NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dub červený

Dub červený (Quercus rubra) je statný opadavý listnatý strom z čeledi bukovitých, původním výskytem ve východní části Severní Ameriky. Jedná se o okrasnou parkovou dřevinu a díky dobrým růstovým vlastnostem je využívána i jako lesní dřevina. Pak je zpracovávána jako palivo, obkladový podlahový materiál a pro výrobu nábytku. Dub červený je hojně využíván v parcích celé Evropy od 20. let 18. století. Do českých zemí byl zaveden v 90. letech 19. století. V České republice se s ním lze setkat v parcích i lesích. Odborníky je považován za nebezpečný invazní druh a nejvýznamnější invazivní hrozbu pro české lesy. Popis Název tohoto druhu dub červený (Quercus rubra) je odvozen od charakteristické barvy jeho listů na podzim. Listy jsou matné s 3-5 laloky, které jsou odděleny zářezy sahajícími skoro až do poloviny listu. Každý lalok je zakončen trojicí úzkých špiček. Řapík listů je 2–5 cm dlouhý, do červena zbarvený a tloustnoucí směrem k bázi. Strom samotný má mohutný kmen s nízce se rozvětvujícími větvemi. Samčí květy jsou tyčinky ve svazcích v řídkých jehnědách, samičí květy v číšce (kopule) na stopkách v jednotlivých svazečcích. Jsou větrosnubné. Doba květu zpravidla květen. Plodem je žalud. U mladých stromů je žalud charakteristicky červený, u starších stromů je zbarvení do hněda. Dorůstá výšky 25–40 m a dožívá se 300–500 let. Ekologie Ve své domovině přirozeně roste v listnatých a smíšených lesích mírného pásu. V některých regionech České republiky dochází k agresivně expanzivnímu chování dubu červeného. Vzhledem k nadměrné kyselosti spadaných listů dubu červeného dochází k zamezení růstu ostatních domácích dřevin a rostlin. Jedním z míst, které jsou silně zasaženy je Pastýřská stěna v Děčíně. Zde došlo i k chemickému odstraňování náletů dubu červeného. Zajímavosti V oblasti Jablunkova v České republice se nacházejí památné stromy dubu červeného. Odkazy Reference Literatura Květena České republiky, díl 2. Eds. S. Hejný, B. Slavík. – Praha: Academia, 1990. – s. 21-35. – ISBN 80-200-1089-0 System a evoluce vyšších rostlin. Ed. R. Henrych. – Praha: SPN, 1977. – s. 202-203. Stromy a keře. Autor Václav Větvička.- Praha: Aventinum, 2008. – s. 124. – ISBN 80-7151-254-0 Stromy. Ed. Bruno P. Kremer- Praha: Nakladatelství Ikar, 1995. – s. 128- 129. – ISBN 80-85830-92-2 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu dub červený na Wikimedia Commons Galerie dub červený na Wikimedia Commons Slovníkové heslo dub ve Wikislovníku Taxon Quercus rubra ve Wikidruzích
Rødeg

Rødeg (Quercus rubra), også skrevet Rød-Eg, er et op til 35 meter højt træ, der i Danmark er plantet hist og her parker og skove. Det kendes på de store, 15-25 cm lange blade med lang stilk og spidse lapper. Frugtstandens stilk er derimod kort, kun op til 2 cm. Kerneveddet er ikke så holdbart, som hos andre egetræer. Træet bliver omkring 80 år gammel, modsat stilkeg som normalt kan blive omkring 375 år. Beskrivelse Rødeg er et stort, løvfældende træ med en kegleformet til rundagtig vækstform. Stammen er ret og gennemgående til toppen. Hovedgrenene er vandrette med opadbøjede spidser. Barken er først olivengrøn med gråligt vokslag. Senere bliver den lysebrun, og til sidst er den grå med smalle furer. Knopperne er spredte, rødbrune og ægformede, tæt samlede mod endeknoppen. Bladet er omvendt ægformet med brede, spidse lapper. Oversiden er mørkegrøn og skinnende, mens undersiden er lysegrøn. Høstfarven er rød på unge træer. Senere bliver bladene blot brune. Hanrakler og hunblomster ses kort efter løvspring. Rødegens agern sidder i en flad skål, og de modner over 2 år. Frugtstandens stilk er 25-50 mm lang. Agernet spirer villigt. Rodnettet består af en dybtgående pælerod og nogle tæt forgrenede hovedrødder. Finrødderne ligger lige under overfladen. Højde x bredde og årlig tilvækst: 30 x 20 m (50 x 30 cm/år). Voksested Rødeg hører hjemme i blandingsskove i det østlige USA og Canada, hvor den optræder på veldrænet, næringsrig og let sur bund. I området omkring Roosevelt i New Jersey, USA, findes arten i skove og som pionertræ sammen med bl.a. Konvalbusk, tulipantræ, amerikansk bøg, amerikansk knapbusk, amerikansk nældetræ, amerikansk platan, amerikansk vin, blyantene, brunfrugtet surbær, glansbladet hæg, hvid ask, hvid hickory, klatrevildvin, koralsumak, pennsylvansk vokspors, rødløn, skovtupelotræ, sukkerbirk, sumpeg, sumprose, virginsk ambratræ, virginsk troldnød, virginsk vinterbær, weymouthfyr og østamerikansk hemlock Noter Kilde Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. ISBN 8702112191. Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom). Eksterne henvisninger Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet (svensk) Naturbasen - Billeder og udbredelse i Danmark af Rødeg
Vörös tölgy

A vörös tölgy (Quercus rubra, syn.: Quercus borealis) a valódi kétszikűek kládjának bükkfafélék (Fagaceae) családjába, azon belül a tölgy (Quercus) nemzetségbe tartozó faj. Amerikai tölgynek, illetve amerikai vöröstölgynek is nevezik. Előfordulása Észak-Amerika keleti felén egészen Kanada déli vidékeiig erdőalkotó. Nyugat-Európa parkjainak kedvelt díszfája. Jellemzése Fa, amely 30–35 m magasra nőhet, a hazai tölgyfajoknál gyorsabban. Koronája nagy, telt, gömbös. Ezüstszürke kérge eleinte viszonylag sima, idővel mélyen barázdált. Ágai vaskosak, vörösesbarna vesszői simák. Hosszúkásan tojásdad rügyei világosbarnák, a csúcsuk hegyes, a rügypikkelyek széle rányomottan szőrös. 20 cm hosszú, 15 cm széles levelei mélyen karéjosak, a korona felső részén osztottak (az osztatok szálkásan fogazottak). A felszínük sima, sötétzöld, fonákjuk világosabb, az érzugokban barna szőrcsomós. A levélnyél 2–3 cm hosszú. Lombja ősszel vörösesbarnára vagy élénkvörösre színeződik, erről kapta a nevét. Sárgászöld porzós barkái áprilisban nagy csomókban csüngenek a zsenge hajtásokon; a rövid nyélen lógó termős virágok a levelek hónaljában rejtőznek. A lapos kupacsú, 3 cm-es, fényes makkok két év alatt érnek be. Jegyzetek Források Fák honlapja D. More – A. Fitter: Fák. Fürkész Könyvek. Gondolat Kiadó, Budapest, 1986. p. 112. Priszter 1999: Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda Kiadó. 1999. 253., 475. o. ISBN 963 9121 22 3 TPL – Quercus rubra L.: Quercus rubra L. The Plant List (2010). Version 1., www.theplantlist.org. (angolul) Royal Botanic Gardens, Kew and Missouri Botanical Garden (2010) (Hozzáférés: 2013. július 3.) (HTML)
Dąb czerwony

Dąb czerwony (Quercus rubra L.) – gatunek drzew z rodziny bukowatych (Fagaceae). Pochodzi ze wschodniej części Ameryki Północnej, w której jest najpospolitszym gatunkiem dębu. W Polsce jest gatunkiem introdukowanym, ok. XIX w. został sprowadzony przez leśników jako gatunek pielęgnacyjny i ochronny. Obecnie zaliczany jest w kraju do roślin inwazyjnych – niebezpiecznych dla rodzimej flory – i jako taki powinien być usuwany z obszarów chronionych, a także z lasów podczas przebudowy drzewostanu. Rozprzestrzenia się samorzutnie, obecnie występuje już na całym niżu i w niższych położeniach górskich. Wypiera rodzime gatunki dębów i inne drzewa. Status gatunku we florze Polski: kenofit, holoagriofit. Morfologia Pokrój Duże drzewo z grubym pniem i szeroko rozgałęzioną koroną. Wzrost w młodości bardzo szybki, później wolniejszy. W Europie osiąga wysokość do 40 m. W swojej ojczyźnie osiąga nawet 47 metrów wysokości. Pędy Gałązki cienkie, nagie, błyszczące, ciemnoczerwone, lub brązowo-oliwkowe. Pień Masywny i gruby, ale dość nisko nad ziemią rozgałęziający się na grube konary. Kora ciemnoszara, do 40 lat gładka (czym różni się od krajowych gat. dębów), potem płytko spękana. Liście Ulistnienie skrętoległe. Liście duże, u podstawy szerokoklinowate, z obu stron po 4 pary prawie równoległych do siebie klap bocznych, grubo ząbkowanych, ostro zakończonych; z wierzchu ciemnozielone, od spodu jasnozielone, jesienią jaskrawoczerwone. Mają długość do 25 cm i szerokość do 15 cm. Dąb czerwony jest bardzo efektowny, gdy jego liście stają się jesienią pomarańczowe i czerwone. Bardzo trudno i powoli ulegają rozkładowi, utrudniając wegetację roślinom runa leśnego. Kwiaty Kwiaty męskie są zebrane w kotki, kwiaty żeńskie wyrastają pojedynczo. Kwitnie pod koniec maja. Roślina jednopienna, wiatropylna. Owoce Żołędzie szerokojajowate, czerwonobrązowe, błyszczące, z widocznymi podłużnymi paskami, u podstawy płaskie. Miseczki nagie, z przylegającymi łuskami, na bardzo krótkiej szypułce. Miseczki żołędzi w pierwszym roku są wielkości ziaren grochu. Żołędzie dojrzewają dopiero na drugą jesień. Biologia i ekologia Gatunek światłożądny, dobrze znoszący ocienienie boczne, szybko rosnący (w Polsce rośnie szybciej od rodzimych gatunków dębów). Zmienność Tworzy mieszańce z dębem błotnym i d. szkarłatnym (Q x benderi Baenitz). Zastosowanie Drewno nieco mniej twarde i lżejsze niż drewno dębów europejskich. Ma wąski biel i czerwonawobrązową twardziel. Usłojenie wyraziste, prostoliniowe, z charakterystycznymi porami. Jest twarde i ciężkie, posiada średnią wytrzymałość i sprężystość. Łatwiejsze w obróbce niż dąb europejski, dobrze chłonie bejce i oleje. Stosowane jest jako drewno budowlane, wykonuje się z niego meble, podłogi, elementy wyposażenia wnętrz, elementy stolarskie do użytku wewnątrz, drzwi, meble kuchenne, boazerie i trumny. Roślina ozdobna: sadzony w parkach i ogrodach. Przypisy
Quercus rubra

Quercus rubra, com nome comum carvalho-americano, é uma espécie de planta com flor pertencente à família Fagaceae. A autoridade científica da espécie é L., tendo sido publicada em Species Plantarum 2: 996. 1753. Portugal Trata-se de uma espécie introduzida em Portugal, nomeadamente em Portugal Continental. Protecção Não se encontra protegida por legislação portuguesa ou da Comunidade Europeia. Referências Quercus rubra[ligação inativa] - Checklist da Flora de Portugal (Continental, Açores e Madeira) - Sociedade Lusitana de Fitossociologia Checklist da Flora do Arquipélago da Madeira (Madeira, Porto Santo, Desertas e Selvagens) - Grupo de Botânica da Madeira Quercus rubra - Portal da Biodiversidade dos Açores Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. 18 de dezembro de 2013 <http://www.tropicos.org/Name/13100118> Quercus rubra - The Plant List (2010). Version 1. Published on the Internet; http://www.theplantlist.org/ (consultado em 18 de dezembro de 2013). Quercus rubra - International Plant Names Index Ligações externas Quercus rubra - Flora Digital de Portugal. jb.utad.pt/flora. Quercus rubra - Flora-on Quercus rubra - The Euro+Med PlantBase Quercus rubra - Flora Vascular Quercus rubra - Biodiversity Heritage Library - Bibliografia Quercus rubra - JSTOR Global Plants Quercus rubra - Flora Europaea Quercus rubra - NCBI Taxonomy Database Quercus rubra - Global Biodiversity Information Facility Quercus rubra - Encyclopedia of Life
Rdeči hrast

Rdeči hrast (znanstveno ime Quercus rubra) je severnoameriška vrsta hrasta (Quercus), ki je svoje ime dobila po intenzivno rdeči obarvanosti listov v jesenskem času. Vrsta je bila označena kot najmanj ogrožena vrsta. Rdeči hrast se pogosto pojavlja kot okrasno in parkovno drevo, ki je bilo v evropski prostor prineseno že v 17. stoletju. Značilnosti Izgled Kot mnoge bukovke (Fagaceae) se tudi rdeči hrast pojavlja v obliki listopadnega drevesa, ki občasno doseže do 30 oziroma 40 metrov višine. Starejši osebki imajo precej razraslo in široko krošnjo, ki je pri mladih posameznikih še stožčaste oblike. Drevesno lubje je temno sive barve, medtem ko so mladi poganjki nekoliko rdečkasti s priložnostnimi svetlimi pikami. Običajno je lubje dokaj gladko. Listi Tudi rdeči hrast ima značilne pernato krpate (do pernato nacepljene) liste hrastov, ki pa jih je moč razlikovati od listov drugih pripadnikov rodu Quercus po koničasto zaključenih listnih krpah. Zareze med sosednjimi listnimi krpami se raztezajo skoraj do polovice listne ploskve. Listi so narobe jajčaste oblike in nameščeni na dolgih rdečih pecljih. Na njihovem dnu ni karakterističnih ušesc, po katerih lahko prepoznamo liste doba (Quercus robur). Mrežasto razvejane listne žile se najprej cepijo od glavne žile, nakar prehajajo v manjše stranske, ki potekajo do konice krp. Ob prehodu v jesenski čas se hrastovi listi obarvajo rdeče; sama intenzivna rdečina pa je rdečemu hrasta dala njegovo ime. Cvetovi in plodovi Moški cvetovi so mačičasti in viseči, medtem ko so ženski nameščeni pokončno in na končnih predelih vej. Hraste prepoznamo po plodovih, ki nosijo ime želod. Ti so pri rdečem hrastu kratkopecljati in veličine 2,5 centimetra. Želodova kapica (skledica) je razmeroma plitva. Pojavljanje Rdeči hrast ima na Rdečem seznamu IUCN status globalno najmanj ogrožene vrste. Vrsta je severnoameriški avtohtoni listavec, ki se pojavlja v vzhodnih predelih Severne Amerike. Drevo naravno raste v osrednjih in vzhodnih Združenih državah Amerike in jugovzhodni ter južni Kanadi. V 17. stoletju so popotniki drevo prinesli tudi v Evropo, kjer ga danes pogosto vidimo kot okrasno in parkovno drevo, priljubljeno predvsem zaradi karminasto rdečih jesensko obarvanih listov. Galerija Sklici Zunanje povezave
Црвени храст

Црвени храст (Quercus rubra L., синоним: Q. borealis Michx), у Америци се назива и северни црвени храст (што научни назив синонима borealis и значи), за разлику од јужног црвеног храста (Q. falcata). Назива се још и шампионски храст. Припада групи црвених храстова (Quercus sectio Lobatae). Црвени храст је дрво симбол државе Њу Џерзи (New Jersey state tree). Опис Листопадно дрво висине 30-45 m и прсног пречника до 1 m, широко заобљене круне. Гранчице црвенкастомрке, голе. Терминални пупољци дужине око 6,5 cm, зашиљени, са црвенкастомрким мање или више длакавим љуспама. Бочни пупољци веома слични, али мањи. Дужина листа 12-20 cm а ширина 10-12 cm, дугуљаст до обрнуто јајаст, са 7-11 зашиљених режњева и дубоким облим урезима. Основа листа је тупа до широко клинаста док је врх зашиљен. Лице листа је светло и сјајнозелено а наличје са чуперцима длачица. Лист ујесен црвен или црвеносмеђ. Цветови једнополни, мушки у висећим ресама, женски ситни појединачни или по два. Жир је дужине 15-25 mm, ширине 10-23 mm, у купули до 1/4 дужине. Купула је тањираста плитка, 15-25 mm широка и 6-10 mm висока са кратким, чврсто прилеглим стипулама. Каснолистајућа врста. Цвета у мају а плодоноси у јесен друге године. Ареал Врста је распрострањена у источним деловима САД, сеже далеко на север до Канаде, а у висину до преко 1000 m.н.в. Биоеколошке карактеристике Црвени храст лако се прилагођава различитим теренским и климатским приликама; подноси ниске температуре, брзорастућа је врста. У оптималним условима у 10. години достиже висину од 5-6 m. Може да доживи 500 година. Најчешћи је варијетет Quercus borealis var. maxima (Marshall) Sarg. који успева на врло сиромашним земљиштима која могу бити и кисела али избегава кречњак. Најбоље му одговара песковита иловача, нарочито свежа. Расте брже од лужњака и китњака. Стагнирајућу воду и поплаве не подноси као ни сува земљишта. Засену боље подноси од домаћих храстова. Примена У САД је економски цењена врста због квалитетног дрвета, које није подесно за екстеријере и израду чамаца и осталих производа који су у контакту са водом, због порозности и пропустљивости влаге. Код нас, као и у Европи, претежно се гаји као декоративна врста, и релативно је честа у зеленим просторима различитих категорија. У Кнез Михајловој улици у Београду расте успешно у великим жардињерама. У пејзажној архитектури поред основне форме се користе култивари: 'Aurea', 'Heterophylla', 'Schrefeldii'. У неким земљама Европе је инвазиван (Белгија). Референце Спољашње везе
Rödek

Rödek (Quercus rubra) är en art i släktet ekar som är ursprunglig i Nordamerika. Rödek liknar de andra ekarna men har ofta, men inte alltid, en rödtoning i sina blad. Bladen är uppbyggda på samma sätt med flikar som de övriga ekarna, men flikarna är mer spetsiga. Bladen blir kraftigt röda om hösten. Den växer odlad i Sverige. Rödekens vetenskapliga artepitet, rubra, kommer av det latinska ordet för röd, ruber, och syftas på bladverkets fina skådespel då hösten faller in och den vackra röda färgen är en del av trädets karaktär. Utbredning och ekologi Rödekens naturliga utbredningsområde sträcker sig från Minnesota och östligaste Oklahoma österut till North Carolina (alla i USA) och Nova Scotia (Kanada). Rödek växer i låglandet och i bergstrakter upp till 1 800 meter över havet. Den hittas bland annat på ganska torra slänter, i klippiga områden eller nära vattendrag. Arten är vanligen det framträdande trädet i trädgrupper och skogar. Den återfinns ofta tillsammans med vitek, färgek, weymouthtall, Fagus grandifolia och arter av lönnsläktet. Detta lövfällande träd når ofta en höjd av 30 meter. Rödek är, jämfört med flera andra ekar, snabbväxande. I södra delen av utbredningsområdet drabbas arten ofta av svampen Ceratocystis fagacearum. Allmänt är rödek inte sällsynt. Den listas av IUCN som livskraftig (LC). I Sverige förekommer rödeken som planterad i trädgårdar, parker och andra urbana miljöer, samt i mindre skogsplanteringar i södra delen av landet. Den har potential som virkesproducerande träd, men har också hög invasionspotential och en viss ekologisk effekt på den inhemska naturen. Den har påträffats som förvildad i hela landet utom i Norrbottens län och hittas frekvent på platser där trädgårdsavfall har dumpats. Den första kända noteringen om arten är från Uppsala 1826. Referenser Externa länkar Den virtuella floran Wikimedia Commons har media som rör Rödek.
Дуб червоний

Дуб черво́ний (Quercus rubra) , синонім дуб північний (Quercus borealis) — дерево родини букових (до 30–35 м заввишки) з густою, широкояйцюватою кроною, міцними гілками і товстим прямим стовбуром. Морфологічна характеристика Кора сіра, тонка, гладка. Молоді пагони голі, червоно-бурі, гладкі. Коренева система розвинена, коріння росте у глибину. Довжина кореня дорівнює висоті надземної частини дерева. Листки глибоковиїмчасті, тонкі, блискучі, до 15–20 см, із 3–5 загостреними кінчиками з кожної сторони листка, при розпусканні червонуваті, влітку темно-зелені, світліші знизу; восени, перед опаданням, у молодих дерев — червонуваті, у старих — бурувато-коричневі. Квітки одностатеві. Рослина однодомна. Цвіте одночасно з розпусканням листя, в кінці травня — на початку червня. Жолуді кулясто-яйцеподібної форми, 2–3 см, блискучі, червоно-коричневі, запушені. Груба мисочка оточує жолуді на 1/3 довжини. На відміну від дуба звичайного достигають восени наступного після цвітіння року. Плодоносить стабільно та достатньо з 15–20 років. В молодому віці росте швидше від європейських дубів. Поширення та екологічна приуроченість Росте в лісах, на берегах річок, де немає застою води в ґрунті, на північ від 35 паралелі Північноамериканського материка, включно до Канади. Звичайне дерево широколистяних та змішаних лісів. Надає перевагу захищеним долинам та невисоким пагорбам, також росте на південних та східних схилах від дна долини середніх ярусів гір та плато. Морозостійкий, світлолюбний, легко переносить бокове затінення, але потребує повного освітлення верхівки крони. Вітростійкий, не вибагливий до родючості ґрунту, витримує кислі ґрунти, але не переносить вапнякових та мокрих ґрунтів. Стійкий до шкідників та хвороб, у тому числі й до борошнистої роси. Має великі фітонцидні властивості. До Європи завезений у XVII столітті. Кора дуба містить багато таніну. Завдяки великій декоративності, стійкості до агресивного навколишнього середовища, заслуговує найширшого використання в зеленому будівництві, для створення одиничних та групових насаджень, алей, масивів, обсадження доріг та вулиць. За своїми декоративними та механічними властивостями деревина дуба червоного поціновується в деревообробній промисловості. За механічними властивостями значно поступається деревині дуба звичайного, у своєму складі має менше танінів, тому поступається стійкістю вітчизняному виду в умовах сирості. У 2023 році, згідно з наказом Міністра захисту довкілля та природних ресурсів України № 695/39751 від 05.05.2023 року, включений до «Переліку чужорідних видів дерев, заборонених у відтворенні лісів», з відповідною забороною використовувати його для створення та відновлення лісів та полезахисних смуг в Україні. Примітки Див. також Дуб як символ Посилання Небезпечна краса [Архівовано 16 січня 2021 у Wayback Machine.] Дуб червоний [Архівовано 16 січня 2021 у Wayback Machine.]
Storožynec

Storožynec (ukrajinsky Сторожинець; rumunsky Storojineţ; rusky Сторожинец, Storožiněc) je město v ukrajinské části Bukoviny. Přestože má jen přibližně 14 tisíc obyvatel (Ukrajinci a Rumuni), je druhým největším městem Černovické oblasti. V roce 2022 mělo 14 077 obyvatel. Od hlavního města oblasti Černovic je vzdálen 22 km jihozápadním směrem. Po administrativně-teritoriální reformě v červenci 2020 patří do nově vzniklého Černovického rajónu, do té doby bylo centrem Storožyneckého rajónu. Leží v širokém údolí řeky Siret v nadmořské výšce 366 m. První písemná zmínka pochází z roku 1448, kdy byl okolní kraj součástí Moldavského knížectví. Od roku 1775 až do roku 1918 byl součástí Rakouského císařství, mezi válkami patřil tzv. Velkému Rumunsku, od r. 1944 Ukrajinské SSR, od r. 1991 Ukrajině. Roku 1886 sem byla přivedena železnice Hlyboka–Berehomet, dnes velmi málo frekventovaná. Rok 1904 ve znaku odkazuje na přiznání městských práv. Nejvýznamnější pamětihodností je místní dendrologický park, založený roku 1912. Den města se slaví třetí květnovou neděli. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Storožynec na Wikimedia Commons (ukrajinsky) Památky Storožynce na serveru «Замки та храми України»
Storozjynets

Storozjynets (ukrainsk: Сторожинець, ukrainsk udtale: [storoˈʒɪnetsʲ]; rumænsk: Storojineț; er en lille by beliggende i Rajon Tjernivtsi, Tjernivtsi oblast i det vestlige Ukraine, nord for grænsen til Rumænien. Den er vært for administrationen af Storozjynets hromada, en af Ukraines hromadaer (kommune). Det ligger ca. 20 km sydvest for oblastens hovedstad, Tjernivtsi. Byen havde i 2021 en befolkning på omkring 14.138 mennesker. Storozjynets ligger i den historiske region Bukovina, som har været styret af Moldavien (før 1774), det Østrigske kejserrige (1774-1918), Rumænien (1918-1940 og 1941-1944), Sovjetunionen, Sovjetunionen (1940-1941 og 1944-1991) og Ukraine (siden 1991). Galleri Referencer Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside