NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Струсівський палац

Струсівський палац — пам'ятка архітектури епохи Класицизму, яка розташована в селі Струсів, Тернопільської області і була власністю відомих польських шляхтичів Потоцьких і Лянцкоронських. Історія Після смерті останнього з сімейства Струсів — Миколая Струся містечко Струсів перейшло до його доньки Гелени, чия дочка вийшла заміж за коронного гетьмана Станіслава «Реверу» Потоцького, а їх правнук продав село магнатам Лянцкоронським, які й звели тут палац. Палац є двохповерховим і має два фасади: перший має шість колон з трикутним фронтоном над ними, а другий, парковий, через рельєф виглядає як на підвищенні, також цей фасад має балюстраду, через прохід у цьому фасаді панська бричка могла заїхати практично до покоїв. Оскільки Лянцкоронські не мали дітей, то після їх смерті Струсів, а заразом і палац відійшов до графа Влодзімежа Баворовського. Той наприкінці XIX століття продав маєток своєму родичу, графу Юзефові Голуховському — наймолодшому сину впливового політика в Австрійській імперії (з 1867 року — Австро-Угорській). Аґенор Ромуальд Ґолуховський брав активну участь у підготовці закону про скасування панщини, проводив політику на впровадження навчання в школах українською та польською мовами й поступового витіснення німецької мови з органів місцевого управління, активно сприяв створенню Львівської Політехніки та Академії мистецтв у Кракові. В часи Голуховських були значно перебудовані інтер'єри палацу. Його прикрасили кришталеві люстри та канделябри на підлозі заввишки 2 метри. Приміщення палацу опалювались. Останнім власником маєтку був львівський воєвода Пйотр Дунін-Борковський, який отримав його внаслідок шлюбу з дочкою Юзефа Голуховського Марією. Сьогодні на території колишнього маєтку розташований дитячий інтернат. Збереглася скромна брама та басейн на території. Є й пам'ятка природи державного значення — сосна австрійська, що має вік понад 250 років. Сам палац стоїть пусткою: інтернат повністю переїхав у нові приміщення. Посилання http://20minut.ua/Новини-Вінниці/news/120958[недоступне посилання з липня 2019] http://ukrainaincognita.com/khramy/strusiv [Архівовано 13 травня 2017 у Wayback Machine.] http://tarnopol.te.ua/forum/viewtopic.php?f=40&t=267[недоступне посилання з липня 2019]
Константино-Єленинський чоловічий монастир (Костянтинівка)

Чоловічий монастир на честь святих рівноапостольних царів Костянтина і Олени УПЦ (МП) — православний монастир Миколаївської та Вознесенської єпархії Української Православної церкви (Московського Патріархату), розташований в с. Костянтинівка Заводської селищної громади Миколаївського району Миколаївської області України, що в 25-ти кілометрах від Миколаєва. Наставник — архімандрит Варнава (Гладун). До складу монастиря входять: трапезний храм, та духовний центр монастиря — храм святих рівноапостольних Константина та Олени. Сьогодні монастир є духовно-просвітницьким та паломницьким центром Миколаївської та Вознесенської єпархії Української Православної церкви (Московського Патріархату). Святині В монастирі знаходяться великі святині: рака зі святими мощами новомученника Васильївського Прохора. В храмі є ікона Народження Пресвятої Богородиці древнього італійського письма. Також тут знаходяться ікони з частками мощей святого великомученика та цілителя. Історія Монастир заснований 29 липня 1998 року рішенням Священного Синоду Української православної церкви. Тоді ж і з'явились перші поселенці. Духовний центр монастиря - храм святих рівноапостольних Константина та Єлени створений в честь рівноапостольних Константина та Єлени у 1905 році на кошти прихожан та на кошти миколаївського торговця Костянтина Микифровича Соболєва. Дуже імовірно, що храм назвали іменем небесного покровителя торговця. В тому ж році храм був освячений. В роки Радянського Союзу храм був діючий, була розібрана лише дзвіниця. На сьогодні[коли?] в монастирі ведуться роботи по добудові самого монастиря та ведеться реставрація головного храму Святих Рівноапостольних Константина та Єлени. Побудовані та освячені часові над свяченими джерелами. Ще далекого 1862 року на місці сучасного монастиря була невелика церква з таким самим ім’ям. Її, як і всіх храмів того часу, збудували на особисті гроші парафіян, а саме на кошти миколаївського купця Костянтина Соболєва. Звідси й назва селища – Костянтинівка. Перша церква була невеликою, дерев’яною. У міру того як збільшувалася кількість мешканців у Костянтинівці та околицях, виникла потреба у збільшенні і самого храму. Нову, вже кам’яну, церкву збудували у 1905 році знову на гроші парафіян. Чоловічий монастир з’явився там лише 1998 року. Минуло багато років з моменту будівництва першої церкви, але тепер уже монастир знову будують за гроші парафіян. Є речі постійні століттями.
Галаганове урочище

Галага́нове — заповідне урочище місцевого значення в Україні. Розташоване на території Згурівської селищної громади Броварського району Київської області. Площа 170 га. Оголошено рішенням Київського облвиконкому № 118 від 28 лютого 1972 року. Землекористувачем є ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство». Знаходить на відстані 1 кілометр від Володимирівського, 2 км від Щасливого та Згурівки та за 3 км від Старої Оржиці. Урочище являє собою старий листяний ліс. Джерела Василюк О., Костюшин В., Норенко К., Плига А., Прекрасна Є., Коломицев Г., Фатікова М. Природно-заповідний фонд Київської області. — К.: НЕЦУ, 2012. — 338 с., з дод. Галаганове урочище [Архівовано 2 листопада 2014 у Wayback Machine.]
Жмеринська загальноосвітня школа № 1

Жмеринська ЗОШ № 1 — середня загальноосвітня школа I—III ступенів в Жмеринці. Колишня Жмеринська чоловіча гімназія. Історія Будівництво чоловічої гімназії розпочалось у середині 1900-х році на кошти графа Гейдена. Перше приміщення гімназії було збудовано 1906 р., ця будівля у радянські часи була поштою, а 1999 р. знесена через аварійний стан. 1 листопада 1909 р. Жмеринську чоловічу гімназію було переведено у сучасну будівлю. Ось як про це пише газета «Подолье»: За часів німецько-нацистської окупації у приміщенні колишньої гімназії катували жителів міста. Відомі учні Юрій Смолич (1913—1917) — відомий український радянський журналіст, письменник, поет та громадський діяч, інформатор спецслужб. Василь Хмелюк — відомий український художник та поет. Віктор Жеребнюк — міський голова Жмеринки у 1998—2002 та 2006—2010 рр. Борис Біров — очільник комсомольського руху в Жмеринці. Цікаві факти У будівлі школи розміщувалась директорія УНР під час перебування в місті Симона Петлюри Примітки Джерела [1] [Архівовано 28 серпня 2016 у Wayback Machine.] [2] [Архівовано 28 серпня 2016 у Wayback Machine.] Жмеринський_міський_історичний_музей: Розповіді Олега Михайловича Антонюка. * Tik Tok: Розповіді дяді Юри.
Вилківська міська рада

Ви́лківська міська́ ра́да — орган місцевого самоврядування Вилківської міської громади (з 2017 р.) в Ізмаїльському районі Одеської області. В 2017 році Вилківську міську раду Кілійського району виключено з облікових даних. В тому ж 2017 році Вилківську міську раду Вилківської міської ОТГ включено в облікові дані. Склад ради Рада складається з 30 депутатів та голови. Голова ради: Дзядзін Микола Тихонович Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Вилківська міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Сатанівська ГЕС

Са́танівська ГЕС — мала ГЕС встановленою потужністю 315 кВт у містечку Сатанів на річці Збруч. Історія Перший струм виробила 1933 року. відновила діяльність 1957 року. Потужність 135 кВт, обладнання було виготовлене фірмою «Зіменс». Працювала до 1980-х років, була закрита, як багато подібних, через небажання влади утримувати персонал та підхід, що в СССР електрики «хоч залийся». Всередині 1990-х прорвало одну із засувок, обійшлося без значного потопу та жертв. 2014 року ухвалили рішення відновити діяльність, через що влітку 2015 року як наслідок тривалого заповнення водосховища сильно впав рівень води в річці. Внаслідок цього вдалося сфотографувати бетонну пірамідку поблизу села Калагарівка, яка була кордонним знаком між Австро-Угорщиною та Росією: вона вмонтована посеред річища і за звичайних умов на поверхні видно тільки верхівку. [значущість факту?] З 2016 року ГЕС відновила діяльність зі встановленою потужність 315 кВт. На берегах водосховища діяли кілька оздоровниць, які перестали функціонувати під час кризи 1990-х. Адреса: вул. Заводська, 19. Керівник — Туз Анатолій Дмитрович.[значущість факту?] Примітки Джерела Реєстр об'єктів електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії // Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). Полюхович, Д. Рівень води у річці впав до найнижчої позначки за останні двісті років / Дмитро Полюхович // Свобода. — 2015. — № 54 (22 лип.). — С. 6. Посилання У Калагарівці Збруч — курям на сміх // Терен, 20 липня 2015 Городоцький РЕМ // Наш Городок, 10 липня 2013
Jüdischer Friedhof (Ternopil)

Der Jüdische Friedhof in Ternopil, einer Stadt in der gleichnamigen Oblast in der Ukraine, ist auch als Neuer Jüdischer Friedhof bekannt, da es bereits vorher einen jüdischen Friedhof in Ternopil gab. Der Alte Jüdische Friedhof bestand von circa 1550 bis 1840. Im Zweiten Weltkrieg wurde er verwüstet und in den 1960er Jahren wurden die Reste eingeebnet und überbaut. Der Neue Jüdische Friedhof stammt aus den 1840er Jahren. Im Zweiten Weltkrieg wurde er teilweise verwüstet und Grabsteine für den Straßenbau verwendet. Der westliche Teil des Geländes ist überbaut. Auf dem Friedhof sind noch circa 240 Grabsteine vorhanden; der älteste ist von 1906 und der jüngste von 1938. Siehe auch Liste jüdischer Friedhöfe in der Ukraine Alte Synagoge (Ternopil) Weblinks Viele Fotos von 2021 (Center for Jewish Art) Einzelnachweise
Нове окописько (Тернопіль)

Нове́ око́писько — єврейський цвинтар (кіркут) у Тернополі. Пам'ятка історії місцевого значення, охоронний номер 1692. Історія Коли перестали ховати на «старому» окопиську 1840 року (нині у секторі будинку № 45 на вулиці Князя Острозького, єврейська громада міста, на той час — найчисельніша, відкрила новий цвинтар на Микулинецькій вулиці, навпроти християнського Микулинецького цвинтаря. Під час Другої світової війни в Тернополі німецькі нацисти плюндрували обидва єврейські цвинтарі, зриваючи надгробки і руйнуючи гробівці, тисячі камінних плит використовували на будівництво дороги та військового аеродрому поблизу Підволочиського шосе. Згодом - від квітня 1944 року й до серпня 1991 року комуністична московська радянська влада продовжила ганебну справу гітлерівців — нищити кіркути, використовуючи надгробки для будівництва доріг. Світлини Див. також Микулинецький цвинтар Примітки Джерела Бойцун Л. Тернопіль у плині літ: Історико-краєзнавчі замальовки. — Тернопіль : Джура, 2003. — 392 с. — ISBN 966-8017-50-1. Посилання
Rivne TV Tower

Rivne TV Tower is a steel-guyed television tower, located near the city of Rivne, Ukraine. The construction of TV tower was completed in 1967. It was built in the village of Antopil, approximately 15 km from the city of Rivne, in order not to interfere with the Rivne airport. History In the early 1990s, there were three powerful television transmitters and four broadcasts, two of which worked in stereo mode. On 2 March 1992, the local TV channel 10th Channel began broadcasting. In November 1996, the first in the region commercial radio station Radio Track started broadcasting. TV tower provided coverage of broadcasting over 80 percent of the population of Rivne Oblast. As a result of missile attack by Russian forces on 14 March 2022, the tower was damaged and an administrative room was destroyed. As a result of attack, 21 people were killed and nine injured. References
Рівненська телевежа

Рі́вненська телеве́жа — суцільнометалева просторова ґратована телевізійна вежа, розташована поблизу міста Рівне. Історія Спорудження телевежі було завершене у 1967 році. На думку керівництва, щогла могла заважати літакам Рівненського аеропорту, тому вона була збудована у селі Антопіль, за 15 км від міста Рівне. 7 листопада 1967 року відбулося офіційне відкриття телевежі, з нагоди 50-річчя Жовтневого перевороту (1917). На той час на Рівненській телевежі працював досить потужний передавач, який вперше транслював святковий парад у кольорі. У 1972 році в ефірі запрацював ще один потужний передавач. На початку 1990-х років на Рівненщині було три потужних телевізійних передавача та чотири радіомовних, два з яких працювали у режимі стерео. 2 березня 1992 року вперше вийшов в ефір місцевий телеканал з назвою «10 канал», згодом з'явилася обласна телерадіомовна компанія MTV, тепер «Рівне-1». У листопаді 1996 року вийшла в ефір перша в регіоні комерційна радіостанція «Радіо Трек», з 1997 року використовується передавач потужністю 2 кВт на частоті 106,4 МГц. З вежі транслювалося мовлення 32 програм у цифровому форматі T2, понад десяти каналів аналогового телебачення та радіо у діапазоні ультракоротких хвиль. Телевежа забезпечувала охоплення телерадіомовленням понад 80 % населення Рівненської області. 14 березня 2022 року, внаслідок обстрілу російськими військами, була пошкоджена. В результаті влучання російських ракет також було зруйновано адміністративне приміщення, під завалами якого загинула 21 людина. Радіомовлення 87,8 FM — Українське радіо / Українське радіо. Рівне 88,5 FM — Шлягер FM 89,5 FM — FM Галичина 90,0 FM — Радіо Максимум 90,4 FM — Радіо П'ятниця 90,9 FM — Люкс FM / Радіо «Ритм» 91,9 FM — Радіо «Ритм» 93,5 FM — Radio ROKS 95,1 FM — конкурс від 23.07.2026 96,7 FM — конкурс від 25.06.2026 99,2 FM — Радіо Культура 99,7 FM — конкурс від 23.07.2026 100,7 FM — Наше радіо 101,4 FM — Radio Relax 102,2 FM — Сфера FM 103,0 FM — Радіо Промінь 103,7 FM — Хіт FM 105,1 FM — Радіо НВ 105,7 FM — Армія FM 106,4 FM — Радіо Трек 68,24 FM — Радіо Марія Примітки Посилання Секрети Рівненського телебачення, радіо і зв'язку. Радіо Трек. 15 листопада 2017. Відео про Рівненську філію Концерну РРТ, зняте з нагоди 45-ти річчя. 21 червня 2016. Процитовано 29 вересня 2018. Див. також Список найвищих теле- та радіовеж України Радіостанції Рівного
Таліжинецький ліс

Таліжинецький ліс — заповідне урочище місцевого значення. Розташоване в Тетіївській міській громаді Київської області. Розташування Урочище розташовується в межах Кашперівського лісництва ДП «Білоцерківське лісове господарство» – квартали 21—23 (всі виділи) на території Теліжинецької сільської ради Тетіївського району. Об’єкт оголошено рішенням 16 сесії ХХІ скликання Київської обласної ради від 10 березня 1994 р. Урочище є системою боліт, вкритою дубово-грабовим лісом з багатою флорою і фауною. На струмку влаштовано ставки. Проїзд з Тетієва до села Теліжинці місцевим автобусом. Від зупинки до урочища 1,5 км. Галерея Джерела Таліжинецький ліс, Див на стор. 107—108, 221, 326 у книзі: Василюк О., Костюшин В., Норенко К., Плига А., Прекрасна Є., Коломицев Г., Фатікова М. Природно-заповідний фонд Київської області. — К.: НЕЦУ, 2012. — 338 с., з дод. Заповідне урочище місцевого значення “Теліжинецький ліс” [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Стадницький став

Стадницький став — орнітологічний заказник місцевого значення. Розташований у Тетіївському районі Київської області. Заказник знаходиться у підпорядкуванні Стадницької сільської ради Тетіївського району. Оголошений рішенням 16 сесії ХХІ скликання Київської обласної Ради народних депутатів від 10 березня 1994 р. Заказник є ставом у заплаві р. Стадниця, на якому концентрується значна кількість водоплавних птахів – пірникоза чорношия, пірникоза велика, лиска, крижень, лебідь-шипун та кулики. Джерела Василюк О., Костюшин В., Норенко К., Плига А., Прекрасна Є., Коломицев Г., Фатікова М. Природно-заповідний фонд Київської області. — К.: НЕЦУ, 2012. — 338 с., з дод. Орнітологічний заказник місцевого значення “Стадницький став”
Синичівське урочище

Синичі́вське — заповідне урочище місцевого значення в Україні. Розташоване в межах Бродівського району Львівської області, на захід від села Ражнів. Площа 16 га. Оголошено згідно з рішенням Львівської облради від 9.10.1984 року № 495. Перебуває у віданні ДП «Бродівський лісгосп» (Заболотцівське лісництво, кв. 69, вид. 28). Статус присвоєно для збереження частина лісового масиву з цінним високопродуктивним насадженням сосни звичайної, що зростає в межах природного ландшафту, характерного для Бродівської рівнини. Джерела Заповідне урочище «Синичівське» [Архівовано 25 липня 2019 у Wayback Machine.] Синичівське (картосхема) [Архівовано 11 листопада 2020 у Wayback Machine.]
Заболотцівське урочище

За́болотцівське — заповідне урочище місцевого значення в Україні. Розташоване в межах Бродівського району Львівської області, неподалік від села Заболотці. Площа 46,2 га. Оголошено згідно з рішенням Львівської облради від 9.10.1984 року № 495. Перебуває у віданні ДП «Бродівський лісгосп» (Заболотцівське лісництво, кв. 94). Створено з метою збереження природного ландшафту, характерного для Бродівської рівнини. Охороняється частина лісового масиву з цінними високопродуктивними насадженнями дуба звичайного віком понад 70 років, а також соснових насаджень віком бл. 50 років. Джерела Заповідне урочище «Заболотцівське»
Sonderstaatsanwaltschaft zur Korruptionsbekämpfung

Die ukrainische Sonderstaatsanwaltschaft zur Korruptionsbekämpfung (ukrainisch Спеціалізована антикорупційна прокуратура) ist die Behörde, welche die vom Nationalen Antikorruptionsbüro der Ukraine (NABU) untersuchten Fälle zur Anklage bringt. Am 22. Juli 2025 trat ein Gesetz in Kraft, das die beiden bisher unabhängigen Behörden der Generalstaatsanwaltschaft der Ukraine unterstellte, was zu landesweiten Protesten der Bevölkerung führte. Weblinks Offizielle Website Fußnoten
Specialized Anti-Corruption Prosecutor's Office

The Specialized Anti-Corruption Prosecutor's Office (Ukrainian: Спеціалізована антикорупційна прокуратура, romanized: Specializovana antykorupcijna prokuratura, abbr. САП, SAP or SAPO) is an independent structural unit of the Prosecutor General of Ukraine, and is primarily responsible for supporting and overseeing criminal investigations launched by the National Anti-Corruption Bureau of Ukraine (NABU). Role The office is legally empowered with: supervision over observance of laws during conducting of operational search activity of pre-trial investigation by the NABU; the maintenance of state prosecution in relevant proceedings; and the representation of the interests of a citizen or state in court in cases provided for by law and related to corruption or corruption-related offenses. In contrast to SAPO and NABU, the National Agency on Corruption Prevention aims at preventing corruption by creating an environment that discourages corruption and by proposing legislation. Creation The prospect of visa liberalization (visa-free travel to the Schengen Area) between Ukraine and the European Union was closely linked with the process of creating the Specialized Anti-Corruption Prosecutor's Office. Leadership and structure The first head of SAPO, Prosecutor Nazar Kholodnytskyi, was appointed in December 2015. On 26 May 2020 Prosecutor General of Ukraine Iryna Venediktova accused him and his fellow anti-corruption prosecutors (in a video message) of "improper performance of official duties" and failing cases against current MP's. Kholodnytsky resigned on 21 August 2020. In his resignation letter, he claimed that the Specialized Anti-Corruption Prosecutor's Office had "systematically faced political attempts to encroach on our independence and manipulate the results of our work." A commission carried out an open procedure of vetting candidates for the new head and deputy of SAPO in 2021. Out of 37 candidates, only two passed the initial vetting. Oleksandr Klymenko was the clear winner, with 246 points, as assessed in a meeting by the commission on 21 December 2021. Andrii Syniuk was second, with 229 points. On 19 July 2022, the commission formally voted and announced Klymenko as the winner, with Syniuk winning the position of deputy head of SAPO. The formal appointments were to be made by the Prosecutor General's Office. Appointing the head of SAPO was listed by the European Union (EU) as one of the conditions for Ukraine to retain candidate EU membership status. Klymenko was formally appointed on 28 July 2022 by newly elected Prosecutor General of Ukraine Andriy Kostin. Heads of SAPO Nazar Kholodnytskyi (2015 – 2020) Oleksandr Klymenko (28 July 2022 – present) See also Anti-corruption agency Corruption in Ukraine European Union Anti-Corruption Initiative Law enforcement in Ukraine References External links Media related to Specialized Anti-Corruption Prosecutor's Office at Wikimedia Commons
Procura specializzata anticorruzione

La Procura specializzata anticorruzione (in ucraino Спеціалізована антикорупційна прокуратура?, Specializovana antykorupcijna prokuratura) è un'unità strutturale indipendente del procuratore generale dell'Ucraina, ed è principalmente responsabile del supporto e della supervisione delle indagini penali avviate dall'Ufficio nazionale anticorruzione dell'Ucraina (NABU). La prospettiva della liberalizzazione dei visti (viaggio senza visto verso l'area Schengen) tra l'Ucraina e l'Unione europea era strettamente collegata al processo di creazione della Procura specializzata anticorruzione. La creazione della Procura specializzata anticorruzione era prevista per il 1º dicembre 2015, e il giorno prima è stato nominato il suo capo, Nazar Kholodnitsky. Responsabilità L'ufficio è incaricato: della supervisione del rispetto delle leggi durante lo svolgimento dell'attività di ricerca operativa delle indagini preliminari da parte del NABU; del mantenimento delle azioni penali statali nei procedimenti pertinenti; della rappresentanza degli interessi di un cittadino o di uno Stato in giudizio nei casi previsti dalla legge e relativi alla corruzione o reati connessi alla corruzione. Note