NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Свердловский район (Луганская область)

Свердло́вский райо́н (укр. Свердло́вський райо́н) / Должа́нский райо́н (укр. Довжа́нський райо́н) — де-юре упраздённая административная единица Луганской области Украины, де-факто продолжает существовать в составе подконтрольной России ЛНР. Административный центр — город Свердловск/ Должанск (в состав района не входит). География Площадь — 1,1 тыс. км². Расположено отделение Луганского заповедника — «Провальская степь». Территорией района протекают реки: Кундрючья, Должик, Нагольная. История Образован в 1938 году. Упразднён 30 декабря 1962 года, восстановлен 8 декабря 1966 года. 12 октября 1988 года в соответствии с Указом Президиума Верховного Совета УССР № 6700-ХІ были объединены Свердловский городской и Свердловский районный Советы народных депутатов Ворошиловградской области в один Свердловский городской Совет народных депутатов. Свердловский район передан в административное подчинение Свердловского городского Совета народных депутатов. В мае 1995 года Кабинет министров Украины утвердил решение о приватизации райсельхозхимии и райсельхозтехники. В 2016 году властями Украины переименован в Должанский район. В июле 2020 года украинскими властями Должанский (Свердловский) район был объединён с Сорокинским (Краснодонским) районом и их райцентрами в укрупнённый Должанский район. Население По данным Государственной службы статистики Украины на 1 января 2019 года составляло 11 686 человек. Административное деление Количество советов: поселковых — 2 сельских — 6 Количество населённых пунктов: пгт — 2 сёл — 25 посёлков (сельского типа) — 2 Транспорт Через район проходит автомобильная дорога международного значения М-03. Примечания
Raionul Skadovsk (pre-2020), Herson

Skadovsk (în ucraineană Скадовський район, transliterat: Skadovskîi raion) este un raion în regiunea Herson, Ucraina. Reședința sa este orașul Skadovsk. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației raionului Skadovsk era vorbitoare de ucraineană (80,56%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (17,72%). Note
Базальтівська дача (заповідне урочище)

База́льтівська Да́ча — заповідне урочище (лісове) в Україні. Розташоване в межах Костопільського району Рівненської області, на захід від села Базальтове. Площа 19,2 га. Статус надано згідно з рішенням Рівненського облвиконкому від 22.11.1983 року № 343 (зміни згідно з рішенням облвиконкому від 18.06.1991 року № 98). Перебуває у віданні ДП «Костопільський лісгосп» (Базальтівське л-во, кв. 2, вид. 39, 40). Статус надано з метою збереження частини лісового масиву з перевагою цінних дубово-грабових насаджень природного походження. Джерела Базальтівське лісництво (карта) [Архівовано 11 квітня 2021 у Wayback Machine.] Костопільський район [Архівовано 22 грудня 2016 у Wayback Machine.] (Заповідне урочище «Базальтівська дача») Базальтівська дача [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
Боржава (заповідне урочище)

Боржа́ва — заповідне урочище місцевого значення в Україні. Розташоване в межах Берегівського і (частково) Виноградівського районів Закарпатської області, на північний схід від села Квасово. Площа 153 га. Статус надано згідно з рішенням Закарпатського облвиконкому від 18.10.1983 року № 270, і від 23.10.1984 року № 253 (входить до складу Притисянського регіонального ландшафтного парку). Перебуває у віданні ДП «Виноградівське ЛГ» (Шаланківське л-во, кв. 1, 4, 7, 11, 14). Створений з метою охорони частини лісового масиву на правобережжі річки Боржави. Зростає дубово-ясеневий заплавний ліс віком 150—200 років. У трав'яному покриві — рідкісні рослини, занесені до Червоної книги України: білоцвіт літній, крокус Гейфеля, пальчатокорінник бузиновий та інші. З фауни трапляються борсук, кіт лісовий, лелека чорний, малий і великий дубовий вусач, жук-олень, а також кабан, сарна, заєць, лисиця та інші. Входить до складу Регіонального ландшафтного парку «Притисянський». Території природно-заповідного фонду у складі ЗУ «Боржава» Нерідко, оголошенню заповідного урочища передує створення одного або кількох об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. В результаті, великий ЗУ фактично поглинає раніше створені ПЗФ. Проте їхній статус зазвичай зберігають. До складу території заповідного урочища «Боржава» входять такі об'єкти ПЗФ України: Пам'ятка природи місцевого значення «Великій Ліс», ботанічна. Джерела Боржава. Заповідне урочище місцевого значення [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] «Боржава» [Архівовано 7 травня 2016 у Wayback Machine.]
Гурби (заповідне урочище)

Гурби́ — заповідне урочище (лісове) місцевого значення в Україні. Розташоване в межах Здолбунівського району Рівненської області, на південний захід від села Мости. Площа 196 га. Статус надано 1977 року. Перебуває у віданні ДП «Острозький лісгосп» (Мостівське л-во, кв. 58, 59). Статус надано з метою збереження частини лісового масиву з дубовими насадженнями. Зростають рідкісні та лікарські рослини. Урочище «Гурби» входить до складу Дермансько-Острозького національного природного парку. Історія Урочище Гурби стало місцем найбільшої битви Української повстанської армії. У квітні 1944 року 5 тисяч українських повстанців прийняли бій проти 15-тисячного угруповання НКВС, що було підкріплене танками та авіацією. За офіційними даними, втрати УПА склали близько 400 бійців, тоді як радянські джерела зазначають про 300 полонених, серед яких переважали цивільні. Особливістю цієї битви стало використання повстанцями криївок, таємних схованок, вбудованих у лісовий масив. 2011 року у цьому місці було відкрито музей-криївку, що показує інженерну досконалість цих споруд. У криївці міг розміщуватися цілий штаб із системою вентиляції та запасами провізії. Примітки Джерела «Гурби» [Архівовано 28 грудня 2016 у Wayback Machine.] «Заповідники Рівненщини», Рівне, 2005.— Стор. 33
Лагодівське заповідне урочище

Ла́годівське — заповідне урочище місцевого значення в Україні. Розташоване в межах Бродівського району Львівської області, неподалік від села Лагодів. Площа 6,2 га. Оголошено згідно з рішенням Львівської облради від 9.10.1984 року № 495. Перебуває у віданні ДП «Бродівський лісгосп» (Лагодівське л-во, кв. 73). Створено з метою збереження природного ландшафту, характерного для Бродівської рівнини. Охороняється частина лісового масиву з цінними високопродуктивними насадженнями сосни звичайної. Джерела Заповідне урочище «Лагодівське» [Архівовано 24 липня 2019 у Wayback Machine.]
Лази (заповідне урочище)

Лази́ — заповідне урочище в Україні. Розташоване в межах Дрогобицького району Львівської області, на південь від села Верхні Гаї. Площа 430 га. Статус надано в 1995 році. Створене з метою збереження частини лісового масиву з мальовничими ландшафтами Передкарпаття. Зростають дубові насадження, водиться чимало видів фауни. Джерела Заповідне урочище «Лази» [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] Заповідне урочище місцевого значення «Лази» [Архівовано 22 грудня 2021 у Wayback Machine.]
Ловачка (заповідне урочище)

Лова́чка — заповідне урочище місцевого значення в Україні. Розташоване в межах Мукачівського району Закарпатської області, при північній околиці міста Мукачева. Площа 90 га. Статус надано згідно з рішенням Закарпатської облради від 31.05.1993 року. Перебуває у віданні ДП «Мукачівське ЛГ» (Мукачівське лісництво, кв. 27, 28). Створений з метою охорони ділянки, де зростають рідкісні види шипшини, а також півники несправжньосмикавцеві, виду, занесеного до Червоної книги України. Урочище розташоване на схилах частково залісненого пагорба Ловачка, який є крайньою південною точкою гірського масиву Маковиця у басейні річки Латориця на висоті 300 метрів над рівнем моря. Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Природно-заповідний фонд Закарпатської області / за ред. С. С. Поп. Ужгород, 2011. 256 с. — C. 142 Система моніторингу довкілля Закарпатської області Екологічний паспорт Закарпатської області «Ловачка» [Архівовано 5 травня 2016 у Wayback Machine.]
Četfalva

Četfalva (ukrajinsky Четфалва, maďarsky Csetfalva) je vesnice na Ukrajině v Zakarpatské oblasti v okrese Berehovo v Berehovské městské územní hromadě, 20 kilometrů jihovýchodně od města Berehovo, v blízkosti hranic s Maďarskem na pravém břehu řeky Tisy. V roce 2001 zde žilo 755 obyvatel, z toho 97.35% obyvatel bylo maďarské národnosti. Historie První písemná zmínka o obci pochází z roku 1340, kdy je jmenována jako Villa Chet. V roce 1408 byla vesnice už jmenována názvem Chedfalwa. Prvními známými majiteli byl rod Szécsi. V 15. století byl v obci celní úřad a postaven katolický kostel. Obec byla zničen tatarskými nájezdníky v roce 1566. V roce 1847 byl regulován rok řeky Tisy. Do konce 19. století měla obec 473 obyvatel. Do uzavření Trianonské smlouvy byla obec součástí Uherska, poté součástí první československé republiky.V letech 1938 až 1944 byla obec (v důsledku první vídeňské arbitráže) součástí Maďarského království. Od roku 1945 byla obec součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR. Od roku 1991 je obec součástí nezávislé Ukrajiny. Od konce druhé světové války do roku 1995 nesla název Četove. Doprava V blízkosti obce vede dálnice E 58 Užhorod – Rachov a železniční trať Baťovo – Korolevo, stanice nese název Chetovo. Památky Gotický evangelický kostel z 15. století. Dřevěná věž z 18. století Katolický kostel postavený v letech 1998–2001. Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Четфалва na ukrajinské Wikipedii a Csetfalva na maďarské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Četfalva na Wikimedia Commons
Tschetfalwa

Tschetfalwa (ukrainisch Четфалва; russisch Четфалва, ungarisch Csetfalva; tschechoslowakisch Četovo) ist ein Dorf in der ukrainischen Oblast Transkarpatien mit etwa 755 Einwohnern (2001). Lage Der Ort befindet sich am nördlichen Ufer der Theiß und somit nur wenige hundert Meter von der Grenze zu Ungarn entfernt. Die nächstgelegenen Städte sind Wynohradiw (20 km östlich) und Berehowe (20 km nordwestlich). Aufgrund seiner Lage nahe der ungarischen Grenze sind die Straßenschilder im Ort zweisprachig gehalten. Ein Teil der Bevölkerung spricht nur ungarisch und auf dem Dorfrat-Gebäude wird neben der ukrainischen auch die ungarische Flagge gehisst. Geschichte Die Ersterwähnung des Dorfes fand im Jahr 1341 statt. 1447 hieß es Chedfalwa und 1477 Chethfalwa. Im Jahr 1566 wurde Geschichte der Sowjetunion von den Tataren verwüstet und Einwohner angeblich versklavt. Das Dorf wurde in der Sowjetzeit in Tschetowo (Четово) umbenannt und erhielt erst 1995 seinen Namen zurück. Nach schweren Schäden durch Überschwemmungen in den Jahren 1998 und 2001 wurde beim Dorf einer der höchsten Hochwasser-Schutzdämme Transkarpatiens errichtet. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Stadtgemeinde Berehowe im Rajon Berehowe, bis dahin bildete es die Landratsgemeinde Tschetfalwa (Четфалвівська сільська рада/Tschetfalwiwska silska rada). Sehenswürdigkeiten In Tschetfalwa stehen zwei Kirchen, von denen die reformierte Kirche aus dem 15. Jahrhundert stammt und die katholische Heilig-Geist-Kirche in den Jahren von 1998 bis 2001 errichtet wurde. Bei beiden wurde der Glockenturm aus Holz errichtet. Den Gottesdienst in der katholischen Kirche leiten abwechselnd griechisch-katholische und römisch-katholische Geistliche. Zu den Besonderheiten der reformierten Kirche gehört neben dem separat errichteten Glockenturm, der ohne Fundament auskommt, weil ihn eine Rahmenkonstruktion hält, eine Kassettendecke des 18. Jahrhunderts, bei der jedes Feld individuell gestaltet wurde. Weblinks Einzelnachweise
Chetfalva

Chetfalva ou en hongrois Csetfalva (ukrainien : Четфалва) est un village, de l'oblast de Transcarpatie, en Ukraine. Il compte 754 habitants en 2008, la majeure partie de la population est hongroise (la même source, si l’on sait lire, affirme que la population est hongroise). Références Portail de l’Ukraine
Czetfałwa

Czetfałwa (ukr. Четфалва) – wieś na Ukrainie, w obwodzie zakarpackim, w rejonie berehowskim, w hromadzie Berehowo. Do 1995 roku miejscowość nosiła nazwę Czetowe (ukr. Четове). Współczesna nazwa jest adaptacją dawnej węgierskiej nazwy Csetfalva. Ludność W 2001 roku liczyła 755 mieszkańców, z czego 735 (97,35%) osoby posługiwały się językiem węgierskim, 18 (2,38%) – ukraińskim, a 2 (0,27%) – rosyjskim. Przypisy
Cetfalva, Bereg

Cetfalva (în ucraineană Четфалва, maghiară Csetfalva) este o comună în raionul Bereg, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Cetfalva era vorbitoare de maghiară (97,35%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (2,38%). Note
Четфалва

Четфалва (укр. Четфалва, венг. Csetfalva) — село в Береговской городской общине Береговского района Закарпатской области Украины. Расстояние до Берегово составляет около 20 км по автодороге E58. Вблизи села протекает река Тиса, по которой проходит граница с Венгрией. В советские годы село называлось Четово. История В 1995 г. селу возвращено историческое название Впервые село упоминается в 1341 году. Население по переписи 2001 года составляло 755 человек. Почтовый индекс — 90262. Телефонный код — 03141. Занимает площадь 1,26 км². Код КОАТУУ — 2120489201. Достопримечательности Католический храм Святого Духа 1998—2001 гг. Готический реформаторский храм XV в. с деревянной колокольней XVIII в. Ссылки Четфалва на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.) Примечания
Black Grave

The Black Grave (Ukrainian: Чорна могила, romanized: Chorna mohyla) is the largest burial mound (kurgan) in Chernihiv, Ukraine. It is part of the National Sanctuary of Ancient Chernihiv and is an Archaeological Monument of national importance. Overview Comparable to the barrows of Gnyozdovo near Smolensk, the Black Grave has a height of over 10 metres and a circumference of 170 metres. During excavations undertaken in 1872–73, Dmitry Samokvasov uncovered two cremated bodies of Norse warriors (probably father and son), surrounded by slaves, sacrificial animals, arms, armour, and decorations. Samokvasov dated the burial to the late 10th century, when Vladimir I was the ruler of Kievan Rus. It is likely that the buried warriors were two princes (knyazes) of Chernihiv, although no local potentate is attested in the Slavonic chronicles before Vladimir's son, Mstislav of Chernihiv. After the bodies were cremated, they were put upon a 7-metre-high mound, where a funeral feast took place. Arranged near the bodies were two helmets and knee-length chain mail (hauberks), probably extracted from the pyre, as well as a cauldron with ram bones, two sacerdotal knives, two golden Byzantine coins, an imported sabre, a miniature dark-red bronze idol of Thor, and two silver-bound aurochs horns decorated with floral motifs, fabulous animals, and figures of a man and a woman shooting at a bird. When the barrow was completed, a stele was placed at the top. All these items are now displayed at the State Historical Museum in Moscow. At the present time the site of the burial mound along with other 34 buildings (mostly churches) are included in the Chernihiv National Architecture-Historical Reserve "Ancient Chernihiv". The Black Grave along with the rest of the reserve is the major tourist attraction in the Chernihiv Oblast (province) of Ukraine. References Bibliography Dmitry Samokvasov. Могилы русской земли. Moscow, 1908. Boris Rybakov. Древности Чернигова. // Материалы и исследования по археологии СССР, №11, Moscow-Leningrad, 1949. T.A. Pushkina. Бронзовый идол из Черной могилы. // Вестник Московского университета. Серия 8. История, №3, 1984. External links Archeological site – Black grave (Ukr.) Tourist information: Black Grave (Ukr.) Chernihiv State Historical and Architectural Reserve – Ancient Chernihiv (Ukr.) List of monuments of cultural heritage in Chernihiv Region (Chernihiv District)
Tomba Nera

La Tomba Nera (in ucraino Чорна могила?, Čorna mohyla; in russo Чёрная могила?, Čërnaja mogila) è un tumulo risalente alla fine del X secolo nel periodo della Rus' di Kiev. È un monumento archeologico di importanza nazionale a Černihiv nell'omonima oblast' dell'Ucraina. Storia Dopo la fondazione della città, probabilmente tra il VII e l'VIII secolo, la sua prima menzione documentata risale al 907 nel trattato Rus'-bizantino firmato tra la Rus' di Kiev e l'Impero bizantino. Il periodo storico al quale viene fissata tale costruzione è negli ultimi anni del X secolo. La sua storia è legata alla popolazione della regione storica della Severia, formata da tribù dei primi slavi orientali che occupavano aree a est del medio fiume Dnepr e a sud-est del fiume Danubio.Secondo la leggenda il principe e fondatore della città è stato sepolto nel tumulo. Anticamente era circondata da un fossato largo fino a 7 m e la sua struttura sembra legata alle antiche sepolture vichinghe. La Tomba Nera fu scoperta nel 1872 e studiata per la prima volta da Dmitri Yakovlevich Samokvasov. Descrizione Il tumulo, un tipico kurgan in uso anche nell'Europa orientale, è alto circa 11 metri con un diametro di circa 40 metri ed è il più grande della regione. All'interno vi erano conservate le sepolture di due uomini e una donna; il corredo funerario comprendeva oltre 100 oggetti tra i quali spade, una lancia, una sella con staffe, un elmo, punte di freccia e uno scudo con raccordi in ottone. Le persone sepolte appartenevano certamente alla classe dei guerrieri o all'élite sociale. Note Bibliografia (RU) Д. Я Самоквасова, Описаніе археологическихъ раскопокъ и собранія древностей, Moskva, Синодальная типографія, OCLC 15506872. Voci correlate Černihiv Oblast' di Černihiv Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla Tomba Nera Collegamenti esterni (UK) СІВЕРСЬКА КАЗКА: Чорна могила (Фото), su vsesmi.ru. URL consultato il 30 maggio 2022 (archiviato dall'url originale il 17 maggio 2007).
Чорна могила

Чо́рна моги́ла — найбільша могила (курган) на території міста Чернігів, частина Державного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів Стародавній», археологічна пам'ятка національного значення. Висота 11 м, обвід 125 м. У давнину була оточена ровом до 7 м завширшки. Адреса: вулиця Князя Чорного, 4, Чернігів, Чернігівська область, Україна, 14000. Історія Чорну могилу досліджував археолог, уродженець Чернігова Дмитро Самоквасов у 1870-их роках. Поховання в могилі чоловіка і жінки здійснене за обрядом кремації. Похованих спалено на вогнищі в повному військовому обладунку. Знайдено поховальне вогнище і кістки двох знатних воїнів і рабині, зброю, знаряддя праці, побутові предмети, посуд, прикраси, монети та ін. Поруч зі зброєю перебувала залізна посудина з кістками барана та бронзова жаровня з вугіллям. Біля ніг похованого покладені двоє осідланих коней. Біля ніг жінки були покладені десять серпів. Західну частину вогнища займали дванадцять відер півколом, від яких залишилось залізне окуття, та дві залізних посудини. На місці, де лежали небіжчики, знайдені численні прикраси, наконечники поясів, золоті та срібні злитки — залишки розплавлених у вогні прикрас, бронзова посудина з бабками — гральними кістками, ключі, замки, сокири та долота. У верхній частині насипу, приблизно на висоті 7 м, виявлено залишки тризни: шоломи (окремого типу «Чорна могила»), кольчуги, залізний котел з кістками. Після тризни могилу ще досипали. Див. також Давньоруські могили Кургани Безіменний і Гульбище Курган Дід (Маріуполь) Примітки Джерела та література Моця О. П. Чорна могила // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2013. — Т. 10 : Т — Я. — С. 555. — ISBN 978-966-00-1359-9. Посилання Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1984. — Кн. 2, [т. 10] : Хмельницький Борис — Яцків. — ISBN 5-7707-4049-3. Рибаков Б. Декоративно-прикладне мистецтво Русі Х-ХІІІ ст. «Аврора», Ленінград, 1971.
Tuzly rural hromada

Tuzly rural hromada (Ukrainian: Тузлівська сільська громада) is a hromada in Bilhorod-Dnistrovskyi Raion of Odesa Oblast in southwestern Ukraine. Population: 2,545 (2015 est.) The hromada consists of 8 villages: Bazarianka Bezimianka Lebedivka Novomykhailivka Sadove Tuzly (seat of administration) Vesela Balka Vesele References Links Тузлівська сільська ОТГ Archived 2021-07-09 at the Wayback Machine // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України. http://gromada.info/gromada/tuzlivska/ Archived 2016-11-05 at the Wayback Machine http://decentralization.gov.ua/region/common/id/27 Archived 2016-09-24 at the Wayback Machine
Comuna Tuzla, Cetatea Albă

Tuzla (în ucraineană Тузли, transliterat: Tuzlî) este o comună în raionul Cetatea Albă, regiunea Odesa, Ucraina, formată din satele Băile Burnas, Tuzla (reședința), Veselia-Bâlca și Zangherovca. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Tuzla era vorbitoare de ucraineană (91,77%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (5,48%) și română (1,31%). Note
Тузловская сельская община

Тузловская сельская община (укр. Тузлівська сільська громада) — территориальная община в Белгород-Днестровском районе Одесской области Украины. Административный центр — село Тузлы. Население по состоянию на 1 января 2022 года составляет 3468 человек. Площадь — 126,2 км². В соответствии с распоряжением Кабинета Министров Украины от 12 июня 2020 года, в состав общины вошла территория Базарьянского, Безымяновского и Тузловского сельских советов упразднённого Татарбунарского района. Населённые пункты В состав общины входит 8 сёл: Тузлы Базарьянка Весёлая Балка Лебедёвка Новомихайловка Безымяновский старостинский округ: Безымянка Весёлое Садовое Примечания Ссылки Официальный сайт Тузловской общины (укр.). Павло Остапенко, Роман Перхалюк, Олександр Бончковський, Станіслав Остапенко. Атлас адміністративно-територіального устрою України / За загальною редакцією Остапенка П.. — видання друге, доповнене. — Київ, 2021. — С. 227. — 441 с. (укр.)
Тузлівська сільська громада

Тузлівська сільська територіальна громада — територіальна громада в Україні, у Білгород-Дністровському районі Одеської області. Населення громада складає 2872 осіб, адміністративний центр — село Тузли. Історія громади Громада створена рішенням Одеської обласної ради від 7 серпня 2015 року в рамках адміністративно-територіальної реформи 2015—2020 років в результаті об'єднання Тузлівської і Безім'янської сільських рад. Перші вибори відбулися 25 жовтня 2015 р. В рамках адміністративно-територіальної реформи 2015—2020 років 17 липня 2020 року до громади приєднали село Базар'янка, яке належало до Базар'янської сільської ради. 15 липня 2025 року, відповідно до наказу №1151 Міністерства розвитку громад та територій України, територія громади входить до оновленого переліку територій бойових дій. Склад громади До складу громади входять 8 сіл: Базар'янка Безім'янка Весела Балка Веселе Лебедівка Новомихайлівка Садове Тузли Географія громади Водоймища на території громади: лимани Бурнас і Хаджидер, Чорне море. Посилання Джерела Тузлівська сільська громада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України. Тузлівська сільська ОТГ [Архівовано 9 липня 2021 у Wayback Machine.] // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України. http://gromada.info/gromada/tuzlivska/ [Архівовано 5 листопада 2016 у Wayback Machine.] http://decentralization.gov.ua/region/common/id/27 [Архівовано 24 вересня 2016 у Wayback Machine.]
Kolegium jezuitów w Krzemieńcu

Kolegium jezuitów w Krzemieńcu – kolegium jezuickie założone w roku 1750 w Krzemieńcu na Wołyniu. Grzegorz Piramowicz – od jesieni r 1764 kaznodzieja i profesor teologii moralnej w Kolegium. Po kasacie zakonu w gmachu kolegium mieściły się od 1774 szkoły. W 1775 szkoły i fundusze objęła Komisja Edukacji Narodowej. Zobacz też Kościół św. Ignacego Loyoli i św. Stanisława Kostki w Krzemieńcu Przypisy Linki zewnętrzne Krzemieniec, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IV: Kęs – Kutno, Warszawa 1883, s. 776 ., s. 776–780. Andrzej Betlej, Kościół jezuitów w Krzemieńcu