NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Красносёлка (Гайсинский район)

Красносёлка (укр. Красносі́лка) — село в Бершадской городской общине Гайсинского района Винницкой области Украины. Географическое положение Село расположено по наклонной от севера к югу плоскости, у реки Южный Буг. Село разделяется тремя небольшими оврагами от севера к югу, по двум из которых протекают небольшие речки без названий. В начале XX века население составляло около 1300 чел. В селе находится железнодорожная станция Генриховка. История В 1703 году здесь был построен деревянный православный храм им. святого Апостола Иоанна Богослова. Он был 6 аршин (4,25 м) в ширину и 15 аршин (10,65 м) в длину с отдельной колокольней. Иконостас в нём был дощатый, двухъярусный, с иконами греческого письма. Этот храм существовал до 1873 года. Вследствие ветхости и тесноты этого храма приступили к постройке нового храма (также во имя святого Апостола Иоанна Богослова), которая началась в 1867 году и закончена в 1873 году. Новый храм был деревянный на каменном основании, колокольня была построена вместе с храмом, всё здание покрывала железная крыша. Постройка храма обошлась в 7200 рублей и произведена исключительно на средства прихожан. В 1879 году в крышу колокольни ударила молния, отбив часть карниза, ставню, разбив стеклянные двери, ведущие из колокольни в церковь, и повредив рамы наместной иконы Святого Николая. Иконостас в храме был трёхъярусный, украшенный золотой резьбой на синеватом фоне. В 1896 году храм подвергался капитальному ремонту: верх и барабан храма были разобраны до наружного карниза, заломы стен были изготовлены из новых брусьев, барабан и верх установили обратно, без изменения плана. Также были деревянные причтовые помещения, построены прихожанами в 1862 году. Церковно-приходская школа была открыта в 1862 году, и размещалась в отдельном здании. После революции в 1926 году храм был разрушен, а всё церковное имущество было национализировано и передано в колхоз. На месте храма построили склады. В 1992 году по решению жителей села и сельского совета началось строительство нового кирпичного храма в честь святого Апостола Иоанна Богослова, стройка которого длилась 15 лет. С 2007 года в храме начались богослужения. Население по переписи 2001 года составляло 1978 человек. До 2020 года входило в Бершадский район. Достопримечательности Дворец-усадьба Липковских Галерея Ссылки Учётная карточка на сайте Верховной рады (укр.) Погода в с. Красносёлка
Краснохуторская ГЭС

Краснохуторская ГЭС — малая ГЭС, самая крупная в каскаде малых ГЭС на р. Синюха (басс. Юж. Буга) в пос. Синюха; мощность 3300 кВт. Пущена в ноябре 1957 года. Приплотинного типа, с машинным залом. Плотина гравитационная, бетонная, с переливом воды без регулирования. Напор воды: максимальный — 13 метров; расчетный — 12 метров; минимальный — 9,65 метров. Выработка электроэнергии в 2007 году — 8266,3 тыс. кВт•ч., в 2016 году - 10 510, 1 тіс. квт. ч
Krasnyj Kut

Krasnyj Kut (ukrainisch Красний Кут; russisch Красный Кут/Krasny Kut) ist eine Siedlung städtischen Typs im Osten der Ukraine mit etwa 2500 Einwohnern. Geographie Der Ort liegt im Südwesten der Oblast Luhansk am Fluss Miussyk (Міусик), etwa 26 Kilometer nordwestlich der Rajonshauptstadt Antrazyt und 54 Kilometer südwestlich der Oblasthauptstadt Luhansk. Durch den Ort verläuft die Fernstraße M 03. Geschichte Der Ort wurde 1775 gegründet, 1938 wurde der Ort schließlich zu einer Siedlung städtischen Typs ernannt, seit 1991 ist er ein Teil der heutigen Ukraine. Seit Sommer 2014 ist der Ort im Verlauf des Ukrainekrieges durch Separatisten der Volksrepublik Lugansk besetzt. Am 12. Juni 2020 wurde die Siedlung ein Teil neu gegründeten Stadtgemeinde Chrustalnyj, bis dahin bildete sie zusammen mit den Ansiedlungen Industrija (Індустрія), Tamara (Тамара) und Uroschajne (Урожайне) die Siedlungsratsgemeinde Krasnyj Kut (Краснокутська селищна рада/Krasnokutska selyschtscha rada) im Rajon Antrazyt. Am 17. Juli 2020 wurde der Ort ein Teil des Rajons Rowenky. Söhne und Töchter der Ortschaft Wassil Neszjarenka (1934–2008), belarussischer Kernphysiker und Kernreaktorexperte Weblinks Informationen zum Ort (ukrainisch) Einzelnachweise
Krasnyi Kut, Luhansk Oblast

Krasnyi Kut (Ukrainian: Красний Кут) is a rural settlement in Rovenky Raion (district) in Luhansk Oblast of eastern Ukraine. Population: 2,400 (2022 estimate) Demographics Native language distribution as of the Ukrainian Census of 2001: Ukrainian: 88.29% Russian: 11.55% Others 0.16% Notable people Yuriy Solod (born 1972), Ukrainian politician and People's Deputy of Ukraine References
Krasni Kut (Lugansk)

Krasni Kut (en ucraniano: Красний Кут, romanizado: Krasnyi Kut; en ruso: Красный Кут, romanizado: Krasny Kut) es un asentamiento urbano ucraniano perteneciente al óblast de Lugansk. Situado en el este del país, hasta 2020 era parte del raión de Antratsit, pero es parte del raión de Rovenki y del municipio (hromada) de Jrustalni. El asentamiento se encuentra ocupado por Rusia desde la guerra del Dombás, siendo administrado como parte de la de facto República Popular de Lugansk y luego ilegalmente integrado en Rusia como parte de la República Popular de Lugansk rusa.​ Geografía Krasni Kut está a orillas del río Miusik, 26 km al noroeste de Antratsit y 54 km al suroeste de Lugansk. Historia En 1600-1700, una ruta cosaca secreta desde el Sich de Zaporiyia hasta el río Don atravesaba este territorio.​ En el siglo XVIII, aquí había un campamento de invierno del palanquín de Kalmius del Ejército del Bajo Zaporiyia. También hay referencias a una casa de invernada ubicada cerca, que se conoce como "Barranco profundo en el río Miusik". Según la historia, un sargento militar retirado, Petro Dovhal, un cosaco recluso alfabetizado se asentó aquí. Los cosacos de Zaporiyia de la zona de Chernujina acudían a él en masa para inclinarse y para charlas espirituales. Krasni Kut fue fundado en 1775. El pueblo fue elevado a un asentamiento de tipo urbano en 1938.​ En 2014, durante la guerra del Dombás, los separatistas prorrusos tomaron el control de Krasni Kut y desde entonces está controlado por la autoproclamada República Popular de Lugansk.​ Demografía La evolución de la población entre 1859 y 2022 fue la siguiente:Según el censo de 2001, la lengua materna de la mayoría de los habitantes, el 88.29%, es el ucraniano; del 11,55% es el ruso.​ Infraestructura Transporte La carretera nacional M 03 atraviesa Krasni Kut y la estación de tren más cercana está en Shterivka, a 25 km. Personas ilustres Vasili Nesterenko (1934-2008): físico soviético y bielorruso, antiguo director del Instituto de Energía Nuclear de la Academia de Ciencias de Bielorrusia (1977–1987). Referencias
Krasnyï Kout

Krasnyï Kout (en ukrainien : Красний Кут, en russe : Красный Кут) est une commune urbaine de l'oblast de Louhansk, du raïon de Rovenky et de la communauté territoriale de la ville de Khroustalnyï, en Ukraine orientale. Sa population s'élevait à 2427 habitants en 2019. Géographie La commune de Krasnyï Kout se trouve au bord de la rivière Mioussyk, un affluent de rive gauche du fleuve côtier Mious, qui se jette plus au sud dans la mer d'Azov. Assise sur le plateau du Donets, à 149 mètres d'altitude, elle se situe à 12,5 km au nord-ouest de la ville de Khroustalnyï, à 44,6 km au nord-ouest de la ville de Rovenky et à 54,5 km au sud-ouest de celle de Louhansk. Voir aussi Articles connexes Oblast de Louhansk Liens externes Références Portail de l’Ukraine
Krasnîi Kut

Krasnîi Kut (în ucraineană Красний Кут) este o așezare de tip urban din raionul Antrațît, regiunea Luhansk, Ucraina. În afara localității principale, nu cuprinde și alte sate. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Krasnîi Kut era vorbitoare de ucraineană (88,29%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (11,55%). Note
Красный Кут (Луганская область)

Кра́сный Кут (укр. Красний Кут) — посёлок, относится к Антрацитовскому району Луганской области Украины. Центр Краснокутского поссовета, в который входят также посёлки Индустрия, Тамара и Урожайное. Географическое положение Посёлок расположен на реке под названием Миусик (бассейн Миуса). Соседние населённые пункты: посёлки Индустрия, Фащевка на западе, Садово-Хрустальненский на юго-западе, Трубный на юге и город Вахрушево (ниже по течению Миусика) на юго-востоке, посёлки Хрустальный и Софиевский на востоке, Тамара на северо-востоке, Артёма, Давыдовка, Грушёвое (выше по течению Миусика) на севере, Запорожье на северо-западе. История 28 октября 1938 года Красный Кут получил статус посёлка городского типа В январе 1989 года численность населения составляла 3455 человек. По состоянию на 1 января 2013 года численность населения составляла 2474 человек. С весны 2014 года — под контролем Луганской Народной Республики. Местный совет 94653, Луганская обл., Антрацитовский р-н, пгт. Красный Кут, ул. 2-я Советская, 20 Известные жители Папков, Пётр Афанасьевич (1772—1853) — генерал-майор, петербургский обер-полицмейстер, после выхода в отставку жил в своём имении Красный Кут, где и умер. Илюхин Федор Тимофеевич (1911—2007) — советский писатель, фронтовой разведчик, уроженец села Красный Кут. Примечания Ссылки Красный Кут на сайте Верховного Совета Украины (укр.)
Красний Кут (селище)

Красний Кут — селище в Україні, в Хрустальненській міській громаді Ровеньківського району Луганської області. Географія Географічні координати: 48°12' пн. ш. 38°46' сх. д. Часовий пояс — UTC+2. Загальна площа селища — 14,81 км². Селище розташоване за 35 км від Антрацита. Найближча залізнична станція — Штерівка, за 25 км. Через селище протікають річки Мечетна та Міусик. Історія У 1600–1700 роках через цю територію пролягав секретний козацький шлях із Запорозької Січі на Дон і Кагальник. У XVIII столітті у балці Мечетній на Міусику існував зимівник Кальміуської паланки Війська Запорозького Низового. Також є згадки про розташований поблизу зимівник, що згадується як «Глибокий Яр на річці Міущику». За оповіданням у зимівнику сидів відставний військовий старшина, Петро Довгаль, відлюдник, козак-грамотій. До нього на уклін і для духовних бесід з урочища Чернухіна цілими ватагами приходили козаки-запорожці. За даними на 1859 рік у власницьному селі Слов'яносербського повіту Катеринославської губернії мешкало 1414 осіб (662 чоловіків та 752 жінки), налічувалось 250 дворових господарств, існували православна церква та завод, проходило 2 щорічних ярмарки. Станом на 1886 рік в селі, центрі Краснокутської волості, мешкало 1640 осіб, налічувалось 323 двори, існували православна церква, лавка, відбувалось 2 щорічних ярмарки. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: За даними перепису 2001 року населення селища становило 3108 осіб, з них 88,29 % зазначили рідною українську мову, 11,55 % — російську, а 0,16 % — іншу. Особистості Задорожній Олександр Вікторович — український юрист, політик та науковець. Завідувач кафедри міжнародного права Інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Доктор юридичних наук, професор, член-кореспондент Академії правових наук України, член Постійної палати третейського суду від України, президент Української асоціації міжнародного права. Мірошниченко Олексій Валентинович — виконавчий Віце-президент Конфедерації роботодавців України. Член колегій Міністерства соціальної політики України та Державної служби України з питань праці. Нестеренко Василь Борисович — український та білоруський вчений-ядерний енергетик. Примітки Посилання Облікова картка [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] на сайті ВРУ Погода в селищі [Архівовано 20 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Krasnîi Luh, Peatîhatkî

Krasnîi Luh (în ucraineană Красний Луг) este un sat în comuna Palmîrivka din raionul Peatîhatkî, regiunea Dnipropetrovsk, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Krasnîi Luh era vorbitoare de ucraineană (93,12%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (5,29%). Note
Красный Луг (Днепропетровская область)

Красный Луг (укр. Красний Луг) — село, Пальмировский сельский совет, Пятихатский район, Днепропетровская область, Украина. Код КОАТУУ — 1224584809. Население по переписи 2020 года составляло 100 человек. Географическое положение Село Красный Луг находится на расстоянии в 2 км от посёлка Авангард и в 4,5 км от города Пятихатки. По селу протекает пересыхающий ручей с запрудой. Рядом проходят автомобильная дорога М-04 (E 50) и железная дорога, станция Яковлевка в 2,5 км. Примечания
Красний Луг

Кра́сний Луг — село в Україні, у П'ятихатській міській громаді Кам'янського району Дніпропетровської області. Населення — 100 мешканців. Географія Село Красний Луг знаходиться на відстані 2 км від селища Авангард і за 4,5 км від міста П'ятихатки. У селі бере початок річка Балка Жовта. Поруч проходять автомобільна дорога М04 (E50) і залізниця, станція Яковлівка за 2,5 км. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Інтернет-посилання Погода в селі Красний Луг [Архівовано 20 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Krasów (rejon łucki)

Krasów (ukr. Красів) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. Historia Pod koniec XIX w. wieś w gminie Skobełka w powiecie włodzimierskim. Do 2020 w rejonie horochowskim. Przypisy Linki zewnętrzne Krasów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 162 . Красів (Krasów) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Krasiv, Horohiv

Krasiv (în ucraineană Красів) este un sat în comuna Zvîneace din raionul Horohiv, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Krasiv era vorbitoare de ucraineană (99,39%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Красов (Волынская область)

Красов (укр. Красів) — село в Гороховской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Гороховский район. Код КОАТУУ — 0720882002. Население по переписи 2001 года составляет 328 человек. Почтовый индекс — 45725. Телефонный код — 803379. Занимает площадь 14,45 км². Ссылки Красов на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Красів (Луцький район)

Кра́сів — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Горохівської міської територіальної громади. Населення становить 328 осіб. Географія Село розташоване в місці злиття річки Безіменки з Липою. Історія У 1906 році село Скобелецької волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 66 верст, від волості 12. Дворів 75, мешканців 484. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», село увійшло в склад Горохівської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Горохівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 378 осіб, з яких 160 чоловіків та 218 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 323 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди Уродженцем села є Бойко Володимир Петрович — поліграфіст, лауреат Шевченківської премії 1983 року; Примітки Посилання Погода в селі Красів [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Krasulea, Baranivka

Krasulea (în ucraineană Красуля) este un sat în comuna Dubrivka din raionul Baranivka, regiunea Jîtomîr, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Krasulea era vorbitoare de ucraineană (97,37%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,63%). Note
Красуля (Житомирская область)

Красуля (укр. Красуля) — село в Дубровской сельской общине Звягельского района Житомирской области Украины. До 2020 года входило в Барановский район. Код КОАТУУ — 1820681803. Население по переписи 2001 года составляет 76 человек. Почтовый индекс — 12736. Телефонный код — 4144. Занимает площадь 6,242 км². Ссылки Красуля на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Красуля

Красу́ля — село в Україні, у Дубрівській територіальній громаді Звягельського району Житомирської області. Населення становить 76 осіб (2001). Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними : Історія У 1906 році — село Смолдирівської волості Новоград-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 31 верста, від волості 17. Дворів 16, мешканців 143. 10 серпня 2015 року включене до складу новоутвореної Дубрівської територіальної громади Баранівського району Житомирської області. Від 19 липня 2020 року, разом з громадою, в складі новоствореного Новоград-Волинського (згодом — Звягельський) району Житомирської області. Примітки Посилання Krasula // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1902. — Т. XV, cz. 2. — S. 162. (пол.) Погода в селі Красуля [Архівовано 1 липня 2018 у Wayback Machine.]
Krevelivka, Lubnî

Krevelivka (în ucraineană Кревелівка) este un sat în comuna Berezivka din raionul Lubnî, regiunea Poltava, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Krevelivka era vorbitoare de ucraineană (99,09%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Кревелевка (Лубенский район)

Кревелевка (укр. Кревелівка) — село, Березовский сельский совет, Лубенский район, Полтавская область, Украина. Код КОАТУУ — 5322880302. Население по переписи 2001 года составляло 110 человек. Географическое положение Село Кревелевка находится на расстоянии в 0,5 км от сёл Тотчино, Кучеровка и в 1,5 км от села Березовка. Примечания
Кревелівка

Креве́лівка — село в Україні, у Лубенській міській територіальній громаді Лубенського району Полтавської області. Населення становить 110 осіб. Колишній орган місцевого самоврядування — Березівська сільська рада. Географія Село Кревелівка знаходиться на відстані 0,5 км від сіл Тотчине, Кучерівка (зняте з обліку) та за 1,5 км від села Березівка. Історія У 2016 — 2020 у складі Засульської сільської територіальної громади. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 721-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області», село увійшло до складу Лубенської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно - територіальної реформи та ліквідації Лубенського району(1923-2020), село увійшло до складу новоутвореного Лубенського району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 134 особи, з яких 60 чоловіків та 74 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 108 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки
Кременецька міська рада

Кремене́цька міська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Тернопільській області. Адміністративний центр — місто Кременець. Загальні відомості Територія ради: 20,76 км² Населення ради: 21 729 осіб (станом на 1 січня 2013 року) Населені пункти Міській раді підпорядковані населені пункти: м. Кременець Склад ради Рада складається з 36 депутатів та голови. Міський голова: Смаглюк Андрій Миколайович Секретар ради: Остапчук Ігор Степанович Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Офіційний сайт[недоступне посилання з липня 2019] Кременецька міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Fort Santa Elisabet

El Fort Santa Elisabet — una fortalesa de terra a la ciutat de Kropivnitski al centre geogràfic d'Ucraïna Història Després de la formació de la Nova Sèrbia a les terres dels cosacs ucraïnesos, la fortalesa es va crear per protegir els territoris dels colons serbis de les incursions dels tàrtars, es va construir segons el decret del Senat, que també va crear la Nova Sèrbia. El decret va ser signat per l'emperadriu Elisabet el 4 de gener de 1752. Sobre la base del decret, el coronel serbi Ivan Horvath va rebre un certificat d'agraïment i Ivan Glebov va rebre una instrucció. Un regiment de cosacs ucraïnesos (1.390 homes) va arribar per construir la fortalesa, que va completar les obres principals en quatre mesos: de juny a octubre de 1754. Durant les obres van morir 72 ucraïnesos, 233 van emmalaltir i 855 van fugir al Sitx. Aquesta fortalesa va participar en les hostilitats només una vegada. Això va passar durant la Guerra russo-turca (1768-1774), la primera campanya de la qual va començar el 1769 amb la invasió del khan de Crimea Kirim Girey a la província de Yelisavetgrad. El 4 de gener, l'exèrcit turcotàrtar de 70.000 homes dirigit per ell va travessar la frontera i el 7 de gener es va aturar prop del fort on s'amagava el general Isakov amb la guarnició i els residents locals. Els crimeas van saquejar els pobles dels voltants i van esclavitzar els residents locals, però els defensors de la ciutat van repel·lir amb èxit els atacs dels tàrtars i van expulsar els invasors. Aquest va ser l'últim atac dels tàrtars de Crimea a Ucraïna. Des de 1775, finalment ha perdut la seva importància defensiva. El 1784, la fortalesa va ser liquidada i tota l'artilleria va ser transportada a Kherson. A poc a poc, al llarg de diversos anys, la fortalesa es va anar desarmant. El 1794 encara s'emmagatzemaven aquí 162 canons, que van servir a 277 tiradors. Els canons i els subministraments d'artilleria es van exportar a les ciutats frontereres, principalment a Kherson. L'abril de 1795 es van enviar 5 canons a Novomyrhorod. A l'antiga fortalesa només han sobreviscut dos canons: estan instal·lats sobre pedestals de pedra a l'entrada des de l'antiga porta principal. L'anul·lació total de l'estatus de la fortalesa va tenir lloc el 15 de març de 1805. La guarnició va ser dissolta, però la caserna va allotjar durant molts anys un batalló (tres companyies). El contorn de la fortalesa es va convertir en l'emblema de la ciutat. Al territori de l'antiga fortalesa hi ha complexos memorials dedicats als herois de la Segona Guerra Mundial i de la guerra russo-ucraïnesa (2014-). També el 2016, es va establir un monument a les víctimes de l'Holodomor (la ciutat va perdre 2.238 habitants durant la fam artificial organitzada pel govern soviètic el 1932-1933). Bibliografia Соколов Г. И. Историческая и статистическая записка о военном городе Елисаветграде // Записки Одесского общества истории и древностей. — Т. 2. — 1848. — С. 386–395; Українське козацтво: Мала енциклопедія. — Київ; Запоріжжя, 2005. Архів фортеці Єлисавети в ІР НБУВ / Інгульський степ, альманах. К. 2016. Referències