NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lake Pohorile

Lake Pohorile (Ukrainian: озеро Погоріле, lit. 'burnt lake') is a lake in south-western Ukraine, in the delta of the Dniester River. It is located south of the city of Biliaivka. The lake is characterized by low flow. The water source of the waterbody gets from several small canals, which connects the lake with the Turunchuk River. The lake is the place of spawning for numerous species of phytophylous fish. The oxygen content of the lake waters is 96.4-96.5%, with a concentration of 9.6-11.5 mg/L. The water salinity is 1.0-1.2‰, pH — 8.3-8.7. Sources Трансграничное сотрудничество и устойчивое управление в бассейне р. Днестр: Фаза III — реализация Программы действий» («Днестр-III») / КОМПЛЕКСНЫЕ МОЛДО-УКРАИНСКИЕ ИССЛЕДОВАНИЯ ИХТИОФАУНЫ ВОДОЕМОВ БАССЕЙНА НИЖНЕГО ДНЕСТРА — / Тромбицкий И. Д., Бушуев С. Г. — ОБСЕ/ ЕЭК ООН/ ЮНЕП, 2011.
Погорелое (озеро)

Погорелое (укр. Погоріле) — озеро, расположенное на территории Одесского района (Одесская область). Тип общей минерализации — пресное. Происхождение — пойменное. Группа гидрологического режима — сточное. География Длина — 0,4 км, наибольшая ширина — 0,3 км. Озеро расположено в пойме Днестра: на правом берегу рукава Турунчук, что юго-западнее города Беляевка. Впадает протока реки Курудорова, вытекают протоки (ерики) и канал (шириной 35 м и глубиной 1,9 м), сообщая озеро с Турунчуком. Здесь пойма Днестра представлена плавнями, где заболоченные участки глубиной 0,7 м. Берега пологие, заболочены с обильной прибрежно-водной растительностью. Водное зеркало частично занято водной растительностью. Служит местом для нереста. Озеро расположено на территории Нижнеднестровского национального природного парка (хозяйственная зона). Источники Лист карты L-36-49 Беляевка. Масштаб: 1 : 100 000. Состояние местности на 1982 год. Издание 1983 г. Лист карты L-36-49-В. Трансграничное сотрудничество и устойчивое управление в бассейне р. Днестр: Фаза III — реализация Программы действий" («Днестр-III») / КОМПЛЕКСНЫЕ МОЛДО-УКРАИНСКИЕ ИССЛЕДОВАНИЯ ИХТИОФАУНЫ ВОДОЕМОВ БАССЕЙНА НИЖНЕГО ДНЕСТРА — / Тромбицкий И. Д., Бушуев С. Г. — ОБСЕ/ ЕЭК ООН/ ЮНЕП, 2011.
Погоріле (озеро, Одеська область)

Погорі́ле — невелике заплавне озеро в Україні, в межах Біляївської міської громади Одеської області. Розташоване в заплаві Дністра, на південь від міста Біляївки. Назва «Погоріле» відноситься не лише до озера, але також до всієї плавневої ділянки між вулицею Кіпенка і Турунчуком. Найвірогідніше, назва походить від вигорання плавнів, які трапляються тут майже щороку. Але за іншою версією, в цьому районі мешкав чоловік на прізвище Погорілий. Озеро характеризується незначною течією. Поповнення води відбувається через мережу єриків, що поєднують озеро з Турунчуком. Озеро слугує нерестовищем фітофільних риб. Вміст кисню вод озера становить 96,4—96,5 %, при концентрації — 9,6—11,5 мг/л. Солоність вод — 1,0—1,2 ‰, pH — 8,3—8,7. Джерела Трансграничное сотрудничество и устойчивое управление в бассейне р. Днестр: Фаза III — реализация Программы действий" («Днестр-III») / КОМПЛЕКСНЫЕ МОЛДО-УКРАИНСКИЕ ИССЛЕДОВАНИЯ ИХТИОФАУНЫ ВОДОЕМОВ БАССЕЙНА НИЖНЕГО ДНЕСТРА — / Тромбицкий И. Д., Бушуев С. Г. — ОБСЕ/ ЕЭК ООН/ ЮНЕП, 2011. (рос.) Офіційний портал Біляївської об'єднаної територіальної громади (м. Біляївка, с. Повстанське, с. Майори)
Kościół św. Piotra Apostoła w Odessie

Kościół św. Piotra Apostoła (ukr. Церква Святого Петра апостола) – parafialny kościół rzymskokatolicki znajdujący się w Odessie przy ulicy Gavanna 5. Kościół w roku 2008 został wpisany na listę zabytków (nr 728/0/16-08). Historia Kościół został wybudowany w 1913 z inicjatywy Aleksandra Vassala, który w testamencie z 1911 przeznaczył jedną ze swoich działek pod budowę katolickiego kościoła i domu dla księdza oraz 20 000 rubli na ten cel pod warunkiem głoszenia w nim kazań w języku francuskim. Proboszczem miał dlatego być Francuz lub Włoch, msze odprawiano w tym czasie w języku łacińskim. Kościół był filią odeskiej prokatedry, czyli kościoła Wniebowzięcia NMP. Usytuowany w pobliżu starego portu w Odessie, kościół miał służyć katolickim żeglarzom, świątynia otrzymała więc wezwanie św. Piotra – patrona żeglarzy i rybaków. Gdy w 1935 w Odessie zamknięto kościół rzymskokatolicki pw. Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny, kościół św. Piotra stał się jedynym katolickim kościołem dla wiernych z Odessy i okolic. Od 1958 kościołem opiekuje się zakon salezjanów. W tym roku do miasta przybył z Wilna salezjanin, ks. Tadeusz Hoppe, który miał za zadanie odbudowanie wspólnoty parafialnej. W latach 1958–2003 był on nie tylko proboszczem parafii św. Piotra, ale też jedynym duszpasterzem rzymskokatolickim w Odessie. W 2004 roku, rok po śmierci ks. Hoppe, utworzono muzeum poświęcone jego pamięci. Muzeum mieści się w podziemiach kościoła, w dawnym mieszkaniu księdza. W 2011 roku Rada Miejska Odessy podjęła decyzję o przekazaniu budynku rzymskokatolickiej wspólnocie wyznaniowej za symboliczną opłatą 1 hrywny i 20 kopiejek. W roku 2019 kościół uzyskał tytuł bazyliki mniejszej jako trzecia bazylika na terenie Ukrainy. Przypisy
Церковь Святого Апостола Петра (Одесса)

Церковь Святого Апостола Петра — католический храм в Одессе. Построен в начале XX века, памятник архитектуры. Адрес — улица Гаванная, 5. С 2019 года — Малая базилика, одна из четырёх на Украине. История Храм св. Петра был построен на средства, выделенные Александром Вассалем, богатым потомком французских эмигрантов, поселившихся в Одессе в конце XVIII века. В своём завещании Вассаль писал: «Как верующий католик, я не мог не обратить внимание на то, что Римско-Католическая Церковь в Одессе, по Екатерининской улице, ныне по размерам своим уже не удовлетворяет потребности многочисленных молящихся центральной части города… В виду этого я решил выделить из дворового места моего в г. Одессе, по Гаванной улице, № 3, небольшой участок мерою сто пятьдесят три квадр. сажени и особо сверх того — двадцать тысяч рублей завещать для сооружения на этом участке часовни с помещением для жительства священника». Строительство храма в иезуитском стиле необарокко по проекту А. Люикса и К. Меснера шло в 1912—1913 годах. Большую роль в строительство внёс священник Огюст Манилье. 22 сентября 1913 года епископ Тираспольской епархии Йозеф Кесслер освятил храм во имя апостола Петра — покровителя рыбаков и моряков. Храм невелик, его длина 26 метров, ширина 12 метров, высота 8 метров. Над дверью помещена мозаика с изображением Святого Петра и надписью Sanctus Petrus. В 20-х годах после прихода к власти большевиков отец Огюст Манилье был вынужден покинуть Одессу. В период немецкой оккупации Одессы храм был открыт, там возобновлены богослужения. В 1943—1945 годах настоятелем храма был Пьетро Леони, ему помогал отец Жан Николя, впоследствии оба были репрессированы. После того, как в 1936 году был взорван храм св. Климента, а в 1949 году окончательно закрыт храм Успения, церковь Апостола Петра осталась единственной действующей католической церковью Одессы. Из закрытого Успенского храма сюда были перенесены икона Богородицы и картины стояний Крестного пути Иисуса Христа. В 1958 году настоятелем храма стал салезианец Тадеуш Хоппе, который очень много сделал для сохранения и развития католической общины. 10 ноября 2003 года отец Тадеуш Хоппе скончался, в подвале храма, где он жил, открыт его музей. В 2011 году городской совет Одессы передал здание храма в собственность общины за символическую плату — 1 гривну 20 копеек. В настоящее время церковь Апостола Петра — действующий католический храм, окормляемый священниками из ордена салезианцев. В 2013 году община торжественно отмечала 100-летие храма. Примечания Ссылки Одеса: незабаром — 100-річчя католицького храму (укр.) Приход св. Петра. Сайт салезианцев в Одессе Костёл Святого Петра апостола в Одессе, оцененный в 1 грн. 20 коп Сто лет костела св. Петра: Удивительные факты Архивная копия от 9 августа 2014 на Wayback Machine
Kaštanovo

Kaštanovo (ukrajinsky Каштаново, dříve Каштанове, Kaštanove, maďarsky Vadastanya) je vesnice, část obce Šom v Kosoňské vesnické územní hromadě v okrese Berehovo v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. V roce 2001 zde žilo 262 obyvatel. Vesnice byla založena v roce 1926, v období, kdy Zakarpatská oblast byla součástí Československa. Pravoslavný kostel je novodobý. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Каштаново na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaštanovo na Wikimedia Commons
Kaschtanowo (Ukraine)

Kaschtanowo (ukrainisch Каштаново - bis 1995 Kaschtanowe/Каштанове; russisch Каштановое Kaschtanowoje, ungarisch Somitanya, Vadastanya, tschechoslowakisch Veľký Dvor oder Kaštanove) ist ein Dorf im Rajon Berehowe in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Kaschtanowo liegt rund 17 Kilometer Luftlinie nordwestlich vom Rajonzentrum Berehowe und 37 Kilometer südsüdöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. Etwa 25 Kilometer nordöstlich von Kaschtanowo befindet sich die Stadt Mukatschewo. Am 19. September 2019 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Landgemeinde Kosson, bis dahin war es Teil der Landratsgemeinde Schom im Westen des Rajons Berehowe. Einzelnachweise
Vadastanya

Vadastanya (Каштанове) település Ukrajnában, Kárpátalján, a Beregszászi járásban. Fekvése Beregszásztól északnyugatra fekvő település. Története A trianoni békéig területe Bereg vármegye Mezőkaszonyi járásához tartozott. Ekkor a mesterségesen létrehozott Csehszlovákiához csatolták. A település az újonnan telepített falvak közé tartozik, az 1920-as évek után keletkezett. Az első bécsi döntés alapján 1938 és 1945 között ismét Magyarországhoz került. 1945-ben Szovjetunióhoz csatolták. 1991 óta Ukrajnához tartozik. Népessége Lakossága napjainkban 300 fő körüli, nagyrészt ruszinok és ukránok élnek itt. Hivatkozások Gazdag Vilmos tanulmánya
Kaștanovo, Bereg

Kaștanovo (în ucraineană Каштаново, maghiară Vadastanya) este un sat în comuna Șom din raionul Bereg, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Kaștanovo era vorbitoare de ucraineană (97,33%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,53%) și maghiară (1,15%). Note
Каштаново (Закарпатская область)

Каштаново (укр. Каштаново) — село в Косоньской сельской общине Береговского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 262 человека. Почтовый индекс — 90220. Телефонный код — 03141. Занимает площадь 0,24 км². Код КОАТУУ — 2120484002. Ссылки Каштаново на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Каштаново

Кашта́ново — село в Косоньській сільській громаді Берегівського району Закарпатської області України. Населення налічує 262 особи (станом на 2001 рік). Село розташоване за 15,3 кілометра від районного центру. Назва Колишня назва населеного пункту — село «Каштанове». Географія Село Каштаново лежить за 15,3 км на північний захід від районного центру, фізична відстань до Києва — 614,0 км. Історія Засноване в 1926 р. за часів Чехословацької республіки. До земель маєтку Ловняї належав Шомський хутір де у 1926 році створено чеську колонію. Населення Станом на 1989 рік у селі проживали 251 особа, серед них — 119 чоловіків і 132 жінки. За даними перепису населення 2001 року у селі проживали 262 особи. Рідною мовою назвали: Релігія В селі збудована сучасна православна церква. Пам'ятки Курган (кін. ІІІ тис. до н. е.); Примітки Посилання Облікова картка на сайті ВРУ Погода в селі Каштаново [Архівовано 5 Серпня 2020 у Wayback Machine.] Архітектурні, історичні та природні цінності Берегівщини [Архівовано 28 Грудня 2019 у Wayback Machine.]
Let 17 Malaysia Airlines

Let 17 družbe Malaysia Airlines (MH17/MAS17) je bil redni potniški let iz Amsterdama v Kuala Lumpur, ki so ga 17. julija 2014 nad vzhodno Ukrajino sestrelile sile pod ruskim nadzorom. Ubitih je bilo vseh 283 potnikov in 15 članov posadke. Stik z letalom, Boeingom 777-200ER, je bil izgubljen približno 50 km od ukrajinsko-ruske meje, razbitine pa so pristale blizu vasi Grabove v Donecki oblasti. Do sestrelitve je prišlo med vojno v Donbasu nad ozemljem, ki so ga nadzorovale sile pod ruskim nadzorom. Odgovornost za preiskavo je bila dodeljena Nizozemski. Preiskovalne organizacije so leta 2016 poročale, da je potniško letalo sestrelila raketa zemlja-zrak sistema 9K37 Buk, ki je bila izstreljena iz ozemlja pod nadzorom proruskih sil. Sistem Buk je bil last 53. protiletalske raketne brigade Ruske federacije in je bil na dan sestrelitve pripeljan iz Rusije. Po sestrelitvi se je vrnil v Rusijo. Ugotovitve Nizozemske so bile skladne s predhodnimi trditvami ameriških in nemških obveščevalnih virov ter ukrajinske vlade. Na podlagi zaključkov skupne preiskovalne skupine sta vladi Nizozemske in Avstralije Rusijo spoznali za odgovorno za namestitev sistema Buk. Maja 2018 sta proti njej začeli uveljavljati pravna sredstva. Rusija je vpletenost v sestrelitev zanikala, njena različica dogodkov pa se je skozi čas spreminjala. Poročanje v ruskih medijih se je razlikovalo od poročanja v drugih državah in za prikritje odgovornosti je bila sprožena obsežna dezinformacijska kampanja. 17. novembra 2022 so bili po sojenju v odsotnosti na Nizozemskem za krive umora vseh 298 ljudi na letu MH17 spoznana dva Rusa in en ukrajinski separatist. Sodišče je tudi razsodilo, da je Rusija v času sestrelitve nadzorovala proruske sile, ki so se borile proti Ukrajini. MH17 je bila druga izguba letala prevoznika Malaysia Airlines v letu 2014 – štiri mesece pred tem je v nesreči izginil let 370. Sestrelitev leta MH17 je najbolj smrtonosna sestrelitev potniškega letala doslej. Sklici
Лет 17 Malaysia Airlines-а

Лет 17 Malaysia Airlines-а је био међународни путнички лет којим је авион Боинг 777 у власништву малезијске компаније Малејша ерлајнс 17. јула 2014. требало да превезе путнике из Амстердама у Куала Лумпур. Авион се током дана срушио крај места Храбова у Доњецкој области Украјине, око 40 км од границе са Русијом; верује се како је све 283 путника и 15 чланова посаде погинуло. Инцидент је одмах доведен у везу са оружаним сукобом између украјинске про-европске владе и про-руских сепаратиста који се води управо на подручју где је авион срушен, а који је био поводом за строге америчке економске санкције против Русије донесене дан пре због наводне логистичке и друге подршке коју руска влада пружа сепаратистима. Верује се како је авион срушен противавионским пројектилом, а за што се међусобно оптужују украјинска влада и сепаратистички побуњеници. Референце Спољашње везе Malaysia Airlines Flight 17 Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. јул 2014) - službena ažuriranja o Malaysia Airlines letu 17 Malaysia Airlines let MH17 na The Guardian MH17 17. 7. 2014. na FlightAware Фотографије и видео на New York Daily News Фотографије
Kelmenzi

Kelmenzi (ukrainisch Кельменці; russisch Кельменцы Kelmenzy, rumänisch Chelmenţi) ist eine Siedlung in der ukrainischen Oblast Tscherniwzi. Sie liegt im Osten der Oblast nahe der Grenze zur Republik Moldau, etwa 69 km nordöstlich von Czernowitz und zirka 5 Kilometer von der südlich verlaufenden Grenze zu Moldau entfernt. Geschichte Die Siedlung wurde 1559 zum ersten Mal als Gründung des Geldverleihers Kelmen schriftlich erwähnt und gehörte im 12.–13. Jahrhundert zum Reich der Kiewer Rus, daraufhin bis 1711 zum Fürstentum Moldau. Kelmenzi war bis zur Abtretung Bessarabiens 1812 an Russland ein Teil des Osmanischen Reiches. 1892 bekam der Ort einen Bahnanschluss, nach dem Ende des Ersten Weltkriegs kam er zu Rumänien (im Kreis Hotin), wurde aber im Zuge der Annexion Bessarabiens am 2. August 1940 ein Teil der Sowjetunion (zwischen 1941 und 1944 wiederum zu Rumänien) und seit 1991 ein Teil der Ukraine. 1960 wurde ihr der Status einer Siedlung städtischen Typs zugesprochen, seither war sie auch das Rajonszentrum des Rajons Kelmenzi. Verwaltungsgliederung Am 12. Juni 2020 wurde die Siedlung zum Zentrum der neu gegründeten Siedlungsgemeinde Kelmenzi (Кельменецька селищна громада/Kelmenezka selyschtschna hromada). Zu dieser zählen auch die 25 in der untenstehenden Tabelle aufgelistetenen Dörfer; bis dahin bildet sie die Siedlungsratsgemeinde Kelmenzi (Сокирянська селищна рада/Sokyrjanska selyschtschna rada) im Rajon Kelmenzi Seit dem 17. Juli 2020 ist der Ort ein Teil des Rajons Dnister. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Sokyrjany Teil der Gemeinde: Weblinks Einzelnachweise
Kelmentsi

Kelmentsi (Ukrainian: Кельменці, IPA: [ˈkɛlʲments⁽ʲ⁾i]; Romanian: Chelmenți) is a rural settlement in Chernivtsi Oblast, western Ukraine. It serves as the administrative center of Dnistrovskyi Raion, housing the local district administration buildings. It hosts the administration of Kelmentsi settlement hromada, one of the hromadas of Ukraine. Population: 6,985 (2022 estimate). At the 2001 census, the town's population was 8,007, which consisted mostly of ethnic Ukrainians. Kelmentsi itself is located in close proximity to the border with Moldova. History Starting in 1960, Kelmentsi was designated an urban-type settlement. Until 18 July 2020, Kelmentsi served as an administrative center of Kelmentsi Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Chernivtsi Oblast to three. The area of Kelmentsi Raion was merged into Dnistrovskyi Raion. On 26 January 2024, a new law entered into force which abolished the status of urban-type settlement, and Kelmentsi became a rural settlement. Notable people Nicolae Dan Cristescu (1929–2020), Romanian mathematician, member of the Romanian Academy (since 1992) Igor Plotnitsky (born 1964), Ukrainian separatist leader Yuriy Tkachuk (born 1995), footballer References
Kelmentsí

Kélmentsi (en ucraniano: Ке́льменці) es una ciudad ucraniana perteneciente al óblast de Chernivtsí. Situado en el oeste del país, es el centro del raión de Dniéster y del municipio (hromada) homónimo.​ Toponimia En todos los idiomas de importancia local, el asentamiento se conoce con el nombre de Kélmentsi (en ucraniano: Ке́льменці) o Chelmenti (en rumano: Chelmenți). Geografía Kélmentsi está atravesada por el río Sursha, afluente derecho del Dniéster, 39 km al sureste de Kamianets-Podilski y 69 km al este de Chernivtsí. La ciudad se encuentra al norte de la región de Besarabia, cerca de la frontera con Moldavia. Historia El asentamiento fue mencionado por primera vez por escrito en 1559 como la fundación del prestamista Kelmen y perteneció a los siglos XII y XIII a la Rus de Kiev.​ Después, hasta 1711, Kélmentsi perteneció al Principado de Moldavia y luego al Imperio otomano. Kélmentsi, como el resto de Besarabia, fue cedida al Imperio ruso en 1812 por el tratado de Bucarest. En 1892, el lugar obtuvo una conexión ferroviaria. Después del final de la Primera Guerra Mundial pasó a formar parte del Reino de Rumania como parte del distrito de Jotín. En aquel entonces, la mayoría de la población estaba formada por ucranianos. Tras la firma del pacto Ribbentrop-Mólotov y posterior ocupación soviética de Besarabia y el norte de Bucovina, el 2 de agosto de 1940 toda Besarabia pasó a formar parte de la Unión Soviética. Se estableció la RSS de Moldavia, y las partes del sur (condados rumanos de Cetatea Albă e Izmaíl) y del norte (condado de Jotín) de Besarabia, así como el norte de Bucovina y Tierra de Herta se unieron a la RSS de Ucrania. El 7 de agosto de 1940, se creó el óblast de Chernivtsí, uniendo la parte norte de Bucovina con la Tierra de Herta y con la mayor parte del condado de Jotín.​ Durante la Segunda Guerra Mundial fue ocupado por el reino de Rumania del 6 de julio de 1941 hasta el 28 de marzo de 1944. En 1960, se le concedió el estatus de asentamiento de tipo urbano y se le convirtió en el centro del raión de Kélmentsi.​ Después de la declaración de independencia de Ucrania, el asentamiento se encontró en la frontera con Moldavia y se equipó un paso fronterizo y un puesto de aduanas Kelmentsí-Larga.​ Hasta el 18 de julio de 2020, Kélmentsi fue el centro administrativo del raión de Kélmetsi. El raión se abolió en julio de 2020 como parte de la reforma administrativa de Ucrania, que redujo el número de raiones del óblast de Chernivtsí a tres. Desde entonces, el área de raión de Kélmentsi se fusionó con el raión de Dniéster.​​ Demografía La evolución de la población de Kélmentsi entre 1959 y 2022 fue la siguiente:Según el censo de 2001, la lengua materna de la mayoría de los habitantes, el 95,72%, es el ucraniano; del 2,61%, el ruso; del 1,45%, el rumano.​ Infraestructura Transporte Kélmentsi se encuentra en la carretera Chernivtsí-Sokiriani (carretera P63, que se convierte luego en H03) y 4 km al norte de la estación de tren de Larga, en Moldavia. Personas ilustres Ígor Plotnitski (1964): militar y político ucraniano, presidente de la autoproclamada República Popular de Lugansk (2014-2017). Referencias
Kelmentsi

Kelmentsi (en ukrainien : Кельменці ; en russe : Кельменцы ; en roumain : Chelmenăuţi) est une commune urbaine du raïon du Dniestr, de l'oblast de Tchernivtsi, en Ukraine. Sa population s'élevait à 7 111 habitants en 2021. Géographie Kelmentsi est située à 5 km de la frontière moldave avec sa Larga comme poste frontière, à 31 km au sud-est de Kamianets-Podilskyï, à 69 km au nord-est de Tchernivtsi et à 347 km au sud-ouest de Kiev. Histoire Dans les sources écrites le nom de la localité est mentionné en 1559 pour la première fois. Kelmentsi fait partie de la principauté de Moldavie de 1359 à 1812 lorsqu'elle devient russe. En 1892, le chemin de fer atteint la localité. Au début du XIXe siècle, Kelmentsi devient le centre du volost de Khotin. En 1960, elle accède au statut de commune urbaine. Population Recensements (*) ou estimations de la population : Notes et références Liens externes (en) Héraldique en Ukraine Portail de l’Ukraine
Kelmenci

Kelmenci (ukránul: Кельменці, románul: Chelmenți) városi jellegű település Nyugat-Ukrajnában, a Csernyivci területen. A város a Dnyeszteri járás közigazgatási központja is, amely a helyi járási közigazgatási épületeknek ad otthont. Népesség: 7111 (2021.) A 2001-es népszámláláskor a város lakossága 8007 fő volt, amelynek több mint 95%-a ukrán nemzetiségűekből állt. Kelmenci a moldovai határ közvetlen közelében található. 2020. július 18-ig Kelmenci a Kelmenci járás székhelye volt. A járást 2020. júliusában megszüntették Ukrajna közigazgatási reformjának részeként, amely háromra csökkentette a Csernyivci terület járásainak számát. A Kelmenci járás területét a Dnyeszteri járásba olvasztották. Nevezetes személyek Nicolae Dan Cristescu (1929) román matematikus, a Román Akadémia tagja Igor Venyegyiktovics Plotnyickij (1964), a Luganszki Népköztársaság 2014. és 2017. közti vezetője Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Klementsi című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Jegyzetek
Kel'menci

Kel'menci (in ucraino Кельменці?) è un insediamento rurale ucraino (6 985 abitanti) nel distretto del Dnestr, nell'oblast' di Černivci. Ospita l'amministrazione della comunità territoriale di Kel'menci, una delle comunità territoriali dell'Ucraina. Fino al 18 luglio 2020 Kel'menci è stata il centro amministrativo del Distretto di Kel'menci, abolito come parte della riforma amministrativa dell'Ucraina, che ha ridotto a tre il numero dei distretti dell'oblast' di Černivci. L'area del distretto di Kel'menci è stata fusa nel distretto del Dnestr. Fino al 26 gennaio 2024 Kel'menci era classificata come insediamento di tipo urbano. Da tale data è entrata in vigore una nuova legge che ha abolito questo status e Kel'menci è stata riclassificata come insediamento rurale.. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Kelmenci