NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pevnost svaté Alžběty

Pevnost svaté Alžběty je komplex zemního opevnění ve tvaru hvězdy v historickém centru města Kropyvnyckyj, ležící geografickém středu Ukrajiny. Jedná se o vzácnou památku tohoto druhu, v Evropě se nachází jen asi deset[zdroj?] takových památek. Historie V roce 1654 byla uzavřena vojenská aliance, v jejímž rámci se Ukrajinci zúčastnili několika válek na straně Ruské říše. Poté, co Jihoslované založili vojenskou kolonii „Nové Srbsko“, postavili ukrajinští kozáci na příkaz ruské carevny Alžběty tuto pevnost, aby chránili svá území před útoky Osmanské říše. Během války s Osmanskou říší (1768–1774) pevnost, v níž sídlilo 6 000 vojáků, odolala obléhání 70 000 útočníky a odrazila turecký útok. V roce 1775, během porážky kozáků Rusy, se odtud armáda vydala zničit Záporožsku Sič . V roce 1784, kdy byla pevnost přeměněna na město, byla její děla převezena do Chersonu. V roce 1794 se počet děl snížil na pouhých 162, které obsluhovalo 277 vojáků. Po 18. století zbyla pouze dvě děla, umístěná na kamenných podstavcích. Během války s Ukrajinskou lidovou republikou město obsadila Rudá armáda a byla zde zřízena věznice pro politické oponenty. Během hladomoru v letech 1932–1933 sovětské tajné služby tajně pohřbívaly těla těch, kteří zemřeli hladem nebo byli zabiti v důsledku represí, do masových hrobů. Diskuse o tématu represí byla zakázána i v soukromých rozhovorech, natož v médiích; jakákoli zmínka o něm mohla vést k uvěznění nebo umístění do psychiatrické léčebny až do pádu diktatury v roce 1991. Během nacistické okupace města v letech 1941 až 1944 byly v rámci holokaustu zastřeleny tisíce Židů a bojovníků odboje. Po osvobození zde byli mrtví pohřbeni. Od roku 1950 zde stojí rozsáhlý památník obětem druhé světové války, který se skládá z 50 000 hrobů, převážně Ukrajinců a Židů. V 60. letech 20. století byly nad hroby postaveny kamenné pomníky a na začátku 80. let byly do středu pamětního komplexu umístěny sochy. Jsou zde pomníky věnované hrdinům druhé světové války a rusko-ukrajinské války. V roce 2016 byly postaveny pomníky obětem hladomoru v letech 1932–1933. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pevnost svaté Alžběty na Wikimedia Commons
Szent Erzsébet erőd

A Szent Erzsébet erőd (ukránul: Фортеця Святої Єлисавети) egy egykori földes erőd Kropivnickij városában, Ukrajna földrajzi központjában. Ez az épület egyedülálló abban a tekintetben, hogy Európában legfeljebb tíz ilyen típusú erőd található. Története Az ukrán kozákok földjén a Nova Szerbia katonai-települési terület megalakulása után az erődöt a szerb telepesek területeinek a tatárjárástól való védelmére hozták létre, és a Szenátus rendelete alapján építették. A rendeletet Erzsébet orosz cárnő írta alá 1752. január 4-én. A rendelet alapján Ivan Horváth szerb ezredest hálaadó oklevélben részesítették, Ivan Glebov utasítást kapott. Az erőd építésére egy ukrán kozák ezred (1390 fő) érkezett, és négy hónap alatt, 1754 júniusától októberéig végezte el a fő munkálatokat. A munkálatok során 72 ukrán meghalt, 233 megbetegedett, 855 pedig Szicsbe menekült. Az erőd csak egyszer vett részt ellenségeskedésben. Ez az orosz-török háború (1768–1774) idején történt, amelynek első hadjárata 1769-ben kezdődött Kirim Girey krími kán ukrajnai inváziójával. Az általa vezetett 70 000 fős török-tatár hadsereg január 4-én átlépte a határt, és január 7-én az állomás közelében megállt. Az Erzsébet-kori erőd, amelyben Isakov tábornok a helyőrséggel és a helyi lakosokkal együtt rejtőzött. A krímiek kifosztották a környező falvakat és rabszolgává tették a helyi lakosokat, de a város védői sikeresen visszaverték a tatár támadásokat és elűzték a betolakodókat. Ez volt a krími tatárok utolsó támadása Ukrajna ellen. 1775 óta az erőd végül elvesztette védelmi jelentőségét, 1784-ben felszámolták, és az összes tüzérséget Herszonba szállították. Fokozatosan, több év alatt, az erődöt lefegyverezték. 1794-ben még 162 fegyvert tároltak itt, amelyek 277 lövészt szolgáltak ki. A határ menti városokba, főleg Herszonba ágyúkat és tüzérségi kellékeket exportáltak. 1795 áprilisában 5 ágyút küldtek Novomirhorodba. Az egykori erődítményből mindössze két ágyú maradt fenn - ezeket kőtalapzatokra szerelték fel az egykori főkapu bejáratánál. Az erődítmény státuszának teljes megszüntetésére 1805. március 15-én került sor, körvonala a város címere lett. Az egykori erőd területén a második világháború és az orosz-ukrán háború (2014-) hőseinek szentelt emlékegyüttesek találhatók. 2016-ban emlékművet is állítottak a Holodomor áldozatainak (a város 1932-1933-ban 2238 lakost veszített). Irodalom Соколов Г. И. Историческая и статистическая записка о военном городе Елисаветграде // Записки Одесского общества истории и древностей. — Т. 2. — 1848. — С. 386–395; Українське козацтво: Мала енциклопедія. — Київ; Запоріжжя, 2005. Архів фортеці Єлисавети в ІР НБУВ / Інгульський степ, альманах. К. 2016. Jegyzetek Fordítás
Twierdza św. Elżbiety (Kropywnycki)

Twierdza św. Elżbiety – dawna twierdza ziemna w mieście Kropywnycki, w geograficznym centrum Ukrainy (znane również lokalnie jako „kopce ziemne”). Historia Po powstaniu Nowej Serbii na ziemiach ukraińskich Kozaków twierdza powstała w celu ochrony terytoriów serbskich osadników przed najazdami Tatarów. Twierdza św. Elżbiety została zbudowana zgodnie z dekretem Senatu, który utworzył także Nową Serbię. Dekret został 4 stycznia 1752 podpisany przez cesarzową Elżbietę. Na podstawie dekretu serbski pułkownik Ivan Horvat otrzymał dyplom uznania, a Ivan Glebov otrzymał instrukcję. Do budowy twierdzy przybył pułk hadziacko-mirhorodzki 1390 ukraińskich kozaków, a główne prace ukończył w ciągu czterech miesięcy: od czerwca do października 1754. Podczas prac zginęło 72 Zaporożców, 233 zachorowało, a 855 uciekło do Siczy. Twierdza św. Elżbiety tylko raz służyła w czasie działań wojennych – podczas wojny rosyjsko-tureckiej (1768–1774). 4 stycznia 1769 dowodzona przez chana krymskiego Kirima Gireja 70-tysięczna armia turecko-tatarska przekroczyła granicę i 7 stycznia zatrzymała się w pobliżu stacji. W twierdzy ukrywali się generał Isakow wraz z garnizonem i okolicznymi mieszkańcami. Tatarzy splądrowali okoliczne wsie i wzięli w niewolę okolicznych mieszkańców, jednak obrońcom miasta udało się odeprzeć ataki tatarskie i przepędzić najeźdźców. Była to ostatnia wyprawa Tatarów krymskich na Ukrainę. Od 1775 twierdza św. Elżbiety utraciła swoje znaczenie obronne. W 1784 twierdzę zlikwidowano. Całą artylerię przewieziono do Chersonia, a sama twierdza w ciągu kilku lat stopniowo została rozbrojona. W 1794 przechowywano tu jeszcze 162 sztuki broni, które służyły 277 strzelcom. Do przygranicznych miast, głównie do Chersonia, wywożono działa i artylerię. W kwietniu 1795 do Nowomyrhorody wysłano 5 armat. W dawnej twierdzy zachowały się jedynie dwie armaty – ustawione są one na kamiennych cokołach przy wejściu od strony dawnej bramy głównej. W latach 1797–1801 twierdza była centrum administracyjnym guberni noworosyjskiej. Całkowite zniesienie statusu twierdzy nastąpiło 15 marca 1805. Rozwiązano garnizon, lecz w koszarach przez wiele lat mieścił się batalion (trzy kompanie). Zarys twierdzy stał się emblematem miasta. W latach wojny ukraińsko-sowieckej bolszewicy utworzyli tu więzienie dla przeciwników politycznych, przede wszystkim dla atamanów Republiki Chołodnojarskiej. Od 1950 na terenie dawnej twierdzy znajduje się zespół pamięci poświęcony Armii Czerwonej. W pobliżu dawnej bramy głównej znajduje się pomnik bohatera Związku Radzieckiego Grigorija Kuropyatnikowa. Stan obecny Na terenie dawnej twierdzy znajdują się zespoły pamięci poświęcone bohaterom II wojny światowej i wojny rosyjsko-ukraińskiej. Również w 2016 utworzono pomnik ofiar Wielkiego Głodu (w latach 1932–1933 miasto straciło 2238 mieszkańców). Przypisy Bibliografia Соколов Г. И. Историческая и статистическая записка о военном городе Елисаветграде // Записки Одесского общества истории и древностей. — Т. 2. — 1848. — С. 386–395; Українське козацтво: Мала енциклопедія. — Київ; Запоріжжя, 2005. Архів фортеці Єлисавети в ІР НБУВ / Інгульський степ, альманах. К. 2016.
Тврђава Свете Јелисавете

Тврђава Св. Јелисавете (укр. Фортеця Святої Єлисавети; локално звана и као „земљани бедеми“) јесте некадашња тврђава у Кропивницком, Кировоградска област, у Украјини. Лва грађевина је јединствена по томе што у Европи нема више од десет тврђава овог типа. Историја Након формирања Нове Србије на земљама украјинских козака, тврђава је створена да заштити територије српских досељеника од татарских провала. Тврђава Св. Јелисавете подигнута је по указу Сената, којим је настала и Нова Србија. Указ је потписала царица Јелисавета I Петровна 4. јануара 1752. године. На основу указа, пуковнику Jвану Хорвату уручена је захвалница, а Joвану Глебову инструкцију . За изградњу тврђаве стигао је пук украјинских козака (1390 људи) који је главне радове завршио за четири месеца: од јуна до октобра 1754. Током радова умрла су 72 Украјинца, 233 су се разболела, а 855 је побегло у Сеч Тврђава Св. Јелисавете учествовала је у ратним дејствима само једном. То се догодило током руско-турског рата (1768–1774), чији је први поход започео 1769. инвазијом кримског кана Кирима Гиреја у Јелисаветградску губернију. 4. јануара 70.000 турско-татарска војска са њим прешла је границу и 7. јануара зауставила се у близини тврђаве у којој се крио генерал Исаков са гарнизоном и локалним становништвом. Кримљани су пљачкали околна села и поробили локално становништво, али су браниоци града успешно одбили нападе Татара и отерали освајаче. Ово је био последњи поход Турака и кримских Татара у Украјину . Од 1775. године тврђава је коначно изгубила свој одбрамбени значај. Године 1784. тврђава је ликвидирана, а сва артиљерија је превезена у Херсон. Постепено, током неколико година, тврђава је разоружана. Године 1794. овде су се још чувала 162 топа, који су служили 277 стрелаца. Топови и артиљеријски материјал извозили су се у пограничне градове, углавном у Херсон. У априлу 1795. упућено је 5 топова у Новомиргород. У некадашњој тврђави сачувана су само два топа - постављена су на каменим постољима на улазу са некадашње главне капије. Потпуно укидање статуса тврђаве дошло је 15. марта 1805. Посада је распуштена, али је у касарни дуго година био смештен батаљон (три чете) . Контура тврђаве постала је амблем града . 26. јануара 1837. године на 3 километра од тврђаве (данас Санаторска улице) сахрањен је Ђорђе Арсенијевић Емануел, учесник Рата 1812. године, чувени командант српског порекла. Од 1950. године на територији тврђаве постоји меморијални комплекс совјетских војника, тамо је сахрањен 21 херој Совјетског Савеза. Референце Литература
Fästningen Heliga Elisabet

Fästningen Hl. Elisabeth (Ukr. Фортеця Св. Єлизавети) är en stjärnformad fästning i staden Kropyvnytskyj och en av tio sådana fästningar i hela Europa. Den är en huvudsymbol för centrala Ukraina. Efter grundandet av kolonin "Nya Serbien" av sydeuropeiska immigranter, byggde de ukrainska kosackerna på order av den ryska kejsarinnan Elizaveta Petrovna en fästning för att skydda territorierna från det Osmanska rikets attacker. År 1654 skapades en militär allians, inom ramen för vilken ukrainare deltog i flera krig på Rysslands sida. Under kriget med det Osmanska riket 1768–1774 kunde fästningen bemannad med 6 000 soldater stå emot en belägring av 70 000 turkar. År 1784 transporterades kanoner från fästningen till Cherson. År 1794 fanns det 162 kanoner som betjänades av 277 soldater. Efter 1700-talet fanns endast två kanoner bevarade – de stod på piedestaler gjorda av sten nära ingången till huvudporten . Under kriget med den Ukrainska folkrepubliken ockuperades staden av kommunisterna, som inrättade ett fängelse för politiska motståndare. Under den artificiellt framkallade hungersnöden och folkmordet på ukrainare (Holodomor) 1932–1933 och förtrycket 1937, begravde OGPU och NKVD (sovjetiska specialtjänster) i hemlighet kropparna av de som dog i massgravar. Det var i Sovjetunionen förbjudet att diskutera politiskt förtryck även i privata samtal, än mindre i massmedia; omnämnande av det resulterade i att författaren fängslades eller placerades på mentalsjukhus, detta fortsatte fram till diktaturens fall 1991 . Under den nazistiska ockupationen av staden 1941 till 1944 sköts tusentals judar och motståndsmän och efter befrielsen begravdes de döda på platsen. Sedan 1950 har ett stort minnesmärke tillägnat andra världskrigets offer byggts här, som innehåller 50 000 gravar, mestadels ukrainare och judar. På 1960-talet restes stenmonument på gravarna och i början av 1980-talet placerades skulpturer mellan gravarna. Det finns monument tillägnade soldater från andra världskriget och det rysk-ukrainska kriget (2014–). År 2016 uppfördes ett monument ägnat offren för holodomor 1932–1933. Referenser
Chrestiwka (Kachowka)

Chrestiwka (ukrainisch Хрестівка; russisch Крестовка Krestowka) ist ein Dorf in der ukrainischen Oblast Cherson mit 1500 Einwohnern (2015). Das 1909 erstmals erwähnte Dorf liegt in der Steppenzone im Süden der Oblast Cherson auf einer Höhe von 30 m an der Landstraße zwischen der 17 km östlich liegenden Siedlung städtischen Typs Askanija-Nowa und dem 16 km westlich gelegenen ehemaligen Rajonzentrum Tschaplynka. Das Oblastzentrum Cherson befindet sich etwa 120 km nordwestlich von Chrestiwka. Nach dem russischen Überfall auf die Ukraine am 24. Februar 2022 wurde der Ort im März 2022 von russischen Truppen besetzt und steht seitdem nicht mehr unter ukrainischer Kontrolle. Verwaltungsgliederung Am 20. Juli 2016 wurde das Dorf zum Zentrum der neugegründeten Landgemeinde Chrestiwka (ukrainisch Хрестівська сільська громада/Chrestiwska silska hromada), zu dieser zählen auch noch die 8 in der untenstehenden Tabelle aufgelistetenen Dörfer, bis dahin bildete es zusammen mit dem Dorf Switle die gleichnamige Landratsgemeinde Chrestiwka (Хрестівська сільська рада/Chrestiwska silska rada) im Zentrum des Rajons Tschaplynka. Seit dem 17. Juli 2020 ist sie ein Teil des Rajons Kachowka. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Chrestiwka Teil der Gemeinde: Weblinks Webseite des Gemeinderates auf rada.info (ukrainisch) Einzelnachweise
Khrestivka, Kherson Oblast

Khrestivka (Ukrainian: Хрестівка) is a village in the Kakhovka Raion of Kherson Oblast, Ukraine, 20km north of the border with the Crimean peninsula. The village hosts the administration of the Khrestivka rural Hromada, one of the Hromadas of Ukraine. Geography The village is situated 88km south east of the administrative centre of the Oblast, the city of Kherson, and 29km north east of the Black Sea coast. It has an area of 1.4km2 and a population of approximately 1,694 people. Administrative status Until July 2020, Khrestivka was in the Chaplynka Raion of Kherson Oblast. The raion was abolished in July 2020 as a result of the administrative reform of Ukraine's districts, which reduced the number of raions of Kherson Oblast to five, merging Chaplynka Raion into Kakhovka Raion. The village is now part of Kakhovka Raion. Russian invasion and occupation When Russia invaded Ukraine, almost all of Kherson Oblast was captured along with Khrestivka, which was captured on the first day of the war, 24 February 2022. The village was captured in Russia's southern offensive from occupied Crimea. The western part of the Oblast, including Kherson and all settlements west of the Dnipro river, were liberated by the Ukrainian Armed Forces, on 10 November and 11 November 2022. However, as of May 2023, the village remains occupied by Russian forces. References
Khrestivka (oblast de Kherson)

Khrestivka (en ukrainien : Хрестівка, en russe : Крестовка, Krestovka) est une commune rurale de l'oblast de Kherson et du raïon de Kakhovka, en Ukraine méridionale. Sa population s'élevait à 1671 habitants en 2001. Géographie La commune de Khrestivka se trouve à distance au nord de la mer de Syvach, une mer peu profonde semblable à un marais, qui communique plus à l'est avec la mer d'Azov. Assise à 30 mètres d'altitude, elle se situe à 48 km au sud-est de la ville de Kakhovka, et à 88,2 km au sud-est de celle de Kherson. Communauté territoriale Depuis la réforme administrative de 2020, la commune de Khrestivka est le siège d'une communauté territoriale homonyme (uk) regroupant les localités suivantes : Dolynske, Maïatchynka, Nadiïvka, Natalivka, Novonatalivka, Rohatchynka, Svitle et Chevtchenka. Voir aussi Articles connexes Oblast de Kherson Liens externes Notes et références Portail de l’Ukraine
Hrestivka, Ceaplînka

Hrestivka (în ucraineană Хрестівка) este localitatea de reședință a comunei Hrestivka din raionul Ceaplînka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Hrestivka era vorbitoare de ucraineană (72,02%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (6,67%). Note
Крестовка (Херсонская область)

Крестовка (укр. Хрестівка) — село в Каховском районе Херсонской области Украины. Административный центр Крестовской сельской общины. Население по переписи 2001 года составляло 1694 человека. Почтовый индекс — 75225. Телефонный код — 5538. Код КОАТУУ — 6525481501. В 1991 году сельский голова разрешил поселиться беженцам туркам-месхетинцам. На данный момент они составляют половину населения с. Крестовка. Местный совет 75225, Херсонская обл., Каховский р-н, с. Крестовка, ул. Ленина, 34 Ссылки Крестовка на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Хрестівка (село)

Хресті́вка — село в Україні, центр Хрестівської сільської громади Каховського району Херсонської області. Є центром територіальної громади, що утворилася 14 грудня 2016 року, до складу якої увійшли п'ять населених пунктів: село Долинське, Надіївка, Новонаталівка, Шевченка. Історія Перша згадка про Хрестівку в історичних джерелах датується 1909 роком. Радянську владу встановлено у січні 1918 року. У липні 1923 року в селі виник ТСОЗ «Хлібороб». Проти німецько-фашистських загарбників на фронтах Великої Вітчизняної війни бився 81 житель села. 53 чоловіка нагороджені бойовими орденами й медалями СРСР. Уродженця Хрестівки В. М. Шелеста удостоєно звання Героя Радянського Союзу. Загинуло 28 чоловік. В селі працювало 50 комуністів, 148 комсомольців. Радгосп «Чаплинський», центральна садиба якого містилась в Хрестівці, користувалась 6,1 тис. га сільськогосподарських угідь, у тому числі орної землі 5,8 тис. га (з них 592 га зрошуваної). Виробничий напрям господарства — вирощування зернових культур і м'ясо-молочне тваринництво. В 1970 року радгосп виростив урожай озимої пшениці по 41,6 цнт з га. За досягнуті успіхи в розвитку сільського господарства 23 працівників радгоспу у післявоєнний час нагороджено орденами й медалями Союзу РСР. Орденом Леніна відзначено доярку Н. М. Данченко і директора радгоспу Я. І. Оксамитного. Діють середня школа, в якій навчається 362 учні і працює 32 учителі, клуб із залом на 260 місць, бібліотека, фельдшерсько-акушерський пункт, дошкільний дитячий заклад 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1454 особи, з яких 688 чоловіків та 766 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 1671 особа. На території села компактно проживають турки-месхетинці. Розмовляють турецькою та українською мовами. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Хрестівка [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.] Джерела Сайт територіальної громади [Архівовано 30 серпня 2021 у Wayback Machine.]
Monasterio de la Exaltación de la Santa Cruz (Poltava)

El monasterio de la Exaltación de la Santa Cruz (en ucraniano: Хрестовоздвиженський жіночий монастир) es un monasterio ortodoxo ucraniano que se sitúa en Poltava, en el óblast de Poltava de Ucrania. Historia El monasterio fue fundado en 1650 por monjes del monasterio de Mhar. La construcción del complejo inicial, de madera, fue financiada por el comandante cosaco Martín Pushkar, y el hetman Iván Samoilovich financió más tarde la construcción de la catedral de la Exaltación de la Santa Cruz dentro del monasterio. En 1693, durante la Ruina, el monasterio fue incendiado por soldados del kanato de Crimea, y más tarde sirvió como base para las fuerzas suecas durante la batalla de Poltava en medio de la Gran guerra del Norte.​ Tarás Shevchenko pintó el monasterio en 1845.​ Varios líderes extranjeros han visitado el monasterio: el rey Carlos XII de Suecia visitó el monasterio durante la Gran guerra del Norte, al igual que Pedro I de Rusia. El zar incluso vivió en el monasterio durante un corto período de tiempo, y los emperadores Románov posteriores también asistieron regularmente a los servicios religiosos. Durante la Segunda Guerra Mundial, Adolf Hitler también visitó el monasterio el 3 de diciembre de 1941. El monasterio fue destruido más tarde durante la guerra. Volvió a abrir entre 1942 y 1960 como convento de mujeres, y fue restaurado en 1999.​ Arquitectura El monasterio está diseñado en estilo barroco ucraniano y está incluido en el Registro Estatal de Monumentos Inmuebles de Ucrania, atrayendo a cientos de visitantes cada año.​ Galería Referencias Enlaces externos
Monastère de la Sainte-Croix de Poltava

Le monastère de la Sainte-Croix de Poltava (en ukrainien : Хрестовоздвиженський жіночий монастир (Полтава) et russe : Крестовоздвиженский монастырь (Полтава)), est un groupe de bâtiments religieux situé à Poltava en Ukraine qui est classé au registre national des monuments immeubles d'Ukraine Monastère Il se trouve au 2-а boulevard Sverdlova. Il fut fondé par l'abbé du monastère Lubensky Mgarsky Kalistrat avec l'aide du colonel du régiment de Poltava Martyn Pouchkar. Il fut un monastère lié à l'Hetmanan et en 1709 le monastère était la résidence de Charles XII. Aboli en 1923, il ouvrait de nouveau entre 1942 et 1960 comme couvent de femmes. Il est de nouveau actif depuis 1991. Église L'église de la Trinité construite en 1750 fut détruite lors de la seconde guerre mondiale, elle fut rebâtie en 1999. Notes et références Annexes Bibliographie Articles connexes Liste des monastères ukrainiens. Liens externes Portail de l’Ukraine Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne
Monastyr Podwyższenia Krzyża Świętego w Połtawie

Monastyr Podwyższenia Krzyża Świętego (ukr. Хрестовоздвиженський жіночий монастир) – żeński klasztor prawosławny położony przy ulicy Paisjusza Wełyczkowskiego 2 w Połtawie, w eparchii połtawskiej Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego. Główna cerkiew klasztoru jest jedną z dwóch na Ukrainie prawosławnych posiadających siedem kopuł – druga znajduje się na terenie monasteru św. Michała Archanioła w Kijowie. 9 lipca 1946 roku klasztor Podwyższenia Krzyża został wpisany do rejestru zabytków kultury i historii. Galeria Przypisy Bibliografia Sarah Johnstone, Greg Bloom: Lonely Planet Ukraine. Wyd. 2. Londyn: Lonely Planet, 2008. ISBN 978-1741044812. ПОЛТАВСЬКИЙ ХРЕСТОВОЗДВИЖЕНСЬКИЙ МОНАСТИР. history-poltava.org.ua. [dostęp 2022-04-16]. (ukr.).