NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rajon Kiew-Swjatoschyn

Der Rajon Kiew-Swjatoschyn (ukrainisch Києво-Святошинський район/Kyjewo-Swjatoschynskyj rajon; russisch Киево-Святошинский район/Kijewo-Swjatoschinski rajon) war eine Verwaltungseinheit im Zentrum der Ukraine innerhalb der Oblast Kiew. Der Rajon Kiew-Swjatoschyn wurde 1962 gegründet. Er hat eine Fläche von 726 km² und eine Bevölkerung von 154.354 Einwohnern. Die Bevölkerungsdichte beträgt 213 Einwohner pro km². Der Verwaltungssitz des Rajon ist die Stadt Kiew, die jedoch selbst nicht zum Rajon gehört. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Butscha (nördlicher Teil), Rajon Fastiw (südlicher Teil) und Rajon Obuchiw (östlicher Teil). Geographie Das ehemalige Rajonsgebiet liegt auf dem rechten Dneprufer im zentralen Bereich der Waldsteppenzone. Die wichtigsten Flüsse der Region sind der Irpin sowie dessen etwa 20 km langer Zufluss, die Nywka (ukrainisch Нивка). Der Rajon lag im Zentrum der Oblast Kiew und grenzte im Norden an den Rajon Borodjanka und den Rajon Wyschhorod, im Westen an den Rajon Makariw, im Süden an den Rajon Wassylkiw und den Rajon Obuchiw sowie im Osten an das Stadtgebiet von Kiew, der Hauptstadt der Ukraine. Zum Verwaltungsgebiet gehörten: 2 Städte: Bojarka und Wyschnewe 1 Siedlung städtischen Typs: Tschabany 49 Dörfer Klima Im Gebiet des Rajons herrscht ein gemäßigtes, feuchtes Kontinentalklima, welches den Anbau von Getreide, Gemüse, Obst und Beerenkulturen begünstigt. Administrative Gliederung Auf kommunaler Ebene war der Rajon administrativ in zwei Stadtgemeinden, eine Siedlungsratsgemeinde und 25 Landratsgemeinden unterteilt, denen jeweils einzelne Ortschaften untergeordnet waren. Stadt Siedlungen städtischen Typs Dörfer Weblinks Zusammensetzung der administrativ-territorialen Einheit in der Oblast Kiew, Rajon Kiew-Swjatoschyn (ukrainisch) offizielle Seite der Rajonverwaltung (ukrainisch) Webseite der Oblast Kiew über den Rajon Kiew-Swjatoschyn (ukrainisch) Einzelnachweise
Raión de Kyievo-Sviatoshyn

Kýievo-Sviatoshyn (en ucraniano: Ки́єво-Свято́шинський райо́н) fue un raión o distrito de Ucrania en el óblast de Kiev. El 17 de julio de 2020, la Rada Suprema de Ucrania acordó la reestructuración de raiones del país, siendo suprimido el raión de Kýievo-Sviatoshyn, entre otros.​ Comprendía una superficie de 726 km². Su capital era la ciudad de Kiev. Demografía Según estimación 2010, contaba con una población total de 154 354 habitantes. Otros datos El código KOATUU era 3222400000. El código postal 08104 y el prefijo telefónico +380 44. Referencias Enlaces externos Oficina de estadísticas de Ucrania. (en ucraniano) [web Sitio web oficial.]
Rejon kijowsko-swiatoszyński

Rejon kijowsko-swiatoszyński (ukr. Киево-Святошинский район) – była jednostka administracyjna w składzie obwodu kijowskiego Ukrainy istniejąca do 17 lipca 2020 roku. Powstał w 1962. Miał powierzchnię 726 km² i liczył około 154 tysięcy mieszkańców. Siedzibą władz rejonu był Kijów. W skład rejonu wchodziły: dwie miejskie rady, jedna osiedlowa rada oraz 28 silskich rad, obejmujących 43 wsie. Miejscowości rejonu Przypisy
Raionul Kiev-Sveatoșîn, Kiev

Kiev-Sveatoșîn (în ucraineană Києво-Святошинський район, transliterat: Kîievo-Sveatoșînskîi raion) este un raion în regiunea Kiev, Ucraina. Reședința sa este orașul regional Kiev, care nu aparține raionului. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației raionului Kiev-Sveatoșîn era vorbitoare de ucraineană (91,4%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (8,06%). Note
Покровская церковь (Килия)

Храм Покрова Пресвятыя Богородицы — старообрядческая церковь в городе Килия Одесской области. Принадлежит Киевской и всея Украины епархии Русской православной старообрядческой церкви. История Старообрядческая Покровская церковь в Килие была построена в 1846 году из самана. Настоятелем этой церкви был Авдей Кузьмин, в будущем ставший епископом Тульчинским Алимпием. В 1912 году при протоиерее Иоанне Кравцове вокруг старой церкви начали сооружать каменные стены. В 1916 году строительство было закончено, старую церковь разобрали и вынесли изнутри. Новую церковь освятил управляющий Измаильской и Бессарабской епархией Кирилл (Политов). К 1930 году была построена новая колокольня высотой в 51 метр, также увеличивается размер храма. В 1951—1954 годах при отце Несторе Соловьёве была сделана ограда вокруг церкви. Летом 1998 года от удара шаровой молнии в храме вспыхнул пожар, от которого сгорели все деревянные конструкции, иконостас, восьмерик, кровля трапезной части и перекрытия колокольни. Антиминс, освящённый ещё владыкой Кириллом, удалось спасти. Спустя две недели в здании бывшего церковного дома была освящена церковь в честь Введения во храм Пресвятой Богородицы. В декабре 2004 года восстановленный Покровский храм был освящён. Примечания
Покровська церква (Кілія)

Храм Покрова Пресвятої Богородиці — старообрядницька церква в місті Кілія Одеської області. Належить Київської і всієї України єпархії Російської Православної старообрядницької церкви. Історія Старообрядницька Покровська церква в Кілії була побудована в 1846 році з саману. Настоятелем цієї церкви був Авдей Кузьмін, в майбутньому став єпископом Тульчинським Алімпієм. У 1912 році при протоієрея Іоанна Кравцова навколо старої церкви почали споруджувати кам'яні стіни. У 1916 році будівництво було закінчено, стару церкву розібрали і винесли зсередини. Нову церкву освятив керуючий Ізмаїльської та Бессарабської єпархії Кирило (Политов). До 1930 року була побудована нова дзвіниця заввишки в 51 метр, також збільшується розмір храму. У 1951—1954 роках при священнику Несторі Соловйові була зроблена огорожа навколо церкви. Влітку 1998 року від удару кульової блискавки в храмі спалахнула пожежа, від якої згоріли всі дерев'яні конструкції, іконостас, восьмерик, покрівля трапезній частині і перекриття дзвіниці. Антимінс, освячений ще владикою Кирилом, вдалося врятувати. Через два тижні в будівлі колишнього церковного будинку була освячена церква на честь Введення в храм Пресвятої Богородиці. У грудні 2004 року відновлений Покровський храм був освячений. Примітки
Никольская церковь (Измаил, старообрядческая)

Храм Святителя Николы Чудотворца — старообрядческая церковь в городе Измаил Одесской области. Принадлежит Киевской и всея Украины епархии Русской православной старообрядческой церкви. Ранее был кафедральным собором Измаильской епархии. Памятник архитектуры национального значения. История В 1811 году старообрядцы из числа казаков-некрасовцев начали переселяться в Измаил из-за Дуная. Российское правительство предоставило им значительные льготы, в том числе и относительную свободу вероисповедания. Такое положение дел привлекло на Дунай и старообрядцев из других регионов России. В 1812 году под Измаилом был открыт Никольский старообрядческий монастырь, но уже в 1829 году он был закрыт по инициативе И. Н. Инзова. В июле 1831 года старообрядцы получают высочайшее разрешение на постройку каменного храма. В 1833 году новая церковь была освящена в честь святителя Николы Чудотворца. По итогам Крымской войны в 1856 году южная часть Бессарабии отходит к Валахии. В 1857 году в Измаиле была учреждена старообрядческая епархия с кафедрой в Никольском храме. В 1897—1899 годах собор был отремонтирован и расширен. В 1868 году купцом Беляевым основан женский скит. В 1894 году в нём было 12 или 15 насельниц, которые проживали в флигеле возле этого храма. В 1947 году Измаильская епархия была упразднена. Во времена советской власти храм не закрывался. Примечания
Свято-Миколаївська церква (старообрядська)

Храм Святителя Миколи Чудотворця — старообрядницька церква в місті Ізмаїл Одеської області. Належить єпархії Російської православної старообрядницької церкви. Раніше був кафедральним собором Ізмаїльської єпархії. Пам'ятка архітектури національного значення. Історія У 1811 році старообрядці з числа козаків-некрасівців почали переселятися в Ізмаїл. Російський уряд надав їм значні пільги, відносну свободу віросповідання. У 1812 році під Ізмаїлом був відкритий Нікольський старообрядницький монастир, але у 1829 році він був закритий за ініціативою Івана Інзова. У липні 1831 року старообрядці отримують дозвіл на будівництво кам'яного храму. У 1833 році нова церква була освячена на честь святителя Миколи Чудотворця. У 1947 році Ізмаїльська єпархія була скасована. За часів радянської влади храм не закривався. Примітки
Rovenská jaderná elektrárna

Rovenská jaderná elektrárna (ukrajinsky Рівненська АЕС – Rivnenska AES; rusky Ровенская АЭС – Rovenskaja AES) je jaderná elektrárna v Rovenské oblasti na Ukrajině. Leží na řece Styr, která slouží jako zdroj chlazení, u města Varaš, které vzniklo současně s její výstavbou. Historie a technické informace Elektrárna Rovno je vybavena čtyřmi ruskými tlakovodními jadernými reaktory. Dvěma staršími typu VVER-440/213 s hrubým výkonem dvakrát necelých 450 MW a dvěma novějšími a výkonnějšími VVER-1000/320 s výkonem dvakrát necelých 1000 MW. Výstavba první reaktoru započala 1. srpna 1973, výstavba druhého 1. října 1973. Do provozu byly uvedeny 31. prosince 1980, respektive 30. prosince 1981. Se stavbou třetího reaktoru se začalo 1. února 1980 a se stavbou čtvrtého 1. srpna 1986. Třetí byl uveden do provozu 21. prosince 1986 a čtvrtý až 10. října 2004 a to díky kompenzaci, kterou Ukrajina získala od EU za odstavení 3. bloku v Černobylu v roce 2000. Původně měl být čtvrtý blok uveden do provozu v roce 1992 dle posledního harmonogramu z roku 1990, ale kvůli hospodářské krizi a vzniku zákonu o zákazu výstavby jaderných elektráren na Ukrajině byla výstavba zastavena. Plán na rozšíření elektrárny o jeden další blok VVER-1000/320 byl zrušen v roce 1990 kvůli zavedení zákonu o zákazu stavbě nových reaktorů na Ukrajině a i přes jeho zrušení v roce 1993 už plán nebyl oficiálně obnoven. V roce 2021 oznámil prezident Zelenskyj výstavbu jednoho nového reaktoru AP1000 od americké firmy Westinghouse. Celkový výkon elektrárny je zhruba 2800 MW a provozuje ji státní společnost Energoatom. Informace o reaktorech Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kernkraftwerk Riwne na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rovenská jaderná elektrárna na Wikimedia Commons
Central nuclear de Rivne

La Central nuclear de Rivne (en ucraniano: Рівненська АЕС), también conocida como Rovno​ es una planta de energía nuclear en Varash, Rivne, Ucrania. Descripción Los reactores VVER-400 de la central nuclear de Rivne fueron los primeros que se construyeron en Ucrania. Mientras se diseñaba y construía la planta, tenía el nombre de "Central nuclear de Ucrania occidental", sin embargo, durante la puesta en marcha se cambió el nombre a "Central nuclear de Rivne". El Comité Regulador de Ucrania, durante una reunión en Varash, adoptó una decisión sobre la extensión de la vida útil de las unidades de potencia Rivne 1 y 2 en 20 años.​ La central tiene cuatro reactores con una capacidad nominal de poco más de 2500 MWe. En 2018, la unidad 3, luego de la modernización, recibió una licencia de extensión de vida extendiendo su operación por 20 años hasta 2037.​ Véase también Energía nuclear en Ucrania Referencias Enlaces externos Sitio oficial de la central (Las autoridades de Kiev lo cerraron en marzo de 2022) Página de notícias de la empresa estatal Energoatom, dedicada a la Central nuclear de Rivne Perfil en el sitio web del Programa Internacional de Seguridad Nuclear Compañía Nacional de Generación Atómica de Ucrania «Energoatom»
Centrale nucléaire de Rivné

La centrale nucléaire de Rivné (ou centrale nucléaire de Rovno, ou centrale nucléaire de Varach) est une centrale nucléaire ukrainienne équipée de 4 réacteurs VVER de conception soviétique (2 VVER 440 et 2 VVER 1000), située au nord-ouest de l’Ukraine. Localisation La centrale, aussi appelée centrale nucléaire de Rovno ou centrale nucléaire de Varach, est située à Varach, dans l'oblast de Rivne, en Ukraine à 80 km de la frontière avec la Biélorussie. Employés Environ 8 400 personnes sont employées sur le site. Caractéristiques des réacteurs La Centrale de Rovno comprend deux réacteurs VVER 440 et deux réacteurs VVER 1000. Incidents En janvier 2004, un réacteur a été arrêté à la suite d'un incendie dans un transformateur. Le 14 décembre 2005, le réacteur n°4 a été arrêté en raison d'un court-circuit dans la salle des machines. En juin 2008, une fuite d’eau radioactive a provoqué l’arrêt d’un réacteur à la centrale nucléaire de Rivné . Le 14 juin 2012, le réacteur n°3 a été arrêté après une alerte dans le système de turbines. Les autorités ukrainiennes ont assuré qu'il s'agissait d'une fausse alerte et qu’aucune fuite radioactive n’avait été détectée. L'exploitant Energoatom a précisé que lors d’une vérification du système de protection des pompes d’alimentation, elles se sont débranchées. Conformément à la réglementation technologique, le personnel a arrêté le réacteur. Galerie Liens externes Page de Rovno sur site de l'INS Voir aussi Notes et références Portail de l'industrie Portail de l’énergie Portail de l’Ukraine Portail du nucléaire
Rivnei atomerőmű

A rivnei atomerőmű (ukránul: Рівненська атомна електростанція [Rivenszka atomna elektrosztancija]) Ukrajna Rivnei területének Varasi járásában, Varas város mellett, a Sztir folyó partján működő atomerőmű, melyet az állami Enerhoatom vállalat üzemeltet. Négy reaktorblokkjának összes beépített teljesítménye 2880 MW. Jelenleg az 1-es blokk tervszerű felújítása zajlik, így az üzemen kívül van. Tervezése 1971-ben kezdődött el nyugat-ukrajnai atomerőmű néven. Építését 1973-ban kezdték el. Az első két blokk VVER–440 típusú reaktorokat kapott, ezeket 1980–1981 folyamán helyezték üzembe. Ukrajna első olyan atomerőműve volt, melynél a VVER–440-es típusú reaktort alkalmazták. A harmadik blokkot, melyben VVER–1000-es reaktort építettek, 1986-ban helyezték üzemne. 1989-ben a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség átfogó vizsgálatot végzett az erőműben. A negyedik reaktorblokk építése 1984-ben kezdődött. Az Ukrán Legfelsőbb Tanács atomerőművek létesítésére vonatkozó moratóriuma miatt a munkálatokat 1991-ben leállították. Azt csak a moratórium 1993-as hatályon kívül helyezése után kezdték újra. A régi terveket átdolgozták, a blokkba a VVER–1000-es reaktor legújabb változatát építették. A projekt előkészítésében a EDF-Tractebel-Fortuma nemzetközi konzorcium is részt vett. A negyedik blokkot 2004. október 10-én helyzeték üzembe. A rivnei atomerőmű a negyedik blokk üzembe helyezése után évente átlagosan 11–12 milliárd kWh elektromos energiát állít elő, ezzel Ukrajna atomerőművi áramtermelésének 16%-t adja. Erőművi blokkok Jegyzetek További információk A rivnei atomerőmű honlapja Az erőmű az Enerhoatom vállalat honlapján
Centrale nucleare di Rivne

La Centrale Nucleare di Rivne (in ucraino Рівненська атомна електростанція?, Rivnens'ka atomna elektrostancija), conosciuta anche come centrale nucleare di Rovno, è una centrale nucleare ucraina. La centrale è situata nell'Ucraina centrale, nei pressi della città di Varaš (fino al 2016 chiamata Kuznecovs'k) nell'oblast' di Rivne. Conta 4 reattori, 2 di tipo VVER440 e due di tipo VVER1000 per 2.657 MW complessivi. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su centrale nucleare di Rìvnens'ka Collegamenti esterni Sito ufficiale, su rnpp.rv.ua. РАЕС (canale), su YouTube. (EN) IAEA - Nuclear Power Reactors in the World, 2018 (PDF), su www-pub.iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Rìvnens’ka 1, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Rìvnens’ka 2, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Rìvnens’ka 3, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Rìvnens’ka 4, su iaea.org.
Kerncentrale Rivne

Kerncentrale Rivne (Oekraïens: Рівненьська АЕС, Russisch: Ровенская АЭС) ligt bij Kuznetsovsk in de oblast Rivne aan de rivier de Styr. De centrale heeft vier actieve drukwaterreactoren (PWR) van het type VVER. Reactorblokken 5 en 6 zijn nooit afgebouwd. Eigenaar van de centrale is het staatsbedrijf Energoatom. De eigenaar werkt aan een programma om de levensduur van de centrale te verlengen. In 2010 werd het toegestaan dat de reactoren 1 en 2 twintig jaar extra in productie mogen blijven. In juli 2018 werd de levensduur van reactor 3 ook met 20 jaar verlengd tot december 2037. Zie ook Lijst van kernreactoren Externe link (en) World Nuclear.org Kernreactor Rivne 1
Rówieńska Elektrownia Jądrowa

Rówieńska Elektrownia Jądrowa (ukr. Рівненська атомна електростанція) – elektrownia jądrowa na Ukrainie, w miejscowości Warasz. Ma obecnie cztery reaktory. Linki zewnętrzne Opis na stronach insp.pnl.gov Opis na stronach www.nuclear.pl Dyskusja w Przeglądzie Technicznym. przeglad-techniczny.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2007-01-19)].
Rivnes kärnkraftverk

Rivnes kärnkraftverk (ukrainska: Рівненська АЕС, Rivnenska AEC) är ett kärnkraftverk i Kuznetsovsk, Rivne oblast, Ukraina. Kärnkraftverket har fyra reaktorer av VVER-typ. Bygget av den fjärde reaktorn startade i augusti 1986, men färdigställdes först 2004. En femte reaktor planerades, men bygget påbörjades aldrig. De tre äldsta reaktorerna har renoverats och beviljats drifttillstånd i ytterligare tjugo år. Reaktorer Källor Noter Externa länkar Profil på International Nuclear Safety Info på atom.gov.ua Wikimedia Commons har media som rör Rivnes kärnkraftverk.
Станишовская сельская община

Станишовская сельская община (укр. Станишівська сільська громада) — территориальная община в Житомирском районе Житомирской области Украины. Административный центр — село Станишовка. Население составляет 15128 человек. Площадь — 288,1 км². В соответствии с распоряжением Кабинета Министров Украины от 12 июня 2020 года, в состав общины вошла территория Заречанского, Коднянского, Лещинского, Луковского, Миролюбовского, Песковского и Туровецкого сельских советов Житомирского района, а также Иванковского сельского совета упразднённого Андрушёвского района. Населённые пункты В состав общины входит 21 село: Примечания Ссылки Официальный сайт Станишовской общины (укр.). Павло Остапенко, Роман Перхалюк, Олександр Бончковський, Станіслав Остапенко. Атлас адміністративно-територіального устрою України / За загальною редакцією Остапенка П.. — видання друге, доповнене. — Київ, 2021. — С. 83. — 441 с. (укр.)
Станишівська сільська громада

Станишівська територіальна громада — територіальна громада в Україні, у Житомирському районі Житомирської області. Адміністративний центр — село Станишівка. Площа та населення Площа території — 288,1 км², кількість населення — 13 020 осіб (2020). Станом на 2018 рік, площа території громади становила 185,46 км², населення — 3 789 мешканців (2018). Населені пункти До складу громади входить 21 село: Бистрі, Буймир, Вершина, Грабівка, Зарічани, Іванків, Кодня, Леонівка, Лісівщина, Ліщин, Лука, Миролюбівка, Млинище, Мошківка, Піски, Скоморохи, Слобода-Селець, Станишівка, Тарасівка, Туровець та Червоний Степок. Історія Громада утворена 19 липня 2016 року шляхом об'єднання Зарічанської, Ліщинської, Луківської, Пісківської, Станишівської та Туровецької сільських рад Житомирського району Житомирської області. 25 липня 2017 року до складу громади приєдналася Іванківська сільська рада Андрушівського району. 31 січня 2020 року до складу громади добровільно приєдналися Коднянська та Миролюбівська сільські ради Житомирського району. Склад громади затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 711-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області». 17 липня 2020 року, відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів», громади увійшла до складу новоутвореного Житомирського району Житомирської області. Примітки
Dragobrat

Dragobrat (en ukrainien: Драгобрат) est une petite station de ski qui a été développée à proximité immédiate du mont Blyznytsia (Близниця, 1 881 m). Elle est située près de Yasinya (Ясіня) dans le raion de Rakhiv, dans l'oblast de Transcarpatie, dans le sud-ouest de l'Ukraine. Le domaine skiable a été développé sur les pentes du mont Stig (Стіг, 1 703 m). Du fait de son altitude — le plus haut domaine d'Ukraine, l'enneigement naturel y est relativement abondant, et la saison de ski dure généralement jusqu'en avril. Le dénivelé de la station Dragobrat est supérieur à 500 m, la longueur des descentes peut atteindre 10 km (sur un terrain vierge), l'altitude maximale est de 1 800 m, ce qui permet de faire des descentes raides en recherche d'adrénaline. Les fans extrêmes sont emmenés au sommet des montagnes sur des remontées mécaniques spéciales — des ratraks, d'où ils descendent eux-mêmes le long du plus haut niveau de difficulté. Il y est possible de pratiquer le ski hors-pistes et l'héliski. La Hoverla (point culminant de l'Ukraine, 2 061 m) est visible depuis le domaine skiable. Voir aussi Liste des stations de sports d'hiver en Ukraine Liens externes (uk) Informations sur le domaine de Dragobrat sur le site ski.lviv.ua Notes et références Portail des sports d’hiver Portail des Carpates Portail de l’Ukraine
Temple mormon de Kiev

Le Temple des saints des derniers jours de Kiev (couramment nommé Temple de Kiev) situé à Kiev, capitale de l’Ukraine, est le 134e temple de l’Église de Jésus-Christ des saints des derniers jours dans le monde, le 11e en Europe et le premier situé dans l'ancienne Union soviétique. Historique Les plans de construction du temple en Ukraine ont été annoncés par l’Église de Jésus-Christ des saints des derniers jours le 20 juillet 1998. Toutefois, le projet a été retardé pendant neuf ans en raison des difficultés pour l’Église à obtenir les trois ou quatre hectares nécessaires au projet. Le 23 juin 2007, la question du terrain pour le projet de construction a été résolue par Paul B. Pieper, alors premier conseiller dans la présidence de l'interrégion de l'Europe de l'Est de l'Église. Il a été inauguré le 29 août 2010 par Thomas S. Monson, président de l'Église. En février 2022, le temple a été fermé pour une durée indéterminée en raison de l'invasion des troupes russes en Ukraine. Notes et références Voir aussi Articles connexes Religion en Ukraine Liens externes Official Kyiv Ukraine Temple website Kyiv Ukraine Temple information site Portail de l’architecture chrétienne Portail du mormonisme Portail de l’Ukraine
Киевский украинский храм

Киевский украинский храм (укр. Київський український храм) — храм Церкви Иисуса Христа Святых последних дней в селе Софиевская Борщаговка в пригороде украинской столицы Киева. 134-й действующий храм Церкви Иисуса Христа Святых последних дней в мире, 11-й в Европе. Сооружение храма должно было начаться в 1998 году, однако церковь столкнулась с трудностями в получении необходимого земельного участка площадью 3—4 гектара. Официальное начало строительных работ положил церковный деятель Пол Б. Пайпер 23 июня 2007 года. Главным архитектором проекта стал киевлянин Виктор Яценко (Віктор Яценко) в сотрудничестве с американцем Ханно Люшиным. Фасад храма облицован светлым португальским гранитом. Шпиль святыни высотой 42 метра завершает позолоченная статуя ангела Морония. Площадь здания составляет 2061 квадратных метров. Окна храма украшают витражи работы американского мастера Юргена Цирцона. 29 августа 2010 года здание храма освятил президент Церкви Иисуса Христа Святых последних дней Томас С. Монсон. Открылся Киевский украинский храм 30 августа 2010 года. Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Киевский украинский храм Справочная информация о Киевский украинский храм Архивная копия от 16 октября 2012 на Wayback Machine (англ.)