Церква Святих Бориса і Гліба (усипальниця, Вишгород)

Церква Бориса і Гліба у Вишгороді — перша церква в Київській Русі, що була освячена в пам'ять про руських святих Бориса і Гліба, а також стала їх мавзолеєм-усипальницею. Церква була зруйнована під час розорення Вишгорода у 1240 році військом Монгольської імперії на чолі з Батиєм. Історія У письмових джерелах згадується ряд церковних споруд, які було зведено у Вишгороді часів Київської Русі. Першим був дерев'яний храм Святого Василія — споруджений, ймовірно, за часів Володимира Святославича наприкінці X століття. Згідно з «житієм Бориса і Гліба», біля цієї церкви були поховані мощі святих: тіло Бориса у 1015 році, а тіло Гліба у 1020. Року 1020 на місці згорілого Василівського храму було встановлену «клетъку малу» в якій розмістили тіла святих. Тоді ж Ярослав Мудрий повелів звести нову велику дерев'яну п'ятикупольну церкву. Після завершення будівництва, до неї були перенесені раки Бориса і Гліба, і вона стає першою церквою-мавзолеєм на їх честь. Наступний храм зводився під керівництвом Ждан-Ніколи. Року 1072 вібулось його урочисте освячення, на якому були присутні сини Ярослава Мудрого — Святослав, Ізяслав та Всеволод. Прийнято вважати, що саме тоді був впроваджений другий збір законів «Правда Ярославичів». У тому ж році Святослав Ярославич розпочав будівництво кам'яного храму на честь Бориса і Гліба. Але до часу його смерті у 1076 році були завершені тільки стіни. Остаточно будівництво було завершено при правлінні Всеволода Ярославича, але по завершенні робіт верх храму завалився. Храм залишався деякий час в руїнах. Його відновлення розпочав син Святослава Олег. Відбудова була завершена лише у 1115 році. Після розорення Вишгорода у 1240 році військом Бату-хана, зникають будь-які згадки про церкву. За одними даними, її було розібрано, матеріал використали для будівництва костелу св. Миколая (потім — Петропавлівська церква на Подолі) при монастирі домініканців у Києві. Опис храму За розмірами церкву Бориса і Гліба можна було порівняти з Спасо-Преображенським собором у Чернігові і Софією Київською. Це була хрестово-купольна споруда з нартексом та сходовою баштою для підйому на хори у північно-західній частині. Церква була видовженою із заходу на схід (42 м) і мала невелику ширину (24 м). Розмір підкупольного квадрату (сторона ~8 м) вказує на його значний об'єм і на велику висоту храму. Це також підтверджують глибокі (2,5 м) та широкі (2,4 м в нижній частині, 1,5—1,8 м у верхній) фундаменти. Стіни були викладені із цегли у техніці кладки «з прихованим рядом» із включенням рядів каміння. Ззовні фасад храму був прикрашений арочними нішами, а дах вкритий свинцем. Зсередини стіни були розмальовані фресками, а підлога була покрита поливною плиткою. Археологічні дослідження Перші дослідження залишків стародавнього храму були проведені у 20-х роках XIX століття. Наступні невеликі дослідження були проведені перед закладенням фундаменту нової церкви у 1860 році. У 1874 році під час роботи III Археологічного з'їзду в Києві, знов проводились розкопи фундаменту під керівництвом Олексія Уварова. Наступні археологічні дослідження храму проводив Інститут археології АН УРСР у 1936—1937 роках. Вони показали, що це була монументальна споруда — восьми-стовпова тринефна церква, одна з найбільших в Київській Русі. Її площа становила 924 м². Але скласти перший повний план будови вдалося лише у 1952 році. Це зробила археологічна експедиція Інституту історії матеріальної культури під керівництвом Михайла Каргера. Див. також Список давньоруських архітектурних споруд домонгольського періоду Михайлівський собор (Видубицький монастир) Примітки Література Денисенко Димитрий. Роль Вышгорода и его святынь в истории Руси // Труди Київської Духовної Академії. — К. : Видавничий відділ української Православної Церкви, 2008. — Вип. №9. — С. 197-221. (рос.) Под ред. патриарха Московского и всея Руси Алексия II. Борисоглебская церковь в Вышгороде // Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр РПЦ «Православная энциклопедия», 2003. — Т. 6. — 752 с. — 39000 прим. — ISBN 5-89572-010-2. (рос.) Винокур І. С., Телегін Д. Я. Археологія України: Підручник для студентів історичних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Видання друге, доповнене і перероблене. — Тернопіль : Навчальна книга — Богдан, 2008. — 480 с. — ISBN 966-692-247-9.