NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rosiška

Rosiška (ukrajinsky Росішка, maďarsky Rászócska nebo Roszucska, česky Rozsučka nebo Rozsoška) je obec ve Velkobočkovské městyské územní hromadě v okrese Rachov v Zakarpatské oblasti Ukrajiny. Rosiška byla založena na začátku 13. století, v roce 1207. Nad obcí se tyčí hora Kobyla, vysoká 1177 metrů nad mořem. Obec se nachází 35 km jihozápadně od okresního centra města Rachov a 8 km od nejbližší vlakové stanice Velký Bočkov. K hranici s Rumunskem je to přibližně šest kilometrů. Soukromé farmy jsou rozesety po okolních svazích karpatských kopců. Je zde muzeum přibližující historii obce. Mezi exponáty jsou huculské kroje a oděvy a také starodávné věci používané horaly v každodenním životě, zejména kolovraty, džbány, cimbály. Historie Obec byla založena na začátku 13. století, v roce 1207. Do uzavření Trianonské smlouvy byla obec součástí Uherska, poté byla součástí Československa. Od roku 1945 byla obec součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí Sovětského svazu; nakonec od roku 1991 je součástí samostatné Ukrajiny. Obyvatelstvo V roce 1921 zde žilo 586 obyvatel, z toho 560 Rusínů a 26 Židů. V roce 2001 zde žilo 1137 obyvatel, v roce 2025 pak 1160 obyvatel. Většina místních obyvatel je zaměstnána v zahraničí, a to v České republice, méně na Slovensku, v Polsku, Rusku atd. Většinu zbytku zaměstnané populace tvoří státní zaměstnanci nebo soukromí podnikatelé. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Росішка na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rosiška na Wikimedia Commons
Rászócska

Rászócska (régebben Roszucska, ukránul: Росішка [Rosziska]) település Ukrajnában, Kárpátalján, a Rahói járásban. Fekvése Lonka és Kaszómező között fekvő település. Nagybocskótól 10 km, Rahótól, a járási székhelytől délnyugatra, 35 km-re található. Története 1910-ben 586 lakosából 2 magyar, 24 német, 557 ruszin volt. Ebből 561 görögkatolikus, 24 izraelita volt. A trianoni békeszerződés előtt Máramaros vármegye Tiszavölgyi járásához tartozott. Népesség Lakóinak száma 2003-ban 1145 fő volt. Források A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X dr. Tóth Imre: Kárpátalja, a rahói járás honismereti olvasókönyve. Szeged, 2000.
Tăietura, Rahău

Tăietura (în ucraineană Росішка, Rosișka) este o comună în raionul Rahău, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Tăietura era vorbitoare de ucraineană (99,21%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Росошка

Росо́шка (укр. Росішка) — село в Великобычковской поселковой общине Раховского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 1144 человека. Почтовый индекс — 90622. Телефонный код — 3132. Занимает площадь 12.4 км². Код КОАТУУ — 2123686501. Ссылки Росошка на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Cerkiew św. Mikołaja w Kilii

Cerkiew św. Mikołaja w Kilii – cerkiew prawdopodobnie z XVII wieku w Kilii. Historia Świątynia została wzniesiona według jednych źródeł w 1476 roku na miejscu starszej cerkwi św. Jana w czasie okupacji tureckiej, według legendy ludowej obiekt miał powstać w 1485 roku, natomiast wedle inskrypcji nad południowym wejściem cerkiew została założona 10 maja 1647 roku. Za czasów ZSRR budynek używano jako magazyn węgla oraz jako składowisko śmieci lub warzyw. Prace nad rewitalizacją obiektu trwały od lat 70. XX wieku, w 1992 roku odprawiono ponownie nabożeństwo w odnowionej świątyni. W 2019 roku rozpoczęto renowację elewacji. Architektura Świątynia zbudowana z kamienia wapiennego i cegły, na planie prostokąta, z półkolistą apsydą. Nawa nakryta sklepieniem kolebkowym. Według jednej z teorii, z uwagi na tureckie wymogi stawiane przed budowniczymi kościołów chrześcijańskich, świątynia została wybudowana w zagłębieniu (2,1 m poniżej poziomu gruntu), aby nie przekraczać maksymalnej dopuszczalnej wysokości 2,5 m. Dzwonnica murowana, wzniesiona według projektu architekta Semeczkina. Przypisy
Церковь Святого Николая (Килия)

Храм Св. Николая (Николаевская церковь) в городе Килия — православный храм, находящийся по адресу: Дунайская ул., дом 4. Единое мнение об атрибуции сооружения отсутствует. Согласно строительной надписи, выполненной кириллицей над южным входом, церковь заложена 10 мая 1647 г. По народному преданию, зафиксированному в литературе XIX в., заложена в 1485 г. в память об освобождении города от турок. Неоднократно перестраивалась. Сооружение возведено из тесаного камня-известняка, своды и подпружные арки из тонкого кирпича типа плинфы. Прямоугольное в плане, с полукруглой апсидой. Углублено на 2,1 м в землю, в него ведет лестница из семи ступеней. Перекрыто полуциркульным сводом на подпружных арках, апсида — конхой. Южная стена укреплена одним контрфорсом, северная — тремя. Притвор прямоугольный в плане, соединяется с основным сооружением лестницей из двенадцати ступеней, перекрытие плоское деревянное. Колокольня кирпичная, оштукатуренная, трехъярусная (архитектор Семечкин). Первый ярус прямоугольный в плане, верхние квадратные завершены шатром, увенчанным главкой. Аналогичные главки установлены по углам шатра. Декор фасадов заимствован из русской архитектуры XVII в. Колокольня соединяется с притвором коротким переходом с плоским перекрытием. Памятник — редкий на Украине тип церковного полуподземного сооружения. Примечания
Свято-Миколаївська церква (Кілія)

Свято-Миколаївська церква у місті Кілія — пам'ятка архітектури рідкісного для України типу (напівпідземна церковна споруда). Історія Церква збудована в місті Кілія, яке в давнину греками називалося — Ахіллея↑ , а генуезцями — Лікостомон . Згідно з написом, виконаним кирилицею над південним входом, церкву закладено 10 травня 1647 року. За свідченням надпису на кам'яній дошці, яка була вмонтована над дверима при вході в церкву. Церкву заклав молдавський господар Іо Василій Воєвода (1634—1654). Певний час церква була монастирською. Церква відноситься до малозбереженого типу церков з пониженою підлогою. Вхідні двері церкви були з правої сторони та вели в притвор, з якого чоловіки заходили направо, а жінки з дітьми — наліво, де для них було спеціальне підвищене на один сажень від землі приміщення. Галерея та осокремий вхід для священників були добудовані пізніше. Іконостас в церкві був замінений в 1809 р. Від старого іконостасу в церкві зберігалася дощечка, яка свідчила, що первісний іконостас для церква замовив раб Божий Димитрій, син Іо Притвана. Проте за народними переказами, зафіксованими у літературі 19 століття, це сталося ще у 1485 році — за наказом молдавського господаря Стефана Великого, в пам'ять про звільнення міста від турків. Храм неодноразово перебудовувався, тому думки спеціалістів стосовно його датування розходяться. У реєстрі пам'яток час побудови окреслено 1485-1891 роками. Архітектура Церква Споруда зведена з тесаного вапняку, склепіння та підпружні арки — з тонкої цегли-плінфи. Прямокутна в проєкції, з напівкруглою абсидою. Заглиблена на 2,1 м в землю, вниз ведуть сходи з дванадцяти, а ще раніше було більше, сходинок. Перекрита напівциркульним склепінням на підпружних арках, абсида — конхою. Південну стіну укріплено одним контрфорсом, північну — трьома. Притвор прямокутний у плані, з'єднується з основною спорудою сходами з дванадцяти сходинок, перекриття по балках, дерев'яне. Дзвіниця Дзвіниця цегляна, тинькована, триярусна (архітектор Сємєчкін). Нижній ярус прямокутний в проєкції, наступні квадратні завершені шатром, увінчаним банею. Аналогічні бані встановлені по кутах шатра. Декор фасадів стильово походить із російської архітектури 17 століття. Дзвіниця з'єднується з притвором коротким переходом з перекриттям по балках. Галерея Примітки
Розсіч (заповідне урочище)

Ро́зсіч — заповідне урочище місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Івано-Франківської області. Розташоване на території Надвінянського району Івано-Франківської області, біля південно-східної частини села Зелена. Площа 26 га. Статус надано згідно з рішенням облвиконкому від 19.07.1988 року № 128. Перебуває у віданні ДП «Надвірнянський лісгосп» (Зеленське л-во, кв. 22, вид. 18—23). Статус присвоєно для збереження частини лісового масиву — резервату модрини європейської віком 90—100 років. Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (Розсіч) «Біоіндикаційні дослідження та природоохоронні заходи для збереження біорізноманіття в природному заповіднику «Горгани» (І. М. Смоленський, В. В. Клід, М. Б. Шпільчак), стор. 8.
Спасівське (заповідне урочище)

Спа́сівське — заповідне урочище (лісове) місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Рівненської області. Розташоване в межах Здолбунівського району Рівненської області, неподалік від села Спасів. Площа 260 га. Статус надано згідно з рішенням облвиконкому від 22.11.1983 № 343 (зміни згідно з рішенням облвиконкому від 18.06.1991 року № 98). Перебуває у віданні ДП «Рівненський лісгосп» (Здолбунівське л-во, кв. 39-41, 51-53, 55-57). Статус надано з метою збереження частини лісового масиву з цінними насадженнями. Джерела ПЗФ Здолбунівського району на сайті http://www.ecorivne.gov.ua/ [Архівовано 17 червня 2018 у Wayback Machine.]
Козинка (приток Днепра)

Козинка (укр. Козинка) — правый приток реки Днепр, протекающий по Обуховскому району (Киевская область, Украина). География Длина — 19 км, площадь водосборного бассейна — 76 км². Русло средне-извилистое, шириной 250 м, глубиной 3 м (на 1992 год). Река сообщается с обводнительным каналом. Между рекой и каналом есть множество проток, образовывая многочисленные острова. Река сильно преобразована из-за антропогенного влияния: сооружение гидротехнических сооружений между руслом реки и Днепром (дамба водохранилища и канал) в связи с заполнением Каневского водохранилища в 1974—1976 года. Отсутствует весеннее половодье, из регулирования водного режима Каневской ГЭС. До 1974 года Козинка являлась одним из многочисленных рукавов Днепра, образованным вследствие русловых процессов: русловая многорукавность. До антропогенного влияния Козинка ответвлялась от Днепра юго-восточнее современного острова Ольгин и сообщалась временными и постоянными протоками с рукавом Днепра Старик (у истоков) и озёрами. На карте M-36-62-A-a (1937 год) река Конча впадает (с правой стороны) в реку Козинка восточнее современного санатория Октябрь и улицы Старокиевская. Истоки Козинки слились с расширенным после заполнения водохранилища руслом Днепра. Впадала в рукав Старик северо-восточнее современного устья и восточнее села Плюты. Река берёт начало в северной части пгт Козин (Обуховский район). Река течёт на юго-восток преимущественно по пгт Козин. Впадает в реку Днепр юго-восточнее села Плюты (Обуховский район). Река используется для нужд рыбоволовства и рекреации. Притоки Нет крупных. Населённые пункты Населённые пункты на реке (от истока до устья): Обуховский район Козин Рудыки Плюты Природа На территории Козинского поселкового совета и Украинского горсовета (частично) создан Козинский заказник общегосударственного значения, площадью 967 га. Заказник занимает четыре острова между рекой Козинка и обводнительным каналом в пойме Днепра: урочище Зимное и Домаха, восточная часть пгт Козин и восточнее села Плюты. Примечания Источники Географічна енциклопедія України: в 3 т. / Редкол.: А. М. Маринич и др. — Київ: Українська радянська енциклопедія, 1989—1993. — ISBN 5-88500-015-8. (укр.) Лист карты M-35-62 Радехов. Масштаб: 1 : 100 000. Указать дату выпуска/состояния местности. Лист карты М-36-62-А, Kosino. 1937 год
Козинка (річка)

Кози́нка — річка в Україні, у Обухівському районі Київської області. Права притока Дніпра (басейн Чорного моря). Опис Довжина річки 19 км., похил річки — 0,05 м/км. Площа басейну 76,0 км². Розташування Бере початок на північному заході від Романків біля Конча-Заспи. Тече переважно на південний схід через Козин, понад Плютами і впадає у річку Дніпро. Поруч з річкою проходить автомобільна дорога Р01 Джерела «Каталог річок України» [Архівовано 21 Грудня 2016 у Wayback Machine.]. — К. : Видавництво АН УРСР, 1957. — С. 100. — (№ 1686). Словник гідронімів України — К.: Наукова думка, 1979. — С. 261
Будинок вчених (пам'ятка природи)

Буди́нок вче́них — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Харківської області. Розташована в місті Харків, на вулиці Жон Мироносиць, 10. Площа 0,1 га. Створено рішенням облвиконкому від 3 грудня 1984 року № 562. Перебуває у віданні Будинку вчених Міністерства культури та туризму України. Являє собою залишок корінних дубових лісів. Охороняється 1 дуб черешчатий віком понад 200 років. Див. також Харківський Будинок вчених Особняк Бекетових (вулиця Жон-Мироносиць) Джерела Проект Програми охорони навколишнього природного середовища м. Харкова — на обговорення громадськості Мережа існуючих та резервованих територій та об'єктів природно-заповідного фонду — м. Харків Будинок вчених [Архівовано 1 травня 2017 у Wayback Machine.]
Правич-1

Правич-1 — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Об'єкт розташований на території Долинського району Івано-Франківської області, Правицьке лісництво, квартал 16, виділи 2, 3 (згідно лісовпорядкування 2010 р.: кв.39, вид. 23-31). Площа — 57,1 га, статус отриманий у 1996 році. Охоронні аншлаги встановлено ГО «Карпатські стежки» у 2025 р. Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення в розрізі адміністративно територіальних одиниць Розпорядження облдержадміністрації від 15.07.96 р. № 451
Saint Nicholas chapel, Shmankivtsi

Saint Nicholas Chapel (Ukrainian: Каплиця святого Миколая) orthodox (PCU) chapel, a newly-discovered architectural monument in the village of Shmankivtsi, Zavodske settlement hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast of Ukraine. It is located on the eastern outskirts of the village. History In 1869, a chapel of St. Nicholas was built in the eastern suburbs, in honor of the abolition of serfdom. Mykola Karpinsky was the founder of the construction. In 1926, after returning from working in Canada, villagers Martyn and Anna Vavrynevych restored the chapel and donated a figure of St. Nicholas. But in the Soviet era, the shrine was destroyed. Yosyp Syvak and Mykhailo Vavrynevych built a cover for the figure with their own hands and moved it to the courtyard of the Church of Saints Cosmas and Damian. The abandoned chapel was later damaged again. In 1989, the idea of restoring the shrine was proposed by women who worked in the fields. Repairs were started, floors were covered and plastered. Volodymyr Ziatyk (roofing), Petro Zakharchuk (doors), Orest Vavrynevych (framing and throne for the image of St. Nicholas) and many people who donated to the fundraiser contributed to the work. Two of the most active villagers, Anna Matskiv and Melaniia Vavrynevych, planned to buy an icon of St. Nicholas. They went to the town of Sokal in the Lviv Oblast to meet Zinovii Tymoshyk, one of the church's painters. He painted an icon and donated it. On May 26, 2019, a festive prayer was held on the occasion of the 150th anniversary of the Chapel of St. Nicholas. Modernity The chapel is cared for by the Halyna Ushii. Every year on December 18–19, villagers come to light a candle for a good year and the harvest. The chapel is believed by some to protect the village from natural disasters and calamities. References Sources
Каплиця святого Миколая (Шманьківці)

Каплиця святого Миколая в Шманьківцях — православна (ПЦУ) каплиця, щойновиявлена пам'ятка архітектури в селі Шманьківцях Заводської громади Чортківського району Тернопільської области України. Розташована на східній околиці села. Відомості У 1869 році на честь скасування панщини в східній околиці було збудовано капличку святого Миколая. Фундатором будівництва був Миколай Карпінський. У 1926 році після повернення із заробітків з Канади жителі села Мартин та Анна Вавриневичі відновили капличку і пожертвували фігуру святого Миколая. За часів більшовицького режиму святиня зазнала руйнувань. Покійні Йосип Сивак та Михайло Вавриневич своїми руками спорудили накриття для фігури і перенесли її на подвір'я храму святих безсрібників Косми і Даміана. Згодом занедбану капличку знову пошкодили. Ідею відновлення святині в 1989 році запропонували жінки, які поряд обробляли поля. Почали її ремонт, облаштували перекриття і поштукатурили. Свою працю внесли й односельці Володимир Зятик (майстрував дах), Петро Захарчук (двері), Орест Вавриневич (обрамлення та престіл для образу святого Миколая) та багато інших людей, які доклалися своєю допомогою на зібрання коштів. Планували придбати образ святого Миколая дві найактивніших односельчанки Анна Мацьків та Меланія Вавриневич. Для цього подалися в місто Сокаль Львівської області до Зіновія Тимошика, який був одним із малярів церкви. Він намалював образ і пожертвував його. 26 травня 2019 року відбулася святкова молитва з нагоди 150-річчя каплички святого Миколая. Сучасність Нині за каплицею доглядає Галина Ушій. Щороку 18-19 грудня односельці приходять запалити свічку за добрий рік, урожай. Каплиця охороняє село від стихійних лих та бід. Фото каплиці отримало відзнаку «Якісне зображення» (Quality image) проєкту Вікі любить пам’ятки / Wiki Loves Monuments Ukraine. Примітки Джерела Шманьківці. Храм св. вмч. і безсрр Косми і Даміана // Храми Української Православної Церкви Київського патріархату. Тернопільщина / Автор концепції Куневич Б.; головний редактор Буяк Я.; фото: Снітовський О., Крочак І., Кислинський Е., Бурдяк В. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2012. — С. 383. : іл. — ISBN 978-966-2061-24-6. Smankivci // Історичний шематизм Львівської архієпархії (1832—1944) : у 2 т. / Дмитро Блажейовський. — Київ : КМ Академія, 2004. — Т. 1 : Адміністрація і парохії. — С. 744—745. — ISBN 966-518-225-0. (англ.) Smankivci // Блажейовський Д. Історичний шематизм Станиславівської єпархії від її заснування до початку Другої світової війни (1885—1938). — Записки ЧСВВ, Секція I. — Т. 51. — Львів : Місіонер, 2002. — С. 212. — ISBN 966-658-228-4. (англ.)
Чагари

Чагари — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення, розташований на території Тетіївського району Київської області. Знаходиться у межах міста Тетіїв. Об’єкт знаходиться в межах ДП «Білоцерківське лісове господарство», Кашперівського лісництва – квартал 13 виділ 2, квартал 14 виділ 7 на території Тетіївської міської ради. Вхід з дороги О-102306, відразу як вона перетинає залізничні колії. Парк-пам’ятку оголошено рішенням 25 сесії Київської обласної ради V скликання від 23 липня 2009 р. № 490-25-V. Деревна рослинність представлена переважно насадженнями дуба звичайного віком 50—75 років, подекуди віком до 115 років, сосни звичайної та ялини. У трав’яному покриві трапляються лікарські рослини, такі як пшінка звичайна та медунка темна, також трапляються такі ранньовесняні квіти, як зірочки маленькі та ряст. Галерея Джерела Василюк О., Костюшин В., Норенко К., Плига А., Прекрасна Є., Коломицев Г., Фатікова М. Природно-заповідний фонд Київської області. — К.: НЕЦУ, 2012. — 338 с., з дод. Парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення «Чагари» [Архівовано 8 травня 2016 у Wayback Machine.]
Залуж

Залу́ж — ботанічний заказник місцевого значення в Україні. Об'єкт Природно-заповідного фонду Закарпатської області. Розташований на території Мукачівського району Закарпатської області, біля південної частини села Ромочевиця. Площа 3 га. Статус присвоєно згідно з рішенням 12 сесії 21 скликання обласної ради 31.05.1993 року. Перебуває у віданні ДП «Берегівське ЛГ» (лісництво Нове Село № 1, кв. 1, вид. 2). Статус присвоєно для збереження популяції нарцису вузьколистого, занесеного до Червоної книги України. Джерела Природно-заповідний фонд Закарпатської області / за ред. С. С. Поп. Ужгород, 2011. 256 с. — C. 135 Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Екологічний паспорт Закарпатської області Залуж. Ботанічний заказник місцевого значення [Архівовано 25 січня 2017 у Wayback Machine.] ЛМЛ Нове село №1 (мапа) [Архівовано 1 липня 2019 у Wayback Machine.]
Старомерчицький парк

Староме́рчицький парк — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення в Україні. Розташований у межах Валківського району Харківської області, в смт Старий Мерчик. Площа 69 га. Статус надано 1990 року. Перебуває у віданні Управління містобудування та архітектури Харківської облдержадміністрації та Старомерчицької селищної ради. Статус надано для збереження ландшафтного парку, заснованого в першій чверті XVIII ст. на місці вікової природної діброви. У парку ростуть дерево-чагарникові породи місцевого походження (дуб, клен, липа, сосна). Є кілька ставків. Збереглися архітектурні пам'ятки XVIII ст. (див. Палацово-парковий комплекс «Старомерчанський»). Галерея Джерела Старомерчицький
Межирівські берізки

Межи́рівські бері́зки — ландшафтний заказник місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Вінницької області. Розташований у межах Жмеринського району Вінницької області, при південно-східній околиці села Мартинівка і на північний схід від села Межирів. Площа 1,7 га. Статус надано згідно з рішенням 5 сесії Вінницької обласної ради 6 скликання № 104 від 29.04.2011 року. Перебуває у віданні Рівської сільської ради. Статус надано для збереження мальовничого березового гаю, де зростають лікарські рослини. Заказник розташований на східному березі Межирівсько-Мартинівського ставу, що на річці Рів. Галерея Джерела Межирівські берези [Архівовано 26 серпня 2017 у Wayback Machine.] Території та об'єкти ПЗФ місцевого значення (Вінницька область). Список; «Межирівські берізки»
Комарники (заповідне урочище)

Кома́рники — заповідне урочище в Україні. Розташоване на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області, на південний захід від села Манява. На території урочища на висоті 1100 м зростають високогірні смерічки та букові праліси, віком до 190 років Площа 175 га, статус отриманий у 2004 році. Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення в розрізі адміністративно територіальних одиниць Рішення облвиконкому від 19.07.88 р. №128 Заповідне урочище місцевого значення «Комарники» [Архівовано 22 Грудня 2021 у Wayback Machine.]
Глибокий (заповідне урочище)

Глибокий — заповідне урочище місцевого значення. Об'єкт розташований на території Надвінянського району Івано-Франківської області, Зеленське лісництво, квартал 29, виділи 9, 18, 19, квартал 30, виділи 1, 19. Площа — 27,0000 га, статус отриманий у 1988 році. Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення в розрізі адміністративно територіальних одиниць Рішення облвиконкому від 19.07.88 р. №128
Явороватий

Яворова́тий — заповідне урочище місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Івано-Франківської області. Розташоване на території Надвірнянського району Івано-Франківської області, на південь від села Зелена. Площа 19,5 га. Статус надано згідно з рішенням облвиконкому від 15.01.1979 року № 13. Перебуває у віданні ДП «Надвірнянський лісгосп» (Зеленське л-во, кв. 35, вид. 14, 24). Статус присвоєно для збереження частини лісового масиву з насадженнями сосни кедрової. Резерват розташований на північних схилах гори Кізійський Горган (масив Горгани). Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (Явороватий) «Біоіндикаційні дослідження та природоохоронні заходи для збереження біорізноманіття в природному заповіднику «Горгани» (І. М. Смоленський, В. В. Клід, М. Б. Шпільчак), стор. 7.