифрове мовлення 9. 7-й мультиплекс 22. 1-й мультиплекс 29. 2-й мультиплекс 47. Місцевий мультиплекс 50. 5-й мультиплекс 51. 3-й мультиплекс Див. також Список найвищих теле- та радіовеж України Джерела Мікрорайон «Виставка»: Інформаційна довідка / підготувала В. В. Пєшкова. — Хмельницький, 2011. Посилання
Republika Chołodnojarska

Republika Chołodnojarska (skrótowo Chołodnyj Jar) – quasi-państwo oraz związany z nim ruch partyzancki, który kontrolował część terytorium dawnej Ukraińskiej Republiki Ludowej, w dystrykcie Czehryń, w prowincji Kijów (dzisiejszy obwód czerkaski), na obszarze lasu Chołodnyj Jar. Stolicą republiki była wieś Melnyky, a jej siły zbrojne złożone były z 15 tysięcy chłopów oraz żołnierzy pochodzących z armii URL, która została rozbita na Podolu przez siły „Białych”. Republika Chołodnojarska była ostatnim terenem, na którym Ukraińcy kontynuowali swoją walkę o niepodległe państwo ukraińskie, zanim Ukraina została włączona do Związku Sowieckiego jako pełnoprawna republika radziecka (Ukraińska SSR), dzięki czemu republika stała się istotną częścią ogólnej historii wojny o ukraińską niepodległość. W czasach sowieckich historia o Republice Chołodnojarskiej oraz osobach z nią związanych była wyciszana, ponieważ wspomnienie o niej mogłoby doprowadzić do wzrostu postaw niepożądanych z punktu widzenia władz sowieckich w społeczeństwie. Upamiętnienie W XXI wieku flaga Republiki Chołodnojarskiej używana była przez demonstrantów Euromajdanu oraz przez żołnierzy Pułku „Azow”. W styczniu 2018 roku 93 Samodzielna Brygada Zmechanizowana została uhonorowana poprzez nadanie jej nazwy wyróżniającej „Chołodnyj Jar”. Film Czarny Kruk/Чорний ворон (2019) Przypisy
Хотінський палац

Хоті́нський пала́ц — палац-садиба, флігелі. Розташований в смт Хотіні, що в Сумському районі Сумської області. Будівництво палацу на території маєтку тривало з кінця XVIII— на початку XIX століття, у стилі класицизму. Архітектор Джакомо Кваренгі. Тоді ж довкола садиби був посаджений парк (див. Хотінський парк). На той час власницею маєтку була внучка полковника Г.Кондратьєва, який, за історичними даними, є засновником міста Суми. Вона та її чоловік (таємний радник Комбурлеєв) виступили в ролі замовників будівництва. У Хотінському палаці свого часу бували просвітитель Василь Каразин, декабрист Сергій Волконський, поет Денис Давидов. Довший час тут жив і працював Микола Карамзін. На запрошення графа П. С. Строганова, почесного члена Академії мистецтв, тут бували художники Іван Крамський і Федір Васильєв, а також Георгій Нарбут. У 1918 році палац горів. Від нього збереглися два бокові двоповерхові флігелі, які нині належать місцевій середній школі. Споруди колишнього палацу перебувають у занедбаному стані та потребують реставрації. Нині залишилися лише два флігелі та парк, який зачаровує своєю красою. Кілька літніх сезонів в 70-ті роки ХХ ст. тут розташовувався піонерський табір "Ластівка", де відпочивали діти працівників харчової промисловості області.. Посилання Література та джерела «Україна. Путівник»,— Київ, Балтимор; 1993 р.; стор. 317. Палац Хотінський
Храм Петра і Павла (Ніжин)

Храм святих апостолів Петра і Павла — храм Римо-Католицької церкви у Ніжині. Історія У Ніжині, Чернігівської області Римсько-католицька парафія Святих апостолів Петра і Павла існувала від XIX століття. Був побудований чудовий храм у готичному стилі присвячений покровителям парафії — святим апостолам Петру та Павлу. Під час переслідувань після Жовтневої революції частина парафіян була репресована, а сам храм знищено у 1948 році. Парафія відновила свою діяльність у 1998 р. Ніжинська парафія належить до Києво-житомирської дієцезії. Душпастирську роботу вели тут місіонери облати із Чернігова (120 км від Ніжина). Від 2001 р. по 2003 парафію ніжинську обслуговували облати з Києва (150 км). Від вересня 2006 року парафія має свого настоятеля. Громада зростала, тому у 2000 році парафіяни приступили до підготовки будівництва храму. Придбали ділянку для будівництва храму в центрі міста. На початку квітня 2007 р. розпочато будівництво храму «Святих апостолів Петра та Павла». Див. також Храм Зішестя Святого Духа Римо-Католицька Церква в Україні Посилання Києво-Житомирська дієцезія [Архівовано 24 вересня 2011 у Wayback Machine.]
Церква Великомученика Пантелеймона (Сколе)

Церква Святого Великомученика Пантелеймо́на (Св. Параскевії) — діюча греко-католицька дерев'яна церква у бойківському стилі в місті Сколе Львівської області. Парафія належить до Сколівського деканату, Самбірсько-Дрогобицької Єпархії УГКЦ. Престольне свято — 9 серпня. Історія Церкву споруджено у XVII столітті, за переказами — 1597 року. Спочатку називалася церквою святої Параскеви. Діяла як парафіяльна до 1896 року. З цього ж року почала діяти церква Різдва Пресвятої Богородиці. У церкві св. Пантелеймона богослужби відбувались по великих святах. Остаточно церква була закрита з вересня 1939 року. У 1944-1945 роках діяла, поки відбувався ремонт у церкві Різдва Пресвятої Богородиці. 1948 року комуністичним режимом церква була закрита. З 1948 по 1990 рік церква використовувався як музей. У 1960 році церкву передано під Історико-краєзнавчий музей. За підпілля парафію обслуговував о. Лесів – греко-католицький священик, який трагічно загинув у автокатастрофі. Після проголошення Незалежності України, церква була передана віруючим. 9 серпня 1993 року було вперше відправлено службу отцем деканом Василем Головацьким та отцем-дияконом Володимиром Борисом 21 вересня 1993 року церква освятив владика Юліан Вороновський. 4 жовтня 1993 року було обрано церковний уряд. 17 листопада 1993 року грамотою призначено завітателем церкви отця Володимира Бориса. У 1994 році при церкві засновано братство Св. Володимира. 1995 року розпочався ремонт церкви. У березні 1997 року закуплено дзвони. Цього ж року здійснювалось перекриття церкви. 14 квітня 2009 року в церкві сталася пожежа, яку вчасно ліквідували. Цього ж року церкву відновили після пожежі. 5 жовтня 2017 року в дзвіниці сталася пожежа, вогонь пошкодив стіни на площі 0,5 м² Інтер'єр Іконостас у церкві багатоярусний, різьблений із позолотою, роботи галицьких майстрів XVII-XV III ст. У церкві є ікона Богородиці з ознаками її коронації, хоч самої корони і документації немає. На церкві встановлена пам'ятна дошка в честь 400-ліття Берестейської Унії. Архітектура Церква тризубна, триверха. Бабинець, нава та вівтар прямокутні у плані. Центральний зруб ширший за бічні, перекритий чотиригранним невисоким наметовим верхом з одним заломом. Вівтар завершується наметовим чотиригранним дахом без заломів. Бабинець двоярусний, перекритий на рівні хору настилом із брусів, верхній ярус каркасний, хоча наметовий верх має форму вівтарного. Церкву оперезує широке піддашшя на випусках верхніх вінців зрубу. Дзвіниця розташована у південній частині подвір'я церкви і виконувала роль в'їзних воріт на подвір'я церкви. Вона має розміри: 4 х 4 м, є двоярусна з відкритою аркадою на другому рівні та наметовим верхом, спорудженої пізніше церкви – у 1760 році майстром С. Шлоковцем, про що свідчить напис на одвірку. Примітки Посилання Офіційний сайт Церква Великомученика Пантелеймона [Архівовано 8 квітня 2020 у Wayback Machine.] Церква вмч. Пантелеймона (святої Параскеви) у м.Сколе [Архівовано 8 квітня 2020 у Wayback Machine.]
Храм преподобних Антонія і Феодосія Печерських (Дніпро)

Церква преподобних Антонія і Феодосія Печерських — православний храм Дніпропетровського міського лівобережного благочиння Дніпропетровської єпархії Православної церкви України у м. Дніпрі. Настоятель — о. Олександр Сербін. Історія До 1997 року громаду очолював історик отець Юрій Мицик, який проводив службу у сільській хаті, але миряни мріяли про храм. В 1997 році очільником громади став отець Олександр Сербін. Того ж року почалась відбудова культової споруди. 11 липня 2001 року церкву благословив відвідав Патріарх Київський і всієї Руси-України Філарет. Церква перебуває в процесі відбудови, чому сприяє отець Олександр Сербін. Див. також Храми Дніпра Джерела Храм
Храм Святой Александры (Херсон)

Храм Святой Мученицы Александры (укр. Храм Святої Мучениці Олександри) — православный храм в Херсоне. Находится между корпусами Херсонского Государственного Университета и морского колледжа. Относится к Православной церкви Украины и Херсонской епархии. История храма 31 мая 1898 года состоялась закладка домовой церкви при 2-й женской гимназии. Она возводилась на частные пожертвования по проекту губернского архитектора Казимира Квинто, при участии строителя В. И. Волохина. В 1902 году строительство было завершено. 25 августа того же года состоялось освящение храма. В 1921 году в храме уже бывшей 2-й женской гимназии был основан приход Украинской автокефальной православной церкви. В советский период помещение было передано Херсонскому педагогическому институту, где размещались мастерские общетехнического факультета. 20 апреля 1992 года состоялась торжественная церемония передачи помещения общине Украинской автокефальной православной церкви. С 1997 община храма зарегистрирована как приход Украинской православной церкви Киевского патриархата. В конце 2000-х годов обязанности настоятеля храма Святой Александры исполнял отец Андрей Калита. Службы в храме проводятся на украинском языке. Архитектура Архитектура храма выполнена в русском стиле с элементами романского зодчества. Храм имеет крестово-купольную планировку. Фасады здания имеют песочный оттенок, а крыши окрашены в красный цвет, купола первоначально имели зеркальное покрытие. В интерьере храма сохранены элементы лепнины и мраморные киоты. Главной святыней здания является Феодоровская икона Божьей Матери XIV века. Ранее внутреннее убранство включало иконы, выполненные художником Г. Литвиным и К. Овчаренко, витражи и мраморный иконостас работы Б. Эдуардса. Источники
Храм Святої Мучениці Олександри (Херсон)

Храм Святої Мучениці Олександри — храм Православної церкви України у місті Херсоні. Історія 31 травня 1898 року єпископ Новомиргородський пр. Мемнон (Вишневський) освятив закладення гімназичної церкви в ім'я Св. Мучениці цариці Олександри. Храм збудовано за проектом губернського інженера Казимира Квінто в еклектичному стилі. Храм отримав народну назву Гімназична церква Св. Олександри. Вона споруджувалась на приватні пожертви. 1902 року будівництво було звершено і 25 серпня відбулося освячення храму. У 1921 році в храмі вже колишньої 2-ї жіночої гімназії була заснована парафія Української автокефальної православної церкви. Втім, наприкінці 20-х років ХХ ст. відомості про церкву зникають. Приміщення було передано Херсонському педагогічному інституту. Останніми роками за СРСР тут були майстерні загальнотехнічного факультету. Нарешті 20 квітня 1992 року, вже за незалежної України відбулась урочиста церемонія передачі приміщення громаді Української автокефальної православної церкви. Від 1997 року громада зареєстрована як парафія Української православної церкви Київського патріархату. На кінці 2000-х рр. настоятелем храму святої Олександри був отець Андрій Калита. Служби в храмі правляться українською мовою. Громада храму виділяється поміж інших парафій міста згуртованим життям парафіян, дбайливою опікою настоятеля над прихожанами. Примітки