NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Музей писанок

Музей писанок, также музей «Писанка» — музей декоративных пасхальных яиц в городе Коломыя Ивано-Франковской области. В коллекции музея более 12000 яиц из разных регионов Украины и стран мира. Среди экспонатов музея и яйца с автографами известных политических деятелей Украины. По результатам акции «Семь чудес Украины» музей оказался на восьмом месте по голосам интернет-пользователей и на семнадцатом месте по голосам экспертов. История формирования музея Музей был создан на основе коллекции яиц в музее народного искусства Гуцульщины и Покутья им. Иосафата Кобринского. Сначала экспозиции проводились в Коломыйской церкви святого Благовещения. 23 сентября 2000 года во время 10-го Международного гуцульского фестиваля музей был открыт в специализированном здании, частью которого является памятник писанке, высота которой достигает 13,5 метров, а диаметр — 10 метров. Таким образом коломыйский памятник является самой большой писанкой в мире. Здание было спроектировано Игорем Евстахиевичем Шуманом, оформляли ансамбль местные художники Василий Андрушко и Мирослав Ясинский. Помещение музея изготовлено полностью из цветного стекла, а общая площадь созданного таким образом витража составляет больше 600 квадратных метров. Награды По результатам акции «Семь чудес Украины» в 2007 году Музей писанок занял 8–е место по голосам интернет-пользователей и 17–е место по голосам экспертов. Музей удостоен специальной награды - памятник современной Украины. В 2017 году за высокий рейтинг от посетителей, Музей получил сертификат-награду от популярного в мире сайта для путешественников TripAdvisor, на котором находится более 500 миллионов отзывов об учреждениях туристической сферы в мире. Примечания Ссылки Музей писанковой розписи Коломыйский музей «Писанка» в проекте «7 чудес Украины» Статья про музей «Писанка» в Коломые Музей писанок в Коломые (фото и описание) Литература Крайний Иван (Ивано-Франковская область) Скарбниця диво–яєць. Про те, як виник єдиний у світі Музей писанкового розпису, з’явилися президентські автографи на яйцях та які обереги горяни замуровують у фундаменти своїх осель // «Украина молода» № 066 за 20 апреля 2011 года, С. 10
Pysanka-museet

Pysanka-museet (ukrainska: Музей писанкового розпису) är ett museum i Kolomyja i västra Ukraina dedikerat till ukrainska påskägg, pysanka. Museet fick ett speciellt omnämnande i samband med tävlingen om Ukrainas sju underverk. Ingången till museet är utformat som ett 14 meter högt ägg med en diameter på 10 meter målat som en pysanka. Den permanenta samlingen består av mer än 12 000 föremål varav de flesta är påskägg från olika oblast i Ukraina, men också dekorerade ägg från andra slaviska länder som Belarus, Tjeckien och Polen och "exotiska" länder som Sverige, USA, Sri Lanka och Indien. De flesta är nytillverkade enligt gamla traditioner, men det finns också påskägg från området runt Ivano-Frankivsk från 1800- och 1900-talet. Samlingen, som grundades i oktober 1987, förvarades i Kolomyjas gamla kyrka tills den flyttades till det nybyggda museet år 2000 i samband med den årliga huzulfestivalen. Pysanka tillverkade av lokala konstnärer samt huzulernas påsktraditioner och annan folkkonst visas på tillfälliga utställningar. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Pysanka-museet.
Lubňa (okres Užhorod)

Lubňa (ukrajinsky Лубня, maďarsky Kiesvölgy) je obec ve Stavenské vesnické územní hromadě v okrese Užhorod v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Nachází se nedaleko hranic s Polskem, 7 km od železniční stanice Stavne. V roce 2001 zde žilo 211 obyvatel. Je zde malé místní muzeum, které má 450 exponátů. Historie První písemná zmínka pochází z roku 1631. Do uzavření Trianonské smlouvy byla obec součástí Uherska, poté byla (pod názvem Lubňa) součástí Československa. V roce 1921 zde stálo 45 domů a žilo 278 obyvatel, z toho 252 Rusínů a 19 Židů. Od roku 1945 byla Lubňa součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí Sovětského svazu; nakonec od roku 1991 je součástí samostatné Ukrajiny. Od roku 1999 je v této oblasti vytvořen Užanský národní park. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Лубня (Ужгородський район) na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lubňa na Wikimedia Commons
Kiesvölgy

Kiesvölgy (Lubnya, ukránul: Лубня) település Ukrajnában, Kárpátalján, az Ungvári járásban. Fekvése A Keleti-Beszkidek keleti részén, Nagybereznától északkeletre, a lengyel határ mellett, a Fenyvesvölgy és Ligetes közti északi bekötőúton elérhető zsákfalu. Nevének eredete Lubnya neve szláv eredetű, víznévből keletkezett. Neve a lub~ljub (mocsár), vagy a lubny (kéreg), Lub fakéreg szóból ered. Új, Kiesvölgy nevét 1904-ben az országos helységnévrendezés során kapta. Története A falu a 17. században a Lubnya-patak mellett jött létre. Nevét 1631-ben említette először oklevél „Lubnya” néven. A 18. század végén Vályi András így ír róla: „LUBNYA. Orosz falu Ungvár Várm. földes Ura a’ K. Kamara, lakosai leg inkább ó hitűek, fekszik Lengyel Országnak szélénél, határja soványas.” 1808-ban „Lubnya”, „Lubná” alakban említik. Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Lubnya, Bisztra Verchowinához fekvő orosz falu, Ungh vmegyében: 86 g. kath. lak. F. u. a kamara Ut. p. Ungvár.” 1851-ben „Lubnya”, 1913-ban „Kiesvölgy” néven írták. A trianoni béke előtt Ung vármegye Nagybereznai járásához tartozott. Az első világháborút követően a mesterségesen létrehozott Csehszlovákiához csatolták, majd 1939 márciusától ismét Magyarországhoz tartozott 1944 őszéig, amikor a szovjet csapatok megszállták. Ennek következtében 1945-ben az Ukrán Szovjet Szocialista Köztársaság, s ezzel együtt a Szovjetunió részévé vált. 1991 óta a független Ukrajna része. Népessége 1910-ben 289 lakosából 28 német, 260 ruszin volt; ebből 261 görögkatolikus, 28 izraelita volt. 2001-ben 211-en lakták. Források Fényes Elek: Magyarország történeti földrajza Sebestyén Zsolt: Kárpátaljai helységnév-magyarázatok A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X Jegyzetek
Łubnia (obwód zakarpacki)

Łubnia (ukr. Лубня) – wieś na Ukrainie, w obwodzie zakarpackim, w rejonie użhorodzkim, w hromadzie Stawne, nad Łubnią. W 2001 liczyła 212 mieszkańców. Charakterystyka Miejscowość znajduje się na końcu drogi podchodzącej pod graniczny z Polską grzbiet Bieszczadów (przełęcz Beskid pod Menczyłem). Miejscowość leży na terenie Użańskiego Parku Narodowego. Jej położenie sprzyja rozwojowi turystyki, ale nie jest tu ona popularna i nie generuje poważnego dochodu dla mieszkańców. Ruch turystyczny jest tu nieduży. Funkcjonuje jeden sklep połączony z barem. W dole wsi, doliną Użu, przebiega linia kolejowa z Użhorodu do Sambora. Przejście graniczne do Polski W górnej części wsi, na przełęczy Beskid pod Menczyłem, planowane jest od długiego czasu otwarcie przejście granicznego do oddalonego o 2,5 km Wołosatego, jednak dotąd było ono czynne okolicznościowo, w latach 2002–2005, podczas tzw. „Dni Dobrosąsiedztwa Wołosate–Łubnia”, a także w 2019. O uruchomienie we wsi przejścia turystycznego zaapelował w 2022 m.in. szef Kancelarii Prezesa Rady Ministrów, Marek Kuchciński. Galeria Przypisy
Lubnea, Velîkîi Bereznîi

Lubnea (în ucraineană Лубня) este o comună în raionul Velîkîi Bereznîi, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Lubnea era vorbitoare de ucraineană (99,53%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Лубня (Закарпатская область)

Лу́бня (укр. Лубня, венг. Kiesvölgy) — село в Ставненской сельской общине Ужгородского района Закарпатской области Украины. Расположено в 42 км от Великого Берёзного, на границе с Польшей, в 7 км от железнодорожной станции Ставное. История Лубня упоминается в документах 1631 года. По народному преданию, название села происходит от того, что первые поселенцы здесь изготавливали луб (обвод) для решет. Принадлежало село Ужгородской казённой доминии. Его жители в большинстве пасли скот и работали на лесных работах. С 1999 года в этой местности был создан Ужанский национальный природный парк, который является частью польско-словацко-украинского Международного биосферного заповедника «Восточные Карпаты». Уже несколько лет подряд ведутся переговоры об открытии международного вело-пешего пункта пересечения границы Лубня — uk:Волосате, что даст дополнительный толчок для развития экотуризма в регионе. Литература Petr Štěpanek. Podkarpatská Rus v letech 1919—1939. Náchod: Konting, 2008. 168s. ISBN 978-80-9033-082-5. Том Закарпатье, стр. 182 . Архивировано из оригинала 1 января 2011 года. Ссылки Лубня на сайте Верховной рады Украины (укр.) Закарпатська Лубня вимирає… Лубня Церква св. Пророка Іллі. 1991 (недоступная ссылка — история).
Лубня (Ужгородський район)

Лу́бня — село у Ужгородському районі Закарпатської області. Входить до складу Ставненської сільської громади. Населення — 212 чоловік. Колишній центр сільської ради. Село розташоване в долині річки Лубні, правої притоки річки Уж. Село знаходиться у найпівнічнішій гірській частині району. Географія Розташоване за 42 км від районного центру, поблизу кордону з Польщею, за 7 км від залізничної станції Ставне. Історія Згадується Лубня в документах за 1631 рік. Село виникла на Lubnya-patak з назвою у 1631-Lubnya. У 1808-Lubnya, Lubná, 1851- Lubnya, 1913-Kiesvölgy. За народним переказом, назва села походить від того, що перші поселенці тут виготовляли луб (обвід) для решіт. Належало село Ужгородській казенній домінії. Його жителі в більшості випасали худобу і працювали на лісових роботах. З 1999 року в цій місцевості створено Ужанський національний парк, що є частиною польсько-словацько-українського Міжнародного біосферного заповідника «Східні Карпати». Багато років поспіль ведуться перемовини між українською та польською сторонами про відкриття міжнародного вело-пішого пункту перетину кордону Лубня — Волосате, що дасть додатковий поштовх для розвитку екотуризму в регіоні. Церква св. пр. Іллі. 1991. Маленьку дерев'яну церкву збудовано на місці старої церкви, що згоріла в 1990 р. Пожертви на будівництво збирали по всій Ужанській долині, а працювали на споруді місцеві майстри. Організував спорудження священик зі Ставного о. Іван Дупин. На початку червня 1990 р. привезли дерево з села Бориня на Львівщині, і 17 липня почалася робота. Найбільше старань доклали голова колгоспу М. ПІукаль, майстер із Стужиці Петро Голубка, покрівельник Борис Полянський, М. Мушак, В. Кучірка. Дзвони встановлено 25 березня 1991 р. Іконостас намалював Володимир Соханич, а нижній ярус — Микола Андрашко. Стіни та склепіння розмалював Олексій Варахоба, Кімната-музей Кімнату-музей створено завідувачкою сільського клубу села Лубня Тетяною Михайлівною Каганець у приміщенні приклубної кімнати у вересні 2004 року. В ньому виставлено 450 експонатів, які зібрані тільки у мешканців села. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 287 осіб, з яких 132 чоловіки та 155 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 211 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Туристичні місця - Ужанський національний парк - храм св. пр. Іллі. 1991. Довгий час село не мало церкви, але у 1890 тут була збудована дерев'яна церква присвячена пророку Іллі. Церква була однонавною та мала шатер. На жаль, і вона згоріла у 1991. - Кімнату-музей - кордон з Польщею Примітки Посилання Закарпатська Лубня вимирає… [Архівовано 28 лютого 2008 у Wayback Machine.] Petr Štěpanek. Podkarpatská Rus v letech 1919—1939. Náchod: Konting, 2008. 168s. ISBN 978-80-9033-082-5.
Verchni Vorota

Verchni Vorota (ukrajinsky Верхні Ворота, dříve Верхні Верецькі, Verchni Verecky, maďarsky Felsőverecke, česky Vyžní Verečky nebo Vyšní Verecky) jsou obec v Nyžnovorotské vesnické územní hromadě v okrese Mukačevo v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. V roce 2025 zde žilo 2258 obyvatel. Místní části Berehovci (ukrajinsky Береговці, česky Berehovce) Drahušovci (ukrajinsky Драгушовці, česky Drahušovce) Koblyčka (ukrajinsky Кобличка, česky Koblička) Historie Do uzavření Trianonské smlouvy byla obec součástí Uherska, poté součástí Československa. V roce 1921 zde stálo 229 domů a žilo zde 1385 obyvatel, z toho 1187 Rusínů a 187 Židů. Od 15. dubna 1939 byla obec součástí samostatného státu Karpatská Ukrajina; o několik dní později bylo Zakarpatí obsazeno maďarskými vojsky. Od roku 1945 byla součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR. Od roku 1991 je součástí nezávislé Ukrajiny. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Верхні Ворота na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Verchni Vorota na Wikimedia Commons
Werchni Worota

Werchni Worota (ukrainisch Верхні Ворота – bis 1946 Верхні Верецьки Werchni Werezky; russisch Верхние Ворота Werchnije Worota, ungarisch Felsőverecke, tschechoslowakisch Vyžní Verečky oder Vyšní Verecky) ist ein Dorf (ukrainisch село selo) im Rajon Mukatschewo in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Werchni Worota liegt rund 45 Kilometer Luftlinie nordöstlich vom Rajonzentrum Mukatschewo und 63 Kilometer ostnordöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. Durch den Ort verläuft die Slawka, ein Nebenfluss der Latoryzja, sowie die Territorialstraße T-07-18 (Nyschni Worota – Wolowez – Mischhirja). Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der neugegründeten Landgemeinde Nyschni Worota, bis dahin bildete es die Landratsgemeinde Werchni Worota (Верхньоворітська сільська рада/Werchnjoworitska silska rada) im Zentrum des Rajons Wolowez. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Mukatschewo. Weblinks Верхні Ворота, Воловецький район, Закарпатська область. In: Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR. (ukrainisch, ukrssr.com.ua). Einzelnachweise
Felsőverecke

Felsőverecke (ukránul: Верхні Ворота) település Ukrajnában, Kárpátalján, a Munkácsi járásban. Fekvése Volóctól északnyugatra fekvő település. Története 1387-ben Zsigmond király egyik oklevélben említették először Werechke néven. 1454-ben Vereczke, 1465-ben Kyswerechke, 1773-ban Felső Vereczke, Wissuy Wereczky, 1913-ban Felsővereczke néven található. 1910-ben 1410 lakosából 66 magyar, 212 német, 1132 ruszin volt. Ebből 14 római katolikus, 1157 görögkatolikus, 234 izraelita volt. A trianoni békeszerződés előtt Bereg vármegye Alsóvereckei járásához tartozott. Források Fényes Elek: Magyarország geographiai szótára Sebestyén Zsolt: Kárpátaljai helységnév-magyarázatok A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X
Verhni Vorota, Voloveț

Verhni Vorota (în ucraineană Верхні Ворота) este o comună în raionul Voloveț, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Verhni Vorota era vorbitoare de ucraineană (99,69%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Верхние Ворота

Ве́рхние Воро́та (укр. Верхні Ворота) — село в Нижневоротской сельской общине Мукачевского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 2258 человек. Почтовый индекс — 89132. Телефонный код — 3136. Занимает площадь 3,267 км². Код КОАТУУ — 2121582501. История В 1946 году указом ПВС УССР село Верхние Верецки переименовано в Верхние Ворота. Ссылки Верхние Ворота на сайте Верховной рады Украины (укр.). gska2.rada.gov.ua. Дата обращения: 18 мая 2020. Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.). Архивировано из оригинала 5 февраля 2012 года. Примечания
Luh (okres Užhorod)

Luh (ukrajinsky Луг, maďarsky Ligetes) je místní část obce Volosjanka v Užanském národním parku ve Stavenské vesnické územní hromadě v okrese Užhorod v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Je zde železniční zastávka na železniční trati Sambir – Čop. V roce 2001 zde žilo 433 obyvatel. Historie První písemná zmínka pochází z roku 1602. Do uzavření Trianonské smlouvy byla ves součástí Uherska, poté (pod názvem Luh) byla součástí Československa. V roce 1921 zde stálo 60 domů a žilo zde 376 obyvatel, z toho 365 Rusínů a 3 Maďaři. Od roku 1945 byla ves součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí Sovětského svazu; nakonec od roku 1991 je součástí samostatné Ukrajiny. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Луг (Ужгородський район) na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Luh na Wikimedia Commons
Ligetes

Ligetes (ukránul: Луг [Luh]) falu Ukrajnában, Kárpátalján, az Ungvári járásban. Fekvése Nagybereznától északkeletre, Fenyvesvölgy és Hajasd közt, az Ung felső folyásának partján fekvő település. Nevének eredete Neve szláv eredetű. A ruszin, ukrán Lug szóból eredőnek tartják. Magyar jelentése: rét, lapályos erdő, mező, tisztás az erdőben. Története Ligetes (Luh) egy erdei tisztáson települt falu. Nevét 1602-ben említette először oklevél „Luh” néven. 1773-ban „Luch” formában írják. A 18. század végén Vályi András így ír róla: „LUCS. Orosz falu Ungvár Várm. földes Ura a’ K. Kamara, lakosai többnyire ó hitűek, fekszik Ungvárhoz 5 mértföldnyire, határja soványas.” 1800 körül és 1851-ben „Luch” néven említik. Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Luch, orosz falu, Ungh vármegyében, Uzsokhoz 1 1/4 mfdnyire: 204 g. kath., 8 zsidó lak. F. u. a kamara. Vt. p. Ungvár.” A falu a mai Ligetes nevét az 1904-es országos helységnévrendezés alkalmával kapta, szláv tükörfordítással. 1913-ban „Ligetes” néven írták. A trianoni béke előtt Ung vármegye Nagybereznai járásához tartozott. Az első világháborút követően a mesterségesen létrehozott Csehszlovákiához csatolták, majd 1939 márciusától ismét Magyarországhoz tartozott 1944 őszéig, amikor a szovjet csapatok megszállták. Ennek következtében 1945-ben az Ukrán Szovjet Szocialista Köztársaság, s ezzel együtt a Szovjetunió részévé vált. 1991 óta a független Ukrajna része. Népessége 1910-ben 371 lakosából 10 magyar, 14 német, 347 ruszin volt; ebből 348 görögkatolikus, 5 református, 14 izraelita volt. 2001-ben 433-an lakták. Közlekedés A települést érinti a Csap–Ungvár–Szambir–Lviv-vasútvonal. Források Fényes Elek: Magyarország történeti földrajza Sebestyén Zsolt: Kárpátaljai településnév-magyarázatok A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X Jegyzetek
Luh, Velîkîi Bereznîi

Luh (în ucraineană Луг) este un sat în comuna Voloseanka din raionul Velîkîi Bereznîi, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Luh era vorbitoare de ucraineană (99,77%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Луг (Ужгородский район)

Луг (укр. Луг) — село в Ставненской сельской общине Ужгородского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 434 человека. Почтовый индекс — 89030. Телефонный код — 03135. Занимает площадь 28,77 км². Код КОАТУУ — 2120881303. Ссылки Луг на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Луг (Ужгородський район)

Луг — село в Україні, у Закарпатській області, у Ставненській сільській громаді в Ужгородському районі. Населення налічує 434 чоловік станом на 2001 рік. Підпорядковане Волосянській сільській раді. Нині село включене до Волосянки і вважається західною частиною села. Залізнична платформа Луг. Історія Згадується вперше у 1602 році як Luh. У 1773 — Luch, 1800 — Luch, 1851 — Luch, 1913 — Ligetes. В урбарії 1631 року в селі було опубліковано два шолтиські та три селянські домогосподарства. налічувалося 19 желярських родин. З 1691 по 1715 кількість населення зменшилася до двох кріпацьких та одного незалежного господарства. Церква Вознесіння Господнього. 1930. Старші люди кажуть, що давніше в селі була каплиця, а теперішню невелику муровану церкву базилічного типу збудували четверо майстрів з Лютої. Церква не мала іконостаса і була прикрашена лише окремими образами та скромним малюванням. У середині 1990-х років Василь Дуб виготовив іконостас, а Василь Кешкентій намалював образи. Впродовж 1990-х років заслугою церківника Степана Гребіня зроблено ряд ремонтів зовні та всередині церкви. Внутрішній ремонт вів Михайло Щербанич. У вежі зберігається один дзвін з латинським написом: «VOX DOMINI IN MAGNIFICENTIA». Населення За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 433 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Туристичні місця - храм Вознесіння Господнього. 1930. - Ужанські пороги Примітки
Kolodne (okres Ťačiv)

Kolodne (ukrajinsky Колодне, maďarsky Darva, česky Kolodnoje nebo Kolodné) je obec v v Uhlanské vesnické územní hromadě v okrese Ťačiv v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. V roce 2025 zde žilo 2119 obyvatel. Historie Názvy: 1389: Darva, 1398: Darwa, 1411: Darwa, 1588: Darua, 1725: Darva, r. Kolodna, 1773: Darva, Kolodna, 1808: Darva, Kolodna, 1828: Darva, Kolodnoje, 1838: Darva, 1851: Darva, 1877: Darva, Kolodnoje, 1913: Darva, 1925: Kolodnoje, 1930: Kolodné, 1944: Darva, Колодное, 1983: Колодне, Колодное. Před uzavřením Trianonské smlouvy byla obec součástí Uherska. Poté byla součástí první československé republiky. Od roku 1945 byla obec součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR, a nakonec od roku 1991 je součástí samostatné Ukrajiny. Církevní stavby Chrám sv. Jiří, z roku 1993, Cerkev sv. Mikuláše Divotvorce, ze 16. století, ukrajinská národní kulturní památka Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Колодне (Тячівський район) na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kolodne na Wikimedia Commons
Darva

Darva (ukránul: Колодне [Kolodne]) település Ukrajnában, Kárpátalján, a Técsői járásban. Fekvése Técsőtől északra, Kricsfalu és Dulfalva közt fekvő település. Keresztülfolyik rajta az Odaró. Története Darva a máramarosi eredetű Darvay család ősi fészke. A család őse Sztoján volt, kinek János nevű fiától származott le a Darvay, Kricsfalusi és a Sztojka család. Sztoján fia János még 1397-ben szerzett adományt Darva településre. 1411-ben pedig Sandrint, Sztojkát és Tamást iktatták be Darva és Kricsfalva birtokába. A család tagjai közül a 16. században élt Kricsfalusi Simon fiai voltak azok, akik már vezetéknevükül használták a Darvay nevet. A család később több megyébe, így Szatmár megyébe is elszármazott. 1420-ban Darva felét a Kricsfalusi rokonság Irholci Tatulnak, másik felét Dulfalusi István fiainak adták el 660 forintért, de a birtok egy részének a következő évtizedekben ismét birtokosai lettek. A középkor végétől a falu a Kricsfalusi és a Sztojka család ruszin jobbágyfaluja. 1910-ben 725 lakosából 10 magyar, 120 német, 595 ruszin volt. Ebből 601 görögkatolikus, 120 izraelita volt. A trianoni békeszerződés előtt Máramaros vármegye Técsői járásához tartozott. Nevezetességek Görögkatolikus fatemploma – a 17. században épült, de főbb részeit még 1472-ben építették. Források Németh Adél: Kárpátalja (Panoráma 1991) ISBN 963 243 7241 Nagy Iván: Magyarország családai czímerekkel és nemzékrendi táblákkal: III. kötet [Caballini - Dvornikovich]. Pest: Ráth Mór. 1858. A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X
Kolodne, Teceu

Kolodne (în ucraineană Колодне, în maghiară Darva) este o comună în raionul Teceu, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Kolodne era vorbitoare de ucraineană (99,67%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Колодное (Закарпатская область)

Колодное (укр. Колодне) — село в Углянской сельской общине Тячевского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 2119 человек. Почтовый индекс — 90512. Телефонный код — 03134. Занимает площадь 0,13 км². Код КОАТУУ — 2124483001. Ссылки Колодное на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.) Литература Могытыч И. Р., Слипченко Н. И. Церковь в с. Колодном // Архитектурное наследство : журнал. — М.: Стройиздат, 1978. — № 26. — С. 93—101.