NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Філмакс (кінотеатр, Умань)

«Філмакс» — кінотеатр у місті Умань Черкаської області, міський осередок культури. Загальні дані Кінотеатр розташований у спеціально зведеному приміщенні за адресою: вул. Андрія Кизила, буд. 4, м. Умань (Черкаська область), Україна. Глядацька зала кінотеатру розрахована на 400 осіб. У даний час здаються в оренду приміщення напівпідвального типу. З історії закладу Кінотеатр був збудований у радянську добу. Як бізнес-осередок «Комсомолець» має значний досвід в організації презентацій, семінарів, виставок, концертів, зустрічей та інших заходів. Наявність такого закладу є життєво необхідною в Умані, яка є популярним туристичним місцем, як у внутрішніх, так й іноземних гостей. Джерела і посилання Кінотеатр «Комсомолець» на www.uman.info (Інформаційний портал міста Умань) Кінотеатр «Комсомолець» на wikimapia.org Кінотеатр «Комсомолець» на www.ukrainehotelsonline.com Кінотеатр «Комсомолець» на kino.ukr.net («Кіноафіша»)
Собор Різдва Пресвятої Богородиці (Конотоп)

Собор Різдва Пресвятої Богородиці — діюча церква в Конотопі, що належить до Конотопського благочиння Сумської єпархії Православної церкви України. Престольне свято — 8 вересня. Історія Будівництво собору Різдва Пресвятої Богородиці розпочалося у липні 2008 року, на розі вул. Братів Лузанів та вул. Успенсько-Троїцької, і приурочено до 350-річчя перемоги війська під проводом гетьмана України Івана Виговського у знаменитій Конотопській битві. Собор був збудований у рамках реалізації проєкту створення Конотопського історико-культурного комплексу Північно-Східним Будівельним Альянсом. Величезний внесок у будівництво собору надала українська діаспора різних країн, кошти виділяв «Центр гуманітарної допомоги Церкви святого Андрія» при фінансовій підтримці української діаспори штату Іллінойс (США)), та мецената Євгена Сура, родом з Конотопа, співвласник групи «Міст», найбільшої будівельної фірми яка зводить мости і тунелі, беручи участь у найбільших державних будівництвах. Ініціатором і замовником будівництва був прихід Різдва Пресвятої Богородиці Української православної церкви Київського патріархату. Відкриття собору Різдва Пресвятої Богородиці було урочисто проведено 11 липня 2009 року. На церемонії відкриття були присутні колишній президент Віктор Ющенко і Святійший Патріарх Філарет. Також відкриття приурочене до святкування 350-річчя битви під Конотопом. 25 вересня 2011 року собор був освячений Святішим Патріархом Київський і всієї Руси-України Філаретом. Біля собору встановлено пам'ятний знак на честь захисників міста під час облоги Конотопу 1659 року, на якому є напис: Примітки Посилання Конотопський Собор Різдва Пресвятої Богородиці
Конотопский городской краеведческий музей имени А. М. Лазаревского

Конотопский городской краеведческий музей имени А. М. Лазаревского (укр. Конотопський міський краєзнавчий музей імені О. М. Лазаревського) — государственный музей в городе Конотоп Сумской области Украины. История В 1900 году под руководством историка А. М. Лазаревского в здании уездного земства был открыт музей (изначально занимавший одну комнату, но в дальнейшем увеличенный). В 1929 году под размещение музея была выделена часть здания Троицкой церкви Успения Пресвятой Богородицы. В 1934 году музей получил статус историко-краеведческого музея. В марте 1973 года музей был переведён в новое одноэтажное здание (в котором располагается до сих пор). В ночь на 20 мая 2026 года в музей попал российский беспилотник во время массированной атаки на город. Повреждены все залы, но фондохранилище уцелело. Часть музейных предметов ещё до этого была эвакуирована. Филиалы Филиалами музея являются открытая в 2007 году музей-усадьба М. И. Драгомирова и открытый в 2008 году Конотопский музей авиации. Примечания Литература Є. Ю. Маленко. Конотоп: історіко-краєзнавчий нарис. Харків: "Прапор", 1970. — 104 с. (укр.) Яненко А. С. Археологія в Конотопському округовому музеї та у долях його завідувачів впродовж 1920-х — на початку 1930-х рр. (укр.) // Конотопські читання. — Конотоп, 2010. — Вип. 1. — С. 139—147.
Korohod

Korohod (ukrajinsky Корогод) je bývalá vesnice na Ukrajině, v Ivankivském rajóně Kyjevské oblasti. Do roku 1986 náleželo do Černobylského rajónu Kyjevské oblasti (15 km od bývalé cesty z Černobylu). Nachází se 15 kilometrů od jaderné elektrárny Černobyl. Den před havárií zde žilo více než 1000 lidí (přesněji 1395) a bylo zde 400 domácností. Obec má protáhlý tvar s několika hlavními ulicemi. Rozloha je větší než 2,5 km². Na území vesnice se rozkládaly administrativní budova, kulturní středisko, školy a školky, obchody, pošta, telegrafní úřad a dokonce i módní salón. Historie Vesnice byla založena v 17. století. Vesnice je opuštěná od roku 1986. Lidé byli evakuováni do vesnice Novij Korogod (Новий Корогод) v Boroďanském rajónu, vzhledem k významné radioaktivní kontaminaci z černobylské havárie. V roce 1999 byla obec nakonec kvůli nedostatku obyvatel vyškrtnuta z evidence. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Korohod na Wikimedia Commons
Корогод

Корогод (укр. Корогод) — покинутое село в Киевской области Украины. Расположено в Чернобыльской зоне отчуждения. География Село расположено по координатам (51.27174, 30.01416). Находится на расстоянии в 13 километрах от Чернобыля и в 16 километрах от железнодорожной станции Янов. Абсолютная высота — 123 метра над уровнем моря. История До аварии на Чернобыльской АЭС, в селе проживало 1395 человек. Село являлось центром Корогодского сельсовета. В селе действовали центральный дом колхоза «Заветы Ильича», имевший 3,9 тыс гектара сельскохозяйственных угодий и 2,2 тыс гектара пахотной земли, восьмилетняя школа, клуб, библиотека, роддом. В 1986 году, после аварии на Чернобыльской АЭС, жители села были переселены в село Новый Корогод Бородянского района из-за высокого уровня радиации. В 1999 году село официально снято с учёта. Уроженцы Иван Иванович Бушма (1933—2021) — советский и украинский новатор жилищного строительства. Заслуженный строитель Украинской ССР (1986), Почётный гражданин Киева (1989). Примечания Литература Історія міст і сіл Української РСР : [укр.] : у 26 т. / гл. ред. Ф. М. Рудич та ін. — Київ : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1971. — Т. Київська область. — 792 с. Ссылки Korohod, Ukraine (англ.). GeoNames. Дата обращения: 7 марта 2025.
Корогод (Іванківський район)

Корогод (старі назви — Малий Корогод, Великий Корогод) — колишнє село в Україні, в Іванківському районі Київської області. До 1986 року належало до Чорнобильського району Київської області (за 15 км від колишнього райцентру м. Чорнобиль). Історія Село було засноване не раніше сер. XVII ст. За даними Л. Похилевича, у 1650 році поблизу села стояли війська князя Радзивілла, вислані до Чорнобиля для заспокоєння селян. За 3 версти від села була рівнина зі штучним підвищенням — там, на думку Л. Похилевича, міг бути військовий табір поляків. У 1779 році в селі було зведено дерев'яну церкву Преображення Господнього. У 1864 році в селі мешкало 1 013 осіб. У XIX ст. це були два окремих села: північна частина називалася Малий Корогод, південна — Великий Корогод. Потім їх об'єднали в одне село — Корогод. У 1971 році у селі мешкало 1395 осіб. У Корогоді були восьмирічна школа, клуб, бібліотека та пологовий будинок. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі мешкало 934 осіб та було 466 дворів, село було центром однойменної сільської ради. Сільській Раді були підпорядковані населені пункти Замошня та Глинка. Село було повністю відселене 4—7 травня 1986 року. Усі мешканці Корогоду були відселені до села Новий Корогод Бородянського району Київської області, у зв'язку зі значним радіоактивним забрудненням, що сталося внаслідок аварії на ЧАЕС. 19 серпня 1999 року село було зняте з обліку через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 30-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Персоналії Бушма Іван Іванович (* 26.04.1933) — Герой Соціалістичної Праці (1974), заслужений будівельник України (2010), почесний громадянин міста Києва, делегат XXV з'їзду КПРС, новатор у житловому будівництві, нагороджений двома орденами Леніна. Галерея Джерела Л. Похилевич. Сказания о населенных местностях Киевской губернии. Киев, 1864. (рос.) Примітки Посилання Корогод на wikimapia.org Радянська мапа із зазначенням місцерозташування Корогод
Королівка (Поліський район)

Королівка — колишнє село в Україні, яке було відселено через наслідки аварії на ЧАЕС і зняте з обліку 1999 року. Короткі відомості Знаходиться в Поліському районі Київської області, за 17 км від колишнього райцентру. Розташоване на річці Бобер. Історія Час виникнення та походження назви села невідомі. За даними Ревізії V, у 1795 році в слобідці Королівка було 9 дворів. Всього 58 осіб. Прізвища селян: Куракса, Губський, Гриб, Гончар, Бобровник, Радченко, Осадчий, Цимбал. Всі мешканці позначені як хлібороби. 1864 року у селі було 35 дворів. 1886 року тут мешкало 432 особи. 1900 року у селі було 43 двори, мешкало 580 мешканців, що займалися здебільшого землеробством. У селі була кузня та 3 вітряки. Село підпорядковувалося Мартиновицькій волості Радомисльського повіту. У радянський час село Королівка підпорядковувалося Максимовицькій сільській раді Поліського району. У 1986 році в селі налічувалось 182 двори, дані про населення наразі не встановлені, але ймовірно населення становило близько 900–1100 мешканців. Станом на 1989 рік в селі вже проживало 373 особи. Внаслідок сильного радіаційного забруднення (село опинилося вздовж «західного сліду»), спричиненого аварією на ЧАЕС, усіх мешканців села було повністю переселено у 1992 або 1993 році до села Сезенків. Офіційно зняте з обліку 12 травня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до другої зони радіаційного забруднення, що передбачає обов'язкове безумовне відселення, а потім до 30-кілометрової зони відчуження. З лютого по квітень 2022 року село було окуповане російськими військами внаслідок вторгнення 2022 року. Постаті Антоненко Василь Миколайович (1971—2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Посилання Рішення про офіційне зняття з обліку села Королівка[недоступне посилання з квітня 2019] Джерела Список населенных мест Киевской губернии. К,1900 (рос.) Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007. Радянська мапа із зазначенням місцезнаходження Королівки Примітки
Костел Благовіщення Пресвятої Діви Марії (Суми)

Костел Благовіщення Пресвятої Діви Марії в Сумах — культова споруда, римо-католицький костел у м. Суми. Розташований за адресою: 40030, Суми, вул. Троїцька, 6. Опис Костел Благовіщення Пресвятої Діви Марії являє собою невеликий храм у неоготичному стилі, збудований з червоної цегли. Дах будівлі високий, повернутий торцем до вулиці. На бокових фасадах розташовані пілястри та стрільчасті вікна. Також над входом (центральним порталом костелу) міститься вікно-роза. Сам портал має цікаве архітектурне рішення і дуже схожий на портали середньовічних костелів. На високому фронтоні розташована стрільчаста арка, на якій справа та зліва містяться по одній невеликій башті. З 1910-х років, коли було побудовано костел, залишилися чудові різьблені двері з металічними решітками. В інтер'єрі храму можна прослідкувати лише граційні пілястри в міжвіконних простінках, бо ніяких інших архітектурних оздоблень на внутрішніх стінах будівлі немає. З історії костелу У 1890-ті Павло Іванович Харитоненко подарував ділянку землі німцям та іншим іноземцям, які відбудовували Суми в кінці XIX — поч. XX ст. і сповідували католицизм, щоб ті збудували католицький костел. Надалі він здійснював фінансову допомогу у будівництві цього храму. У 1900 році від земства було отримано дозвіл на спорудження костелу. У 1901 році почалося будівництво храму, проте через фінансові труднощі його було добудовано лише через десять років. Консекрував костел Могилевський вікарний єпископ Ян Ципляк, після цього храм отримав офіційний статус каплиці-філії Харківського собору Успіння Пресвятої Діви Марії. За радянської влади костел був закритий. Під час Німецько-радянської війни, коли місто захопили німці, храм на деякий час був відкритий, адже більшість військовослужбовців були католиками. Після того як до міста повернулися радянські війська, костел був знову закритий. З 1945 по 1953 роки будівлю використовували як обласний краєзнавчий музей, потім колишній костел став спортивним залом Сумського педінституту. У 1972 році храм був спортивним залом школи № 8. У травні 1994 костел Благовіщення Пресвятої Діви Марії був повернений вірянам. У 1998 році храм консекрував єпископ Я. Пурвінський. У 2000-х роках у костелі проводяться служби українською та англійською мовами, також при храмі діє католицький виставковий центр. Примітки Посилання Церкви Сумского района (рос.) «Возле костела появится дуб памяти поляков, погибших в Смоленской трагедии» Юлия Карпенко (рос.)
Костёл Матери Божьей Громничей и доминиканский монастырь (Староконстантинов)

Костёл Матери Божьей Громничей и доминиканский монастырь — готический, с элементами барокко, архитектурный комплекс в старой части города Староконстантинова на исторической Волыни на Украине. История Центр монашеской жизни римо-католического ордена отцов доминиканцев на протяжении 1613—1832 годов. После расформирования монастыря и перестройки храма в православную церковь в конце XIX века, известен также как собор Воздвижения Честного Креста. Значительно пострадал во время Великой Отечественной войны и на протяжении XX века не восстанавливался. С 2003 года находится в использовании монастыря Воздвижения Честного Креста Хмельницкой епархии Украинской православной церкви Московского патриархата. В 1979 году руины храма и башни получили статус Памятника градостроительства и архитектуры. Архитектура Однонефный храм общего типа традиционно ориентирован по оси восток-запад. Кладка преимущественно из камня с вкраплением кирпича. Имеет общие размеры 35×16 м. С востока к нефу прилегает пятигранная апсида. С южной стороны — почти квадратная в проекции башня. Фасад окружен двумя рядами бойниц. Круглые окна восточной стены также амбразурного типа. На хоры вели винтовые лестницы в северо-западном углу нефа. Архитектура святыни в целом характеризуется как готическая: крещатые своды над нефом и апсидой, стрельчатые окна вытянутых пропорций. В арсенал барокко следует отнести четырёхъярусный щипец западного фасада. Башня состоит из шести ярусов, сообщение между которыми было через винтовые лестницы, устроенные в полуцилиндричной башенке в северо-восточном углу. Толщина стен первого яруса - 2,8 м. Освещение - через окна. На первом, третьем и пятом ярусах - прямоугольной формы, на втором, четвёртом и шестом - стрельчатыми. Башня приспособлена для ведения огня из различных видов оружия. Имеет бойницы с внутренними камерами и отверстиями, прорезанными в каменных блоках. Верхний ярус завершает изящная аркатура. Была накрыта шатровой крышей. Примечания
Костел Пресвятої Трійці і св. Йоана Хрестителя

Історія костелу Костел Пресвятої Трійці і св. Йоана Хрестителя — римо-католицький костел в Торчині, відноситься до Луцької єпархії. Перший дерев'яний костел Пресвятої Трійці і св. Йоана Хрестителя був зведений в 1540 році єпископом луцьким Юрієм (Єжи) Хвальчевським. Торчин (смт) був літньою резиденцією єпископів луцьких. Парафія була заснована у 1548 році. Зведення нового костелу розпочалося в 1710 році за участі єпископа луцького Александра Виховського, і продовжували зведення єпископи Францішек Кобєльскі i Антоні Волловіч. Попри ці зусилля церкви прийшли в занепад. Єпископ Фелікс Турскі у 1778 році побудував новий дерев'яний костел. Він був спалений в 1944 році. Новий парафіяльний Костел Пресвятої Трійці і св. Йоана Хрестителя був побудований в 1995–1998 завдяки зусиллям отця Марек Гмітржук. Освячення нового костелу відбулося 14 вересня 1998 року за участі єпископа луцького Маркіяна Трофим'яка. 13 березня 2007 року на торчинському кладовищі (колишній католицький цвинтар) був похований Медніс Авґустин. Настоятелі костелу о. Марек Гмітржук о. Базилій Жиньскі о. Гжегорж Міловскі — до 2007 о. Томаш Чопор — з 2007 до 2013. Галерея
Saints Peter and Paul Church, Berezhany

Saints Peter and Paul Church (Ukrainian: Костел святих апостолів Петра і Павла; formerly the Church of the Nativity of the Virgin Mary, Ukrainian: Костел Різдва Пресвятої Богородиці) is a historic Roman Catholic church, parish church in Berezhany, Ternopil Oblast, and an architectural monument of national importance. Founded by the owners of the city, the Sieniawski family (according to other sources, by Adam Hieronim Sieniawski). History The church was built between 1600 and 1620. The founders of the church were the owners of the town, the Sieniawski family. According to other sources, it was founded by Adam Hieronim Sieniawski, the Crown Cupbearer, who, however, was buried in another church in Brzeżany – in the castle chapel-church. On 31 August 1625, Jan Andrzej Próchnicki, Archbishop of Lviv, consecrated the church under the title of the Rebirth of the Virgin Mary and the Crucified Lord Jesus. Between 1679 and 1685, the church was renovated and rebuilt in the late Gothic style. On 17 September 1775, with the consent of the Metropolitan Archbishop of Lviv, Wacław Hieronim Sierakowski, the Bishop of Nysa, Kryspin Cieszkowski, consecrated the church he had renovated and the high altar dedicated to the Nativity of the Blessed Virgin Mary. On 13 October 1776, Kryspin Cieszkowski consecrated the altars in the chapels: 1) of the Blessed Virgin Mary of the Rosary and St. John Kanty, 2) of St. Francis Xavier and St. Michael the Archangel, 3) of St. Mary Magdalene and St. Cajetan, 4) St. Anne and Mary, Virgin of Sorrows, as Patroness of the poor, 5) St. Joseph, Spouse of the Blessed Virgin Mary, and St. Crispin and St. Crispinian, Holy Martyrs, 6) St. John Nepomucene and St. Anthony of Padua. After the damage caused by fire in 1811, the church was renovated thanks to the support of Elżbieta Izabela Lubomirska. The church was damaged again during World War I. In the past (at least at the beginning of the 20th century), the church pulpit featured figural sculptures created by an artist from the Lviv school of Rococo sculpture, who remains unknown to this day. Buried persons Krzysztof Strzemeski was buried in a tomb near the high altar Jakub Ksawery Potocki Priests Stefan Stupnicki (born 1781, died 2 November 1836) Jan Tepper (born 1806, died 3 October 1866) See also Saint Nicholas Church, Berezhany References Bibliography X. Bolesław Limanowski: Parafia rzym. katol. w Brzeżanach w r. 1930. [W:] Brzeżany 1530-1930. Złoczów : J. Landesberg, 1930, s. 34–35. Maurycy Maciszewski: Brzeżany w czasach Rzeczypospolitej Polskiej. Brody, 1910, s. 101–112. External links Brzeżany. Kościół p.w. św. Ap. Piotra i Pawła. Brzeżany. Parafia św. Ap. Piotra i Pawła na stronie Archidiecezji Lwowskiej Kościoła Łacińskiego na Ukrainie. Roman Marcinek. Brzeżany – miasto Sieniawskich na str. Silva Rerum - Muzeum Pałacu Króla Jana III w Wilanowie.
Kościół Świętych Apostołów Piotra i Pawła w Brzeżanach

Kościół pw. Świętych Apostołów Piotra i Pawła w Brzeżanach (dawniej kościół Narodzenia Najświętszej Maryi Panny czyli kościół farny) – zabytkowa świątynia rzymskokatolicka, kościół parafialny w mieście Brzeżany, siedzibie rejonu brzeżańskiego w obwodzie tarnopolskim na Ukrainie. Fundowana przez właścicieli miasta Sieniawskich (według innych danych przez Adama Hieronima Sieniawskiego). Historia Świątynia została zbudowana w latach 1600–1620. Fundatorami świątyni byli właściciele miasta Sieniawscy. Według innych danych fundowana przez Adama Hieronima Sieniawskiego, podczaszego koronnego, który jednak został pochowany w innej świątyni brzeżańskiej – w zamkowej kaplicy-kościele. 31 sierpnia 1625 Jan Andrzej Próchnicki, arcybiskup lwowski, konsekrował świątynię pod tytułem odrodzenia Matki Boskiej i Ukrzyżowanego Pana Jezusa. W latach 1679–1685 kościół został odnowiony oraz przebudowany w stylu późnogotyckim. 17 września 1775 za zgodą arcybiskupa metropolity lwowskiego Wacława Hieronima Sierakowskiego biskup nisseński, proboszcz brzeżański Kryspin Cieszkowski konsekrował odnowioną przez siebie świątynię oraz ołtarz wielki pw. Narodzenia Najśw. Dziewicy Maryi. 13 października 1776 Kryspin Cieszkowski poświęcił ołtarze w kaplicach: 1) Najśw. Maryi Dziewicy Różańcowej i św. Jana Kantego, 2) św. Franciszka Ksawerego i św. Michała Archanioła, 3) św. Maryi Magdaleny i św. Kajetana, 4) św. Anny i Maryi Dziewicy Boleściwej, jako Patronki domu ubogich, 5) św. Józefa, Oblubieńca Błog. Maryi Dziewicy i Świętych Męczenników Kryspina i Kryspiniana, 6) św. Jana Nepomucena i św. Antoniego Padewskiego. Po zniszczeniach, których w 1811 kościół doznał wskutek ognia, został odnowiony dzięki wsparciu Izabeli Lubomirskiej. Ponownie świątynia doznała zniszczeń podczas I wojny światowej. Dawniej (przynajmniej na początku XX wieku) na ambonie kościelnej znajdowały się rzeźby figuralne, których autorem był nieokreślony do dziś przedstawiciel lwowskiej szkoły rzeźby rokokowej. Pochowane osoby Krzysztof Strzemeski został pochowany w grobie przy ołtarzu wielkim Jakub Ksawery Aleksander Potocki Proboszczowie Stefan Stupnicki (ur. 1781, zm. 2 listopada 1836) Jan Tepper (ur. 1806, zm. 3 października 1866) Zobacz też Kościół św. Mikołaja w Brzeżanach Przypisy Bibliografia X. Bolesław Limanowski: Parafia rzym. katol. w Brzeżanach w r. 1930. [W:] Brzeżany 1530-1930. Złoczów : J. Landesberg, 1930, s. 34–35. Maurycy Maciszewski: Brzeżany w czasach Rzeczypospolitej Polskiej. Brody, 1910, s. 101–112. Linki zewnętrzne Brzeżany. Kościół p.w. św. Ap. Piotra i Pawła. Brzeżany. Parafia św. Ap. Piotra i Pawła na stronie Archidiecezji Lwowskiej Kościoła Łacińskiego na Ukrainie. Roman Marcinek. Brzeżany – miasto Sieniawskich na str. Silva Rerum - Muzeum Pałacu Króla Jana III w Wilanowie.