NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Костел Успіння Пресвятої Діви Марії (Часлівці)

Костел Успіння Пресвятої Діви Марії — одна з культових споруд, яка вважається пам'яткою архітектури національного значення. Побудована у селі Часлівці Ужгородського району Закарпатської області. Знаходиться на вулиці Л.Сентмігалі, 30 .Охоронний номер будівлі — 1132 . Історія Костел був побудований на початку 14 століття . В деяких літописах датою будівництва називають 15-16 століття. У 1549 році він перейшов у розпорядження реформаторів. У 1774 році був зруйнований, руйнувань зазнав дах церковної будівлі. Егерський єпископ Кароль Естергазі віддав розпорядження щодо проведення ремонтних робіт у костелі Успіння Пресвятої Діви Марії. В 1795 році ремонтні роботи були завершені, а у 1797 році до основної частини будівлі добудували вежу. В 1841 році була відновлена парафія. Відомо, що у 1846 та 1874 роках в костелі провели реконструкцію, внаслідок якої були споруджені добудови з хорами уздовж головних стін нави. У 1960 році храм зазнав руйнувань і був відновлений. В період 19-20 століття костел перебудували. Будівля відноситься до Української Римо-католицької церкви.Охороняється Законом України і входить до переліку об'єктів, які належать до числа культурної спадщини країни та не підлягають приватизації. Архітектура Костел, побудований в готичному стилі, являє собою одразу і культову і оборонну споруду. Будівля однонавна. В огорожу вмонтовані гіпсові барельєфні композиції, які були створені у 19 столітті. Вони мають біблійні мотиви. Костел побудований з каменю. Тип будівлі — базиліка, яка має прямокутну форму. Є хори та башта. Нава ширша за хор. Перекриття мають склепінчастий характер. Серед деталей, які зберегли первинний вигляд, виділяються віконні отвори, в яких знаходяться щілиновидні вікна та стрілчасті форми. Саме особливості побудови вікон є свідченням оборонної функції, яку колись виконував костел. Примітки Джерела Закарпатська обласна рада, Десята сесія IV скликання. Рішення від 18.03.2004 року N 352 про Перелік пам'яток архітектури Закарпатської області, що не підлягають приватизації [Архівовано 2 квітня 2015 у Wayback Machine.] Закон України про Перелік пам'яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації Сергій Федака. Населенні пункти і райони Закарпаття: історично-географічний довідник. — Видавництво «Ліра», 2014–264 с. Посилання Ужгородський район, село Часлівці. Костел 15-19 століття [Архівовано 8 квітня 2015 у Wayback Machine.] Часлівці [Архівовано 7 квітня 2015 у Wayback Machine.] Часлівці. Україна. Закарпатська область
Костобобрівський (заказник)

Костобо́брівський — лісовий заказник місцевого значення. Розташований на південний захід від села Костобобрів Семенівського району Чернігівської області. Загальні відомості Лісовий заказник місцевого значення «Костобобрівський» створений рішенням Чернігівського облвиконкому від 17 липня 1991 року № 159. Заказник «Костобобрівський» загальною площею 24,2 га розташовано в Семенівському держлісгоспі на землях Костобобрівського лісництва кв. 18 уч. 10, кв. 26, уч. 18, кв. 27 уч. 3, 7. Завдання Основним завданням лісового заказника місцевого значення «Костобобрівський» є збереження ділянки високопродуктивних насаджень віком 100 років. проведення наукових досліджень і спостережень; підтримання загального екологічного балансу в регіоні; поширення екологічних знань тощо. Посилання Департамент екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації [Архівовано 31 серпня 2011 у Wayback Machine.]
Кочубеївський заказник

Кочубевський — ландшафтний заказник місцевого значення, об'єкт природно-заповідного фонду України. Оголошений рішенням Сумського Облвиконкому № 407 21.12.1983 року на землях Кролевецького лісгоспзагу (Грузчанське лісництво, квартал 57). Адміністративне розташування — Кролевецький район, Сумська область. Характеристика Площею 149,5 га. Заснований у 1981 році. Територія заказника тягнеться смугою вздовж русла на правому березі (в заплаві) річки Реть і межує з ботанічним заказником «Ретинський». Колись тут проводилися торфорозробки. Після їхнього припинення поступово відбувається відновлення рослинного покриву. В 2010 році до зоологічного заказника «Кочубеївський» приєднанно заказник «Ретинський» і змінено тип на ландшафтний заказник. Рослинний світ Значна частина території зайнята чагарниковими та високотравними болотами. Невеликі ділянки займають вільшняки. Трапляються осокові болота. На чагарникових болотах переважає верба попеляста, але досить часто трапляється верба п'ятитичинкова. Неподалік від русла збереглися старі ділянки вільшняків. По деревах в'ються хміль та ехіноцистіс шипуватий, надаючи цим лісам особливої таємничості. На вищих елементах рельєфу можна побачити ділянки з переважанням осоки жовтої і плямами осоки несправжньосмикавцевої, до яких домішуються ситник членистий, тризубець болотний. Зростає тут і білозір болотний, який виділяється своїми білими квітами. Вздовж канав та кар'єрів зростають густі зарості очерету з рогозом вузьколистим, є невеличкі ділянки з переважанням осоки здутої. Тваринний світ Тваринний світ заказника представлений переважно водно-болотними та біляводними видами. Серед ссавців в першу чергу слід згадати бобра, який є досить чисельнним в заказнику. В зимовий період на територію заказника по руслу Реті заходить видра, занесена до Червоної книги України. Трапляються кабан, лисиця, єнотоподібний собака, ласка, червонокнижний горностай. Звичайним видом торфокар'єрів є ондатра. Із птахів, крім типових горобиних, в невеликій кількості оселяються крижень, водяна курочка, серед хижих птахів гніздиться болотний лунь. Із плазунів відмічений вуж та гадюка звичайна, а із земноводних — ставкова жаба. Джерела Кочубеївський Природно-заповідний фонд Сумської області: Атлас-довідник. – К.: ТОВ «Українська Картографічна Група», 2016. – 94 с.
Красний Камінь (пам'ятка природи)

Кра́сний Ка́мінь — геологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах Дрогобицького району Львівської області, на північ від смт Верхнє Синьовидне. Площа 1,7 га. Оголошена рішенням Львівської облради від 22.09.2010 року № 1331. Перебуває у віданні Сколівського ДЛГ (Верхньосиневиднянське лісництво, кв. 13,вид. 1). Створена з метою збереження і охорони в природному стані виходів скель Ямненських пісковиків та унікального природного комплексу. Скелі розташовані в лісовому масиві, на одному з відногів Комарницьких гір (частина Орівської скиби). Пам'ятка природи має особливе природоохоронне, наукове, естетичне, пізнавальне та культурне значення. Посилання Геологічна пам'ятка природи «Красний Камінь»
Красноторська селищна рада

Красноторська се́лищна ра́да — орган місцевого самоврядування у складі Краматорської міської ради Донецької області. Адміністративний центр — селище міського типу Красноторка. Загальні відомості Населення ради: 7904 особи (станом на 2001 рік) Населені пункти Селищній раді підпорядковані населені пункти: смт Красноторка смт Комишуваха смт Малотаранівка с. Привілля Склад ради Рада складається з 32 депутатів та голови. Голова ради: Панасенко Людмила Михайлівна Секретар ради: Алексєєва Світлана Миколаївна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010, року: Кількість депутатських мандатів у раді: 32 Кількість депутатських мандатів, отриманих кандидатами у депутати за результатами виборів: 29 Кількість депутатських мандатів у раді, що залишаються вакантними: 3 За суб'єктами висування За округами Депутати За результатами місцевих виборів 2015, року, Місцеві вибори в Україні 2015 Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Криштофорівська гора

Криштофо́рівська гора́ — ботанічний заказник місцевого значення. Розташований на околиці селища Криштофівка Могилів-Подільського району Вінницької області. Цінна ділянка природної степової рослинності. Площа — 15,3 га. Утворений у 1999 р. (Рішення Вінницької обласної ради від 17.12.1999 р.). Перебуває у віданні Бронницької сільської ради. Заказник розташований на схилі крутизною 20°, ґрунти світло-сірі, опідзолені, деградовані, сильно змиті з виходом кам'яних утворень на поверхню та сильно розгалуженою яружно-балковою мережею. Використовується як пасовище. Зафіксовано місце зростання видів рослин, занесених до Червоної книги України та списку рідкісних рослин Вінницької області: сон чорніючий, фіалка запашна, горицвіт весняний, тощо. У 2010 р. увійшов до складу Регіонального ландшафтного парку «Дністер». Галерея Джерела Заповідні об'єкти Вінниччини. — Вінниця: Велес, 2005. — 104 с.+ 28 с. іл.
Круглик (памятник природы)

«Круглик» (укр. Круглик) — ботанический памятник природы общегосударственного значения, расположенный на территории Тетиевского района (Киевская область, Украина). Площадь — 14 га. История Статус памятника природы был присвоен согласно Указу Президента Украины от 20 августа 1996 года №715. Описание Природоохранный объект создан с целью охраны ценных природных комплексов лесостепи. Памятник природы расположен на территории коллективного с/х предприятия Тетиевское — на правом берегу долины реки Роська на участке между рекой Роська, дорогой Р17, селом Тележинцы и городом Тетиев. Ближайший населённый пункт — Тележинцы; город — Тетиев. Природа Памятник природы является эталонным участком хорошо сохранённых и флористично богатых лиственных лесов. На территории природоохранного объекта растут виды, занесённые в Красную книгу Украиныː скополия корниолийская, прострел луговой (сон чернеющий) и подснежник белоснежный. Примечания Литература Географическая энциклопедия Украины. Издательство Украинская советская энциклопедия. 1989. Лист карты M-35-96 Тетиев. Масштаб: 1 : 100 000. Указать дату выпуска/состояния местности. Мережа територій та об’єктів природно-заповідного фонду області станом на 1 січня 1998 р. Державне управління екологічної безпеки в Київській області. – Київ, 1998 Ссылки Наказ № 715/96 Про заказник на сайте pryroda.in.ua
Круглик (пам'ятка природи)

Круглик — ботанічна пам'ятка природи загальнодержавного значення. Розташований у межах міста Тетіїв Київської області. Пам'ятка природи знаходиться у межах міста Тетіїв коло розвилки, де від дороги Р-17 відходить дорога О-102305 на Теліжинці, на землях колишнього КСП "Тетіївське". Недалеко від розвилки від дороги на Теліжинці в ліс відходить ґрунтова дорога. Оголошено Указом Президента України від 20.08.1996 р. № 715/96. Ботанічна пам’ятка є еталонною ділянкою добре збережених, флористично багатих листяних лісів. Зростають види, занесені до Червоної книги України: сон чорніючий, підсніжник звичайний. Ліс овальної форми займає одне із відгалужень розораної балки. Галерея Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8. Василюк О., Костюшин В., Норенко К., Плига А., Прекрасна Є., Коломицев Г., Фатікова М. Природно-заповідний фонд Київської області. — К.: НЕЦУ, 2012. — 338 с., з дод. Ботанічна пам’ятка природи загальнодержавного значення “Круглик” [Архівовано 22 травня 2015 у Wayback Machine.] Вікімапія-Круглик [Архівовано 7 липня 2018 у Wayback Machine.]
Північна селищна рада

Північна селищна рада — орган місцевого самоврядування у складі Торецької міської ради Донецької області. Адміністративний центр — селище міського типу Північне. Загальні відомості Населення ради: 15569 осіб (станом на 2001 рік) Населені пункти Селищній раді підпорядковані населені пункти: смт Північне смт Курдюмівка с-ще Дачне с-ще Диліївка с-ще Дружба с-ще Озарянівка с-ще Шуми Склад ради Рада складається з 30 депутатів та голови. Голова ради: Карамишева Валентина Миколаївна Секретар ради: Ковалевська Лідія Іванівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Липниківський заказник

Ли́пниківський зака́зник — ландшафтний заказник місцевого значення в Україні. Розташований між селами Раковець, Підтемне, Товщів і Селисько Пустомитівського району Львівської області, в межах лісового масиву Львівського Опілля. Площа — 2194 га. Перебуває у віданні Товщівського лісництва. Заснований рішенням Львівської облради від 9.10.1984 року № 495. Створений з метою збереження цінних високопродуктивних дубових насаджень з мальовничими ландшафтами. Зростають цінні лікарські рослини: барвінок, звіробій звичайний, печіночниця звичайна, медунка лікарська, маренка, папоротник, деревій, гравілат річковий, фіалка лісова, копитняк європейський, зеленчук, веснівка дволиста тощо. З тварин трапляються: дика коза, свиня дика, борсук європейський, заєць сірий та інші види. Галерея Джерела Ландшафтний заказник «Липниківський» [Архівовано 5 травня 2014 у Wayback Machine.]
Липова алея (Ужгород)

Ли́пова але́я — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Розташована в межах міста Ужгорода, на набережній Незалежності та Студентській набережній. Площа 1 га, висаджена у 1928 році чеськими ботаніками на честь десятої річниці утворення Чехословацької Республіки. Однією з причин вибору саме липи є те, що це національне дерево чеського народу. Перебуває у віданні Ужгородського міськвиконкому. Алея розташована на правому березі річки Уж і має довжину 2,2 км. Нараховує близько 300 екземплярів лип, висаджених у два ряди. Поруч із західною частиною алеї розташований парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва «Партерний сквер», а поруч зі східною частиною — пам'ятка природи «Ясен Масарика». Алея є улюбленим місцем відпочинку мешканців та гостей міста. Джерела Липова алея
Лисичанський нафтопереробний завод

ПрАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (скорочено — ПрАТ «ЛИНІК») — другий за потужністю нафтопереробний завод України, який здатний переробляти 16 млн тонн нафти на рік. Розташований в Лисичанську, Луганська область. Історія Підприємство є наймолодшим з нафтопереробних заводів України, його перша черга збудована у жовтні 1976 року. Завод було орієнтовано на забезпечення темними нафтопродуктами ТЕЦ Донбасу, а також на задоволення потреб у світлих нафтопродуктах (бензині та дизельному паливі) Краснодарського і Ставропольського краю. До початку 1990-х Лисичанський НПЗ відігравав провідну роль у вітчизняній нафтопереробці — у 1991 перероблено 23,7 млн т нафти, що досі є рекордним для заводу показником. Проте надалі обсяги переробки почали знижуватися, а заборгованість підприємства зростала. Так, у 1999 завод переробив усього 531 тис. т сировини. У липні 2000 було укладено угоду про продаж контрольного пакету акцій (67,41%) ВАТ «Лисичанськнафтооргсинтез» російській компанії ТНК. Зміна власника покращила ситуацію, і 2004 року завод переробив вже 6,6 млн т нафти. Сьогодні підприємство може переробити близько 8 млн т сировини на рік. Наразі власником виробничих потужностей Лисичанського НПЗ є ПАТ «ЛИНИК», яке входить у групу компаній ТНК-BP в Україні. Постачання нафти здійснювалося нафтопроводом Самара — Лисичанськ, а також залізничним транспортом. Станом на червень 2011 до 80% бензину та до 60% зрідженого газу, що вироблялася на заводі, прямувала на експорт, головним чином у Росію. Компанія ТНК-BP, якій належить Лисичанський НПЗ, призупинила його постачання сировиною, і 15 березня 2012 року підприємство зупинилося на ремонт, після чого було виставлено на продаж. Серед його потенційних покупців називали Group DF Дмитра Фірташа і «ВЕТЕК» Сергія Курченка. Однак купівля ТНК-BP «Роснафтою» заблокувала продаж Лисичанського НПЗ. Раніше стало відомо про плани «Роснафти» відновити переробку на ЛиНІКу на початку 2014 року. В наслідок бойових дій навколо підприємства у 2022 році виробничий майданчик значно пошкоджено, завод частково зруйновано. Див. також Кременчуцький нафтопереробний завод Одеський нафтопереробний завод Примітки Посилання Україна має намір стягнути з російських власників Лисичанського НПЗ майже 1 млрд грн у порядку регресу [Архівовано 8 липня 2018 у Wayback Machine.]
Лубня (заказник)

Лу́бня — гідрологічний заказник місцевого значення. Розташований між селами Стара Гутка та Радомка Семенівського району Чернігівської області. Загальні відомості Гідрологічний заказник місцевого значення «Лубня» створений рішенням Чернігівського облвиконкому від 27 грудня 1979 року № 561. Заказник загальною площею 403 га і охоронною зоною 997 га розташований у Семенівському районі Чернігівської області на землях Старогутківської та Радомської сільських рад. Завдання збереження в природному стані болотного масиву масиву, що є регулятором водного режиму території; охорона умов відтворення, відновлення чисельності рідкісних рослин та тварин; Посилання Департамент екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації [Архівовано 31 серпня 2011 у Wayback Machine.]
Лужанська сільська рада

Склад ради Рада складалася з 16 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 1786 осіб, з яких 842 чоловіки та 944 жінки. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 1970 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Мар'янівсько-Кулебівський заказник

Мар'я́нівсько-Куле́бівський заказник — ландшафтний заказник місцевого значення. Заказник розташований у межах Самарівського та Дніпровського районів Дніпропетровської області між селами Мар'янівка, Вільне та містами Самар і Підгороднє. Площа заказника — 1456,0 га. Статус присвоєно рішенням Дніпропетровської облради від 03.02.2012 № 247-11/VI. Перебуває у віданні Самарівської районної державної адміністрації. Територія заказнику охоплює Скотовату балку, Вільнянський овраг і болотяні землі навколо Кулебівки. Галерея Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Примітки
Машевський (заказник)

Маше́вський — гідрологічний заказник місцевого значення. Розташований поблизу села Машеве Семенівського району Чернігівської області. Загальні відомості Гідрологічний заказник місцевого значення «Машевський» створений рішенням Чернігівського облвиконкому від 24 грудня 1979 року № 561. Заказник загальною площею 333 га і охоронною зоною 937 га міститься в Семенівському районі Чернігівської області і розташований на землях Машівської сільської ради. Завдання збереження в природному стані болотного масиву, що має велике значення в регулюванні водного режиму прилеглих територій; охорона умов відтворення, відновлення чисельності рідкісних рослин та тварин; Посилання Департамент екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації [Архівовано 31 серпня 2011 у Wayback Machine.]
Миколаївська міська рада (Львівська область)

Миколаївська міська рада Основні дані Країна Україна Область Львівська область Район Стрийський район Адміністративний центр м. Миколаїв Склад Кількість членів — Голова ради Щебель Андрій Іванович Територія і населення Площа 304,6 км² Населення 34257 Густота 112,46 осіб/км² Підпорядкування Міста Миколаїв Села 23 села Контактні дані Поштові індекси 81600 Адреса 81600, Львівська обл. Стрийський р-н, вул. В.Великого, 6 Вебсторінка mykolaivmr.gov.ua Електронні ресурси У Вікіпедії є статті про інші значення цього терміна: Миколаївська міська рада (Львівська область). Миколаївська міська рада — орган місцевого самоврядування у Стрийському районі Львівської області з адміністративним центром у м. Миколаїв. Населені пункти Міській раді підпорядковані населені пункти: м. Миколаїв Більче Болоня Велика Горожанна Вербіж Гірське Гонятичі Дроговиж Кагуїв Колодруби Криниця Липиці Листв'яний Мала Горожанна Новосілки-Опарські Павуки Підлісся Повергів Раделичі Ричагів Рудники Сайків Трудове Устя Склад ради Рада складається з 26 депутатів та голови. Голова міської ради — Щебель Андрій Іванович Секретар міської ради — Андрійчик Іван Іванович[1] Керівний склад ради Примітка: таблиця складена за даними джерела[2] Депутати Результати місцевих виборів 2010 року за даними ЦВК[3] № зп № округу Прізвище, ім'я, по батькові Дата визнання обраним Відомості про обраного депутата Апарат управління міської ради Відділи міської ради Депутатські комісії Джерела Облікова картка Миколаївської міської ради[недоступне посилання з липня 2019] на сайті Верховної Ради України Примітки ↑ http://mykolaiv.info/novini-mikolayivschini/andriya-schebelya-obrali-sekretarem-miskradi.html [Архівовано 14 липня 2014 у Wayback Machine.] На останній сесії Миколаївської міськради переобрали секретаря міськради ↑ Керівний склад попередніх скликань ради на сайті Верховної Ради України ↑ Результати виборів депутатів Миколаївської міської ради. ЦВК. Архів оригіналу за 14 липня 2014. Процитовано 3 липня 2014. Це незавершена стаття з географії України. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. Портал «Географія» Портал «Україна» п о р Адміністративний устрій Миколаївського району Районна рада Миколаївська районна рада Міська рада Миколаївська Селищна рада Роздільська Сільські ради Берездовецька • Березинська • Більченська • Бродківська • Великогорожанська • Веринська • Гірська • Гонятичівська • Горішненська • Демнянська • Держівська • Дроговизька • Київецька • Колодрубівська • Красівська • Криницька • Крупська • Липівська • Новосілко-Опарська • Пісочненська • Раделицька • Розвадівська • Рудниківська • Станковецька • Стільська • Тернопільська
Свято-Миколаївська церква (Веприк)

Свято-Миколаївська церква — цегляна церква УПЦ МП у селі Веприк Гадяцького району Полтавської області. Пам'ятка архітектури національного значення, охоронний № 586. Опис Споруда цегляна, хрещата в плані, однобанна, з подовженою західною частиною. Горизонтальним пояском стіни розділені на два яруси, верх стін відмічений карнизом із модульйонами. Центральний простір середохрестя завершується круглим світловим барабаном, що має 8 аркових вікон і перекритий напівсферичним куполом із восьмигранним декоративним ліхтариком. Північний, південний і західний фасади прикрашені чотириколонними тосканськими портиками з трикутними фронтонами. Віконні отвори оздоблені кованими металевими решітками 1 пол. 19 ст. Квадратна у плані дзвіниця має дзвоновий поверх на другому ярусі й завершується невеликим напівсферичним куполом з високим шпилем, що увінчувався хрестом. Церква мала настінні розписи олійними фарбани (втрачені). Центральне місце підкупольного простору займало зображення Святої Трійці – Бога Отця, Бога Сина і Бога Духа Святого; у міжвіконних площинах центрального барабану – зображення давньозаповітних пророків на повен зріст. Сюжети ін. розписів невідомі. З історії храму У 1823 поряд із дерев’яним збудовано мурований, у стилі ампір, храм, а старий після закінчення робіт розібрано. У 1860 споруду капітально відремонтували. З 1901 діяла школа грамоти. 1902 до парафії входила частина м-ка Веприк та хут. Бабин. У 1930-х релігійну громаду було знято з реєстрації, а церкву закрито. Під час німецької окупації (у кін. 1941 чи на поч. 1942.) релігійна громада відновила свою діяльність. У 1952 офіційно знята з державного обліку через аварійний стан церковної будівлі. Протягом кількох наступних років споруда використовувалася як склад для посівного матеріалу. 1959 силами Науково-дослідного і проектного сектору Республіканських спеціалізованих науково-реставраційних виробничих майстерень була виготовлена проектно-кошторисна документація на реставрацію споруди та пристосування її під навчальні механічні та швейні майстерні Веприцької СШ (авт. проекту – арх. П. Є. Захаренко). У 1968–1969 будівля церкви була відреставрована без пристосування під навчальні класи. Сучасність Після реставрації (1968-1969) споруда понад 30 років не використовувалася і не мала господаря, внаслідок чого поступово руйнувалася. Хоча споруда довгий час перебувала в занедбаному стані, та в останні роки активно ведуться роботи з її реставрації. Навіть відновлені безцінні малюнки на стінах в інтер`єрі. Джерела ВЕПРИК с., Гадяцький р-н. Православної Церкви (з 1990-х – УПЦ МП) громада. Миколаївська церква. [Архівовано 2 квітня 2015 у Wayback Machine.] Примітки