Кременецька обласна гуманітарно-педагогічна академія імені Тараса Шевченка

Кремене́цька обласн́а гуманіта́рно-педагогі́чна акад́емія і́мені Тара́са Шевче́нка — заклад вищої освіти третього рівня акредитації у місті Кременець Тернопільської області. Відомості про академію Академія готує бакалаврів та магістрів, а фаховий коледж академії готує фахових молодших бакалаврів. Діє аспірантура за спеціальністю 011 Освітні, педагогічні науки для здобуття ступеня доктора філософії. Форми навчання: денна, заочна. Кваліфікаційні рівні: бакалавр, магістр, доктор філософії/доктор мистецтва, фаховий молодший бакалавр. ЗВО/ВНЗ заснований у 2002 році. Статус комунальний. III рівень акредитації. Документ про освіту (диплом) та додаток до нього. Історія закладу У кожного навчального закладу – свій неповторний шлях в освітянській історії народу та власна творча борозна на ниві національної системи освіти і науки. Без перебільшення, поряд з такими містами, як Львів, Острог, Луцьк, наш Кременець може вважатись одним із першоджерел, а впродовж багатьох десятиліть і центром зародження, становлення і розвитку вищої школи не лише у Волинському краї, а й на теренах всієї Західної України. Вже з 1636 року тут діє Братська школа як філія Києво-Могилянської академії. І саме Кременець через два роки після заснування цієї школи дарує освітянам України перший підручник граматики. Протягом 1731–1753 років споруджується костьол Святого Духа з приміщеннями для єзуїтського колегіуму – так постає знаменитий історико-архітектурний комплекс, відомий під назвою „корпуси Кременецького ліцею” або „Ліцейний корпус”. А єзуїтський колегіум – престижна освітня установа тих часів – функціонує впродовж 1756–1773 років. Два десятиліття після колегіуму, з 1774 по 1793 рік, в його корпусах діяли окружна і підокружна школи. Остання у своїй структурі мала три класи з двохрічним навчанням у кожному з них. З 1803 року в тодішній Росії запроваджується єдина система освіти: університет, гімназія, повітове училище, парафіяльна школа. 29 липня 1805 року Олександр І підписав Статут Волинської гімназії в авторстві Тадеуша Чацького і Гуго Колонтая, чим започаткував існування цього відомого навчального закладу, відкриття якого відбулось 1 жовтня 1805 року. Термін навчання у гімназії складав 10 років, а початковий штат включав 31 особу, з яких – 19 педагогів, 7 чоловік допоміжного персоналу і 5 – адміністративного . Гімназія функціонувала до 18 січня 1819 року – до дня, коли Олександр І своїм указом реорганізував її у Волинський ліцей з таким же терміном навчання – 10 років, з яких перші чотири роки припадали на однорічні класи, а наступні шість – на 3 двохрічні курси. Кадри викладачів формувались за рахунок випускників Краківського і Віленського університетів, а потім і зі своїх випускників, які здобули університетську освіту. Серед останніх помітними постатями були літератор Йозеф Коженьовський, природознавець Антоній Анджейовський, філософ Міхал Вишневський та інші. У ліцеї навчалися понад шістсот учнів, які студіювали п’ять мов (російську, польську, грецьку, німецьку, французьку і латинську), ще п’ять предметів природничо-математичного циклу (ботаніку, зоологію, хімію, фізику, математику), чотири соціально-економічних дисципліни (історію, географію, право, політичну економію з елементами комерції), факультативні предмети (архітектуру, мінералологію, військову справу), а також проходили курси малювання, музики, співу, хореографії, фехтування і верхової їзди. Ліцей мав солідну навчально-матеріальну базу: його бібліотека нараховувала до 50 тисяч томів, мінералологічний кабінет – 15, 5 тисяч експонатів, а нумізматична колекція складала понад 20 тисяч монет і медалей; у фізичному кабінеті нараховувалось більше 260 одиниць навчального приладдя; діяла астрономічна обсерваторія, навчальні майстерні та кабінети, кузня; була значна колекція творів мистецтва. У 1833 році Ліцей було закрито, а його навчально-матеріальна база перевезена до Києва, де згодом на її основі започатковано Університет Святого Володимира. Номінальним спадкоємцем Волинського ліцею стала Волинська духовна семінарія, що функціонувала в 1836–1902 роках, серед викладачів якої – відомий вчений-філолог Микола Петров, визначний дослідник історії Волині Микола Теодорович. Контингент слухачів семінарії складав 500–600 вихованців, щорічний випуск – близько 100 чоловік; основними навчальними дисциплінами були грецька, латинська, церковно-слов’янська мови, Святе Письмо, Біблійна історія, церковний статут, літургіка, катехизис, теологія, історія церкви. Навчання велося російською мовою. Наступним було Волинське Віталіївське єпархіальне жіноче училище, яке існувало з 1881 року у приватних будинках, а з 1902 до 1920 року, після закриття семінарії, – у її приміщеннях. У трьох класах училища навчались близько 140 вихованок, з якими працювали 13 викладачів і 6 виховательок. Вивчались різноманітні предмети: Закон Божий, словесність, російська мова, історія, географія, арифметика, геометрія, фізика, дидактика, співи, ручна праця. Бібліотека училища складала більше тисячі назв книг фундаментального значення, більше 400 назв учнівських підручників і посібників, окрім цього – літературу економічно-комерційного змісту, різноманітну періодику. Із 27 травня 1920 року по вересень 1939 року в історичних корпусах колишнього єзуїтського колегіуму, Волинської гімназії та Волинського ліцею діяв їх новий освітянський спадкоємець – Кременецький ліцей, який, маючи багатофункціональну навчально-виробничу структуру, став помітним явищем у соціально-культурному житті краю. Структуру ліцею складали: гімназія імені Тадеуша Чацького, з часом реорганізована в гуманітарний і природничий ліцеї; учительська гімназія на базі середньої освіти; семикласна базова школа, педагогічний ліцей, рільничо-лісова школа, а також ремісничо-промислові школи різного профілю у Вишнівці, Смизі, Лідихові, Білокриниці; діяли музичні та художні курси відповідно для вчителів музики і малювання. Багатим було культурне життя ліцею: працював шкільний театр, славився своїми виступами симфонічний оркестр, діяло товариство фотографів, очолюване відомим фотохудожником того часу Генріком Германовичем; видавався часопис „Життя Кременецьке”, публікувалися книги власного авторства, зокрема, „Кременець”, „Кременецький ліцей у 1920–1935 роках”. Контингент студентів наближався до 900 чоловік. Із 12 квітня 1940 року – з дня, коли було започатковано Кременецький державний учительський інститут, – в історії навчальних установ, що функціонували в стінах історико-архітектурного комплексу „Кременецький ліцей”, відбулась важлива подія: визначено їх основний профільний акцент – педагогічний – і розпочинається підготовка кадрів виключно для системи народної освіти, тобто вчителів для всіх рівнів загальноосвітньої школи, а згодом і для дошкільної освіти. Учительський інститут діяв до початку окупації Кременця фашистськими військами. Його роботу було відновлено після звільнення міста: навчальний рік 1 вересня 1944 року розпочали 150 студентів, які навчалися на мовно-літературному, історичному, природничо-географічному і фізико-математичному факультетах. Навчальний процес забезпечували 36–39 викладачів, серед яких лише один мав науковий ступінь. У 1950 році учительський інститут реорганізовано в педагогічний з тими ж факультетами, лише було відкрито факультет фізичного виховання, але ліквідовано історичний факультет. Зріс контингент студентів до 1000 чоловік на стаціонарному відділенні та до 2000 чоловік – на заочному. Зміцнився науково-кадровий потенціал: на 11 кафедрах працювали 112 викладачів, з яких на початку 60-х років більше 20 мали наукові ступені та вчені звання. Випуск фахівців складав від 90 до 240 чоловік на стаціонарі та від 100 до 360 – на заочній формі навчання. Свідченням потужних можливостей навчально-матеріальної бази інституту була його бібліотека – порядку 250 тисяч книг. У 1969 році інститут переведено до Тернополя, де на сьогодні він функціонує в статусі Національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, а в його навчальних корпусах відкрито Кременецьке педагогічне училище, якому в 1989 році було присвоєне ім’я Тараса Шевченка. Педучилище готувало фахівців двох спеціальностей: вчителів праці та креслення (контингент – 120 учнів) та вихователів дошкільних закладів (контингент – 60 учнів). Штат викладачів складав 19 чоловік. На завершення свого існування – в 1990/91 навчальному році – училище збільшило контингент учнів до 2000 чоловік, штат викладачів – до 128, а випуск фахівців складав 540 чоловік на денному відділенні та 160 – на заочному. 5 червня 1991 року освітянську естафету від педагогічного училища прийняв педагогічний коледж, який проіснував до 26 липня 2002 року, коли на його базі було утворено нинішній гуманітарно-педагогічний інститут. За час свого існування коледж збільшив контингент студентів з 1200 до 1600 чоловік, штат педагогічних працівників – з 102 до 182 чоловік, причім кількість викладачів з науковими ступенями зросла вдвічі. Найважливішим досягненням стала підготовка фахівців нових спеціальностей: поряд з вихователями дошкільних закладів і вчителями технологічної праці розпочалась підготовка вчителів музики і образотворчого мистецтва, англійської та німецької мов, біології та фізичного виховання. Нову сторінку в історії освітніх установ, що існували в наших навчальних корпусах, відкрив і продовжує успішно писати гуманітарно-педагогічний інститут імені Тараса Шевченка, ініціатором відкриття й організатором діяльності якого виступив його чинний ректор, почесний академік Академії наук вищої школи України, заслужений працівник освіти України, професор А.М.Ломакович. Відповідний науково-педагогічний потенціал, відкриття магістратури зі спеціальностей „Біологія”, „Музичне мистецтво”, „Технологічна освіта”; наукові публікації у форматі монографій, навчальних посібників з Грифом Міністерства освіти і науки України, статей у престижних фахових виданнях; участь у міжнародних і всеукраїнських наукових форумах; проведення наукових конференцій на базі інституту і видання збірників наукових праць фахівців інституту; продуктивні творчі зв’язки з вищими закладами освіти і науковими інституціями України та зарубіжжя; постійна робота над удосконаленням навчально-матеріальної бази інституту; зміцнення зв’язків із дошкільними та загальноосвітніми навчальними закладами – це і свідчення здобутків на сьогоднішній день, і знак розуміння важелів забезпечення позитивних перспектив розвитку інституту в напрямі досягнення високого статусу та гарантування стабільного місця в сучасній системі національної освіти. 6 березня 2012 року 43-я сесія Тернопільської обласної ради п’ятого скликання прийняла рішення щодо зміни типу та перейменування Кременецького обласного гуманітарно-педагогічного інституту ім.Тараса Шевченка в Кременецьку обласну гуманітарно-педагогічну академію ім.Тараса Шевченка. Після здійснення комплексу передбачених законодавством процедур юридичного, адміністративного та науково-педагогічного характеру, підготовки необхідних нормативних документів Державна реєстраційна служба України зареєструвала Статут Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії ім.Тараса Шевченка. Офіційна частина процесу реорганізації інституту шляхом перетворення його в академію завершилася і день 18 листопада 2014 року – день реєстрації Статуту академії – став відправною точкою нового етапу в історичному поступі нашої альма-матер – у статусі гуманітарно-педагогічної академії. Факультети Гуманітарно-технологічний факультет Декан — Омельчук Олександр Васильович, кандидат педагогічних наук, доцент. Факультет об'єднує три кафедри: кафедра іноземних мов та методики їх викладання (зав.кафедрою — доцент, кандидат філологічних наук Кучер В.В.), кафедра теорії та методики трудового навчання та технологій (зав.кафедрою — кандидат педагогічних наук Цісарук І.В.). кафедра інформаційних технологій та методики навчання інформатики (зав.кафедрою — доцент, кандидат технічних наук Бабій Н.В.) Підготовка фахівців здійснюється за освітньо-кваліфікаційними рівнями: бакалавр магістр На факультеті студенти здобувають фах вчителя англійської, німецької, польської мов, трудового навчання та технології, інформатики. Педагогічний факультет Декан — Соляр Лариса Віталіївна, кандидат педагогічних наук, доцент. Факультет об'єднує три кафедри: кафедра дошкільної та початкової освіти (зав.кафедрою — кандидат педагогічних наук, професор Бенера В.Є.), кафедра мистецьких дисциплін та методик їх навчання (зав.кафедрою — кандидат педагогічних наук, доцент Ратинська І.В.), кафедра української мови і літератури, історії та методик їх навчання(зав.кафедрою — доктор історичних наук, професор Скакальська І.Б.). Підготовка фахівців здійснюється за освітньо-кваліфікаційними рівнями: бакалавр магістр На факультеті здійснюється підготовка фахівців з дошкільної освіти, вчителів початкових класів, музичного, образотворчого мистецтва, історії та української мови і літератури. Факультет фізичного виховання, біології та психології Декан — Божик Микола Володимирович, кандидат педагогічних наук, доцент. Факультет об'єднує три кафедри: кафедра теорії та методики фізичного виховання(зав. кафедри — кандидат наук з фізичного виховання та спорту, доцент Голуб В.А.); кафедра біології, екології та методик їх навчання (зав. кафедри — кандидат біологічних наук, доцент Кратко О. В.); кафедра педагогіки, психології та соціальної роботи (зав. кафедри — доцент, кандидат психологічних наук Ярощук М.В.). Підготовка фахівців здійснюється за освітньо-кваліфікаційними рівнями: бакалавр магістр Факультет готує вчителів фізичного виховання, тренерів, вчителів біології та екології, спеціалістів з соціальної роботи та психології. У структуру академії входить Кременецький педагогічний коледж. Відомі випускники Теодор (Мартинюк) (нар. 1974) — єпископ-помічник Тернопільсько-Зборівський УГКЦ. Гамера-Шмирко Тетяна Ярославівна (* 1983) — українська спортсменка-легкоатлетка. Спеціалізувалася в бігу на довгі дистанції. Андрій Пушкар (нар. 1985 – пом. 2018) — неодноразовий переможець світових та континентальних першостей рукоборства. Герої захисники, які загинули захищаючи сувернітет та незалежність України ЧОРНИЙ Микола Володимирович (17.12.1985–23.06.2014) ДОЛГІХ Сергій Володимирович (01.05.1980–16.11.2014) НАПРІЄНКО Дмитро Віталійович (21.02.1991–01.12.2015) БАХТІН Андрій Олександрович (17.08.1987–14.03.2022) МИКУЛИЧ Андрій Вікторович (23.12.1980–09.07.2022) ЯРЕМЧУК Андрій Олександрович (11.12.1991–17.10.2023) ВАСЮКОВ Володимир В’ячеславович (01.03.1982–29.10.2022) МОРДАС Володимир Васильович (29.10.1981–24.05.2022) БОБКО Олег Петрович (22.08.1995–30.12.2022) КОБЛЮК Олександр Миколайович (01.04.2001–13.04.2023) МАРКОВЦІЙ Олександр Михайлович (03.08.2001–28.09.2023) БОРОВЕЦЬ Роман Святославович (15.02.1994–14.10.2023) ХОРОЩАК Сергій Михайлович (01.09.1981–13.02.2023) БАЙ Сергій Вікторович (16.07.2004–27.10.2023) САВЧУК Андрій Богданович (25.10.1980–23.11.2023) ОСТАПЧУК Сергій Сергійович (17.12.1983–13.01.2023) НЕЧАЙ Володимир Олегович (25.03.1984–04.06.2022) ДРОБОЦЬКИЙ Олег Ігорович (29.10.1996–06.03.2023) МАЙБОРОДА Олександр Володимирович (04.10.1984–25.06.2023) ДЕРЕМЕШКО Роман Євгенович (23.04.2000–29.01.2024) ГАЙЧЕНЯ Олексій Миколайович (29.07.1987–19.02.2024) КОБЕРНИК Володимир Олегович (05.09.1981–31.01.2024) Примітки Джерела Ломакович А. Кременецький обласний гуманітарно-педагогічний інститут ім. Т. Шевченка // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2005. — Т. 2 : К — О. — С. 228. — ISBN 966-528-199-2. В освітян Кременця - подвійне свято [Текст] : [У Кремен. обл. гум.-пед. ін-туті відбулося відкриття зали ім. Гуго Коллонтая] / М. Циганюк // Нова Тернопільська газета. — 2013. — № 39 (9-15 жовт.). — С. 4. Посилання Офіційний сайт навчального закладу [Архівовано 29 квітня 2021 у Wayback Machine.].