NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Кошарівка (Чорнобильський район)

Кошарівка — колишнє село в Україні, за 7 км від ЧАЕС та за 23 км від колишнього райцентру — міста Чорнобиль, в Іванківському районі Київської області. Розташоване на правому березі Прип'яті. До 1986 року входило до складу Чорнобильського району і підорядковувалося Новошепелицькій сільській раді. Історія Час виникнення села невідомий. 1887 року у селі мешкало 170 осіб. 1900 року у 33 дворах проживало 185 мешканців, що займалися хліборобством. Село підпорядковувалося Шепелицькій волості Радомисльського повіту. На межі 1970-80-х рр. у селі проживало близько 250 мешканців. Напередодні аварії на ЧАЕС населення становило 152 особи, у селі було 93 двори. У селі працював консервний завод. Після аварії на станції 26 квітня 1986 року село було повністю відселене 2–3 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС, мешканці переселені у село Борівка Макарівського району. Офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Більша частина села була майже повністю зруйнована під час дезактиваційних робіт. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 10-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Список населенных мест Киевской губернии. К., 1900 (рос.); Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007; http://chernobylpeople.ucoz.ua/publ/chernobylskij_rajon/naselennye_punkty/kuda_pereekhali_zhiteli_ehvakuirovannykh_naselennykh_punktov/18-1-0-112 [Архівовано 26 червня 2012 у WebCite] http://chernobylpeople.ucoz.ua/publ/avarija/ehvakuirovannoe_naselenie/svedenija_o_naselenii/41-1-0-85 [Архівовано 26 червня 2012 у WebCite] Примітки
Кошівка (Чорнобильський район)

Кошівка — колишнє село в Україні, за 12 км від ЧАЕС та за 11 км від колишнього райцентру — міста Чорнобиль, в Іванківському районі Київської області. Розташоване на лівому березі р. Прип'ять. Історія Вперше згадується 1648 року. 1864 року у селі мешкало 160 осіб, а 1887 року — 250 мешканців. Станом на 1900 рік — казенне село, населення становило 370 мешканців, було 68 дворів. У селі діяла школа грамоти. Працювало 2 вітряки. Підпорядковувалося Чорнобильській волості Радомисльського повіту. До 1986 року підпорядковувалося Паришівській сільській раді Чорнобильського району. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі проживало 270 мешканців, було 144 двори. Після аварії на станції 26 квітня 1986 року село було повністю відселене 4–7 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС, мешканці переселені у села Лук'янівка Баришівського району. Офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 30-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Список населенных мест Киевской губернии. К., 1900 (рос.); Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007. Офіційне рішення про зняття села з обліку[недоступне посилання з квітня 2019] http://chernobylpeople.ucoz.ua/publ/chernobylskij_rajon/naselennye_punkty/kuda_pereekhali_zhiteli_ehvakuirovannykh_naselennykh_punktov/18-1-0-112 [Архівовано 26 червня 2012 у WebCite] Радянська мапа із зазначенням місцезнаходження Кошівки [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] Примітки
Красне (Чорнобильський район, Машівська сільрада)

Красне — колишнє село в Україні, за 6 км від ЧАЕС та за 25 км від колишнього райцентра — м. Чорнобиль, на лівому березі річки Прип'ять (біля однієї з стариць), в Іванківському районі Київської області. До 1986 року входило до складу Чорнобильського району. Історія Одна з перших писемних згадок про село датована 1685 роком. У 1800 році на місці давньої було споруджено дерев'яну церкву Архистратига Михаїла (Красне), до якої були приписані села Городчан, Зимовище, Машеве, Усів та Хоромне. У 1864 році у селі мешкало 279 осіб, 1887 року — 383 православних та 101 єврей на усю парафію. Селяни мешкали у традиційних для Полісся курних хатах. У 1900 році у 91 дворі мешкали 554 мешканці, що займалися здебільшого хліборобством. При церкві була церковно-парафіяльна школа. У селі було 4 млини. На межі 1970-80-х рр. у селі проживало близько 350 мешканців. У радянський час підпорядковувалося Машівській сільській раді. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі проживало 325 мешканців, було 158 дворів. Після аварії на станції 26 квітня 1986 року село було повністю відселене 2–3 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС, мешканці переселені у села Лукаші та Рудницьке. Офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 10-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Дерев'яна церква Архистратига Михаїла збереглася донині і у ній періодично проводяться богослужіння. Частина території села згоріла під час лісових пожеж у 2020 році. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Список населенных мест Киевской губернии. К., 1900 (рос.); Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007. Офіційне рішення про зняття села з обліку[недоступне посилання з квітня 2019] Посилання Церковь Архистратига Михаила — покинутый храм, который расположен в селе Красно(рос.) Фото з середньої школи села Красно [Архівовано 29 квітня 2014 у Wayback Machine.] Примітки
Красне (Чорнобильський район, Товстоліська сільрада)

Красне (до 1926 року — Бурецьке, до середини XX століття — Красне селище) — колишнє село в Україні, в Іванківському районі Київської області, що знято з обліку в зв'язку з відселенням мешканців внаслідок аварії на ЧАЕС. До 1986 року входило до Чорнобильського району. Село розміщується за 35 км від колишнього районного центру Чорнобиль, і за 3 км від колишньої залізничної станції Товстий Ліс. Історія Вперше згадується у джерелах кінця XIX століття як фільварок Бурецьке. У 1926 році перейменовано на Красне селище. Вперше показане на карті 1927–1928 років як Красне селище. Карта 1935 року фіксує Красне селище як поселення на 51 двір. Коли село отримало назву Красне, наразі не встановлено. На межі 1970-80-х рр. у селі проживало близько 230 мешканців. Підпорядковувалося Товстоліській сільській раді. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі проживало 157 мешканців, було 72 двори. Село було повністю відселене 2–3 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС, мешканці переселені у села Гавронщина та Плахтянка Макарівського району. Село офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 10-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Частина території села згоріла під час лісових пожеж у 2020 році. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Лист топографічної карти 1935 року з позначеним селом Красне (Красне селище) Посилання Эвакуированное население [Архівовано 26 червня 2012 у WebCite]; Рішення про офіційне зняття з обліку села Стара Красниця[недоступне посилання з квітня 2019]. Примітки
Краснодонська міська рада

Краснодонська міська рада — орган місцевого самоврядування Сорокинської міської громади Луганського району Луганської області. До 17 липня 2020 року існувала як адміністративно-територіальна одиниця із адміністративним центром у місті обласного значення Краснодон. Як адміністративно-територіальна одиниця Територія ради: 77,33 км² Населення ради: 104 030 осіб (станом на 1 листопада 2012 року) Територією ради протікала річка Велика Кам'янка. Міській раді були підпорядковані: м. Сорокине Молодогвардійська міська рада м. Отаманівка с-ще Новосімейкіне Суходільська міська рада м. Суходільськ Енгельсівська селищна рада смт Буран смт Гірне с-ще Широке Ізваринська селищна рада смт Ізварине смт Прикордонне Краснодонська селищна рада смт Тепле с-ще Світличне Сєверна селищна рада смт Сєверний смт Сєверо-Гундорівський Урало-Кавказька селищна рада смт Урало-Кавказ с-ще Західний Склад ради Рада складається з 50 депутатів та голови. Голова ради: Баклагов Юрій Борисович Секретар ради: Якимов Віктор Євгенович Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Краснодонська міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Краснолуцька міська рада

Краснолу́цька міська́ ра́да — юридично затверджений орган місцевого самоврядування Хрустальненської міської громади Ровеньківського району Луганської області. До 2014 року існував як адміністративно-територіальна одиниця обласного значення із адміністративном центром у місті Красний Луч. Адміністративно-територіальна одиниця (до 2014 року) Територія ради: 153,56 км² Населення ради: 124 033 особи (станом на 1 листопада 2012 року) Водоймища на території, підпорядкованій даній раді: річки Довжик, Міус, Хрустальна, Юліна, Глуха, водосховище Янівське. Адміністративний устрій Міській раді підпорядковані: м. Красний Луч Вахрушівська міська рада м. Боково-Хрустальне смт Садово-Хрустальненський с-ще Трубний Міусинська міська рада м. Міусинськ с. Корінне с. Лісне с. Новоєлизаветівка Петровська міська рада м. Петрово-Красносілля смт Федорівка с-ще Буткевич с-ще Вергулівське с. Воскресенівка Запорізька селищна рада смт Запоріжжя с. Жереб'яче с-ще Комендантське Софіївська селищна рада смт Софіївський смт Грушове с-ще Давидівка Хрустальненська селищна рада смт Хрустальне смт Княгинівка с-ще Хрустальний Штерівська селищна рада смт Штерівка Склад ради Рада складається з 50 депутатів та голови. Голова ради: Філіппова Марина Вікторівна Секретар ради: Родченко Володимир Володимирович Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Краснолуцька міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Кременецкий сахарный завод

Кременецкий сахарный завод (укр. Кременецький цукровий завод) — предприятие пищевой промышленности в городе Кременец Кременецкого района Тернопольской области. История 1962 - 1991 Строительство предприятия началось в 1962 году в соответствии с семилетним планом развития народного хозяйства СССР, в 1965 году сахарный завод проектной мощностью по переработке 50 тыс. центнеров сахарной свёклы в сутки был введён в эксплуатацию. В 1965 году завод произвёл 6,6 тыс. тонн сахара. В 1970 году завод произвёл 56,7 тыс. тонн сахара и за досрочное выполнение плановых показателей ему было присвоено почётное наименование "имени 50-летия СССР". В 1978 году завод произвёл 68,2 тыс. тонн сахара. По состоянию на начало 1980 года завод являлся одним из передовых предприятий сахарной промышленности СССР, его продукцией являлись сахар-песок, сырой и сушёный жом, а также кормовая патока; технологические процессы к этому времени были автоматизированы, а наиболее трудоёмкие процессы - механизированы. В советское время завод входил в число ведущих предприятий города, на балансе находились объекты социальной инфраструктуры (жилой микрорайон работников завода: жилые дома, средняя школа, зубопротезная поликлиника, два дошкольных детских учреждения, столовая, магазин продовольственных товаров и магазин промтоваров). После 1991 После провозглашения независимости Украины государственное предприятие было преобразовано в открытое акционерное общество, собственником которого в дальнейшем стала компания ЗАО "Дакор". Осенью 2000 года было возбуждено дело о банкротстве завода. В 2003 году находившийся на балансе предприятия детский сад был выставлен на продажу. В сезон сахароварения 2007 года завод произвёл 28 363 тонн сахара. Начавшийся в 2008 году экономический кризис (сокративший спрос на сахар у предприятий пищевой промышленности) и вступление Украины в ВТО (после которого в страну был разрешён импорт сахара-сырца по льготной таможенной ставке) осложнили положение предприятий сахарной промышленности и в 2009 году завод прекратил производственную деятельность. Примечания Источники Кременецький цукровий завод // Енциклопедія народного господарства Української РСР: в 4-х томах: Т. 2: Є—Мех / С. М. Ямпольський [і др.]; Академія наук УРСР, Наукова рада головної редакції Української радянської енциклопедії. — Киев: Головна редакція Української радянської енциклопедії, 1970. — 595 c.: іл. — С. 421—422. (укр.)
Кременецький цукровий завод

Кременецький цукровий завод — підприємство цукрової промисловості розташоване в місті Кременець Тернопільської області. Історія Будівництво заводу ропочате в 1962 році на комплектно-імпортному обладнанні англійської фірми «Віккерс-Букерс», а в 1965 році його введено в дію. Проектна потужність підприємства — 50 тис. центнерів переробки цукрових буряків за добу. Продукція: цукор-пісок, сировий та сушений жом, патока (меляса). В 1978 на заводі вироблено 68,2 тис. тонн цукру-піску (1965 — 6,6 тис. тон, 1970—56,7 тис. тонн). Механізовано найбільш трудомісткі виробничі процеси; автоматизовано основні технологічні процеси. В 1982 р. двічі отримував перехідний Червоний прапор Міністерства харчової промисловості СРСР і галузевої профспілки за першість у Всесоюзному змаганні, виборену колективом у вересні та листопад. Після відновлення незалежності В складі групи компаній «Дакор» з 2000 р. За цей час відбувається модернізація виробництва — встановлено автоматичні ваги для приймання цукрових буряків, проведено реконструкцію пакувального відділення, встановлено напівавтоматичні дозатори цукру-піску; в 2003 році повністю автоматизовано систему дефекосатурації, впроваджено автоматизовану систему дозування вугілля і вапнякового каменю, встановлено автоматичні варщики утфелю першого продукту; в 2005—2006 рр. змонтовано автоматизовану лінію пакування цукру в однокілограмові пакети, реконструйовано теплову схему підприємства, проведений капітальний ремонт газово-вапнякової печі із заміною футерівки, поставлено автоматизовані фільтри ФІЛС-100; в 2007 році встановлено центрифуги для утфелю першого продукту, розпочато реконструкцію сокоочисного відділення. З 2009 року підприємство законсервоване та не здійснює виробничої діяльності. Див. також Цукрова промисловість України Посилання Кременецький цукровий завод — Енциклопедія Сучасної України ЗАТ КРЕМЕНЕЦЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД [Архівовано 19 червня 2019 у Wayback Machine.] // youcontrol.com.ua Кременецький цукрозавод: приватизація за поняттями. dt.ua. Дзеркало тижня. 14 лютого 2003. Архів оригіналу за 19 червня 2019. Процитовано 19 червня 2019.
Parc national des montagnes de Kremenets

Le parc national des montagnes de Kremenets (en ukrainien : Кременецькі гори (національний парк)) est un parc national de l'oblast de Ternopil situé à l'ouest de l'Ukraine. Histoire Le 11 décembre 2009, le décret présidentiel consacre la réserve naturelle des montagnes éponymes. Géographie Le parc se trouve entre les rivières Ikva et Viliya avec des crêtes rocheuses à quatre cents mètres d'altitude. Le parc comprend les parties nord-ouest et centrale les plus élevées de la crête, avec des altitudes de 350 à 400 mètres, une largeur pouvant atteindre 5 kilomètres et une longueur pouvant atteindre 35 kilomètres du sud-ouest au nord-est. Le point culminant est situé à l'ouest de Kremenets, dans le village de Pidlistsi, sur le mont Drabanyha, à 408,6 mètres d'altitude. L'altitude relative varie de 150 à 200 mètres. Usages Le parc se compose de la : réserve botanique de Veseliki, réserve botanique de Dovzhotsky, réserve zoologique de Bilokryntskiy, réserve zoologique de Volyn, de monuments naturels classés comme : les hêtres N°1 et N°2, la hêtraie-mélèze, les rochers slovaques, les monts Chemin, Unias. Sources (uk) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en ukrainien intitulé « Кременецькі гори (національний парк) » (voir la liste des auteurs). Notes et références Voir aussi Liste des parcs nationaux de l'Ukraine. Liens externes son site officiel. Portail de la conservation de la nature Portail de l’Ukraine
Parque Nacional das Montanhas Kremenets

O Parque Nacional das Montanhas Kremenets (em ucraniano: Кременецькі гори національний природний парк) abrange um conjunto de montanhas e tergos em Hologoro-Kremenetskiy, Planalto de Podolian, no centro-oeste da Ucrânia. Administrativamente, o parque fica no distrito de Kremenets e no distrito de Shumsk, No Oblast de Ternopil. Clima e ecorregião A designação oficial do clima para a área das Montanhas Kremenets é "Clima continental húmido - subtipo de verão fresco" (classificação climática de Köppen), com grandes diferenciais sazonais de temperatura e um verão quente (pelo menos quatro meses com média de 10 °C (50 °F), mas nenhum mês com média acima de 22 °C (72 °F). Referências
Кременецкие горы (национальный парк)

«Кременецкие горы» (укр. «Кременецькі гори») — национальный парк, расположенный на территории Кременецкого района Тернопольской области (Украина). Создан 11 декабря 2009 года. Площадь — 6 951,2 га. История Природный парк «Кременецкие горы» был создан 11 декабря 2009 года согласно указу Президента Украины Виктора Ющенко путём реорганизации филиала природного заповедника «Медоборы», основанного 20 сентября 2000 года площадью 1 000 га, с целью сохранения, возобновления и рационального использования природных и историко-культурных комплексов, имеющих важное значение. Описание Парк «Кременецкие горы» представлен несколькими участками в долине реки Иква на одноимённом уступе Подольской возвышенности, расположенными в непосредственной близости западнее Кременца. 3 968,6 га земель (в т. ч. изъятые у землепользователей) и 2 982,6 га земель государственного предприятия «Кременцкое лесное хозяйство» были переданы парку в постоянное пользование. На территории парка организовано три эколого-просветительские тропыː Бона (развалины крепости), Гора Божа, Девичьи скалы. Природа Растительность представлена хвойными и широколиственными лесами, а также кустарниковыми зарослями, лугами и степными участками. Значительную ценность представляют буковые леса гор Маслятин и Черча, а также степные участки — места обитания эндемических и реликтовых видов. 39 видов растений занесены в Красную книгу Украины. Ссылки Г. Оліяр. Медобори // Тернопільський енциклопедичний словник / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль: видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004–2010. — Т. 1–4. — ISBN 966-528-199-2. — Т. 2: К-О. — 2005. — 706 c. (укр.) НА ЗАХІДНІЙ УКРАЇНІ З серії «Новий злет природно-заповідної справи на Україні» (укр.)
Кременчуцький ліцей № 5 імені Т. Г. Шевченка

== Посилання == Кременчуцький ліцей № 5 імені Т. Г. Шевченка — ліцей № 5, розташований у Кременчуці. Спеціалізований ліцей іноземої та української філології, математичних профілів. Сучасна будівля була побудована у 1972 році. Заклад освіти, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття повної загальної середньої освіти Музеї У ліцеї з 1985 року функціонує музей бойової слави, який налічує 340 експонатів. З 2010 року діє етнографічний музей ліцею. Директори Пономарьова Галина Миколаївна — керувала ліцеєм з жовтня 1967 року і до 1988 року. Примітки Посилання Офіційний сайт школи Каталог шкіл Кременчука
Кременчуцький колісний завод

Кременчуцький колісний завод (КрКЗ) — спеціалізоване підприємство в сфері виробництва сталевих холодноштампованих коліс до автомобілів і сільськогосподарської техніки. Історія Підприємство було засноване у 1961 році на базі цеху Кременчуцького автомобільного заводу. Підприємство почало спеціалізуватися на виробництві коліс для автомобілів, тракторів, комбайнів та інших сільськогосподарських машин. У 1994 році Кременчуцький колісний завод перетворений у відкрите акціонерне товариство. З лютого 2002 року підприємство є повноправним членом Європейської технічної організації з шин та ободів (ETRTO) і увійшло у склад Європейської асоціації виробників коліс (EUWA). Продукція Підприємство виробляє колеса до легкових та вантажних автомобілів, мікроавтобусів, причепів та напівпричепів, тракторів, комбайнів та іншої сільськогосподарської техніки. Виготовляються також ободи та інші деталі коліс. Підприємством також виготовляються вантажні причепи для легкових автомобілів. Посилання Офіційний вебсайт [Архівовано 20 липня 2011 у Wayback Machine.] Кременчуцький колісний завод: Історія розвитку.(рос.) [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
Kryva Hora

Kryva Hora (ukrajinsky Крива Гора, v překladu do češtiny Ohnutá hora) je bývalá vesnice na Ukrajině, která byla vysídlena v důsledku Černobylské havárie. Obec se nachází v Vyšhorodském rajóně Kyjevské oblasti, na levém břehu řeky Pripjať. Od severu je Kryva Hora obklopena horou ve tvaru podkovy a odtud pochází název obec. V roce 1886 obec obývalo 246 obyvatel. V roce 1900 ve vlastnické vesnici (náleželo Sergeji Čeliščevu) žilo 310 obyvatel a bylo zde 64 domů. Byla zde v provozu škola, kde se učilo gramotnosti. Byla zde kovárna a větrný mlýn. Rolníci se zabývali zemědělstvím a plavením dřeva po řekách Dněpr a Pripjať. Vesnice podléhala Černobylské farnosti Rodomylské gubernie. Do Černobylské havárie byla součástí struktury Černobylského rajónu, přibližně do roku 1970 bylo centrem zastupitelstva obce. Z historie měst a vesnic Sovětského svazu: "Kryva Hora – vesnice, centrum venkovské rady umístěné 9 kilometrů od centra rajónu a 5 kilometrů od železniční stanice Pripjať. Populace – 485 obyvatel. Vesnické radě podřízeno obyvatelstvo místa Starosel'je. Na území Kryvé Hory je rozmístěna posádka sovchozu «Припятский». Ve vesnici je osmiletá škola, klub a knihovna. V průběhu 2. světové války byla vesnice zcela vypálena nacisty. 35 obyvatel – válečných veteránů bylo oceněno vládním vyznamenáním. (Údaje z roku 1968) Během války stalinistické sabotážní skupiny vyprovokovali ve vesnici občanskou válku, kde trpěli především civilní občané. Později bylo obecní zastupitelstvo (selsovět) zrušeno a vesnice byla do roku 1986 podřízena Zimovišenskému selsovětu. Krátce před havárii Černobylu žilo ve vesnici 300 obyvatel. Po havárii byli obyvatelé přesídleni do vesnic Lukaši a Rudnickoje v Brovarském (dříve Baryševském) rajóně. Vesnice byla vyřazena z evidence v roce 1999. Reference Literatura Список населенных мест Киевской губернии. К., 1900; Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007. Externí odkazy Mapa oblasti (Kryva Hora dole) Інформація про Чорнобильський район Офіційне рішення про зняття села з обліку[nedostupný zdroj]