NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Парк культури і відпочинку (Великі Лази)

Парк культу́ри і відпочи́нку — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Об'єкт розташований на території Ужгородського району Закарпатської області, в селі Великі Лази. Площа — 1,5 га. Статус отриманий згідно з рішенням ОВК від 18.11.1969 року № 414 та ріш. ОВК від 23.10.1984 року № 253. Перебуває у віданні Великолазівської загальноосвітньої школи. Статус дано для збереження парку, закладеного у ХІХ столітті. Зростають цінні субтропічні екзоти. Поруч з парком розташований Палац Плотені. Джерела Парк культури і відпочинку [Архівовано 7 серпня 2018 у Wayback Machine.]
Дендропарк (Берегове)

Дендропа́рк — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Об'єкт розташований на території Берегівського району Закарпатської області, в місті Берегове, вул. Шевченка, 120. Площа — 1 га, статус отриманий у 1969 році. Охороняється дендропарк на території замку Шенборнів, закладений у XIX столітті одночасно з будівництвом замку. Колекція парку налічує біля 70 видів рідкісних дерев і чагарників, зокрема самшит, ялина канадська, катальпа, японська вишня, тюльпанове дерево американське, сосна Веймутова та ін. У парку є декоративне озеро. Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Система моніторингу довкілля Закарпатської області Екологічний паспорт Закарпатської області На сайті zruchno.travel
Парк культури і відпочинку (Велика Бакта)

Парк культури і відпочинку — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення. Об'єкт розташований на території Берегівського району Закарпатської області, с. Велика Бакта. Площа — 6 га, статус отриманий у 1969 році. Охороняється парк, закладений у XVIII столітті, де зростають цінні екзотичні дерева. У парку живе велика популяція сови вухатої. Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Система моніторингу довкілля Закарпатської області Екологічний паспорт Закарпатської області На Берегівщині, у селі Велика Бакта, вухаті сови облюбували місцевий парк
Парк відпочинку (Мужієво)

Парк відпочинку — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення. Об'єкт розташований на території Берегівського району Закарпатської області, с. Мужієво. Площа — 1 га, статус отриманий у 1969 році. Статус надано з метою охорони цінного зразка паркового будівництва, де зростають цінні екзоти. Завдання парку-пам'ятки: охорона та використання з естетичною, виховною, науковою, природоохоронною та оздоровчою метою цінного зразка паркового будівництва; поширення екологічних знань; підтримка загального екологічного балансу в регіоні. Примітки Джерела Система моніторингу довкілля Закарпатської області Положення про парк-пам'ятку Екологічний паспорт Закарпатської області Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення
Парк-арборетум (Руське Поле)

Парк-арборе́тум — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Об'єкт розташований на території Тячівського району Закарпатської області, в центальній частині села Руське Поле, при вул. Набережній. Площа 2 га. Статус отриманий згідно з рішенням облвиконкому від 18.11.1969 року № 414, рішенням облвиконкому від 25.07.1972 року № 243, рішенням облвиконкому від 23.10.1984 року № 253. Перебуває у віданні: Русько-Полівська сільська рада. Статус дано для збереження парку з цінними насадженнями деревних порід. У парку розташована ботанічна пам'ятка природи — «Дуб звичайний». Див. також Парк-арборетум (Великий Березний) Джерела Парк-арборетум (Тячівський район)
Міський сквер (Мукачево)

Міськи́й сквер — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Об'єкт розташований на території міста Мукачево Закарпатської області, між пл. Кирила і Мефодія та вул. Федорова. Площа 2 га. Статус отриманий згідно з рішенням облвиконкому від 18.11.1969 року № 414. Перебуває у відані КП «Комбінат благоустрою». Статус даний для збереження скверу, де зростає бл. 140 видів рослин, у тому числі екзотів. Джерела Міський сквер [Архівовано 29 серпня 2018 у Wayback Machine.]
Сквер міськлікарні (Мукачево)

Сквер міськліка́рні — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Об'єкт розташований на території Мукачівського району Закарпатської області, в місті Мукачево, на вул. Пирогова. Площа — 1 га, статус отриманий у 1969 році. Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення
Парк відпочинку (Берегове)

Парк відпочинку — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення. Об'єкт розташований на території Берегівського району Закарпатської області, м. Берегове. Площа — 4 га, статус отриманий у 1969 році. Охороняється парк, де у природному стані збережені вікові насадження різних видів дерев і кущів. Використовується з рекреаційно-оздоровчою метою цілей. З визначних дерев у парку зростають платан західний, віком понад 500 років, та дуб бургундський, віком близько 600 років. Історія У першій половині ХІХ ст на північно-східній околиці міста був закладений великий парк на основі природного широколистяного лісу. На початку ХХ ст з розвитком промисловості, сільського господарства та збільшенням міста площа парку значно скоротилась і він був розділений на кілька частин, одна з яких збереглась на території сучасного парку. З тих часів у сучасному парку збереглись кілька старих лерев тополі чорної, ясена звичайного, липи широколистої та явора. У кінці ХІХ ст. у парку почали висаджувати перші інтродуковані види дерев: платан кленолистий і гіркокаштан звичайний. На початку XX ст збільшилась різноманітність екзотичних дерев та кущів, з'явились клен американський, сумах пухнастий, псевдотсуга Мензіса, біота східна, тюльпанне дерево звичайне, верба вавілонська, самшит вічнозелений та інші. Колекція також доповнювалась декоративними видами: кипарисовик горохоплідний, ялівець віргінський, верба Матсуди покрученої форми. У 1920—1930 роках у парку також висаджували айлант найвищий, катальпу бігнонієвидну, липу сріблясту, магнолію Суланжа та інші види і форми дерев, кущів. Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Екологічний паспорт Закарпатської області Система моніторингу довкілля Закарпатської області Терлецький В. К., Фодор С. С., Гладун Я. Д. Ботанічні скарбниці Карпат. – Ужгород:Карпати. – 1985. – 136 с.
Міський сквер (парк ім. Андрія Кузьменка, Мукачево)

Міський сквер (парк ім. Андрія Кузьменка) — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Об'єкт розташований на території міста Мукачево Закарпатської області, при вул. Парканія. Площа — 2,288 га, статус отриманий у 1972 році. До 2015 року носив назву «Парк імені Горького». Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення
Сквер і площа Героїв (Берегове)

Сквер і площа Героїв — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Розташований на території Берегівського району Закарпатської області, в місті Берегове, на площі Героїв. Площа — 1 га, статус отриманий у 1969 році. Статус надано з метою охорони цінного зразка паркового будівництва, де зростають цінні екзоти. Завдання парку-пам'ятки: охорона та використання з естетичною, виховною, науковою, природоохоронною та оздоровчою метою цінного зразка паркового будівництва; поширення екологічних знань; підтримка загального екологічного балансу в регіоні. У минулому площа Героїв була торговельною і на ній проводились міські базари. У 2017 році у парку проводилась реконструкція. У парку знаходиться меморіал на честь загиблих у Другій світовій війні. Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Що побачити у Берегові Положення про парк-пам'ятку
Парк (Буштино)

Парк (Парк-бульвар) — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Закарпатської області. Розташований на території Тячівського району Закарпатської області, в смт Буштино, вул. Б. Хмельницького. Площа 0,9 га. Статус надано згідно з рішенням облвиконкому від 18.11.1969 року № 414, рішенням облвиконкому від 25.07.1972 року № 243, рішенням облвиконкому від 23.10.1984 року № 253. Перебуває у віданні Буштинської селищної ради. Статус надано для збереження насаджень цінних деревних порід, серед яких: магнолія, гінкго, ялиця канадська, ялиця Дугласова, самшит (кам'яне дерево) тощо. Дерева зростають вздовж вулиці, яка має вигляд бульвару. Галерея Джерела Парк (Буштино)
Губинський резерват (заказник)

Гу́бинський резерва́т — загальнозоологічний заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Володимирського району Волинської області, на північ від села Губин. Площа 210 га. Статус надано 1998 року. Перебуває у віданні ДП «Володимир-Волинське ЛМГ» (Губинське л-ва, кв. 10, вид. 1–27; кв. 11, вид. 1–40). Статус надано з метою збереження частини лісового масиву, де зростають дубо-соснові, ялинові та березові насадження віком 30—60 років, переважно I бонітету. У підліску: ліщина, бузина чорна, крушина ламка, граб звичайний, дерен-свидина. У трав'яному покриві зростають барвінок малий, чернець колосистий, підлісник європейський, щитник чоловічий, медунка темна, кропива дводомна, зірочник лісовий, яглиця звичайна, підмаренник запашний, розрив-трава звичайна, ягоди малина звичайна, ожина, брусниця, журавлина болотяна та гриби. У заказнику мешкають та розмножуються лось, свиня дика, сарна європейська, заєць сірий та інші види тварин. Галерея Джерела Губинський резерват [Архівовано 18 червня 2017 у Wayback Machine.] Стратегічний план розвитку Локачинського району на 2010—2020 роки. «Губинський резерват». Загальнозоологічний заказник «Губинський резерват» [Архівовано 26 лютого 2020 у Wayback Machine.] Губинське лісництво (карта) [Архівовано 27 лютого 2020 у Wayback Machine.]
Полігон (заказник)

Поліго́н — ландшафтний заказник місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Житомирської області. Розташований на території Коростенського району Житомирської області, на північ від міста Коростень (землі колишнього Ігнатпільського полігону). Площа 2293,3 га. Статус надано згідно з рішенням облради від 08.09.2010 року № 1163. Перебуває у віданні ДП «Коростенське ЛМГ» (Бехівське л-во, кв. 114—136 [крім кв. 116, вид. 19; кв. 117, вид. 14; кв. 123, вид. 19 та кв. 124, вид. 2]). Статус надано для збереження природних комплексів у долині річок Жерев і Шестень. Найбільшу цінність в заказнику мають ділянки незначних за площею низинних осоково-сфагнових боліт. Зростають цінні та рідкісні рослини: пухівка піхвова, зозульки плямисті, конвалія звичайна, грушанка круглолиста, гіпогімнія, ягель, золотянка тощо. Джерела Полігон
Ліцей № 76 імені Олеся Гончара (Київ)

Ліцей № 76 імені Олеся Гончара — середня загальноосвітня школа з поглибленим вивченням української мови та літератури, розташована у Києві на вулиці Жмеринській, 8. Упродовж свого існування школа завжди була україномовною. Станом на початок 2020 школа займає п'ять корпусів, у ній навчається понад 1140 учнів. Історія Номер 76 ще в 1918 році отримала школа робітничої молоді на Трухановому острові. Потім це була початкова школа, семирічна. З 1971 року школа № 76 зайняла новозбудоване приміщення в малозаселеному районі Микільської Борщагівки і стала середньою загальноосвітньою. У 2003 розпочата добудова нових і реконструкція старих корпусів школи. До того школа через велику кількість учнів працювала у дві зміни. В 2005 році школа № 76 отримала статус спеціалізованої з поглибленим вивченням української мови та літератури, а в серпні 2007 року їй було присвоєно ім'я Олеся Гончара. 1 квітня 2008 року до 90-річчя з дня народження Олеся Гончара було відкрито шкільний музей. У жовтні 2024 році Спеціалізована школа отримала статус Ліцею Примітки Посилання Офіційний сайт СШ № 76 з поглибленим вивченням української мови та літератури імені Олеся Гончара [Архівовано 29 вересня 2020 у Wayback Machine.]
Kościół Podwyższenia Krzyża Świętego w Gródku Jagiellońskim

Kościół p.w. Podwyższenia Krzyża Świętego w Gródku Jagiellońskim – zabytkowy rzymskokatolicki kościół parafialny w mieście Gródku, obecnie siedzibie rejonu w obwodzie lwowskim na Ukrainie. Położony obok rynku, jest jedną z najdawniejszych świątyń obwodu lwowskiego. Historia W 1419 król Polski Władysław Jagiełło założył w mieście kościół farny. W 1616 kościół wraz z miastem został strawiony przez pożar. Gruntownie przebudowywany w latach 40. XVIII w. (kaplice boczne być może projektował Bernard Meretyn). W latach 1939–1944 został przebudowany według projektu architekta lwowskiego Bronisława Wiktora w stylu historyzującego modernizmu: z czerwonej cegły wzniesiono narteks, przednią część nawy głównej, nawy boczne oraz jedna z zakrystii. Po wysiedleniu Polaków został po 1946 r. zamieniony na magazyn. W 1990 został zwrócony katolikom obrządku rzymskiego, zaś 14 sierpnia tego roku konsekrowany ponownie. W 2005 r. posługę na terenie parafii podjęły siostry pallotynki. W niedzielę 18 lipca 2010 w kościele została odprawiona msza św. dziękczynna w 20. rocznicę odzyskania kościoła i 590. rocznicę rozpoczęcia budowy świątyni. Zobacz też Kościół św. Marcina i klasztor Karmelitów Trzewiczkowych we Lwowie Przypisy Bibliografia Jan K. Ostrowski: Kościół Podwyższenia Krzyża Świętego w Gródku Jagiellońskim. [w:] Materiały do dziejów sztuki sakralnej na ziemiach wschodnich dawnej Rzeczypospolitej. Cz. I : Kościoły i klasztory rzymskokatolickie dawnego województwa ruskiego. T. 8. Kraków: Wyd. Międzynarodowe Centrum Kultury, Drukarnia narodowa, 2000, s. 81–108. Linki zewnętrzne Gródek 1.) (zwany dawniej „słonym”…), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. II: Derenek – Gżack, Warszawa 1881, s. 819 . Kościół Podwyższenia Krzyża Świętego w Gródku Jagiellońskim [w:] Narodowe Archiwum Cyfrowe
Костел Воздвиження Чесного Хреста (Городок)

Костел Воздвиження Чесного Хреста — культова споруда, вважається головним римо-католицьким храмом міста Городок, що розташоване за 31 км від Львова. Храм знаходиться в центрі Старого міста. Відомості Згідно історичних джерел костел був закладений правителем Королівства Русі Владиславом Опольчиком у 1372 році. Аби костел міг успішніше діяти, король Владислав II Ягайло надав йому багато привілеїв, а також матеріально підкріпив латинську («польську») твердиню двома ланами землі. У 1419 році, під час перебування на замку в Городку, король визначив десятину городоцькому плебанові, що означало: відтоді йому повинен був віддаватися кожен десятий сніп з поля усього староства, а було Городоцьке староство одним з найбільших у Галичині. Неподалік костелу знаходилися цвинтар, трупарня і дзвіниця — тобто все те, що мало бути біля храму в ті часи. Спочатку споруда була дерев'яною, пізніше костел вимурували з цегли. у 1553 році будівлю розширили — збудували теперішню середню частину. Однак у 1616 році костел згорів разом з усім містом. Під час відновлення костел добудували, і він виріс удвічі. Дзвіниця походила з XVI століття, на ній висіло шість дзвонів, найбільший з яких був освячений у 1753 року єпископом Станіславом Раймундом Єзерським. Посвячувався він святому Христофору. Наприкінці XVIII століття, коли, згідно з розпорядженням Папи Римського, заборонялись цвинтарі всередині міста, цвинтар біля костьолу був зліквідований і перенесений на війтівську юридику, що пізніше стала німецькою колонією Фольденберг. Покинуте кладовище зрівнялося із землею, поросло травою та кущами. У 1902 році проведено реставрацію костелу, а в 30-х роках добудовано західну, найвеличнішу, частину костелу за проектом архітектора Броніслава Віктора. Давній білокам'яний портал вмонтували у північну стіну прибудови, і споруда вийшла цікава: сліди реконструкції видно до сьогоднішнього дня. Після третьої добудови фасад костелу прикрасився трьома скульптурами невідомих авторів: Матері Божої (вверху) та апостолів Петра і Павла (внизу). У післявоєнні роки костел не діяв. Він був відданий під склад різним організаціям. Костел дістав охоронну грамоту України № 416. Галерея Посилання Мандруємо Україною [Архівовано 20 грудня 2016 у Wayback Machine.] Пам'ятки культурної спадщини [Архівовано 20 грудня 2016 у Wayback Machine.]
Parc du mémorial

Le parc mémorial (en ukrainien : Меморіал (пам'ятка природи)) est un parc situé dans la ville de Loutsk, au nord-ouest de l’Ukraine. Il se situe entre l'avenue Vasyl Moisei et de la rue Chopin autour du mémorial Gloire éternelle. Historique Notes et références Voir aussi Article connexe Liste des parcs nationaux de l'Ukraine Liens externes Portail des espaces verts Portail de la conservation de la nature Portail de l’Ukraine
Меморіал (пам'ятка природи)

Меморіа́л — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах міста Луцька, на розі проспекту Василя Мойсея і вулиці Шопена, на території Меморіалу Вічної Слави. Площа 5 га. Статус надано 1993 року. Перебуває у віданні комунального підприємства «Парки та сквери м. Луцька». Статус надано для збереження скверу з насадженнями цінних декоративних дерев і кущів. Зростають дуб червоний, каштан кінський, явір, туя різних форм, ялина срібляста, а також жасмин, півонія, самшит та інші. Галерея Джерела Меморіал [Архівовано 6 квітня 2016 у Wayback Machine.]
Група дубів-велетнів (пам'ятка природи)

] Гру́па дубі́в-ве́летнів — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах Луцького району Волинської області, біля західної околиці села Тарасове. Площа 0,05 га. Статус надано згідно з рішенням облвиконкому № 255 від 11.07.1972 року. Перебуває у віданні ДП «Ківерцівське ЛГ» (Боголюбське л-во, кв. 37, вид. 6). Статус надано для збереження п'яти вікових дерев дуба (понад 325 років), що зростають на краю лісового масиву. Галерея Джерела Ботанічна пам'ятка природи «Група дубів-велетнів» [Архівовано 2 березня 2017 у Wayback Machine.]
Палац Бруницьких (Підгірці)

Палац Бруницьких в Підгірцях — пам'ятка архітектури місцевого значення справа при в'їзді до села Підгірці Стрийського району Львівської області, з боку в'їзду з м. Стрия в напрямку смт Дашава. Охоронний номер: 2048. Історія Юзеф Александр Яблоновський отримав село Підгірці у спадщину від батька і, ймовірно, у 1734 році розпочав будувати новий палац. Палац розміщений на схилі в частково занедбаному дендропарку площею понад 8 гектарів, який є пам'яткою садово-паркового мистецтва XVIII століття. Парк довкола палацу був закладений ще Яблоновським. В 1817 році Підгірці, після ще кількох власників, викупив барон Юзеф Бруницький. Палац реконструювали, а довкола впорядкували парк, де росло майже три сотні видів рідкісних пород дерев, привезених з усього світу. Із збережених у парку виділяється платан. На території парку збереглася грабова алея, літня ротонда і ставок. Він зберіг усі елементи, що лишилися від первісної споруди, і водночас добудував нові крила та три вежі. На першому поверсі розташовувалися хол із вестибюлем, салон, робочий кабінет барона, будуар, дитяча та ігрова кімнати, ванна, приміщення для прислуги й ще дві житлові кімнати. На другому поверсі три кімнати займала родина Бруницьких, а ще три призначалися для гостей. У маєтку також постійно проживали слуги. До 1914 року палац вирізнявся вишуканим інтер’єром, прикрашеним елегантними меблями, картинами та свічниками. Під час Першої світової війни будівля зазнала значних руйнувань: згорів дах, більшість колекцій було втрачено, а приміщення зайняли російські артилерійські підрозділи. На сьогодні палац частково відновлений, хоч далі потребує значного ремонту. Див. також Палац Бруницьких (Великий Любінь) Палац Бруницьких (Заліщики) Примітки
Довгий (заказник)

До́вгий — ботанічний заказник місцевого значення у Золотоніському районі Черкаської області. Опис Заказник площею 5,0 га розташовано у кв. 3 вид. 5-15 Вільхівського лісництва. Як об'єкт природно-заповідного фонду створено рішенням Черкаського облвиконкому від 11.03.1979 р. № 136. Землекористувач або землевласник, у віданні якого перебуває заповідний об'єкт — ДП «Золотоніське лісове господарство». На території заказника у трав'яному покриві зростають лікарські рослини — конвалія звичайна, кропива дводомна, чистотіл звичайний та інші. Джерела та література
Сушківський (заказник)

Сушківськи́й — ботанічний заказник місцевого значення у Золотоніському районі Черкаської області. Опис Заказник площею 18,3 га розташовано на схилах на околиці с. Бубнівська Слобідка. Як об'єкт природно-заповідного фонду створено рішенням Черкаського облвиконкому від 08.01.1986 р. № 7. Землекористувач або землевласник, у віданні якого перебуває заповідний об'єкт — Піщанська сільська громада. На території заказника насадження робінії звичайної, місце зростання рідкісної рослини астрагалу шерстистоквіткового (занесено до Червоної книги України). Джерела та література
Мурафа (пам'ятка природи)

Мура́фа — гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Харківської області. Розташована в межах Краснокутського району Харківської області, в селі Мурафа. Площа 0,6 га. Статус присвоєно згідно з рішенням облвиконкому від 03.12.1984 року № 562. Перебуває у віданні: Мурафська сільська рада. Статус присвоєно для збереження джерела мінеральної води типу «Березовська» і «Нарзан». Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (213. Мурафа)
Довжек

Довжек (укр. Довжек) — охраняемая территория (заповедное урочище) на Украине. Расположено в пределах Хорольского района Полтавской области. Находится к юго-западу от села Глубокая Долина. Площадь охраняемой территории составляет 76 га (0,76 км2). Статус заповедного урочища был присвоен согласно решению областного исполкома от 17.04.1992 года № 74. Образовано с целью сохранения массивов леса с преобладанием клёна, липы, берез и дуба. Лес растёт на склонах и днище балки. Примечания Ссылки Карта Хорольского лесничества (укр.). lisproekt.gov.ua.
Довжик (заповідне урочище, Харківська область)

Довжик — заповідне урочище місцевого значення. Об'єкт розташований на території Валківського району Харківської області, Мерчицьке лісництво, квартал 140: виділи 17—23. Площа — 27,5 га, статус отриманий у 1984 році. Охороняється лісове урочище у балці на правому березі р. Мерчик. Тут представлені різноманітні типи лісу: свіжа кленово-липова діброва, волога заплавна діброва, сирий чорновільховий груд. В урочищі зростають окремі вікові дуби — залишки пралісів. Трапляються типові лісові угруповання, занесені до Зеленої книги України. Об'єкт має історичне значення, тут знаходилося місце переправи скіфських і половецьких кочівників Мурафським шляхом через р. Мокрий Мерчик. Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Об'єкт на Публічній кадастровій карті України [Архівовано 12 лютого 2022 у Wayback Machine.] Природно-заповідний фонд Харківщини [Архівовано 4 лютого 2020 у Wayback Machine.]
Литвинівка (парк)

Литвинівка — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення. Об'єкт розташований на території Валківського району Харківської області, село Литвинівка. Площа — 10,8 га, статус отриманий у 1984 році. Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення