NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Межиріцька шовковиця

Межирі́цька шовко́виця (Шовковиця в селі Межиріч) — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах Лебединського району Сумської області, в селі Межиріч. Опис Площа 0,02 га. Статус надано згідно з рішенням облради від 28.01.2003 року. Перебуває у віданні Межиріцької сільської ради. Статус надано для збереження одного дерева шовковиці. Обхват 5,50 м, висота 21 м. Вік понад 300 років. Це — одна з найстаріших шовковиць України. Галерея Див. також Вікові та меморіальні дерева України Ветерани рослинного світу України Література Шнайдер С. Л., Борейко В. Е., Стеценко Н. Ф. 500 выдающихся деревьев Украины. — К.: КЭКЦ, 2011. — 203 с. Ресурси Інтернету Фотогалерея самых старых и выдающихся деревьев Украины [1] [Архівовано 8 квітня 2014 у Wayback Machine.] «Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення (Сумська область)». Межиріцька шовковиця. Виноски
Шуховська вежа (Біла Церква)

Шуховська вежа в м. Біла Церква — водонапірна вежа, виконана за проєктом інженера Володимира Шухова. Історія Побудована у 1929 році. У роки Другої світової війни башта частково постраждала від вибуху, була відновлена ​​у 1946 році. Конструкція Висота споруди — близько 45-50 метрів, з вежі відкривається гарний вид на місто. Сучасний стан Станом на листопад 2012 року споруда не використовувалася, але за нею доглядали робітники місцевого водоканалу, на території якого знаходиться вежа. Зображення вежі прикрашає емблему місцевого водоканалу. Верх вежі зроблений з дерева. Башта не має слідів ремонту. Є об'єктом індустріального туризму. Посилання Шуховская башня в Белой Церкви [Архівовано 20 липня 2013 у Wayback Machine.] (рос.) Див. також Шухов Володимир Григорович Перелік гіперболоїдних конструкцій
Шуховська вежа (Помічна)

Шаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: клієнтШаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: дата_зруйнуванняШаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: число_поверхівШаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: інженерШаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: вартістьШаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: дата_відкриттяШаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: проїздШаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: будівнича_системаШаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: призначенняШаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: вебсайтШаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: дата_закінчення_споруджен...Шаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: розташування_країна Шуховська вежа в Помічній — гіперболоїдна водонапірна вежа у м. Помічна. Конструкція Вежа має висоту приблизно 20 метрів, двоярусна: нижня вежа має обсяг 300 кубічних метрів, верхня — 90 кубічних метрів. Була обладнана паровим котлом для підігріву води взимку. Історія Будівництво вежі було розпочато у 1932 році разом із розширенням Помічнянського залізничного вузла та будівництвом дамби на річці Чорний Ташлик поблизу Червоної Поляни, закінчене в 1934 році. Сучасний стан Водонапірна вежа є не тільки пам'яткою архітектури, але, певною мірою, історичною пам'яткою. В березні 1944 року вежу намагалися підірвати під час відступу німецькі війська, але вежа встояла. Пізніше було проведено ремонт, але використовувати башту за призначенням було вже неможливо. На 2020 рік вежа збереглася. Є об'єктом індустріального туризму. Див. також Перелік гіперболоїдних конструкцій Посилання БАШНЯ ШУХОВА
Явкине (станція)

Явкине — проміжна залізнична станція 5-го класу Херсонської дирекції Одеської залізниці на неелектрифікованій лінії Долинська — Миколаїв між станціями Горожене (14 км) та Лоцкине (15 км). Розташована в селі Добре Баштанського району Миколаївської області. Поруч пролягає автошлях обласного значення О150214. Історія Станція відкрита у 1873 році в селі Добре, засноване як німецько-єврейська колонія у 1807 році на балці. Тоді село мало назву Колонія Добра. У 1852 році отримало свою сучасну назву. Пасажирське сполучення На станції Явкине зупиняються поїзди далекого та приміського сполучення. Примітки Джерела Тарифное руководство № 4. Книга 1 (на 01.02.2025) (рос.) [Архівовано з першоджерела 07.02.2025.] Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В двух книгах. — М. : Транспорт, 1981.(рос.) Україна. Атлас залізниць. Масштаб 1:750 000. — К. : ДНВП «Картографія», 2008. — 80 с. — ISBN 978-966-475-082-7. Посилання Інформація про станцію Явкине на сайті railwayz.info(рос.) Подорожі залізницею. Станція Явкине. Розклад руху пасажирських поїздів по станції Явкине.
Chrám svatého Ondřeje (Kyjev)

Chrám svatého Ondřeje (ukrajinsky Андрiївська церква, rusky Андреевская церковь) je pravoslavný barokní chrám, který se nachází v ukrajinském hlavním městě Kyjevě. Nachází se ve výšce 90 metrů nad pravým břehem Dněpru na výstupku Starokyjevské hory při oblíbené ulici Andrijivskyj Uzviz. Do roku 2018 byl hlavní svatyní Ukrajinské autokefální pravoslavné církve, po jejím sjednocení do nově vzniklé Pravoslavné církve Ukrajiny je chrám v užívání Stavropegie Ekumenického patriarchátu na Ukrajině. Historie Dle legendy sem po Dněpru připlul Svatý Ondřej, vztyčil zde kříž a prorokoval vznik velikého křesťanského města. Tento pětihlavý křížový chrám, jehož délka je 32 m, šířka 23 m, výška 46 m a hloubka základů 15 metrů byl postaven v letech 1747—1753 architektem italského původu Bartolomeem Rastrellim. Na první pohled chrám upoutá 42,5 metrů vysokou kopulí s bočními věžemi. V interiéru vyniká sochařská výzdoba, klenba nad oltářem a především třířadový pozlacený ikonostas s vyřezávanými ornamenty. Autory ikon jsou Alexej Antropov a Dmitrij Levickij. Naproti ikonostasu jsou obrazy Zvolení víry knížetem Vladimírem od neznámého autora z 19. století a Kázání apoštola Ondřeje od malíře Platona Borispolce z roku 1847. Od roku 1968 slouží chrám jako muzeum věnované jeho historii a dílu architekta Rastrelliho. Chrám se během své existence několikrát opravoval, ale nikdy nebyl zásadně přestavěn. Galerie Odkazy Související články Ukrajinská autokefální pravoslavná církev Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chrám svatého Ondřeje na Wikimedia Commons
Église Saint-André de Kiev

Cette église Saint-André (ukrainien : Андріївська церква, Andriïvska tserkva), est une église baroque située rue Vladimir à Kiev, capitale de l'Ukraine. Elle est parfois appelée à tort cathédrale. Cette église est la propriété de l'Église orthodoxe d'Ukraine mais le parlement ukrainien a confié gratuitement et à titre permanent sa gestion canonique au Patriarcat œcuménique de Constantinople. Situation géographique Située descente Saint-André, elle s'inscrit dans une série de monuments ponctuant la ligne des collines escarpées des rives du Dniepr de l'amont vers l'aval avec le monument à saint Vladimir, le monument aux droits de Magdebourg, l'arche de l'amitié entre les peuples, le monument aux morts de la Seconde Guerre mondiale et la statue de la Mère-Patrie. Le sommet des collines est ainsi occupé par des édifices religieux comme le monastère de Saint-Cyrille, le monastère Saint-Michel-au-Dôme-d'Or, la tombe d'Askold, la laure des Grottes de Kiev et le monastère Saint-Michel-de-Vydoubytch. Historique La première pierre de l'église est posée en 1744 par l'impératrice Élisabeth Ire, qui souhaitait se faire construire un palais dans la ville. Les travaux se déroulent entre 1747 et 1754 sous la direction de l'architecte italien Bartolomeo Rastrelli. L'église est dépourvue de cloches, car selon la légende, leur retentissement entrainerait les eaux du Dniepr à inonder la rive gauche de la ville. Elle est inscrite au sanctuaire national Sophie de Kiev comme monument du patrimoine culturel. Considérations religieuses L'église est longtemps restée le siège de l'Église orthodoxe autocéphale ukrainienne. Puis, à la suite de la fusion en 2018 de cette juridiction avec l'Église orthodoxe ukrainienne (patriarcat de Kiev) pour former la nouvelle Église orthodoxe d'Ukraine, la Rada, le parlement ukrainien, a confié son usage, gratuitement et à titre permanent, au Patriarcat œcuménique de Constantinople. Galerie Références Portail de l’Ukraine Portail de l’architecture chrétienne Portail du baroque Portail du christianisme orthodoxe
Crkva sv. Andrije u Kijevu

Crkva sv. Andrije ili Andrijevska crkva (ukrajinski: Андріївська церква) je glavna barokna crkva u Kijevu, glavnom gradu Ukrajine. Središte je Ukrajinske autokefalne pravoslavne crkve. Crkva je izgrađena od 1747. do 1754., prema projektu talijanskog arhitekta Bartolomeja Rastrellija. Ponekad se pogrešno naziva katedralom. Dio je Nacionalnog svetišta "Sofija Kijevska" kao orijentir kulturne baštine. Crkva Svetog Andrije gleda na povijesnu četvrt Podil, gdje je nastala kijevska trgovina i industrija. Nalazi se na strmom brdu, koje je po crkvi dobilo ime Andrijevsko brdo. To je trenutno jedna od četiri arhitektonskih znamenitosti Ukrajine, koje se nalaze na popisu najvećih blaga čovječanstva na pet kontinenata. Kako crkva sjedi na vrhu brda, temeljni problemi su temelji crkve. U novije vrijeme, temelj ispod crkve se počeo mijenjati, što uzrokuje zabrinutost da bi mogao propasti. Izvori
Chiesa di Sant'Andrea (Kiev)

La chiesa di Sant'Andrea (in ucraino Андріївська церква?, Andrijivsʾka cerkva), a volte detta impropriamente cattedrale di Sant'Andrea, è una chiesa di rito ortodosso di Kiev in Ucraina, progettata da Bartolomeo Rastrelli tra il 1747 e il 1753. Voci correlate Discesa di Sant'Andrea Piazza Kontraktova Distretto di Podil Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla cattedrale di Sant'Andrea Collegamenti esterni Sito ufficiale, su stavropigiainua.org. Chiesa di Sant'Andrea, su archINFORM. (EN) Chiesa di Sant'Andrea, su Structurae.
Sint-Andreaskerk (Kiev)

De Sint-Andreaskerk (Oekraïens: Андріївська церква; Russisch: Андреевская церковь) is een Oekraïense autocefale Orthodoxe Kerk. De kerk bevindt zich aan een van de oudste straten in het stadscentrum van de Oekraïense hoofdstad Kiev. De kerk vormt een van de barokke meesterwerken van het land en werd in de jaren 1747-1754 gebouwd naar een ontwerp van de Russisch-Italiaans architect Bartolomeo Rastrelli. De kerk wordt vanwege de allure van het gebouw soms onterecht "kathedraal" genoemd. De kerk staat op een heuveltop, hetgeen de oorzaak is van ernstige funderingsproblemen. Recent (2012) werden er scheuren in de fundering geconstateerd en in de aangrenzende gebieden werden reeds afgebrokkelde stukken van de decoratie van de kerk gevonden. Geschiedenis Volgens de kroniek Verhaal van voorbije jaren richtte de apostel Andreas ergens aan de oever van de Dnjepr, op de plaats van de huidige Andreaskerk, een kruis op. Hij profeteerde dat op die plek een grootse stad zou ontstaan. En zoals voorspeld groeide op de plaats de stad Kiev, een centrum van de oosterse orthodoxie. De geschiedenis van de huidige kerk begon met het besluit van tsarina Elisabeth om een zomerresidentie voor zichzelf te laten bouwen in Kiev. De bouw betrof een paleis en een kerk. Tijdens een officiële ceremonie op 9 september 1744 werden de eerste drie stenen door de keizerin zelf gelegd. De ruwe bouw werd voltooid in 1754, maar het werk aan het interieur ging door tot 1767. Elisabeth stierf al vijf jaar eerder en heeft de voltooiing van de kerk niet meer mee mogen maken. Na de voltooiing werd er weinig aan het gebouw veranderd. Sovjet-Unie De kerk bleef tot 1932 geopend voor de eredienst. Daarna werd de Andreaskerk op last van de Sovjet Raad gesloten. Vanaf 1935 maakte de kerk onderdeel uit van een museaal verband. Na 1939 behoorde de kerk enige tijd bij het anti-religieuze museum dat in de voormalige Sofiakathedraal was gevestigd. Tijdens de Tweede Wereldoorlog werd de kerk weer tijdelijk geopend voor de erediensten om in 1961 de deuren weer te sluiten. Tot 1992 werd de kerk van tijd tot tijd verhuurd aan diverse organisaties. In 1968 werd de kerk weer geopend als museum van geschiedenis en architectuur. In de vroege jaren 60 werden in Wenen de originele plannen van Rastrelli's barokke koepels ontdekt. Deze ontdekking maakte in 1978 een restauratie van de decoratieve koepels mogelijk zoals de grote architect die ooit had bedoeld. Heropening als religieus gebouw Toen de Andreaskerk haar 225e verjaardag vierde bepaalde de overheid dat het eigendom van het kerkgebouw moest worden overgedragen aan de Oekraïense autocefale Orthodoxe Kerk. In oktober 2018 werd de kerk bij wet geschonken aan het Oecumenisch patriarchaat van Constantinopel als stauropegion. Afbeeldingen
Cerkiew Świętego Andrzeja w Kijowie

Cerkiew Świętego Andrzeja (ukr. Андріївська церква) – barokowa osiemnastowieczna cerkiew w Kijowie, przy ulicy Andrijiwśkyj uzwiz. Historia Świątynia została zbudowana z inicjatywy carycy Elżbiety w latach 1744–1753 według projektu Bartolomeo Rastrellego na miejscu wcześniejszej cerkwi Podwyższenia Krzyża Świętego. Według legendy wzgórze to mijał w czasie swojej podróży w 40 r. św. Andrzej i wskazał je jako miejsce, gdzie za sprawą bożą powstanie miasto i wspaniała świątynia. Pracami budowlanymi kierował Iwan Miczurin, rokokową dekorację wnętrza wykonali według pomysłów Rastrellego O. Antropow, H. Lewicki, I. Wyszniakow i P. Borispolec. Do budowy obiektu zużyto łącznie dwadzieścia trzy i pół tysiąca cegieł. Kamień węgielny caryca położyła osobiście. W 1892 uderzenie pioruna zniszczyło część cerkiewnego wyposażenia, odrestaurowanego po 1963 na podstawie oryginalnych projektów Rastrellego. Wcześniej, od 1958, obiekt zamieniono na muzeum, które to funkcje pełnił przez 50 kolejnych lat. W latach 1978–1979 miała miejsca częściowa restauracja cerkwi. Ponowny remont został przeprowadzony w latach 1992–2000. W 2008 cerkiew, decyzją prezydenta Ukrainy Wiktora Juszczenki, została przekazana niekanonicznemu Ukraińskiemu Autokefalicznemu Kościołowi Prawosławnemu. Po uznaniu 11 października 2018 r. kanoniczności UAKP przez Patriarchat Konstantynopolitański, cerkiew św. Andrzeja stała się – na wniosek prezydenta Ukrainy Petra Poroszenki – świątynią przedstawicielstwa tegoż Patriarchatu, co zaaprobowała 18 października 2018 r. Rada Najwyższa Ukrainy. W latach 2015–2020 świątynia została gruntownie odrestaurowana. Architektura Cerkiew ma 46 metrów wysokości, 30 długości i 23 szerokości. Jest wzniesiona na planie krzyża, z jedną kopułą główną i czterema wieżyczkami zwieńczonymi mniejszymi kopułami. Wejście do cerkwi prowadzi przez czternastometrowe schody. Ze wszystkich stron obiekt zdobią rzędy korynckich pilastrów oraz złocone płaskorzeźby z motywami roślinnymi. Okna cerkwi są okrągłe lub półokrągłe (na poziomie głównej kopuły). Cerkiewny ikonostas wykonali w latach 1754–1761 Antropow i Wyszniakow, którzy namalowali również ikony zesłania Ducha Świętego, kazania na górze i Ostatniej Wieczerzy, a na ścianach transeptów malowidła Wybór wiary przez księcia Włodzimierza i Nauczanie Scytów przez apostoła Andrzeja. W kulturze Polski poeta romantyczny Seweryn Goszczyński napisał wiersz Cerkiew św. Andrzeja. Utwór został zainspirowany wizytą poety w świątyni w roku 1825. Przypisy
Irscha

Die Irscha (ukrainisch Ірша) ist ein linker Nebenfluss des Teteriw (Тетерів), der in den Dnepr mündet. Sie entspringt mitten in der Oblast Schytomyr in der Nähe der Ortschaft Pulyny und verläuft in östlicher Richtung durch die Stadt Malyn um sich kurz hinter der Grenze zur Oblast Kiew mit dem Teteriw zu vereinen. Die wichtigsten Nebenflüsse sind die Wisnja (Візня) und die Trostjanyzja (Тростяниця).
Irsza

Irsza (ukr. Ірша) – rzeka na Ukrainie, lewy dopływ Teterewa. Rzeka o długości 145 km w całości znajduje się na terytorium obwodu żytomierskiego, uchodzi do Teterewy w okolicach wsi Zarudzie. Przepływa przez Polesie oraz przez miasta Horoszów, Irszańsk i Malin. Warunki hydrologiczne Rzeka ma reżim śnieżno-deszczowy. Ważnym elementem zasilającym są także liczne dopływy: Bałamarka, Żłobisz, Glinka, Ryzna, Rychta, Trościanica, Zrywia, Waźnia, Koszarówna, Dorynka, Wyrwa, Didówka, Łymia i Irszyca. Budowa geologiczna Rzeka przepływa przez obszar, w podłożu którego dominują skały granitowego masywu krystalicznego. W dolinie rzeki spotyka się także pokłady rudy żelaza. Znaczenie gospodarcze W dorzeczu rzeki znajdowały się liczne kamieniołomy granitu. Obecnie w opuszczonych wyrobiskach znajdują się zbiorniki wodne. Dodatkowo zbudowano kilka zbiorników retencyjnych, największy znajduje się w okolicach miasta Malin. Jak podaje Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, rzeka była spławna w okresie wiosennych przyborów od wsi Skołubów do ujścia. Zobacz też rzeki na Ukrainie Linki zewnętrzne Irsza, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. III: Haag – Kępy, Warszawa 1882, s. 301 .
Ирша (приток Тетерева)

Ирша (укр. Ірша) — река на Украине, протекает по территории Житомирского и Коростенского районов Житомирской области, а также, частично, от устья реки Ризни в Вышгородском районе Киевской области. Левый приток реки Тетерев (бассейн Днепра). Гидрография Питание снеговое и дождевое. Вода используется для промышленного и бытового водоснабжения, а также орошения. Исток находится южнее села Ивановичи. В Тетерев впадает неподалёку от села Кухари. Длина — 136 км, глубина — от 0,3 до 4,5 м, площадь бассейна — 3070 км². На Ирше расположены населённые пункты Хорошев, Иршанск, Малин и др. История С древних времён в бассейне реки добывались железные руды, из которых на местных рудниках выплавляли металл (об этом сейчас напоминают многочисленные сёла с названием Рудня). Здесь находится Иршанский титанорудный район; разработаны многочисленные карьеры по добыче гранитов; построено несколько водохранилищ — Иршанское, Дворищанское и самое большое — Малинское. Вода из Малинского водохранилища поступает в водопровод города, используется для технологических нужд бумажной фабрики и других предприятий. Происхождение названия Согласно Янко М. Т. название реки произошло от тюркского *ir «изгиб реки, извилина» и ča «русло». Примечания Ссылки Водні ресурси Житомирщини (укр.). www.nature.org.ua. Дата обращения: 18 ноября 2019. Ирша // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
Ірша

Ірша́ — річка в Україні, у Пулинському, Хорошівському, Коростенському та Малинському районах Житомирської області, а також частково (від гирла річки Різні) в Іванківському районі Київської області. Ліва притока Тетерева (басейн Дніпра). Опис Довжина 136 км, площа басейну 3070 км². Глибина річища від 30 см до 4,5 м. Живлення снігове й дощове. Вода використовується для промислового і побутового водопостачання, а також зрошування. Розташування Ірша бере початок на південь від села Івановичі. У Тетерів впадає неподалік від села Заруддя. На Ірші розташовано населені пункти Хорошів, Нова Борова, Іршанськ, Малин. У басейні річки в давнину видобувалися залізні руди, з яких на місцевих руднях виплавляли метал (про що і досі нагадують назви сіл); розміщується Іршанський титанорудний район; розроблено численні кар'єри по видобутку гранітів; споруджено декілька водосховищ — Іршанське, Дворищанське та найбільше з них — Малинське. Вода з Малинського водосховища надходить у водогін міста, використовується для технологічних потреб паперової фабрики та інших підприємств. Притоки Походження назви За україністом Ю. Шевельовим назва виводиться від кореня, спорідненого до слова «рух» (загальносл. *rouxo-) з нульовим ступенем голосного в загальносл. праформі *ruxĭa < праслав *rus-, в значенні «рух, рухатися, текти». Згідно з цим старіший варіант назви ймовірно був *Ръша, що далі набув протетичного голосного і-, тобто ставши Ірша. Див. також 216451 Ірша — астероїд, названий ім'ям річки. Примітки Джерела Тече річка невеличка / Василь Гай // Малинські новини. - 2013. - N 49. - С. 5 : фото. Словник гідронімів України — К.: Наукова думка, 1979. — С. 224 «Каталог річок України». — К. : Видавництво АН УРСР, 1957. — С. 91. — (№ 1495). Посилання Irsza // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1882. — Т. III. — S. 301. (пол.) Водні ресурси Житомирщини [Архівовано 16 лютого 2020 у Wayback Machine.] Маштаков П. Л. Список рек Днепровского бассейна. — СПб.: Тип. Имп. Академии наук, 1913. — С. 47.(рос.)
Arcadia Beach

Arcadia Beach (Ukrainian: Пляж Аркадія, romanized: Pliazh Arkadiia) is Odesa, Ukraine's most famous beach. It is located in the Arcadia quarter. The founders of Odesa chose this name for this area in the hopes it would help make it a success as a holiday resort. There is a main beach which has water slides and several smaller beaches. Arcadia is a popular beach, health resort, and summer nightspot in Odesa. Its nightclubs are open from May through September, and are Odesa's primary nightlife during that time. References External links
Playa Arcadia

La playa Arcadia (también escrito: Arkadia, Arkadiya; en ucraniano: Пляж Аркадія; en ruso: Пляж Аркадия, Playazh Arkadiya) es una playa de Ucrania, la más famosa del país, localizada en aguas del mar Negro, en la ciudad de Odesa. Lleva el nombre de Arcadia, un distrito montañoso del interior del Peloponeso, en Grecia. Se trataba de una región que había quedado muy atrasada, por no tener acceso al mar, pero que en el imaginario colectivo ha quedado como símbolo de un paraíso perdido, no contaminado por el progreso tecnológico. Los fundadores de Odesa eligieron este nombre para el área con la esperanza de que ayudaría a hacerla un éxito como destino turístico. Funcionó, pues Arcadia se convirtió en la playa más popular de la ciudad, en un centro de salud y en un centro nocturno del veraneo en Odesa.​ Sus discotecas estaban abiertas de mayo a septiembre, y representaban la parte más importante de la vida nocturna de Odesa durante ese tiempo. No obstante, tras la invasión rusa de Ucrania en 2022, ha desaparecido el turismo internacional, se ha reducido drásticamente la vida nocturna y se han cerrado o se ha limitado el funcionamiento de muchos negocios. Además, las playas del mar Negro en Odesa, incluida Arcadia, han sido cerradas o restringidas durante largos periodos, y minadas o vigiladas para evitar desembarcos ruso. Esto convierte los lugares turísticos en espacios parcialmente militarizados y peligrosos. Por lo demás, aunque Arcadia como playa turística no ha sido el principal objetivo militar, la ciudad de Odesa ha sufrido bombardeos frecuentes desde el inicio de la invasión rusa. Así, en marzo de 2024, un ataque con misiles golpeó infraestructuras recreativas de la ciudad, causando muertos y grandes daños materiales. Véase también Geografía de Ucrania Geografía de Europa Referencias
Аркадія (пляж)

Пляж «Аркадія» — найвідоміший пляж міста Одеси. Назву пляж дістав від назви курортного району міста — Аркадії, у якому він розташований. Вихід до пляжу лежить крізь один із найвідоміших одеських парків — «Аркадія», який відомий своєю центральною алеєю. Уздовж пляжу, а також на самому пляжі, розташована велика кількість ресторанів, дискотек та нічних клубів (переважно вздовж приморської алеї парку). Посилання В Аркадии начинают строить новую центральную аллею [Архівовано 6 березня 2014 у Wayback Machine.] В Аркадии презентовали обновленную аллею: с пальмами и магазинами, но без тени [Архівовано 22 травня 2014 у Wayback Machine.]