NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Антонівецький сосняк

Антоніве́цький сосня́к — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташований біля села Антонівці Кременецького району Тернопільської області, у кварталі 54, виділі 1, Волинського лісництва Кременецького держлісгоспу, в межах лісового урочища «Антонівці-Свинодебри». Площа — 13 га. Оголошений об'єктом природно-заповідного фонду рішенням Тернопільської обласної ради від 18 березня 1994 ровку. Перебуває у віданні державного лісогосподарського об'єднання «Тернопільліс». Під охороною високопродуктивні соснові насадження I бонітету віком понад 80 років. Джерела Сліпченко І. Антонівецький сосняк // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — 696 с. — ISBN 966-528-197-6. Посилання Реєстр природно-заповідного фонду Шумського району [Архівовано 20 квітня 2021 у Wayback Machine.] // Управління екології та природних ресурсів Тернопільської ОДА.
Артёмовский район (Луганск)

Артёмовский район (укр. Артемівський район) / Ольховский район (укр. Вільхівський район) — один из районов города Луганска. Код КОАТУУ — 4410136300. Образован 21 декабря 1934 года решением Президиума Луганского городского совета рабочих, сельских и красноармейских депутатов. Включает в себя город Александровск и пгт Юбилейный. 27 февраля 2026 года властями Украины Артёмовский район переименован на Ольховский. Примечания
Вільхівський район (Луганськ)

Вільхівський район (до 2026 року — Артемівський) — другий за населенням, переважно «спальний», район на південному заході Луганська. Названий на честь річки Вільхівка, попередня назва на честь радянського діяча Артема. До його складу також входять місто Олександрівськ (із селищами Зразковим і Тепличним) і селище Ювілейне). Теренами району протікає Вільхівка, також межує з Луганкою. Заснований 21 січня 1934 року за рішенням президії Луганської міської ради. Згідно з генеральним планом розвитку Луганська планується відокремити від нього Олександрівськ і створити новий район — Олександрівський. 27 лютого 2026 року Артемівський район перейменовано на Вільхівський. Районна рада Усього 55 депутатів, серед них 35 входять до фракції ПР. Примітки Принагідне Міська рада — Артемівський район [Архівовано 29 червня 2008 у Wayback Machine.]
Iglesia de San Miguel Arcángel (Krasnokutsk)

La iglesia de San Miguel Arcángel (en ucraniano: Свято-Архангело-Михайлівський храм) es una iglesia ortodoxa situada en Krasnokutsk, Ucrania. Geografía El templo se encuentra en el pueblo de Krasnokutsk, en el óblast de Járkov de lo que es hoy Ucrania.​ Historia En 1870, el edificio era muy antiguo y necesitaba ser reemplazado. En 1873, el arquitecto diocesano F. I. Danilov desarrolló un proyecto para la iglesia de piedra y se permitió la construcción del edificio en sí. El 5 de abril de 1873, la documentación fue finalmente aprobada por el gobernador de Járkov, firmada por él y enviada al Consistorio Espiritual de Járkov para su ejecución. La construcción del templo se inició en el mismo año 1873. La construcción se llevó a cabo 15 m al oeste de la antigua iglesia de madera, que siguió funcionando. En 1880 se completaron las obras de construcción de la iglesia de piedra. Durante la consagración, el altar principal estuvo dedicado al Arcángel Miguel, el del sur a la Transfiguración del Señor y el del norte a la Natividad de la Madre de Dios. En el cementerio, alrededor de 1890, se construyó una puerta de entrada de piedra de dos pisos con seis habitaciones, que albergaba al celador de la iglesia, una biblioteca con 742 volúmenes y, desde el 25 de septiembre de 1895, una escuela parroquial. Entre 1905 y 1912 se construyó una capilla en el patio de la iglesia.​​ Después de la revolución rusa de 1917, se detuvo la mejora del templo. Ya bajo la Unión Soviética, se cerró la iglesia en 1934 y posteriormente se derribaron los cinco capítulos y las gradas superiores del campanario.​ En 1952 fue parcialmente reconstruido y adaptado a almacén, pero el interior quedó casi completamente destruido. El 18 de noviembre de 1991 se restableció una comunidad religiosa en la iglesia, se iniciaron los servicios religiosos y se intentó reconstruir completamente el local y el campanario.​ La reconstrucción del templo se completó en 2006-2007. El templo tiene el estatus de monumento arquitectónico de importancia estatal y está incluido en el Registro Estatal de Monumentos Inmuebles de Ucrania, que no están sujetos a privatización. Arquitectura El templo está construido en estilo neorruso, con una composición tridimensional característica, un campanario de carpa con una casa de baños bulbosa, cúpulas bulbosas y kokoshniks. La puerta de entrada de piedra de dos pisos no ha sobrevivido. Galería Referencias Bibliografía Архангело-Михайлівський храм м. Краснокутськ Archivado el 9 de agosto de 2011 en Wayback Machine.// Про храм на сайті Харківської єпархії: eparchia.kharkov.ua Свято-Архангело-Михайловский храм (Краснокутск)//Ибрагимова А. Р. Дюкарев В. П. Твой Храм. — X.: Факт, 2005. — С. 182. — 1 000 екз. — ISBN 966-637-257-6
Архангело-Михайловская церковь (Краснокутск)

Архангело-Михайловская церковь — действующий православный храм города Краснокутск Харьковской области основанный в 1880 году. Относится к Харьковской и Богодуховской епархии Украинской православной церкви. История Первоначально храм основан в 1682 году из дерева, благодаря священнику Михаилу Кунице. В 1709 году церковь была сожжена шведами Карла XII, оккупировавшими город.. В 1765 году внук Куницы Василий Евстафиевич Куницкий построил новый деревянный храм с колокольней. В 1873 году начали строить новую церковь, так как старое здание обветшало. В 1880 году закончилось строительство церкви. В 1934 году храм закрыли, и вскоре снесли 5 глав и колокольню. В 1952 году в помещение работал склад, а интерьер уничтожен. 18 ноября 1991 год в церкви возобновилось богослужение. В 2005 году церковь была передана в собственность религиозной общины Харьковской епархии УПЦ, а в 2007 году завершилась ее реконструкция. 27 августа 2025 года Хозяйственный суд Харьковской области открыл производство по иску прокуратуры о возвращении Михайловской церкви в государственную собственность. По версии Харьковской областной прокуратуры, в 2005 году церковь незаконно выбыла из собственности государства. 29 октября того же года суд удовлетворил иск прокуратуры, обязав вернуть церковь в государственную собственность. В январе 2026 года право собственности религиозной общины было прекращено. Описание Территория церкви составляет 2 гектара. Храм имеет 3 престола: во имя Архангела Михаила, во имя Преображения Господня и во имя Рождества Богородицы. В 1890 году построено двухэтажное здание, где жил сторож и библиотека, в которой находилось 742 тома, также с 25 сентября 1895 года в здание располагается воскресная школа. Примечания Ссылки Архангело-Михайловская церковь на сайте Харьковской епархии Литература Ибрагимова А.Р., Дюкарев В.П. Твой Храм. — 2005.
Comuna Babîna, Sambir

Babîna (în ucraineană Бабина) este o comună în raionul Sambir, regiunea Liov, Ucraina, formată din satele Babîna (reședința), Berehî și Pîneanî. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Babîna era vorbitoare de ucraineană (99,52%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Бабинська сільська рада (Самбірський район)

Бабинська сільська рада — орган місцевого самоврядування у Самбірському районі Львівської області. Адміністративний центр — село Бабина. Загальні відомості Історична дата утворення: 20 січня 1940 року. Територією ради протікає річка Стрв'яж. Населені пункти Сільраді підпорядковані населені пункти: c. Бабина c. Береги c. Бірчиці c. Зарайське c. Климівщина c. Ковиничі c. Корничі c. Містковичі c. Нові Бірчиці с. Пиняни Скалад ради Рада складається з 22 депутатів та голови. Керівний склад ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Примітки
Баликлея

Баликлея (також Балаклея, Баликлей, ототожнюється в давніх джерелах з Чичаклея) — фортеця, старовинне поселення 3-4 століття на Миколаївщині, поблизу села Новий Городок Веселинівського району. Назва Балаклея, можливо, перекладається як «рибне місце».До нашого часу залишились від давнього міста лишились лише укріплення, збудовані за римськими канонами, рештки палацу. Також є поховання, які, потерпають від грабіжників археології в наш час. Історія Одне з небагатьох поселень в Україні, що належить до Черняхівської культури. Звістки про Баликлей ідуть від давньої доби. В усіх виданих у світ редакціях татарських ярликів на українські землі згадується Баликлей. Твердиня мала чимале значення в боротьбі з татарами в 15-16 ст. Бернард Претвич, відомий оборонець від татар в Речі Посполитій, що саме тут, на Бузі біля перелазів, нижче Чапчаклею він перехоплював татарські ватаги. Біля цього замку йшла одна з гілок Кучманського шляху, яким у 16 — першій половині 18 століття користувалися кримські і ногайські татари для розбійницьких нападів. Марцін Бельський, польський історіограф того часу також пише, що «Balaklei, gdyby oprawiono, ktory lezy nad Czapczakieiem rzeka, 9 mil od Ocsakowa, nie takby latwie tarn tedy wazyli sic Tatarowie do nas chodzic, zwlaszczna Czarnym slakiem, ktory od Czarnego lasa tak jest nazwany»". Тобто, якщо б цю фортецю відновити і залишити там залогу — це стало б значною перешкодою для татар. Важливість замку розуміли і в протилежному таборі. Так, військовий діяч Польщі того часу Станіслав Жолкєвський вказує, що тодішній беглербек (титул правителя провінції в Туреччині) хотів би відновити цей замок, однак не може через суворі зими. Мапографічно перше описав цю фортецю Боплан, помістивший її в гирло однойменної річки, що відповідає дійсності. (на сьогодні річка Чачиклея майже пересохла). Сьогодення Фортеця досі практично не досліджена. Легальні розкопки проводили лише двічі: в 1960-х і 1980-х роках. Наприкінці 2010-х пам'ятка стала жертвою грабіжників: до неї навідались грабіжники з металошукачами та навіть бульдозером. Держава не виділяє грошей на охорону цієї пам'ятки, а оскільки вона знаходиться за кілька кілометрів від найближчого села, то проблеми з розграбуванням є скоріше закономірністю. Примітки і посилання Білецька О. Балыклей в XIV–XVI веках (материалы к изучению исторической географии Подолии и Северного Причерноморья) // Золотоордынская цивилизация. — № 10. — Казань, 2017. — С. 398—408.
Банный яр

«Банный яр» (укр. Банний яр) — ботанический заказник общегосударственного значения, расположенный на территории Сумского района (Сумская область, Украина). Площадь — 236 га. История Заказник был создан в Постановлением Совета министров УССР от 28 октября 1974 года № 500. Описание Природоохранный объект создан с целью охраны реликтовой фауны лесного массива на правобережной пойме реки Псёл. Заказник занимает квадраты 26, 42-43, 52 Могрицкого лесничества (Юнаковского) на территории Могрицкого сельсовета между сёлами Могрица, Юнаковка и Битица и пгт Кияница. Ближайший населённый пункт — село Могрица, город — Сумы. Природа Растительность заказника представлена широколиственным (липово-клёново-дубовым и/или дубово-ясеневого) лесом. Кроме доминирующих пород в лесах встречаются ясень и береза. Травостой лесов представлен типичными для широколиственных лесов видамиː осока волосистая и подмаренник душистый. В заказнике встречаются реликтовые для региона овсяница высокая и страусник обыкновенный, а также краснокнижные лунник оживающий, черемша (лук медвежий), звездчатка лесная, мутинус собачий. Банный яр — единственное документально известное место произрастания реликтового вида лунник оживающий на Левобережной Украине. Фауна представлена видами природной зоны лесостепь. Является местом обитания 140 видов. Тут встречаются дикая свинья, сарна европейская, лиса, лось, барсук; краснокнижные жук-олень, моховой шмель, голубая ленточница, ленточник тополёвый, красотел пахучий, медведица-хозяйка, обыкновенная медянка. Примечания Литература Географическая энциклопедия Украины. Издательство Украинская советская энциклопедия. 1989. Заповідні скарби Сумщини. С., 2001; Вивчення біологічного різноманіття у басейні річки Ворскла. Х., 2002 Ссылки Наказ від 12 грудня 2012 року N 633 Про внесення змін до Положення про ботанічний заказник загальнодержавного значення "Банний яр" Про заказник на сайте Энциклопедия современной Украины
Банний яр

Ба́нний яр — ботанічний заказник загальнодержавного значення в Україні. Розташований у межах Сумського району Сумської области, біля села Могриця. Опис Площа 236 га. Створений 1974 року. Перебуває у віданні ДП «Сумське лісове господарство» (Могрицького л-во, кв. 26, 42-43, 52). Створений з метою охорони рідкісних рослин. Значний ступінь розчленування рельєфу на правобережжі річки Псел зумовлює формування місцевого мікроклімату, що сприяє зростанню реліктових видів. Банний Яр — один з найбільших у лісостеповій смузі України масивів широколистяного лісу й один з найважливіших об'єктів охорони східноєвропейських липово-кленово-дубових лісів. Флора і фауна У заказнику зростає багато рідкісних, реліктових для Лівобережжя України видів. У деревному ярусі переважають дуб, ясен, клен гостролистий, липа серцелиста, інколи у верхній частині схилів трапляється береза. У травостої лісів заказника багато типових видів широколистяних лісів — осока волосиста, підмаренник запашний. Трапляються рідкісні для Сумщини реліктові види — костриця висока, страусове перо, а також види, занесені до Червоної книги України — лунарія оживаюча і цибуля ведмежа. Фауна заказника представлена переважно лісостеповими тваринами та мешканцями широколистяних лісів. Краще за інших досліджені ссавці. З останніх тут трапляються свиня дика, сарна європейська, лось звичайний. З хижих ссавців на території заказника водиться багато лисиць. Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8.
Барвінок (озеро)

Озеро Барвінок — штучне озеро, розташоване у Львівській області, біля міста Новий Розділ. Історія У 60-х роках XX століття за наказом тодішньої влади було перекрито греблею річку Барвінок. І на тому місці зробили оздоровчо-відпочинковий комплекс «Каштан» та дитячий табір «Барвінок». Озеро тепер Наразі центр здоров'я «Барвінок» належить церкві «Адвентистів Сьомого Дня» та використовується для відпочинку всіх охочих. Центр здоров'я та відпочинку «Барвінок» лікувально-освітній заклад з унікальною програмою відновлення та збереження здоров'я. Унікальність програми центру спрямована на відновлення здоров'я завдяки простим змінам в способі життя. Озеро Барвінок тягнеться в довжину на 2-3 км. Переважна ширина водойми 80-100 м. з ділянками до 200 метрів . Пересічна глибина 3-8 метрів, проте місцями є впадини до 9 метрів. Озеро і пляжі підпорядковані місцевому УТМР. Є 5 відпочинкових пляжів, 3 з них носять такі назви: новий пляж, старий пляж, та жаб'ячий. В озері багато риби: карп, щука, судак, окунь, плотва, верховодка та ін. Також водяться раки. Барвінок оточений з 3-ох сторін лісом.[джерело?] Примітки Посилання Озеро Барвінок Новий Розділ. Цікаві факти на YouTube // Ромко Travel
Баттерфляй (мережа кінотеатрів)

Баттерфля́й або Butterfly — мережа кінотеатрів, засновником і власником якої є Віктор Юшковський.. Перший кінотеатр від мережі відкрили 14 вересня 2001 у Києві. Станом на 2018 рік мережа «Баттерфляй» налічує 4 кінотеатри в Києві, один в Броварах, один в Ходосівці та один в Гатному, разом в яких розміщується 34 екрани. Кінотеатри Київ Мультиплекс «Баттерфляй DeLuxe». Кількість екранів: 3 (два на 174 місця і один на 218). Відкритий 21 квітня 2007 року. Мультиплекс «Баттерфляй Ультрамарин». Кількість екранів: 6 (на 333, 226, 244, 244, 134 та 134 місць). Відкритий 24 грудня 2004 року. Мультиплекс «Баттерфляй Космополіт». Кількість екранів: 7, (кожен по 136 місць). Відкритий у 2009 році. Мультиплекс «Баттерфляй Кантрі». Кількість екранів: 4 (3 по 107 місць та 1 на 110 місць). Відкритий у 2011 році. Мультиплекс «Баттерфляй Нивки». Кількість екранів: 4 (3 по 103 місця та 1 на 104 місця). Відкритий у 2018 році. Бровари Мультиплекс «Баттерфляй Бровари». Кількість екранів: 4, (два на 214 місць та два на 150 місць). Відкритий 5 листопада 2005 року. Розташований у приміщенні ТРЦ «Термінал». Гатне Мультиплекс «Баттерфляй Гатне». Кількість екранів: 5, (103 місця в кожному). Відкритий 1 вересня 2017 року. Власники Власником кінотеатральної мережі Баттерфляй є бізнесмен та власник мережі супермаркетів МегаМаркет Віктор Юшковський. За інформацією Kyiv Post, перші три кінотеатри мережі Butterfly були створені американцем Ромертом Кьоніґом, але він продав свою частку у 2005 році. Примітки Посилання Офіційна вебсторінка мережі кінотеатрів «Баттерфляй» [Архівовано 4 квітня 2012 у Wayback Machine.] Баттерфляй у соцмережі «Facebook» Див. також Multiplex — мережа кінотеатрів
Безодня (озеро)

Безо́дня — озерце природного походження, гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташування Озерце розташоване за 500 м на захід від с. Миролюбівка Тернопільського району Тернопільської області у витоках потоку Гнида (притока Серету). Пам'ятка Оголошене об'єктом природно-заповідного фонду рішенням Тернопільської обласної ради від 18 березня 1994 року. Перебуває у віданні Миролюбівської сільради. Характеристика Площа — 0,33 га. Світлини Примітки Джерела Бай І. Безодня // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — С. 97. — ISBN 966-528-197-6. Посилання Реєстр природно-заповідного фонду Тернопільського району[недоступне посилання з травня 2019] // Управління екології та природних ресурсів Тернопільської ОДА. Перелік об'єктів природно-заповідного фонду України [Архівовано 8 травня 2014 у Wayback Machine.]
Бейс Штерн Шульман

«Бейс Штерн Шульман» (укр. «Бейс Штерн Шульман») — синагога в Кривом Роге, одна из крупнейших синагог в Восточной Европе, построенных после Второй мировой войны (рассчитана на 1200 человек). Адрес: ул. Пушкина, 46. История Сооружена в 2010 году на месте бывшего «Дома собраний», который был разрушен в 1932 году. Строительство финансировали израильтяне Натан Маратович Шульман и Лев Леваев. В храме работает музей и библиотека, а на территории синагоги в 2013 году был открыт памятник жертвам Холокоста на Криворожье. Названа в честь дедушки одного из спонсоров. Торжественное открытие синагоги состоялось 29 августа 2010 года. Специально для криворожской синагоги были написаны свитки Торы — 3 Сефер-Торы. Музей Михаила Мармера Музей Михаила Мармера, посвящённый культуре еврейского народа и истории Холокоста, расположен в помещении синагоги Бейс Штерн Шульман и административно подчинён общественной организации «КЕТЕР». Музей основан как центр еврейской культуры и истории Шоа. Экспозиция музея состоит из 5 частей: Время народа — жизнь общины в XIX—XX вв. Душа народа — рассказывает о религиозной жизни общины XV—XX века Горе народа — рассказывает про еврейские погромы Катастрофа — рассказывает о фабриках смерти, гетто, холокосте на Днепровщине, еврейском движении сопротивления Возрождение — развитие общества во времена независимой Украины Примечания Ссылки В Кривом Роге открыли синагогу. Архивная копия от 25 января 2020 на Wayback Machine Объединенная еврейская община Украины. Синагога г. Кривой Рог. Архивная копия от 25 января 2020 на Wayback Machine В Кривом Роге открыли одну из крупнейших синагог в Восточной Европе. Специально для новой синагоги были написаны свитки Торы. Архивная копия от 25 января 2020 на Wayback Machine У Кривому Розі відбудували синагогу, зруйновану більшовиками. Архивная копия от 31 июля 2018 на Wayback Machine (укр.)
Бейс Штерн Шульман

«Бейс Штерн Шу́льман» — синагога у Кривому Розі, одна з найбільших синагог у Європі, побудованих після Другої світової війни (розрахована на 1200 вірян). Споруджена 2010 року за адресою вул. Пушкіна, 46. Синагога споруджена на місці колишнього «Будинку зібрань», який радянська влада зруйнувала 1932 року. Будівництво фінансували ізраїльтяни Вадиа (Натан) Маратович Шульман і Лев Леваєв. У храмі працює бібліотека, аудіоколекція та Музей культури єврейського народу та історії Голокосту «Музей Михаїла Мармера», а на території синагоги 2013 року відкрито пам'ятник жертвам Голокосту на Криворіжжі. «Бейс Штерн Шульман» названа на честь дідуся одного зі спонсорів. Урочисте відкриття синагоги відбулося 29 серпня 2010 року. Спеціально для криворізької синагоги були написані сувої Тори — 3 Сефер-Тори. Джерела Объединённая евреская община Украины (рос.) Використано матеріали «Голосу Америки» 08.09.2010 У Кривому Розі відкрили одну з найбільших синагог у Східній Європі У Кривому Розі відбудували синагогу, зруйновану більшовиками [Архівовано 31 липня 2018 у Wayback Machine.] Примітки
Бердянский государственный педагогический университет

Бердянский государственный педагогический университет (укр. Бердянський державний педагогічний університет) — университет на Украине, специализирующийся на подготовке педагогов. Находится в городе Бердянске. История История университета началась в августе 1872 года, когда было получено разрешение на строительство в городе Бердянске мужской классической гимназии, которая работала до 1919 года. В двадцатых годах в здании 1-го корпуса БГПУ было несколько учебных заведений: учительский техникум, на базе которого в октябре 1932 года был создан учительский, а затем и педагогический институт. Учитывая потребность учебных заведений города Бердянска и окрестных районов в квалифицированных педагогических кадрах, требования к реформированию высшей школы Украины, университет в течение 80 лет существования осуществил различные реорганизации, не раз меняя специальности и специализации. В 2002 году Бердянский педагогический институт им. П. Д. Осипенко становится Бердянским государственным педагогическим университетом. Структура В состав университета входят 6 факультетов, экономико-гуманитарный колледж, 28 кафедр. Факультеты: Факультет физического воспитания, спорта и здоровья человека; Факультет физико-математического, компьютерного и технологического образования; Гуманитарно-экономический факультет; Факультет филологии и социальных коммуникаций; Факультет психолого-педагогического образования и искусств; Факультет дошкольного, специального и социального образования. А также: Бердянский экономико-гуманитарный колледж. В БГПУ работает студенческое общежитие № 2, расположенное рядом с университетом. Общежитие № 1 находится на ремонте, университет планирует использовать средства Европейского инвестиционного банка. Выпускники Анастасия Короткая Оксана Райхель Выпускники Бердянского педагогического университета Преподаватели Преподаватели Бердянского педагогического университета Примечания Ссылки Сайт университета Студенческая газета "Університетське слово"