NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Жигайлівка (Охтирський район)

Жига́йлівка — село в Україні, у Боромлянській сільській громаді Охтирського району Сумської області. Населення становить 1036 осіб. Колишній орган місцевого самоврядування — Жигайлівська сільська рада. Географія Село Жигайлівка знаходиться на березі річки Боромля, вище за течією на відстані 4 км розташоване село Ясенок (Сумський район), нижче за течією на відстані 1 км розташоване село Шевченків Гай. На річці і на струмках що протікають по селу кілька загат. Історія Дата першої згадки — 1681 рік У XVIII столітті (до 1765 року) Жигайлівка була сотенною слободою Охтирського козацького слобідського полку. Станом на 1779 р. — військова слобода Охтирського повіту Харківського намісництва, кількість мешканців — 1387 (1262 «військові обивателі» і 125 «власницьких підданих»). 12 жовтня 1787 року поблизу села впав метеорит Жигайлівка. За даними на 1864 рік у казеній слободі, центрі Жигайлівської волості Харківської губернії, мешкало 2447 осіб (1180 чоловічої статі та 1267 — жіночої), налічувалось 403 дворових господарства, існувала православна церква, відбувалось 4 ярмарки. Станом на 1914 рік кількість мешканців села зросла до 5816 осіб. Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 300 жителів села. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 723-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Сумської області», село увійшло до складу Боромлянської сільської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Тростянецького району, громада увійшла до складу новоутвореного Охтирського району. У період з 24 до 27 березня 2022 року в селі Жигайлівка російські військові пограбували два магазини, з яких викрали алкоголь та тютюнові вироби, м'ясні продукти, бакалійні вироби, апарат для приготування кави та електрочайник. Сума викраденого становить понад 124 тисячі гривень. Також з Жигайлівської загальноосвітньої школи та Будинку культури викрали офісну техніку, зокрема, комп'ютери, ноутбуки, принтери. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Уродженці Бондаренко Ігор Анатолійович — український військовик, учасник російсько-української війни. Чепіга Валерій Якович (1980—2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Шульга Семен Никифорович (1912—1950) — Герой Радянського Союзу (1945). Примітки Джерела Історія міст і сіл Української РСР. Том Сумская область. стор. 578 (рос.) Погода в селі Жигайлівка [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Zhyznomyr

Zhyznomyr (Ukrainian: Жизномир) is a village in Chortkiv Raion (district) of Ternopil Oblast (province) in western Ukraine. It belongs to Buchach urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. The Strypa River flows to the eastern edge of the village. History The first written mention of the town comes from 1606. Zhyznomyr belonged to the Kingdom of Poland from 1569 to the Polish–Lithuanian Commonwealth, to Austrian empires (Habsburg monarchy, Austrian Empire, Austria-Hungary) from 1772 until 1918, and in 1918-1919 to the West Ukrainian People's Republic. The reading room of Ukrainian society Prosvita operated in the village. Until 18 July 2020, Zhyznomyr belonged to Buchach Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Ternopil Oblast to three. The area of Buchach Raion was merged into Chortkiv Raion. Attractions Church of Jesus Christ Chapel Memorial cross in honor of the abolition of serfdom (restored in 1992) Memorial cross on the spot death of 3 soldiers Ukrainian Insurgent Army (1992) Monument to Taras Shevchenko (1964) Symbolic grave of fighters for freedom of Ukraine (1942; restored in 1994) and Ukrainian Sich Riflemen Oak of Taras Shevchenko. References External links "Żyznomierz". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 14. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1895. p. 925. Zhyznomyr on VRUkraine Zhyznomyr, google maps
Żyźnomierz

Żyźnomierz (ukr. Жизномир, Żyznomyr; dawn. Żyznomierz, Żyżnomierz) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie czortkowskim, siedziba rady wiejskiej. W 2014 roku liczyła 1583 mieszkańców. Historia Pierwsza pisemna wzmianka o miejscowości pochodzi z 1606 roku. Na początku XIX wieku dziedzicem (właścicielem) wsi był Daniel Łaski, który w testamencie w 1810 roku przekazał własną bibliotekę klasztorowi Bazylianów w Buczaczu. W 1901 działała gorzelnia Wolfa Koflera. W II Rzeczypospolitej miejscowość stanowiła początkowo samodzielną gminę jednostkową. 1 sierpnia 1934 roku w ramach reformy na podstawie ustawy scaleniowej została włączona do zbiorowej gminy wiejskiej Zubrzec w powiecie buczackim, w województwie tarnopolskim. Atrakcje Dąb Tarasa Szewczenki Związani z miejscowością Julijan Gulak – członek OUN. Wołodymyr Gulak – członek OUN, brat Juliana. Mychajło Stankewycz – ukraiński pedagog oraz historyk sztuki. Iwan Stojko – ukraiński polityk, przewodniczący Tarnopolskiej Obwodowej Administracji Państwowej. Przypisy Bibliografia Aftanazy Roman, Dzieje rezydencji na dawnych kresach Rzeczypospolitej. Województwo ruskie, Ziemia Halicka i Lwowska, T. 7, wyd. 2 przejrzane i uzupełnione, Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Wrocław, Warszawa, 1995, ISBN 83-04-03701-7 całość, ISBN 83-04-04229-0 Barącz Sadok, Pamiątki buczackie, Lwów: Drukarnia «Gazety narodowej» 1882, 168 s., s. 113, 120. Бучач і Бучаччина. Історично-мемуарний збірник / ред. колегія Михайло Островерха та інші, Ню Йорк — Лондон — Париж — Сидней — Торонто: НТШ, Український архів 1972, Т. XXVII, 944 с., іл. (ukr.) Linki zewnętrzne Żyznomierz, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XIV: Worowo – Żyżyn, Warszawa 1895, s. 925 . Жизномир, Облікова картка, Тернопільська область, Бучацький район (ukr.)
Jîznomîr, Buceaci

Jîznomîr (în ucraineană Жизномир) este o comună în raionul Buceaci, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Jîznomîr era vorbitoare de ucraineană (99,7%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Жизномир

Жизномир (укр. Жизномир) — село в Бучачской городской общине Чортковского района Тернопольской области Украини. Первое упоминание о селе датируется 1606 годом. До 2020 года входило в Бучачский район. Код КОАТУУ — 6121281101. Географическое положение Село Жизномир находится на правом берегу реки Стрыпа, выше по течению на расстоянии в 1,5 км расположен город Бучач, ниже по течению на расстоянии в 1,5 км расположено село Сороки. Население Население по переписи 2001 года составляло 1652 человека. По состоянию на 2014 год в селе проживали 1583 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа. Детский сад. Дом культуры. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Zhylyntsi

Zhylyntsi (Ukrainian: Зелене, Polish: Zielińce), a village in Ukraine, is located within Chortkiv Raion of Ternopil Oblast. It belongs to Borshchiv urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. References Notes Sources (in Ukrainian) Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2004–2010. — ISBN 966-528-197-6.
Zielińce

Zielińce, czasem Zieleńce (ukr. Жилинці, Żyłynci) – wieś na Ukrainie w rejonie czortkowskim należącym do obwodu tarnopolskiego, położona nad rzeką Niczława. W II Rzeczypospolitej wieś w powiecie borszczowskim województwa tarnopolskiego. Latem 1941, po ataku III Rzeszy na ZSRR, doszło tutaj do zabójstw Żydów przez Ukraińców (łącznie w Zielińcach i Piłatkowcach zamordowano 16 Żydów). W czerwcu 1944 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 10 Polaków, grabiąc polskie gospodarstwa. Przypisy Linki zewnętrzne Zielińce na stronie Rady Najwyższej Ukrainy (ukr.)
Jîlînți, Borșciv

Jîlînți (în ucraineană Жилинці) este o comună în raionul Borșciv, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Jîlînți era vorbitoare de ucraineană (99,75%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Жилинцы (Тернопольская область)

Жилинцы (укр. Жилинці) — село в Борщёвской городской общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Село известно с первой половины XV века. До 2020 года входило в Борщёвский район. Код КОАТУУ — 6120883101. Географическое положение Село Жилинцы находится на левом берегу реки Ничлава, выше по течению примыкает село Пилатковцы, ниже по течению на расстоянии в 2,5 км расположено село Козаччина, на противоположном берегу — село Пилатковцы. Рядом проходит железная дорога, станция Жилинцы в 0,5 км. Население Население по переписи 2001 года составляло 404 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания
Жилинці (Чортківський район)

Жи́линці — село в Україні, у Борщівській міській громаді Чортківського району Тернопільської області. Розташоване на річці Нічлава, на півночі району. До Жилинців приєднано хутори Замлин, Залипи, Поруби. До 2015 село було центром сільради. Населення — 385 осіб (2003). Географія Село розташоване на відстані 368 км від Києва, 80 км — від обласного центру міста Тернополя та 9 км від міста Борщів. Клімат Для села характерний помірно континентальний клімат. Жилинці розташовані у «теплому Поділлі» — найтеплішому регіоні Тернопільської області. Історія Відоме з першої половини XV століття. Діяли товариства «Просвіта», «Сокіл», «Сільський господар», «Рідна школа». У 1940-1941, 1944-1959 роках село належало до Скала-Подільського району Тернопільської області. З ліквідацією району 1959 року увійшло до складу Борщівського району. 1942 у Жилинцях відбувся бій радянських партизанів із німцями. Після відступу партизанів більшість чоловіків була вивезена до Німеччини. По закінченню Другої світової війни у 1946—1947 роках мешканці села пережили голод. З 24 серпня 1991 року село входить до складу незалежної України. Від вересня 2015 до 20 листопада 2020 р. у складі Озерянської сільської громади. До 19 липня 2020 р. належало до Борщівського району. З 20 листопада 2020 р. належить до Борщівської міської громади. Населення За даними перепису населення 2001 року мовний склад населення села був таким: Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Релігія церква Преображення Господнього (1910, мурована, УГКЦ), капличка (1994). Пам'ятники Встановлено пам'ятний хрест на честь скасування панщини та погруддя Тараса Шевченка (1992). Пам'ятник Т. Шевченку Щойновиявлена пам'ятка монументального мистецтва. Встановлений 1992 р. Погруддя — бетон, постамент — камінь, цегла. Погруддя — 0,85 м, постамент — 2 м. Відомі люди Народилися Б. Федчук — публіцист, громадський діяч у США. Світлини Див. також Поділля Подоляни Подільський говір Примітки Джерела Безпалько Н., Уніят В. Жилинці // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — 696 с. — ISBN 966-528-197-6. Прогноз погоди у Жилинцях
Jîteiske (Sumî), Sumî

Jîteiske (în ucraineană Житейське) este un sat în orașul regional Sumî din regiunea Sumî, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Jîteiske era vorbitoare de ucraineană (94,64%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (5,36%). Note
Житейское (Сумский городской совет)

Житейское (укр. Житейське) — село, Песчанский сельский совет, Сумский городской совет, Сумская область, Украина. Код КОАТУУ — 5910191505. Население по переписи 2001 года составляло 56 человек . Географическое положение Село Житейское находится на левом берегу реки Олешня, которая через 3 км впадает в реку Псёл, на противоположном берегу — расположено село Песчаное. По селу протекает пересыхающий ручей с запрудой. Село окружено лесным массивом. Примечания
Житейське

Жите́йське — село в Україні, у Сумській міській громаді Сумського району Сумської області. Населення становить 56 осіб. Колишній орган місцевого самоврядування — Піщанська сільська рада. Географія Село Житейське знаходиться на лівому березі річки Олешня, яка через 3 км впадає в річку Псел, на протилежному березі — розташоване село Піщане. По селу протікає пересихає струмок з загати. Село оточене лісовим масивом. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 723-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Сумської області», село увійшло до складу Сумської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Сумського району(1923—2020), увійшло до складу новоутвореного Сумського району. Примітки
Житній ринок

Житній ринок — один з економічних центрів Києва, найдавніший діючий ринок Києва. Історія Був розташований на Подолі. Бере свій початок з часів Київської Русі. Річка Глибочиця розділяла площу Житнього ринку на дві частини. Навколо площі у 1-й половині ХІІ століття на кошти торговельно-ремісничих об'єднань були збудовані храми, зокрема, церква Богородиці Пирогощі (Києво-Подільський Успенський собор). У XV столітті Житній ринок — основний торговельний центр міста. Тут двічі на рік збирався ярмарок. Він і далі лишався одним з головних торговельних центрів, чому значною мірою сприяла наближеність до Дніпра та гавані. 10 квітня 1919 року ринок став одним із центрів Куренівського повстання проти більшовиків у Києві. У 1980 році відкрили нову будівлю Житнього критого ринку, зведеного за проектом архітекторів О.Моніної, В.Штолько і конструктора Б.Беднарського. З нагоди святкування 1500-річчя Києва фасад ринку оздобили металевим панно «Із варяг у греки» художника Анатолія Домнича. Розташований на Житньоторзькій площі. Примітки Джерела Київ. Енциклопедичний довідник Офіційний сайт КП «Житній ринок»
Żytniwka

Żytniwka (ukr. Житнівка) – wieś na Ukrainie w rejonie kamieńskim obwodu wołyńskiego. Historia Pod koniec XIX w. wieś w powiecie kowelskim. Przypisy Linki zewnętrzne Zabrodzie, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 708 . Житнівка (Zabrodzie) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Jîtnivka, Kamin-Kașîrskîi

Jîtnivka (în ucraineană Житнівка) este un sat în comuna Borovne din raionul Kamin-Kașîrskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Jîtnivka era vorbitoare de ucraineană (99,79%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Житновка

Житновка (укр. Житнівка) — село в Камень-Каширской городской общине Камень-Каширского района Волынской области Украины. Население по переписи 2001 года составляет 482 человека. Почтовый индекс — 44562. Телефонный код — 3357. Занимает площадь 1,596 км². Ссылки Житновка на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Житнівка

Житні́вка — село в Україні, у Камінь-Каширській громаді Камінь-Каширського району Волинської області. Населення становить 482 осіб. Географія Село розташоване на лівому березі річки Стохід. Історія До 7 серпня 2018 року село входило до складу Боровненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області. До 2020 року перебувало в складі Гуто-Боровенської сільської територіальної громади Камінь-Каширського району Волинської області. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 387 осіб, з яких 176 чоловіків та 211 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 480 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди Смітюх Григорій Євдокимович (нар. 1961 р.) — Народний депутат України. Смітюх Іван Євдокимович — ексголова Ковельської РДА. Смітюх Василь Євдокимович Мельник Микола Іванович (1975-2023) – солдат Збройних Сил України, учасник російсько-української війни. Загинув 15 грудня 2023 року в Луганській області. Похований 19 грудня 2023 року на місцевому кладовищі села Житнівка. Примітки Посилання Погода в селі Житнівка [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Monaster św. Anastazji Rzymianki w Żytomierzu

Monaster św. Anastazji Rzymianki – stauropigialny żeński klasztor prawosławny w Żytomierzu, w jurysdykcji Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego. Powstanie klasztoru jest związane z kultem relikwii głowy św. Anastazji Rzymianki, które przekazał arcybiskupowi wołyńskiemu i żytomierskiemu Modestowi patriarcha antiocheński Hieroteusz w latach 60. XIX w. Od 1903 relikwia ta, z inicjatywy arcybiskupa wołyńskiego i żytomierskiego Antoniego, była wystawiona dla kultu w dolnej cerkwi soboru katedralnego w Żytomierzu, której patronką była św. Anastazja. Cerkiew została zamknięta i zniszczona po 1935, zaś relikwie ostatecznie zaginęły po II wojnie światowej. Monaster został założony w 1999 przez biskupa żytomierskiego Guriasza w obiektach dawnego sanatorium w żytomierskiej dzielnicy Małewanka. Patronem głównej cerkwi klasztornej jest św. Sergiusz z Radoneża. W monasterze przechowywana jest uważana za cudotwórczą kopia ikony Matki Bożej „Wszystkich Strapionych Radość”. Uwagi Przypisy
Свято-Анастасіївський ставропігійний жіночий монастир

На честь прп. Анастасії Римлянки Житомирський ставропігійний жіночий монастир — православний жіночий монастир. Перебуває у віданні Житомирської єпархії УПЦ МП. Має статус ставропігійного монастиря. Заснований в 1999 році на околиці Житомира в ім'я святої Анастасія Римської. Історія монастиря У 1860-х роках архієпископ Волинський і Житомирський Модест (Стрілбицький) привіз у Житомир подарунок Антіохійського Патріарха Ієрофея ― главу святої Анастасії Римської. Архієпископ Антоній (Храповицький), що посів єпископську кафедру, подбав, аби глава святої «стала відкритою для всіх християн Волинського краю». В 1903 році з дозволу Святого Синоду глава преподобномучениці була перенесена до Житомирського Спасо-Преображенського кафедрального собору. У 1935 році собор закрили, мощі зникли. Але в 1941 році, під час окупації, коли собор був відкритий, глава святої повернулася. Після війни собор закривати не стали, але його нижній храм вилучили у громади; мощі, як і раніше, зникли. Однак існує переказ про їх повернення. Навесні 1999 року на околиці Житомира, яка зветься Мальованка, на місці колишнього санаторію відкрився перший в історії міста жіночий монастир. В одному зі старих корпусів улаштований храм прп. Сергія Радонезького. На території також побудована дзвіниця. У серпні 2002 року закладено собор на честь святої преподономучениці Анастасії Римської, покровительки Житомира, з нижнім боковим вівтарем преподобного Серафима Саровського. У грудні 2022 року в монастирі було проведено обшуки СБУ. Були виявлені особи, що передавали дані про війну до Росії. Сучасний стан Нині в монастирі близько 20 насельниць. Територія монастиря має приблизну площу два гектари. Монастирський храм облаштовано за принципом домової церкви: кілька приміщень об'єднали в один простір, арками виділили солею (зовнішній бік вівтаря), під золото покрили іконостас. Приваблює віруючих ікона Божої Матері «Усіх скорботних Радість». Є в храмі також і дерев'яний ковчег з мощами святих. Всі богослужіння проходять в храмі преподобного Серафима Саровського. Настоятельниця — ігуменія Михаїла (Фурманець). 10 лютого 2011 року монастирю був наданий статус ставропігійного. Адреса монастиря: 10003, Україна, м. Житомир, вул. Соснова, 13-а. Територія заворожує, зі всюди відчувається благодать.Паломники з усієї України, а то й закордону приїжджають до монастиря. Святині Ікона прпмчц. Анастасії Римської з часткою мощей, частинки св. угодників Божих; шанована могила схимонахині Рафаїли. Примітки Посилання Сайт монастиря Святої Анастасії Римлянині Житомирський жіночий монастир Житомирський Анастасіївський монастир [Архівовано 13 січня 2018 у Wayback Machine.] Архіпастирське служіння у Свято-Анастасіївському монастирі Житомира [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] Житомирська єпархія: Житомирський Свято-Анастасіївський ставропігійний монастир [Архівовано 3 серпня 2018 у Wayback Machine.] Канон свщм. Анастасії Римляныне [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
Studenyky

Studenyky (ukrainisch Студеники; russisch Студеники Studeniki) ist ein Dorf im Südosten der ukrainischen Oblast Kiew mit etwa 1900 Einwohnern. Das Dorf wurde Ende des 17. Jahrhunderts zum ersten Mal erwähnt und liegt südlich der ukrainischen Fernstraße M 03/Europastraße 40, 50 Kilometer südöstlich der Rajonshauptstadt Boryspil und 83 Kilometer südöstlich der Oblasthauptstadt Kiew. Zwischen 1959 und 12. Mai 2016 trug der Ort den Namen Schowtnewe (Жовтневе). Verwaltungsgliederung Am 12. Oktober 2017 wurde das Dorf zum Zentrum der neugegründeten Landgemeinde Studenyky (Студениківська сільська громада/Studenykiwska silska hromada). Zu dieser zählen auch die 5 in der untenstehenden Tabelle aufgelisteten Dörfer, bis dahin bildete es die gleichnamige Landratsgemeinde Studenyky (Студениківська сільська рада/Studenykiwska silska rada) im Norden des Rajons Perejaslaw-Chmelnyzkyj. Am 12. Juni 2020 kamen noch die Dörfer Leljaky, Prystromy, Saostriw Semeniwka und Strokowa zum Gemeindegebiet. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Boryspil. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Studenyky Teil der Gemeinde: Weblinks Eintrag zum Ort in der Enzyklopädie der Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR (ukrainisch) Einzelnachweise
Studenyky

Studenyky (ukr. Студеники, do 2016 Żowtnewe, ukr. Жовтневе) – wieś na Ukrainie, w obwodzie kijowskim, w rejonie boryspolskim. W 2001 liczyła 1911 mieszkańców, spośród których 1813 posługiwało się językiem ukraińskim, 86 rosyjskim, 1 węgierskim, 4 białoruskim, 4 ormiańskim, a 3 innym. Urodzeni Iwan Krawczenko Przypisy
Studenikî, Pereiaslav-Hmelnițki

Studenikî (în ucraineană Студеники) este o comună în raionul Pereiaslav-Hmelnițki, regiunea Kiev, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Studenikî era vorbitoare de ucraineană (94,87%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (4,5%). Note
Студеники (Киевская область)

Студеники (укр. Студеники) — село, входит в Бориспольский район Киевской области Украины. Название села до 2016 года — Жовтневое. Население по переписи 2001 года составляло 1911 человек. Село занимает площадь 6,77 км². Местный совет 08421, Киевская обл., Переяслав-Хмельницкий р-н, с. Студеники, ул. Переяславская, 19. Известные уроженцы Кравченко, Иван Яковлевич (1905—1942) — советский офицер, участник советско-финской и Великой Отечественной войн, Герой Советского Союза (1940). Ссылки Жовтневое на сайте Верховной рады Украины (укр.). gska2.rada.gov.ua. Дата обращения: 18 марта 2025. Административно-территориальное устройство Киевской области (укр.). Дата обращения: 18 марта 2025. Архивировано из оригинала 5 февраля 2012 года. Сайт села Жовтневое Примечания