NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Темпль (Ивано-Франковск)

Темпль — ортодоксальная синагога в городе Ивано-Франковск (Украина). Находится на улице Страчених, 7. История Идея постройки темпля в Станиславе возникла в 1887 году среди членов «Общества прогресса». Вскоре Александр Виттельс и Элиас Фишер вместе с другими членами общества, организовали комитет по постройке синагоги прогрессистов. В 1888 году общество добилось получения участка земли. 20 июня 1895 году в торжественной обстановке раввин Исаак Горовиц заложил краеугольный камень синагоги. Строительство продолжалось до 1899. Автором проекта был венский архитектор Вильгельм Стяссны. Открытие синагоги состоялось 4 сентября 1899 года в присутствии городских властей и верующих. Здание пострадало во время Первой мировой войны, после которой оно было отреставрировано. В 1927—1929 в интерьере была выполнена новая роспись, заменена крыша. В годы Великой Отечественной войны синагога была в значительной степени разрушена, затем вновь отремонтирована. В 1990-е годы часть помещений синагоги была передана местной иудейской общине. Помимо религиозного центра, при темпле была устроена миква и небольшая столовая, где члены еврейской общины празднуют Шаббаты и прочие еврейские праздники. Остальные помещения занимает мебельный магазин. Архитектура Каменное здание темпля выстроено в мавританском стиле с элементами неоренессанса. Вход в темпль находился с западной стороны через холл в главный зал, с трёх сторон окружённый галереями для женщин. Главный зал был рассчитан на 300 сидячих мест. В восточной стене есть апсида, в которой раньше располагался старинный синагогальный ковчег. Первоначально на углах этой синагоги находились четыре башни, увенчанные куполами в форме луковиц, украшенные звёздами Давида.
Темпель (Івано-Франківськ)

Темпель — центральна синагога в м. Івано-Франківськ, споруджена коштом громади юдеїв-реформістів (прогресистів). Історія Ідея зведення темпля в Станиславові виникла 1887 року серед членів «Спілки прогресу». Незабаром Александер Віттель та Еліас Фішер разом з іншими членами спілки організували комітет з будівництва синагоги прогресистів. 1888 року спілка отримує ділянку землі. 20 червня 1895 року рабин Ісаак Горовиць урочисто заклав перший камінь майбутньої синагоги. Будівництво продовжувалося до 1899 року. Автором проєкту був віденський архітектор Вільгельм Штясни. 4 вересня 1899 року за присутністю міської влади та віруючих відбулося урочисте відкриття синагоги. Будівля постраждала під час Першої світової війни, невдовзі була відреставрована. У 1927–1929 роках в інтер'єрі виконано новий розпис, замінено дах. Під час Другої світової війни синагога була значною мірою зруйнована, потім знову відремонтована. У 1990-ті роки частину приміщень синагоги було передано місцевій юдейській громаді. Частину приміщень займає меблевий магазин. Біля будівлі у 2003 році було зведено пам'ятник страченим українським патріотам. У 1943 році біля стін синагоги ґестапівці розстріляли 27 членів Організації українських націоналістів. Детальніше у статті Вулиця Страчених Націоналістів. Архітектура Будівля виконана в мавританському стилі з елементами неоренесансу. Вхід у темпель був із західного боку через передсіння в головну залу, з трьох сторін оточену галереями для жінок. Загалом було 300 сидячих місць. У східній стіні є апсида, у якій раніше розміщався старовинний Арон га-Кодеш у мавританському стилі. Первісно на даху будівлі по кутах синагоги розміщувались чотири вежі з куполами, оздоблені зірками Давида. Посилання Нариси з історії євреїв в Івано-Франківську (пол.)
Katedrála svaté Sofie

Katedrála svaté Sofie či Katedrála Svaté moudrosti (ukrajinsky Софійський собор, je kamenný pravoslavný chrám v Kyjevě, postavený v polovině 11. století z podnětu Jaroslava Moudrého a jeho ženy. Ten jej dal založit roku 1037 na počest vítězství nad Pečeněhy na místě, kde stával jeho dřevěný předchůdce stejného zasvěcení. Dnes slouží jako muzeum. Délka pětilodní stavby činí 37 metrů, šířka 55 metrů a výška od podlahy do vrcholu centrální kopule 29 metrů. Zasvěcení Chrám byl zasvěcen stejně jako jeho vzor Hagia Sofia v Konstantinopoli Boží Svaté (hagios - svatý) moudrosti, což je doslovný překlad řeckého výrazu. Byl katedrálou kyjevského metropolity a kromě božské liturgie se zde konaly také slavnostní ceremonie, například knížata Kyjevské Rusi tu dávala audienci zahraničním delegacím. Za dobu své existence byl několikrát poničen, zvláště pak roku 1240 po dobytí Kyjeva Tatary. Historie V letech 1685–1707 byl přestavěn ve stylu ukrajinského baroka. Kopule získaly hruškovitý tvar a z původních třiceti kopulí jich zůstalo zachováno jen devatenáct. V roce 1889 došlo k přestavbě západního průčelí a byla vybudována chrámová předsíň. Během protináboženské kampaně v Sovětském svazu v roce 1920 byla plánována destrukce chrámu, ale nakonec byla stavba společně s přilehlými objekty z 18. století prohlášena historicko-architektonickou rezervací. Dnes je součástí světového dědictví UNESCO a jedním ze sedmi divů Ukrajiny. V interiéru se nachází řada fresek, které v minulosti zaujímaly plochu zhruba 5 000 metrů čtverečních (dnes různé zdroje udávají 2 až 3 metry čtvereční různě zachovalých originálních fresek z 11. století) a mozaik, které v minulosti zaujímaly plochu 640 metrů čtverečních (dnes 260). Jsou na nich vyobrazeni vladaři, náboženské a lovecké motivy. Známé je vyobrazení Jaroslava Moudrého a jeho rodiny. V katedrále byla pohřbívána kyjevskoruská knížata, dodnes se však zachoval jen sarkofág s ostatky Jaroslava Moudrého. Odkazy Související články Křesťanská sakrální architektura Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála svaté Sofie na Wikimedia Commons Pořad ČT o katedrále
Sint-Sofiakathedraal (Kiev)

De Sint-Sofiakathedraal in Kiev (Oekraïens: Собор Святої Софії, Sobor Sviatoyi Sofiyi of Софійський собор, Sofiys’kyi sobor; Russisch: Собор Святой Софии, Sobor Svyatoi Sofii of Софийский собор, Sofiyskiy sobor) is een van de meest bekende Oekraïense monumenten op de Werelderfgoedlijst. Sinds 2023 staat de kathedraal op de lijst van bedreigd werelderfgoed. De naam van de kerk komt van de Hagia Sophia in Constantinopel. Zij werd opgetrokken in 1037 door Jaroslav de Wijze om God te danken dat Kiev werd gespaard tijdens de invasie van 1024 van de Petsjenegen en was de begraafplaats van de heersers van het Kievse Rijk. De sarcofaag van Jaroslav de Wijze is te vinden in de noordelijke kapel. Na de plundering door de Mongolen in 1240 bleef de kerk in verval tot zij in 1633 werd ingenomen door de metropoliet van Kiev. Ter herinnering aan Jaroslav werd in de 17e eeuw de blauwe klokkentoren opgericht. Deze klokkentoren is gebouwd in de architectuurstijl van de Oekraïense barok Onder het antireligieuze beleid (bolsjewisme) van de Sovjet-Unie wilde men de kathedraal laten afbreken, maar na protest van historici werd zij geconfisqueerd en omgevormd in een museum voor architectuur en geschiedenis. Sinds de jaren 80 wilde de overheid de kerk teruggeven aan de Russisch-orthodoxe Kerk, maar verschillende fracties bewisten elkaar het gebouw, en ook de Oekraïense Grieks-Katholieke gemeenschap is vragende partij. Daardoor blijft het een museum, dat soms ter beschikking gesteld wordt voor religieuze plechtigheden. Galerij Zie ook Kiev-Petsjersk Lavra, het tweede deel van de UNESCO inschrijving Externe links (uk) (en) Museumwebsite van de Sint-Sofiakathedraal 3D-model van de Sint-Sofiakathedraal
Catedral de Santa Sofia de Kiev

A Catedral de Santa Sofia de Quieve (em ucraniano: Собор Святої Софії/Софійський собор; romaniz.: Sobor Sviatoyi Sofiyi/Sofiys’kyi sobor; em russo: Собор Святой Софии/Софийский собор; romaniz.: Sobor Svyatoi Sofii/Sofiyskiy sobor) é um monumento arquitetônico sobressalente da Rússia de Quieve. Hoje em dia, é um dos monumentos mais conhecidos da cidade e o primeiro patrimônio ucraniano inscrito da Lista do Patrimônio Mundial da UNESCO. O complexo da catedral é o principal componente do Reserva Nacional "Sofia de Kyiv" a instituição estatal responsável da conservação do complexo catedralício junto com outros monumentos históricos da cidade. Referências Ligações externas
Catedrala Sfânta Sofia din Kiev

Catedrala Sfânta Sofia („Sfânta Înțelepciune”) din Kiev este un remarcabil monument arhitectural al Rusiei Kievene. Catedrala este un simbol al orașului și primul monument de patrimoniu înscris în lista Patrimoniului Mondial alături de Lavra Peșterilor din Kiev. Pe lângă clădirea principală, catedrala include un ansamblu de structuri de sprijin precum un turn clopotniță și casa mitropolitului. În 2011 situl istoric a fost transferat de sub autoritatea Ministerului Dezvoltării Regionale a Ucrainei sub cea a Ministerului Culturii Ucrainei. Unul din motivele transferului a fost că atât Catedrala Sfânta Sofia cât și Lavra Peșterilor din Kiev sunt recunoscute de programul Patrimoniului Mondial UNESCO drept un singur complex, în timp ce în Ucraina cele două erau administrate de două entități guvernamentale diferite. Complexul catedralei este principala componentă și muzeu al Sanctuarului Național „Sofia din Kiev”⁠(d) care este instituția de stat responsabilă pentru conservarea complexului catedralei și precum al altor patru repere istorice ale națiunii. Galerie de imagini Note Referințe
Саборни храм Свете Софије у Кијеву

Саборни храм Свете Софије или Софијски сабор (укр. Собор Святої Софії, Софійський собор) у Кијеву је изванредан архитектонски споменик из раздобља Кијевске Русије, највећа знаменитост града Кијева и први споменик из Украјине који је уписан на Унесков списак места Светске баштине у Европи, заједно с оближњим посебним манастирским комплексом Кијевско-печерска лавра. Историја Градња храма Свете Софије започета је 1011. године у време кијевског кнеза Владимира Великог који је 988. прихватио хришћанство као службену религију Кијевске Русије. Храм је завршен након 1037. године, за време владавине кијевског кнеза Јарослава Мудрог, познатијег као великог градитеља цркви. Храм Свете Софије име је добио по својој нешто познатијој истоименој изворној верзији у Константинопољу Аја Софији (грчки за „Црква свете мудрости”). Храм је првобитно био маузолеј Кијевских владара те су ту поред кнеза Јарослава Мудрог сахрањени и Владимир Мономах и Всеволод I Јарославич. Након што је Андреј Богољубски, кнез Владимир-Суздаља, опустошио Кијев 1169. године, и потом Татари 1240. године, храм је у великој мери оштећен. Након Брестовске црквене уније 1596. године, храм је припао Украјинској гркокатоличкој цркви, али га је већ 1633. године преузео новоименовани кијевски православни метрополит молдавског порекла Петар Могила. Он је наручио опсежну обнову која је најочигледнија на горњим деловима храма које је извео италијански архитекта Октавиано Мансини у препознатљивом стилу украјинског барока који је мешавина италијанског барока и византијске архитектуре. Радови на њему су извођени и током напада козачког хетмана Ивана Мазепе, те је 1740. године довршен у данашњем изгледу. Током совјетске власти, у духу антивјерског покрета 1920-их година, украјинска совјетско-комунистичка влада је планирала срушити храм како би се на његовом месту подигао „Парк хероја Перекопа” како би се прославила победа Црвене армије на Криму. Храм су спасили научници и историчари, али су совјетске власти ипак 1934. године конфисковале сву имовину, а храм претворили у Музеј историје. Крајем 1980-их покренуо се поступак враћања храма црквеним властима, али због сукоба Гркокатоличке и Украјинске православне цркве које су обе полагале право на њега, то је одложено. Једно време је православним црквама било дозвољено обављање верских обреда у посебним данима, али након покушаја сахране патријарха украјинске православне цркве, Володимира, 1995. године, што је изазвало крваве протесте, црква је затворена за верске обреде. Данас је само Музеј хришћанства, а већина њених посетиоца су туристи. Одлике Петобродна црква је димензија 37 x 55 м, и има пет апсида и 13 купола, што није било стандардно у византијској архитектури. С три стране је окружује галерија на два спрата, а споља је првобитно имала украсне плинте. Изнутра су сачувани изворни мозаици и фреске на којима је, између осталих, приказана Јарославова породица у молитви. Белешке Види још Византијска уметност Архитектура барока Кијевско-печерска лавра Спољашне везе 3D-модел кијевске катедрале (3.2 Mb) Службена страница цркве
Sofiakatedralen, Kiev

Sofiakatedralen (ukrainska: Собор Святої Софії/Sobor Svjatoji Sofiji, eller Софійський собор/Sofijskyj sobor; ryska: Собор Святой Софии/Sobor Svjatoj Sofii, eller Софийский собор/Sofijskij sobor) är en ukrainsk-ortodox katedral belägen i Kiev i Ukraina. Katedralens namn är hämtat från katedralen Hagia Sofia i Istanbul i Turkiet. Historia Grunden till Sofiakatedralen lades 1037 av storfurst Jaroslav I av Kiev och hans maka, den svenskfödda Ingegerd Olofsdotter. 1934 konfiskerades katedralen av den sovjetiska staten och gjordes om till ett arkitektoniskt och historiskt museum, tillsammans med de omgivande klosterbyggnaderna från 1600-talet och 1700-talet. 1990 blev katedralen, tillsammans med Petjerskaklostrets byggnader, Ukrainas första objekt på Unescos världsarvslista. Katedralen Exteriör Exteriören var ursprungligen täckt av tegel. Sitt nuvarande utseende, i ukrainsk barockstil, fick katedralen efter en ombyggnad som påbörjades i slutet av 1600-talet och var färdig 1707. Katedralen är 55 meter lång och 37 meter bred. Den har fem nav, fem absider och, överraskande nog för att vara en bysantinsk byggnad, tretton kupoler. Tvåradiga gallerier omger byggnaden på tre av dess sidor. Interiör Inne i katedralen finns välbevarade mosaiker och fresker från 1000-talet. Bilder Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sofiakatedralen i Kiev.﻿ St. Travel to Ukraine - Sophia Cathedral in Kyiv Kiev-Pechersk Lavra monastery (officiell webbplats) UNESCO World Heritage Centre - Kiev: Saint-Sophia Cathedral and Related Monastic Buildings, Kiev-Pechersk Lavra Sofiakatedralen i Kiev i Internet Encyclopedia of Ukraine. (engelska)
Janoši

Janoši (ukrajinsky Яноші, maďarsky Makkosjánosi nebo dříve Jánosi, česky Janoševo nebo Janošovo) je obec na Ukrajině v Zakarpatské oblasti v okrese Berehovo v Berehovské městské územní hromadě. V roce 2001 zde žilo 2 030 obyvatel, z toho 91.53 % obyvatel bylo maďarské národnosti. Obcí prochází úzkokolejná Boržavská hospodářská dráha. Části obce Janoši (2030 obyvatel) Balažer (816 obyvatel) Historie Do uzavření Trianonské smlouvy byla obec součástí Uherska, poté byla součástí první československé republiky. V letech 1938 až 1944 byla obec (v důsledku první vídeňské arbitráže) součástí Maďarského království. Od roku 1945 byla obec součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR. Od roku 1991 je obec součástí nezávislé Ukrajiny. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Яноші na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Janoši na Wikimedia Commons
Janoschi

Janoschi (ukrainisch Яноші, von 1946 bis 1995 Іванівка Iwaniwka, davor auch Яношове Janoschowe;russisch Яноши, ungarisch Makkosjánosi, tschechoslowakisch Janošovo, Janoševo) ist ein Dorf im Rajon Berehowe in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Janoschi liegt rund fünf Kilometer Luftlinie nördlich vom Rajonzentrum Berehowe und 47 Kilometer südsüdöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. In Janoschi treffen die Fernstraßen M-24 und M-25 aufeinander. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Stadtgemeinde Berehowe im Rajon Berehowe, bis dahin bildete es zusammen mit dem Dorf Balascher die Landratsgemeinde Janoschi (Яношівська сільська рада/Janoschiwska silska rada). Weblinks Janoschi (Iwaniwka) in der Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR (ukrainisch) Einzelnachweise
Yanoshi

Yanoshi (Ukrainian: Яноші, Hungarian: Makkosjánosi) is a village in Zakarpattia Oblast (province) of western Ukraine. Geography The village is located around 6 km east of Berehove. Administratively, the village belongs to the Berehove Raion, Zakarpattia Oblast. History It was first mentioned as Ivanosi in 1321. Population In 1910, it had a population of 1118, mostly Hungarians. According to the official census of 2001, the population included 2030 inhabitants.
Makkosjánosi

Makkosjánosi (ukránul Яноші (Janosi / Yanoshi), korábban Іванівка (Ivanyivka / Ivanivka), 1921-1939 között Janosovo, oroszul Ивановка (Ivanovka)) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Beregszászi járásban. Fekvése Beregszásztól 6 km-re északra, a Vérke-patak keleti oldalán fekszik. Társtelepülése Balazsér. Története 1321-ben „Ivanosi” néven említik először. A református templom épülete 1321-ben már állt, 1566-ban a tatárok elpusztították, 1595-óta a reformátusoké. Mai formáját a 18. századi átalakítás után nyerte el. Görögkatolikus temploma az 1733-ból való fatemplom helyén 1839-ben épült klasszicista stílusban. Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Jánosi, (Makkos), magyar-orosz falu, Beregh vmegyében, Beregszászhoz 1 mfldnyire: 5 r., 258 g. kath., 208 ref., 7 zsidó lak. Gör. kath. és ref. szentegyház. Buzája, fája, nádja, szénája elég. Malma van. F. u. gr. Schönborn.” A trianoni békéig Bereg vármegye Tiszaháti járásához tartozott. Az első világháborút követően a mesterségesen létrehozott Csehszlovákiához csatolták, majd 1938 novembertől ismét Magyarországhoz tartozott 1944 őszéig, amikor a szovjet csapatok megszállták. 1945-ben az Ukrán Szovjet Szocialista Köztársaság, s ezzel együtt a Szovjetunió részévé vált. 1991 óta a független Ukrajna része. Népessége 1910-ben 1118, túlnyomórészt magyar lakosa volt. 2006-ban körülbelül 1700-1800-an lakták. Testvérvárosa Források Google Maps Jegyzetek
Ianoși, Bereg

Ianoși (în ucraineană Яноші) este localitatea de reședință a comunei Ianoși din raionul Bereg, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Ianoși era vorbitoare de maghiară (91,53%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (8,13%). Note
Яноши

Я́ноши (укр. Я́ноші, венг. Makkosjánosi Маккошьяноши) — село в Береговской городской общине Береговского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 2030 человек. Почтовый индекс — 90233. Телефонный код — 03141. Занимает площадь 3,8 км². Код КОАТУУ — 2120485201. История В 1946 году указом ПВС УССР село Яношево переименовано в Ивановку. В 1995 году селу возвращено историческое название Примечания Ссылки Яноши на сайте Верховной рады Украины (укр.). gska2.rada.gov.ua. Дата обращения: 18 мая 2020. Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.). Архивировано из оригинала 5 февраля 2012 года.
Halabor

Halabor (ukrajinsky Галабор, maďarsky Halábor) je obec na Ukrajině v Zakarpatské oblasti v okrese Berehovo v Berehovské městské územní hromadě. V roce 2025 zde žilo 752 obyvatel. Zeměpisná poloha Obec se nachází na pravém břehu řeky Tisy, 15 km jižně od města Berehovo. Obec dlouhodobě trpěla povodněmi, které byly způsobeny vylitím nedaleké řeky Tisy. V roce 1948 byly vybudovány ochranné hráze. Na břehu Tisy byl po zrušení přísného hraničního režimu vybudován letní rekreační park, oblíbený nejen mezi obyvateli vesnice, ale i mezi obyvateli Berehova a celého okresu. Historie Do uzavření Trianonské smlouvy byla obec součástí Uherska, poté byla součástí Československa. Od 15. dubna 1939 bylo součástí samostatného státu Karpatská Ukrajina; za několik dní pak bylo Zakarpatí obsazeno maďarskými vojsky. Od roku 1945 byl Halabor součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR; v té době byl veden pod názvem Hrabarove (ukrajinsky Грабарове). Od roku 1991 je součástí nezávislé Ukrajiny. Na začátku 20. století stál v obci velký palác, který nechal postavit hrabě Papari. Palác později vlastnila slavná operní pěvkyně a filmová herečka Sári Fedáková, původem z Berehova. V sovětských dobách jí byl palác odebrán a chátral. Budova byla rozebrána a na jejím místě byla postavena škola. V roce 1989 byl na obecním hřbitově vztyčen pomník obětem stalinismu. Pamětihodnosti Reformovaný kostel, z roku 1911. Na zdi kostela se nachází pamětní deska na počest římskokatolického kněze z 15. – 16. století, Bertalona Dobose, vynikajícího kronikáře, rodáka z obce Halabor. Deska v maďarštině zní: „Galabóri Dobos Bertolon (kronikář), jediná významná osobnost Halaboru, opisoval Codex-Dobrentei a byl jedním z prvních překladatelů Písně písní a Žalmů krále Davida. V letech 1493-94 studoval v Krakově, poté působil jako kněz v okrese Jéger, královský notář a veřejný úředník.“ Byla instalována reformovanou komunitou na počest 100. výročí výstavby kostela. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Галабор na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Halabor na Wikimedia Commons
Halabor

Halabor (ukrainisch Галабор, bis 1991 Грабарів Hrabariw, russisch Галабор Galabor, ungarisch Halábor, tschechoslowakisch Halabor) ist ein Dorf im Rajon Berehowe in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Halabor liegt rund elf Kilometer Luftlinie südlich vom Rajonzentrum Berehowe und 64 Kilometer südsüdöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. Direkt südöstlich von Halabor verläuft die Theiß entlang der ukrainisch-ungarischen Grenze. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Stadtgemeinde Berehowe im Rajon Berehowe, bis dahin bildete es die Landratsgemeinde Halabor (Галаборська сільська рада/Halaborska silska rada). Einzelnachweise
Halabor

Halabor (Ukrainian: Галабор, Hungarian: Halábor) is a village in Zakarpattia Oblast (province) in western Ukraine. Geography The village is located 18 kilometres (11 mi) south of Berehove across the river from the Hungarian village of Szatmárcseke. The village is administered as part of the Berehove Raion, Zakarpattia Oblast. History The name originates from the word Hrábr. It was first mentioned as Harabur in 1300. Population In 1910, it had a population of 508, mostly Hungarians. Now the population is 640 inhabitants, of which 630 (98 per cent) are Hungarians. References
Halabor, Bereg

Halabor (în ucraineană Галабор, maghiară Halábor) este o comună în raionul Bereg, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Halabor era vorbitoare de maghiară (98,14%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (1,6%). Note
Галабор

Галабор (укр. Галабор, венг. Halábor) — село в Береговской городской общине Береговского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 752 человека. Почтовый индекс — 90254. Телефонный код — 03141. Занимает площадь 0,862 км². Код КОАТУУ — 2120482201. История В 1991 г. селу возвращено историческое название. Ссылки Галабор на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.) Примечания