NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Embassy of Georgia, Kyiv

The Embassy of Georgia in Kyiv is the diplomatic mission of Georgia in Ukraine. History In early September 1918 in Kyiv, after talks with the government of Ukraine began operating Diplomatic Mission of Georgia, appointed ambassador Victor Tevzaya. and his deputy David Vacheishvili. The composition of the embassy were first and second secretaries, the consular, military attaché assistant economics department, press office. In the administrative and technical staff were Commandant home typists, translators, car driver, couriers, utility workers and others, only 20 people Diplomatic relations between Georgia and Ukraine were established on 21 July 1992. April 5, 1994 began work Embassy of Ukraine in Georgia, August 19, 1994 - Embassy of Georgia in Kyiv. Consulate General of Georgia Consulate General of Georgia in Odesa, Leo Tolstoy str, 30, Odesa, Ukraine Honorary Consulate of Georgia in Yalta Honorary Consulate of Georgia in Zhytomyr Honorary Consulate of Georgia in Lviv Previous Ambassadors Victor Tevzaia (09.1918-09.1919) Valeriy Chechelashvili (05.07.1994-04.10.1998); Malkhaz Chachava (16.12.1998-13.10.2000); Grigol Katamadze (31.10.2000 – 2007);. Merab Antadze (01.11.2007 – 2008); Grigol Katamadze (01.01.2009 - 2013). Mikheil Ukleba (2013 - 2017) Gela Dumbadze (2017 - 2019) Teimuraz Sharashenidze (2019 - 2021) Georgy Zakarashvili (2021 - ) See also Georgia–Ukraine relations Foreign relations of Georgia (country) Foreign relations of Ukraine Embassy of Ukraine, Tbilisi Diplomatic missions in Ukraine Diplomatic missions of Georgia (country) References External links Embassy of Georgia in Kyiv Ministry of Foreign Affairs of Ukraine
Embassy of Japan, Kyiv

The Embassy of Japan in Ukraine (Zai Ukuraina Nihonkoku Taishikan (在ウクライナ日本国大使館), Ukrainian: Посольство Японії в Україні) is located in the Shevchenkivskyi District of Kyiv. It is being headed by an extraordinary and plenipotentiary ambassador. History Until January 19, 1993, the Embassy of Japan in Ukraine was a part-time Embassy of Japan in Moscow, Russia. On 14 February 2022, the embassy in Kyiv was temporarily closed with embassy operations relocated to a liaison office in Lviv. This followed a call by the embassy on 11 February for Japanese nationals in Ukraine to leave the country as fears mounted ahead of the Russian invasion of Ukraine. The embassy in Kyiv reopened in October 2022. Ambassadors to Ukraine List of Ambassadors of Japan to Ukraine: Edamura Sumio Edamura Sumio (枝村純郎) (June 12, 1992 - April 13, 1993) Office held in Moscow till 19 January 1993. Suezawa Shoji Suezawa Shōji (末沢昌二) (April 13, 1993 - October 1, 1996) Kurokawa Yuji Kurokawa Yūji (黒川祐次) (October 21, 1996 - May 28, 1999) Honda Hitoshi Honda Hitoshi (本田均) (July 21, 1999 - September 1, 2002) Amae Kishichiro Amae Kishichirō (天江喜七郎) (September 20, 2002 - September 30, 2005) Mabuchi Mutsuo Mabuchi Mutsuo (馬渕睦夫) (October 4, 2005 - September 1, 2008) Izawa Tadashi Izawa Tadashi (伊沢正) (September 3, 2008 - August 26, 2011) Sakata Toichi Sakata Tōichi (坂田東一) (September 1, 2011 - August 29, 2014) Sumi Shigeki Sumi Shigeki (角茂樹) (August 29, 2014 - November 26, 2018) Kurai Takashi Kurai Takashi (倉井高志) (December 4, 2018 - August 27, 2021) Inaugurated as of 23 January 2019. Matsuda Kuninori Matsuda Kuninori (松田邦紀) (August 27, 2021 - October 2024) See also Embassy of Ukraine in Japan References External links (Ukr.) Official page of the Embassy of Japan in Ukraine
Посольство Японії в Україні

Посо́льство Япо́нії в Украї́ні (яп. 在ウクライナ日本国大使館, ざいうくらいなにっぽんこくたいしかん, МФА: [d͡zai̯ukuɾa.ina nip̚.ponkoku tai̯ɕi̥kaɴ]) — офіційне представництво в Японської Держави в Україні. Розташоване у будівлі на Великій Житомирській, 34-Б. Очолюється надзвичайним і повноважним послом. Історія Японія визнала незалежність України 28 грудня 1991 року та встановила дипломатичні відносини з нею 26 січня 1992 року. 20 січня 1993 року в Україні відкрилося посольство Японії. Протягом 12 червня 1992 — 19 січня 1993 року послом Японії в Україні за сумісництвом був призначений Посол Японії в РФ Едамура Суміо. У вересні 1994 року відбулася реєстрація посольства України в Японії, офіційне відкриття якого відбулося 23 березня 1995 року. Посольство розташовувалося в Печерському районі Києва, поряд із будівлею Кабінету міністрів України. 5 жовтня 2022 року переїхало у відновлену будівлю на Великій Житомирській, 34-Б. Посли в Україні Список Надзвичайних та Повноважних Послів Японії в Україні: Едамура Суміо (12 червня 1992 — 13 квітня 1993), посол з резиденцією в Москві Суедзава Шьоджі (13 квітня 1993 — 1 жовтня 1996), посол з резиденцією в Києві Курокава Юджі (21 жовтня 1996 — 28 травня 1999) Хонда Хітоші (21 липня 1999 — 1 вересня 2002) Амае Кішічіро (20 вересня 2002 —30 вересня 2005) Мабучі Муцуо (4 жовтня 2005 — 1 вересня 2008) Ідзава Тадаші (3 вересня 2008 — 26 серпня 2011) Саката Тоічі (1 вересня 2011 — 29 серпня 2014) Сумі Шігекі (29 серпня 2014 — 26 листопада 2018) Кураі Такаші (4 грудня 2018 — 27 серпня 2021) Мацуда Кунінорі (9 грудня 2021 — 13 жовтня 2024) Масаші Накаґоме (з 21 жовтня 2024) Консульство Японії в Одесі Ракшеєв Олександр Васильович (1892—1897), почесний консул Тодо Сіро (в.о.) (1888—1899), віце-консул Каметаро Ііджіма (1900—1904; 1905—1906), Ген.консул Наохіко Фукуда (1906—1909), Ген.консул Ясутсуґо Ґото (1909—1910), консул Сейго Сасакі (佐々木静吾; 1926 р.) Камімура Шініті (同上村伸一; 1926—1927 рр.) Шімада Шігеру (島田滋; 1927—1930 рр.) Нагучі Яшіо (野口芳雄; 1930 р.), Танака Бунічіро (田中文一郎; 1930—1934 рр.), консул Хірата Мінору (平田稔; 1934—1937 рр.). Консульство Японії у Львові Ясутсуґо Ґото (1939), консул Див. також Посольство України в Японії Примітки Посилання (укр.) Офіційна сторінка Посольства Японії в Україні [Архівовано 29 березня 2013 у Wayback Machine.] Посольство Японії в Києві тимчасово переїжджає до Львова
Magyarország kijevi nagykövetsége

Magyarország kijevi nagykövetsége a két ország kapcsolatainak kiemelt intézménye. 1969-ben nyílt, még a Szovjetunióban, mint főkonzulátus, majd Ukrajna függetlenné válását követően, 1991-ben alakították át nagykövetséggé. A képviselet Kijevben a vulicja Rejtarszka 33. szám alatt található, a külképviselet vezetője 2023 szeptemberétől Heizer Antal. Története Az első világháború utolsó éveiben Ukrajna próbálta elérni függetlenségét az Orosz Birodalomtól, illetve Szovjet-Oroszországtól, ám a polgárháború éveiben mégis fokozatosan függőségbe került a bolsevik államtól. Németország és az Osztrák–Magyar Monarchia 1918 februárjában a Breszt-litovszki béke aláírásával elismerte a független Ukrán Népköztársaságot, a monarchia a nagy diplomáciai tapasztalattal rendelkező Forgách János személyében képviselőt is küldött az új országba, elsősorban ukrán mezőgazdasági termények vásárlása, így az éhínség megelőzése érdekében. Bár Forgách nem járt sikerrel, sőt, 1918 novemberében el is hagyta az összeomlóban lévő Ukrajnát, hogy Bécsbe utazzék az összeomlóban lévő monarchiába, mégis az ukránok őt tartják az első magyar követnek. Forgách ugyan a nemzetiségét tekintve valóban magyar volt, de a monarchia diplomatája. Hogy valóban kapott-e követi kinevezést, vagy csak a búza ügyében érkezett konkrét céllal, mint megbízott tárgyaló homályban maradt. Bár Kijev mintegy 800 kilométerre fekszik Ungvártól és Beregszásztól, a Kárpátaljai magyarok legnagyobb településeitől, mégis itt nyitották 1969-ben a főkonzulátust, mondván: félúton fekszik a Moszkva felé vezető úton. A főkonzulátus az első ilyen magyar intézmény volt a Szovjetunióban, de a negyedik Kijevben, hiszen Lengyelország, Csehszlovákia, de a Német Demokratikus Köztársaság is működtetett képviseletet a városban. A főkonzulátust 1969. április 16-án nyitott ki, első vezetője Kocsis Vilmos volt. Feladatai elsősorban kulturális jellegűek voltak, mert bár kiemelték, hogy a magyar-szovjet árucsereforgalomnak mintegy egyötöde bonyolódik az Ukrán Szovjet Szocialista Köztársasággal, ennek szervezését a szovjet illetékesekkel oldják meg, így a képviseletnek ebben nem, vagy csak nagyon csekély szerepe volt. Az utolsó főkonzul Páldi András volt, akit 1986. július 7-én neveztek ki. Ukrajna 1991. augusztus 24-én kiáltotta ki függetlenségét, de ezt megelőzően, 10-én nyílt meg a rég várt ungvári képviselet, ami akkor még a kijevi főkonzulátus filiáléjaként működött, majd csak 1993 nyarán lesz belőle önálló főkonzulátus. Még abban az évben, december 3-án nagyköveti szintű diplomáciai kapcsolatot létesített Magyarország és Ukrajna, s ugyanez a dátuma a kijevi főkonzulátus nagykövetséggé alakításának is. Első nagykövetünk egyben az utolsó konzul: Páldi András volt - igaz, csak néhány hónapig, hiszen 1992. márciusában visszahívták. Őt Varga István váltotta, aki 1992. november 19-én adta át megbízólevelét. További magyar diplomáciai képviseletek Ukrajnában a már említett ungvári főkonzulátus és a beregszászi konzulátus (ny.: 2001. december 17., kezdetben mint az ungvári főkonzulátus beregszászi ügyfélszolgálati irodája, majd később konzulátus). Jegyzetek
Посольство Угорщини в Україні

Посольство Угорщини в Києві — офіційне дипломатичне представництво Угорщини в Україні, відповідає за розвиток та підтримання відносин між Україною та Угорщиною. Історія посольства В радянський час в Києві працювало генеральне консульство Угорської Народної Республіки. Генеральними консулами були Ласло Ваці, Дьєрдь Макларі, Іштван Монорі. Одразу після оголошення результатів Всенародного референдуму Будапешт встановлює дипломатичні відносини з Україною. 6 грудня 1991 року в урочистій обстановці в Маріїнському палаці було підписано Договір про основи добросусідства та співробітництва — перший документ такого рівня, який підписала Україна. Того ж дня в Києві було відкрито посольство Угорщини, знову ж таки перше серед іноземних дипломатичних представництв. Посольство України в Угорщині було урочисто відкрито 24 березня 1992 року. Воно стало першим дипломатичним представництвом України за кордоном. Посли Угорщини в Україні Форґач Йоганн (1917—1918) Андраш Палді (1992) Іштван Варґа (1992—1995) Лоранд Тот (1995—1997) Янош Кішфалві (1997—2001) Ференц Контра (2001—2003) Янош Тот (2003—2008) Андраш Баршонь (2008—2010) Міхаль Баєр (2010—2014) Ерно Кешкень (2014—2018) Іштван Ійдярто (2018—2023) Онтал Гейзер (з 2023) Консульства Генеральне консульство Угорщини в Києві Консульство працювало по вулиці Інститутській, 8. Вілмош Кочиш (1969—1972) Ласло Ваци (1972—1975) Дьєрдь Макларі (1979—1983) Іштван Монорі (1983—1986) Андраш Палді (1986—1992) Генеральне консульство Угорщини в Ужгороді Генеральні консули: Іштван Монорі (István Monori) (1993—1995) Золтан Сакач (Zoltán Szakács) (1995—2000) Отто Сабо (Ottó Szabó) (2000—2005) Вілмош Сіклаварі (Vilmos Sziklavári) (2005—2010) Йожеф Бачкаі (József Bacskai) (2010—2015) Йожеф Бугайло (József Buhajla) (2015—2020) Йожеф Бачкаі (József Bacskai) (2021—) Консульство Угорщини в Берегові Канцелярія: 90200, м. Берегове, вул. Б. Хмельницького, 53 Консули Йожеф Бачкаі (2008—2010) Іштван Тот (2010—2014) Ендре Саліпскі (2014—2017) Матяш Сіладі (2017—) Див. також Українсько-угорські відносини Український дипломатичний корпус Список дипломатичних місій України Посольство України в Угорщині Іноземні консульства в Україні до 1937 року Угорці в Україні Онтал Гейзер Примітки Посилання Посольство Угорщини в Україні [Архівовано 15 квітня 2012 у Wayback Machine.] До МЗС України було запрошено Посла Угорщини в Україні Ерно Кешкеня [Архівовано 25 липня 2015 у Wayback Machine.]
Посолство на България в Киев

Посолството на България в Киев е официална дипломатическа мисия на България в Украйна. То е разположено на ул. „Госпитальна“ № 1. Връзки с посолството: Тел: (0038 044) 246-72-37, 246-76-72; Факс: (0038 044) 235 51 19; e-mail адреси: Embassy.Kiev@mfa.bg и embuln@i.kiev.ua. Посланици на България в Украйна Иван Шишманов – пълномощен министър (1918) Димитър Церов – временно управляващ (1992) Петър Марков – посланик (1992 – 1998) Александър Димитров – посланик (1998 – 2002) Ангел Ганев – посланик (2002 – 2007) Димитър Владимиров (2007 – 2012) Красимир Неделчев Минчев (2012 – 2018) Костадин Коджабашев (2019-) Други представителства на България в Украйна Генерално консулство в Одеса Почетно консулство в гр. Лвив Посетите също Посолство на Украйна в София Външни препратки За посолството – сайт на Министерството на външните работи на България Източници
Embassy of Bulgaria, Kyiv

The Embassy of Bulgaria in Kyiv is the diplomatic mission of Bulgaria in Ukraine. In 2022, the embassy was temporarily closed due to the Russian invasion of Ukraine. In September 2022, the Embassy of Bulgaria resumed its work in Kyiv. After Ukraine regained its independence on August 24, 1991, Bulgaria recognized Ukraine on December 5, 1991. On December 13, 1991, diplomatic relations were established between Ukraine and Bulgaria. Consulate General of the Republic of Bulgaria Consulate General of the Republic of Bulgaria in Odesa, Address: Posmitnyy St., 9, Odesa 65062, Ukraine Consulate General of the Republic of Bulgaria in Zaporizhia, Address: Khortytsia, 55, Zaporizhia 69017, Ukraine Previous Ambassadors Ivan Shishmanov (1918-1919) Dimitar Tserov (1992), Chargé d'Affaires ad interim Peter Markov (1992-1998) Alexander Dimitrov (1998-2002) Angel Ganev (2002-2007) Dimitar Vladimirov (2007-2012) Krasimir Minchev (2012-2018) Stoyana Rusinova, Chargé d'Affaires ad interim Kostadin Tashev Kodzhabashev (2019-) See also Bulgaria-Ukraine relations Foreign relations of Bulgaria Foreign relations of Ukraine Embassy of Ukraine, Sofia Diplomatic missions in Ukraine Diplomatic missions of Bulgaria References External links Embassy of Bulgaria in Kyiv Archived 2009-05-09 at the Wayback Machine The Republic of Bulgaria Ministry of Foreign Affairs Ministry of Foreign Affairs of Ukraine
Tuzly Lagunerne Nationalpark

Tuzly Lagunerne Nationalpark er et beskyttet område beliggende i Bilhorod-Dnistrovskyi Raion i Odessa oblast, i det sydlige Ukraine. Parken blev oprettet ved dekret fra Ukraines præsident Viktor Jusjtjenko den 1. januar 2010. Nationalparkens område omfatter Tuzly Lagunerne som består af dele af de større laguner Shahany, Alibey, Burnas ; og de små laguner Solone Ozero, Khadzhyder, Karachaus, Budury, Martaza, Mahala, Malyi Sasyk og Dzhantshey. Kilder og henvisninger
Tuzly Lagoons National Nature Park

The Tuzly Lagoons National Nature Park (Ukrainian: Національний природний парк «Тузловські лимани», romanized: Tuzlovs'ki lymany) is a protected area located in Bilhorod-Dnistrovskyi Raion of Odesa Oblast, southern Ukraine. The park was set up by decree of the President of Ukraine, Viktor Yushchenko, on January 1, 2010. Geography The territory of the National Park includes the group of Tuzly Lagoons, which consist of parts of the larger lagoons: Shahany, Alibey, Burnas; and the small lagoons Solone Ozero, Khadzhyder, Karachaus, Budury, Martaza, Mahala, Malyi Sasyk, and Dzhantshey. Flora and fauna The area is mainly home to salt-loving plants. Rare stands of small seagrass (Zostera noltii) can be found on the Black Sea coast. The estuaries have a high biodiversity and are particularly important for birds. For example, the avocet (Recurvirostra avosetta), black-winged stilt (Himantopus himantopus), stone-curlew (Burhinus oedicnemus), collared pratincole (Glareola pratincola) and Black-winged pratincole (Glareola nordmanni) live here. Some mammals in the area are the lesser blind mole-rat (Spalax leucodon) and stoat (Mustela erminea). Following the Russian invasion of Ukraine in 2022, dead Black Sea bottlenose dolphins washed up at the park's coastline. This continued until 2023 when the fighting in the Black Sea shifted further east. See also Tuzly Lagoons National parks of Ukraine References External links Media related to Tuzly Lagoons National Nature Park at Wikimedia Commons
Parque nacional Lagunas de Tuzly

El parque nacional Laguna de Tuzly (en ucraniano: Національний природний парк «Тузловські лимани»)​ es un parque nacional natural en el territorio de raion Tatarbunary del Óblast de Odesa, en el país europeo de Ucrania. Su protección fue establecida por el decreto del Presidente de Ucrania, Viktor Yushchenko, en el 1 de enero de 2010. El territorio de la reserva incluye las lagunas de grupo Tuzly: partes de las lagunas Shagany, Alibey, Burnas, y también las pequeñas lagunas Solone, Khadzhider, Karachaus, Budury, Martaza, Mahala, Pequeña Sasyk y Dzhantshey. Véase también Parques naturales nacionales de Ucrania Reservas naturales de Ucrania Referencias
Parc national des limans de Touzly

Le parc national des limans de Touzly (en ukrainien : Національний природний парк «Тузловські лимани») est un parc national de 279 km2 situé en Ukraine, dans la région historique du Boudjak au sud de Tatarbounary dans le raïon de Bilhorod-Dnistrovskyï de l'oblast d'Odessa : il comprend et entoure les limans de Touzly, sur la rive de la mer Noire, en Bessarabie méridionale. Le parc a été créé en 1er janvier 2010 par décret présidentiel pour protéger la faune et la flore de ce milieu paralique. Après l’invasion de l'Ukraine par la Russie, et particulièrement lors de la bataille navale de l'île des Serpents (2022), des dauphins morts Tursiops truncatus se sont échoués sur le littoral du parc, empoisonnés par les effluents soufrés et phosphorés suintant des barges éventrées. Cela a cessé en 2023, lorsque les combats en mer Noire se sont déplacés plus à l’est, en Crimée. Notes et références Voir aussi Liste des parcs nationaux de l'Ukraine. Liens externes Portail des espaces verts Portail de la conservation de la nature Portail de l’Ukraine
Nationaal Park Toezlovski Lymany

Het Nationaal Park Toezlovski Lymany (Oekraïens: Національний природний парк «Тузловські лимани») is een nationaal park gesitueerd in het zuidwesten van de oblast Odessa in Oekraïne. Het N.P. Toezlovski Lymany werd per presidentieel decreet opgericht op 6 januari 2010 (№ 1/2010). De oprichting vond plaats met het oog op het behoud en bescherming van de estuaria rondom de Zwarte Zee. In het estuarium monden de Alkalia, Chadzjyder en enkele kleine rivieren uit. Het Nationaal Park Toezlovski Lymany heeft een oppervlakte van 278,65 km². Flora en fauna In het gebied komen vooral zoutminnende planten voor. Aan de Zwarte Zeekust staan zeldzame bestanden van klein zeegras (Zostera noltii). De estuaria hebben een hoge biodiversiteit en zijn met name voor vogels belangrijk. Zo leven hier onder andere de kluut (Recurvirostra avosetta), steltkluut (Himantopus himantopus), griel (Burhinus oedicnemus), vorkstaartplevier (Glareola pratincola) en steppevorkstaartplevier (Glareola nordmanni). Enkele zoogdieren in het gebied zijn de westelijke blindmuis (Spalax leucodon) en hermelijn (Mustela erminea). Afbeeldingen
Rådet for Ukraines nationale sikkerheds- og forsvarspolitik

Rådet for Ukraines nationale sikkerheds- og forsvarspolitik (ukrainsk: Рада національної безпеки і оборони України, tr. Rada natsionalnoі bezpeki i oboroni Ukraini) (dansk: ~ Forsvarsudvalget) er et rådgivende statsligt organ for Ukraines præsident, på ukrainsk omtalt med forkortelsen RNBO[U]. Rådet er nedsat af Verkhovna Rada (Ukraines parlament). Det har til opgave at udvikle den nationale sikkerhedspolitik for indenlandske og internationale anliggender og rådgive Ukraines præsident. Alle møderne i rådet foregår i "Præsidentens sekretariatsbygning". Kilder
Света Катерина (Киев)

„Света Катерина“ (на украински: Кірха Святої Катерини) е църква в Киев, Украйна, принадлежаща на Немската евангелско-лутеранска църква. Изграждането на църквата започва през 1855 г. и завършва две години по-късно. През 1938 година църквата е затворена. По времето на комунизма, църквата е предадена на лутеранската общност. Бележки
Кірха Святої Катерини (Київ)

Лютеранська кірха Святої Катерини — німецька євангелічна церква у Києві. В приміщенні церкви окремо збираються дві общини — лютеранська община Кірхи Святої Катерини та єдина в Україні англіканська община Церква Англії в Україні. Історія храму В Україні та Києві зокрема німці-колоністи оселилися в 2-й половині XVIII століття, адже Катерина II запрошувала німецькі родини оселятися на території України. Ці люди принесли із собою не лише власну мову та культуру, а й звісно ж — власну віру. Перші переселенці мешкали переважно на Подолі. Перші богослужіння для ще невеликої німецької громади відправлялися в домі Георга Бунге — утримувача першої міської аптеки. Проте незабаром громаді стало тісно в невеликому будинку аптекаря і вже впродовж 1794–1795 років на Спаській вулиці звели невелику дерев'яну кірху (нім. Kirche — церква) на честь святої Катерини. На жаль, ця перша церква загинула у вогні подільської пожежі 1811 року. Але вже незабаром місто надало вірянам місце на околиці Липок. 25 червня 1812 року нову дерев'яну церкву було закладено. Фінансові труднощі змусили церковних старост закласти свої будинки та звести на ці кошти храм. Теперішня будівля кірхи споруджена за проектом архітектора Івана Штрома. Здійснив будівництво та внутрішнє оздоблення Павло Шлейфер. Закладено будівлю було 19 червня 1855 року, а освячено 4 серпня 1857 року. Церква відзначалася чудовою акустикою, мала орган, подарований купцем Кельном. Поруч із храмом знаходилося лютеранське училище. 1854 р. при храмі члени громади організували «Товариство співу» (Київське співоче товариство). Були створені хор та симфонічний оркестр. Вулиця на честь мешканців та розташування храму здобула назву Лютеранської. Буремні події революції 1917—1919 років та встановлення радянської влади у місті поклали край мирному життю лютеранської громади. Почалися гоніння на духовенство, 1937 року було заарештовано останніх пастирів. 1938 року громаду було ліквідовано, а храм — закрито. У храмі почергово розташовувалися клуб, згодом склад, а з 1973 року — дирекція Музею народної архітектури та побуту. Внаслідок 60-річного використання приміщення кірхи було повністю спотворене, інтер'єри — втрачено. Після Другої світової війни було знищено і будинок пастора, що розташовувався навпроти кірхи. З набуттям Україною незалежності храми почали повертатися до вірян. На початку 1990-х років було відроджено діяльність лютеранської громади. 1998 року храм нарешті повернули вірянам. Протягом 1998—2000 років тривала реконструкція кірхи і нарешті, від 2000 року оновлений храм повноцінно діє. Протягом подій Євромайдану приміщення кірхи використовувалось для надання допомоги пораненим учасникам протестів (пастор Ральф-Гергард Гаска). Див. також Німецька євангелічно-лютеранська громада в Києві Школа св. Мартіна Примітки Посилання Добро пожаловать в общину Святой Катерины! Официальный сайт. [Архівовано 10 липня 2019 у Wayback Machine.] Община Святой Катерины в facebook [Архівовано 1 вересня 2019 у Wayback Machine.] Про історію церкви
Belz (Ucraïna)

Belz (en ucraïnès: Белз, en polonès: Bełz, en jiddisch: בעלז), és una petita ciutat situada en el districte de Sokal, a la regió de Lviv, a Ucraïna Occidental. El poble està situat prop de la frontera amb Polònia, entre el riu Solokiya, un afluent del riu Bug, i el rierol Rzeczyca. La seva població era d'aproximadament 2.308 habitants l'any 2017. Referències
Belz

Belz (ukrajinsky Белз) je malé město ve Lvovské oblasti na Ukrajině. Leží na západním kraji státu v sousedství hranice s Polskem. V roce 2005 žilo v Belzu jen zhruba 2,5 tisíce obyvatel a jednalo se tedy o jedno z nejmenších ukrajinských měst. Belzská městská územní hromada Belzská městská územní hromada je městská hromada s administrativním centrem v Belzu. V roce 2026 v ní žilo 16726 obyvatel. V této hromadě je město Belz (2359 obyvatel) a tyto vesnice: Historie Od roku 1774 do roku 1918 patřilo město do rakouské Haliče. Po první světové válce se stalo součástí Druhé Polské republiky. Pak bylo od září 1939 do roku 1941 okupováno Sovětským svazem a od roku 1941 do roku 1944 Německem. Po válce bylo opět součástí Polska, ale v rámci polsko-sovětské výměny území v roce 1951, kterou získal Sovětský svaz zdejší bohaté zásoby uhlí, se stalo jeho součástí a bylo začleněno do Ukrajinské sovětské socialistické republiky a následně se v roce 1991 stalo součástí Ukrajiny. Ve městě bývali před druhou světovou válkou významně zastoupeni Židé, například na začátku první světové války bylo z 6100 obyvatel 3600 Židů. Zdejší chasidská dynastie Belz nezanikla v rámci holokaustu, ale pokračuje v Izraeli. Odkazy Reference Externí odkazy Slovníkové heslo Belz ve Wikislovníku Obrázky, zvuky či videa k tématu Belz na Wikimedia Commons