NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ustetschko (Tschortkiw)

Ustetschko (ukrainisch und russisch Устечко; polnisch Uścieczko) ist ein Dorf im Rajon Tschortkiw der Oblast Ternopil im Westen der Ukraine. Der Ort liegt etwa 87 Kilometer südlich der Oblasthauptstadt Ternopil und 17 Kilometer nordwestlich der ehemaligen Rajonshauptstadt Salischtschyky am Ufer des Dnister. Die Ortschaft wurde 1414 zum ersten Mal erwähnt, erhielt 1661 das Magdeburger Stadtrecht und lag zunächst in der Adelsrepublik Polen-Litauen, Woiwodschaft Podolien als Teil der Adelsrepublik Polen. Von 1772 bis 1918 gehörte sie, mit Unterbrechung zwischen 1810 und 1815, als sie als Teil des Tarnopoler Kreises an Russland abgetreten werden musste, unter ihrem polnischen Namen Uścieczko zum österreichischen Galizien (bis 1918, dann im Bezirk Zaleszczyki). Von 1867 bis 1880 war der Ort Sitz des Bezirksgerichts des Gerichtsbezirks Uścieczko, danach wurde es nach Tłuste verlegt. Nach dem Ende des Ersten Weltkrieges kam der Ort zu Polen und lag hier in der Woiwodschaft Tarnopol im Powiat Zaleszczyki der Gmina Uścieczko. Im Zweiten Weltkrieg wurde die Ortschaft ab September 1939 von der Sowjetunion und ab Sommer 1941 bis 1944 von Deutschland besetzt und hier in den Distrikt Galizien eingegliedert. Nach dem Ende des Krieges wurde Ustetschko der Sowjetunion zugeschlagen und kam, nunmehr zum Dorf herabgestuft, zur Ukrainischen SSR. Seit dem Zerfall der Sowjetunion 1991 ist das Dorf ein Teil der unabhängigen Ukraine. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der Siedlungsgemeinde Towste, bis dahin bildete es die Landratsgemeinde Ustetschko (Устечківська сільська рада/Ustetschkiwska silska rada) im Zentrum des Rajons Salischtschyky. Am 17. Juli 2020 wurde der Ort Teil des Rajons Tschortkiw. Persönlichkeiten Olha-Melanija Kultschyzka (1873–1940), dekorative Kunsthandwerkerin und Lehrerin Abraham Jakob Mark (1884–1941), Oberrabbiner der jüdischen Gemeinde der Bukowina Weblinks Eintrag zum Ort in der Enzyklopädie der Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR (ukrainisch) Uścieczko. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 12: Szlurpkiszki–Warłynka. Walewskiego, Warschau 1892, S. 834 (polnisch, edu.pl). Artikel zum Dorf auf castles.com.ua (ukrainisch) Einzelnachweise
Ustechko, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast

Ustechko (Ukrainian: Устечко, Polish: Uścieczko, Yiddish: איסטיטשקע, romanized: Istitshke) is a village in Tovste settlement hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention is from 1414. After the liquidation of the Zalishchyky Raion on 19 July 2020, the village became part of the Chortkiv Raion. Religion Saint Paraskeva church (1881, brick; restored in 1904, UGCC), Roman Catholic church (1876, RCC). References Sources (in Ukrainian) Бабин Л., Дубецький І., Олійник В., Устечко // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 499. — ISBN 978-966-528-279-2. "Uścieczko". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 12. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1892. p. 834–835.
Uścieczko (rejon czortkowski)

Uścieczko (ukr. Устечко, Usteczko) – wieś na Ukrainie, w rejonie czortkowskim obwodu tarnopolskiego, nad Dniestrem. Historia 6 października 1694 roku Uścieczko było miejscem bitwy w czasie wojny polsko-tureckiej 1683-1699 między siłami hetmana wielkiego koronnego Stanisława Jana Jabłonowskiego i Kazimierza Jana Sapiehy przeciwko Imperium osmańskiemu i Tatarom z chanatu krymskiego. Po zakończeniu I wojny światowej, od listopada 1918 roku do lipca 1919 roku Uścieczko znajdowało się w Zachodnioukraińskiej Republice Ludowej. W II Rzeczypospolitej miejscowość była siedzibą gminy wiejskiej Uścieczko w powiecie zaleszczyckim województwa tarnopolskiego. Zabytki zamek, wybudowany w XVII w. Przypisy Linki zewnętrzne Uścieczko, miasteczko, powiat zaleszczycki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XII: Szlurpkiszki – Warłynka, Warszawa 1892, s. 834 . Uścieczko, mstko, powiat zaleszczycki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 675 .
Usteciko, Zalișciîkî

Usteciko (în ucraineană Устечко) este o comună în raionul Zalișciîkî, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Usteciko era vorbitoare de ucraineană (99,55%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Устечко (Чортковский район)

Устечко (укр. Устечко) — село в Толстенской поселковой общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Село основано в 1414 году. До 2020 года входило в Залещицкий район. Код КОАТУУ — 6122089201. Географическое положение Село Устечко находится на левом берегу реки Днестр в месте впадения в неё реки Джурин, выше по течению реки Джурин на расстоянии в 1 км расположено село Нагоряны, на противоположном берегу Днестра — село Поточище (Городенковский район). Через село проходит автомобильная дорога Р-24. Население Население по переписи 2001 года составляло 881 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа. Дом культуры. Амбулатория. Уроженцы Бикл, Шлойме (1896—1969) — еврейский писатель и редактор. Достопримечательности Примечания
Ustymiwka (obwód kijowski)

Ustymiwka (ukr. Устимівка) – wieś na Ukrainie, w obwodzie kijowskim, w rejonie białocerkiewskim, w hromadzie Kowaliwka. W 2001 liczyła 1869 mieszkańców, wśród których 1843 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 25 rosyjski, a 1 białoruski. Znajduje się tu stacja kolejowa Ustymiwka, położona na linii Fastów – Mironówka – Znamjanka. Przypisy
Ustîmivka, Vasîlkiv

Ustîmivka (în ucraineană Устимівка) este o comună în raionul Vasîlkiv, regiunea Kiev, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Ustîmivka era vorbitoare de ucraineană (98,61%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,34%). Note
Устимовка (Киевская область)

Усти́мовка (укр. Устимівка) — село, входит в Белоцерковский район Киевской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 1869 человек. Почтовый индекс — 08653. Телефонный код — 4571. Занимает площадь 5,684 км². Код КОАТУУ — 3221488101. Местный совет 08653, Київська обл., Васильківський р-н, с.Устимівка, вул. Леніна,26, тел. 7-85-30 (укр.) 23 декабря 2018 года проводились первые выборы в Коваливской объединенной территориальной громаде, в состав которой вошли села Васильковского района: Ковалёвка (Васильковский район), Винницкие Ставы, Марьяновка (Васильковский район), Пологи, Пшеничное (Киевская область), Устимовка (Киевская область) и села Фастовского района Кищинцы, Паляничинцы и Червоное (Фастовский район) с центром громады в селе Ковалевка, ул. Монастирская 1, Васильковский р-н, Киевская обл., 08652. Ссылки Устимовка на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Киевской области (укр.)
Устимівка (Білоцерківський район)

Усти́мівка — село в Україні, у Білоцерківському районі Київської області. Населення становить 1697 осіб, дворів - 819, будинків - 920 (дані 2013 року). Станом на 2001 рік, коли проводився перепис населення, в Устимівці налічували 1869 постійних мешканців. Входить до складу Ковалівської сільської громади. По східній стороні села проходить колія Південно-Західної залізниці, яка частково перетинає село. Залізниця з'єднує м. Фастів та м. Біла Церква з місцевою станцією, побудованою у 1876 році. На півночі село межує із селом Ковалівка. У селі діє загальноосвітня школа I—III ступенів, дитячий садок, є магазин та перукарня. Перед будівлею школи встановлено невеликий пам'ятник-стелу на вшанування радянських солдатів-односельчан, що загинули у роки Другої світової війни. Місцеву школу збудовано коштом устимівського колгоспу «40 років Жовтня» в 1965 році. 21 жовтня 1967 року цей колгосп було нагороджено пам'ятним прапором за перемогу у соцзмаганні — про це йдеться на пам'ятній дошці на будівлі колгоспу. Обабіч входу до школи розміщено дві пам'ятні дошки: директору школи та заслуженому вчителю України Миколі Йосиповичу Дзендзелюку, який працював у ній в 1979—2008 роках, та випускнику Баранівському Олександру Романовичу, який загинув 1984 року під час війни в Афганістані. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Галерея Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Київська область)
Utljuk-Liman

Der Utljuk-Liman (ukrainisch Утлюцький лиман/ Utljuzkyj lyman; russisch Утлюкский лиман/ Utljukski liman) ist ein Liman im Süden der Ukraine und bildet die Mündung des 83 km langen Welykyj Utljuk (Великий Утлюк zu deutsch „Großer Utljuk“) und des 67 km langen Malyj Utljuk (Малий Утлюк zu deutsch „Kleiner Utljuk“) in das Asowsche Meer. Die Fedotowa-Nehrung mit der verbundenen Byrjutschyj-Insel trennt den Liman von der Nordküste des Asowschen Meeres und die Arabat-Nehrung vom Sywasch. Der Liman hat eine Länge von 45 km und bedeckt eine Fläche von etwa 400 km². Seine Breite beträgt etwa 12 km, maximal nahezu 20 km und seine Tiefe beträgt 3,5 m. Neben dem Utljuk mündet noch der 10 km lange Atmanaj (ukrainisch Атманай) in den Liman. Im Osten des Liman liegt die Ortschaft Kyryliwka im Westen die Stadt Henitschesk. Weblinks Einzelnachweise
Liman Outlioutskyï

Le liman Outlioutskyï ou estuaire Outlioutskyï, ukrainien : Утлюцький лиман, Утлюкский лиман, est un liman d'Ukraine situé en bordure de la mer d'Azov dont il est séparé par la flèche de Fedotov. Géographie Le liman Outlioutskyï reçoit les eaux de deux fleuves côtiers, le Velykyï Outliouk au nord-ouest, et le Malyï Outliouk au nord-est. Se développant d'abord nord-sud, il s'élargit ensuite au sud-ouest, peu au sud de la ville portuaire de Henitchesk. Il est séparé de la mer d'Azov par la flèche de Fedotov, et se trouve à cheval sur deux oblasts : Zaporijjia au nord, et Kherson au sud. Réserve naturelle Le liman est bordé à l'est par le parc national de Pryazovske, établi sur la flèche de Fedotov. Références Liens externes Portail de la géographie Portail de l’Ukraine Portail des lacs et cours d'eau
Утлюцький лиман

Утлю́цький лима́н — лиман (затока) у північно-західній частині Азовського моря. Розташування Лиман розташований у Генічеському районі Херсонської області та Мелітопольському районі Запорізької області. Від моря відокремлений Федотовою косою та Бирючим островом. На заході від Гнилого моря (Сивашу) відокремлений Арабатською стрілкою. Опис Довжина до 60 км, ширина до 15 км. Площа — близько 700 км². Найбільша глибина — 6—6,5 м. Північно-західні береги підвищені, урвисті, розчленовані балками та ярами; південно-східні — низькі, піщані, подекуди заболочені, порослі очеретом. Живиться шляхом водообміну з морем, а також річкового стоку. Температура води влітку від +22 до +30...+32; взимку від 0 до -0,3, льодовий режим несткійкий. Солоність води 12—15 ‰. Дно піщане, з черепашкою, подекуди мулисте. До Утлюцького лиману впадають річки: Малий Утлюк, Великий Утлюк, а також Атманай (з лиману Болградський Сивашик). Над Утлюцьким лиманом розташоване місто, порт і курорт — Генічеськ з курортами на Арабатській стрілці, а також смт Кирилівка (частково) та ще декілька сіл. Біорізноманіття У лимані водяться бички, кефаль. На берегах — місця гніздування птахів. Серед водяної рослинності — діатомові червоні та зелені водорості. Галерея Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8. Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3. Посилання Воровка В. П. Як приборкати Азовське море // Мелітопольський краєзнавчий журнал, 2018, № 12, с. 10-14.
Novopol, Bârzula

Novopol (în ucraineană Новополь; între 1927–2016, Uhojanî, în ucraineană Ухожани) este un sat în comuna Balta din raionul Bârzula, regiunea Odesa, Ucraina. Anterior a purtat denumirea Uhojanî. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Novopol era vorbitoare de ucraineană (97,66%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,17%). Note
Новополь (Одесская область)

Новополь (укр. Новополь) — село, относится к Балтскому району Одесской области Украины. С 1927 — по 2016 год носило название Ухожаны. Население по переписи 2001 года составляло 428 человек. Почтовый индекс — 66114. Телефонный код — 4866. Занимает площадь 1,65 км². Код КОАТУУ — 5120688801. Село расположено на левом берегу реки Смолянки (приток Савранки), в 18 км от районного центра и 25 км от железнодорожной станции Балта. Через село проходит автодорога Одесса — Винница. Есть сельский клуб, библиотека (7,4 тыс. книг), фельдшерско-акушерский пункт, детский сад, 9 летняя школа, два магазина, отделение связи. В селе находится часовня Николая Угодника, построенная на деньги местного жителя. История Село основано в конце XVIII в. В 1927 г. переименовано в честь С. Ф. Ухожанского — секретаря сельской комсомольской ячейки, который в 1920 г. выступил на первом уездном съезде комсомольцев Балтщины с призывом организовать во всех селах отряды по борьбе с организациями Тютюнника и Заболотного. В конце мая 1921 года Ухожанский погиб. На южной окраине села, на месте его гибели, ему установлен памятник. В Великой Отечественной войне сражались 137 местных жителей, 49 из них удостоены боевых наград, 66 человек погибли. В память о погибших открыт мемориал, в центре села установлен памятник советским воинам. Близ Новополя обнаружено поселение трипольской культуры (III тысячелетие до н. э.). В 1973 году на территории села Крыжовлина найдена золотая чаша эпохи бронзы (середина II тысячелетия до н. э.). Галерея Примечания Ссылки Новополь на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Новополь

Новополь (у 1927—2016 роках — Ухожани) — село в Україні, у Балтській міській територіальній громаді Подільського району Одеської області. Раніше було підпорядковано Новопольській сільській раді Балтського району. Розташоване за 18 км від центру громади — міста Балта. На півдні межує з селом Кринички, на сході з селом Крижовлин, на півночі з селом Піщана та на заході з селом Чернече. Історія Поблизу села виявлено поселення трипільської культури. Саме село засновано на початку 18 століття і називалося Новополь (або Нове Поле). За адміністративними поділами — з 16 сторіччя Брацлавський повіт, з 19 сторіччя Балтський повіт, 20 сторіччя Балтський район. Згідно з публікацією (Ткач, 2023), назва села походить від виникнення поселення на звільненій від лісу землі - новому полі. 7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки. В 1927 року перейменовано в Ухожани на честь С. Ф. Ухожанського, першого секретаря сільського комсомольського осередку, який загинув у 1921 році. У 2016 році село внесено до переліку населених пунктів, які потрібно перейменувати згідно із законом «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки». Відтак село повернуло свою історичну назву. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області», увійшло до складу Балтської міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Балтського району, село увійшло до складу новоутвореного Подільського району. Населення Згідно з переписом 1989 року населення села становило 513 осіб, з яких 219 чоловіків та 294 жінки. За переписом населення 2001 року в селі мешкало 428 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Сайт Верховної Ради України Сайт Центральної виборчої комісії Карта України Неофіційний сайт Балти Храми Поділля Література Ткач П. А. Надбання віків : фольклорна Балтщина: топоніми населених пунктів, легенди, криниці, вірування-заборони, народні свята / вступ. сл. Надія Гальчинська. — Одеса : Астропринт, 2023. — С. 75. — ISBN 978-966-927-984-2.
Uschkalka

Uschkalka (ukrainisch und russisch Ушкалка) ist ein Dorf im Nordosten der ukrainischen Oblast Cherson mit etwa 1000 Einwohnern (2001). Das 1792 gegründete Dorf liegt auf einer Höhe von 56 m am Südufer des zum Kachowkaer Stausee angestauten Dnepr, etwa 30 km nordwestlich vom ehemaligen Rajonzentrum Werchnij Rohatschyk und etwa 180 km nordöstlich vom Oblastzentrum Cherson. Die Territorialstraße T–08–04 verläuft 12 km südöstlich vom Dorf. Nach dem russischen Überfall auf die Ukraine am 24. Februar 2022 wurde der Ort von russischen Truppen besetzt und steht seitdem nicht mehr unter ukrainischer Kontrolle. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der neugegründeten Siedlungsgemeinde Werchnij Rohatschyk, bis dahin bildete es zusammen mit den Dörfern Babyne (Бабине) und Nyschnij Rohatschyk (Нижній Рогачик) die gleichnamige Landratsgemeinde Uschkalka (Ушкальська сільська рада/Uschkalska silska rada) im Nordwesten des Rajons Werchnij Rohatschyk. Seit dem 17. Juli 2020 ist sie ein Teil des Rajons Kachowka. Einzelnachweise
Ușkalka, Verhnii Rohaciîk

Ușkalka (în ucraineană Ушкалка) este localitatea de reședință a comunei Ușkalka din raionul Verhnii Rohaciîk, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Ușkalka era vorbitoare de ucraineană (89,94%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (9,96%). Note
Ушкалка

Ушкалка (укр. Ушкалка) — село в Верхнерогачикской поселковой общине Каховского района Херсонской области Украины. Село расположено на Нижнерогачинском полуострове Население по переписи 2001 года составляло 1044 человека. Почтовый индекс — 74410. Телефонный код — 5545. Код КОАТУУ — 6521585501. Географическое положение Расположена на берегу Каховского водохранилища, в 56 км к западу от районного центра — Верхний Рогачик, в 12 км от автодороги Херсон — Запорожье. Сельсовету подчинены села Бабино и Нижний Рогачик. Возле села находится самая высокая точка Херсонской области высотой 101 метр. История В ноябре — декабре 1905 года крестьяне сел Ушкалки, Бабина, Нижнего Рогачика разгромили экономию Романова в Верхнем Рогачике. В январе 1918 года в селе установлена советская власть. Осенью 1941 года в Ушкальских плавнях действовал партизанский отряд под командованием местного жителя А. Г. Резниченко. Бойцами отряда были многие жители Ушкалки и соседних сел. На фронтах Великой Отечественной войны сражались с гитлеровцами 235 жителей села, 72 из них погибли. Орденами и медалями Союза ССР награждены 108 человек. В честь погибших советских воинов-односельчан сооружены памятники в Ушкалке, Бабино и Нижнем Рогачике. В 1953 году в связи со строительством Каховской ГЭС Днепровские плавни были затоплены и часть села перенесена на возвышенность. На окраинах Ушкалки, Бабина и Нижнего Рогачика выявлены остатки поселения эпохи неолита (IV тысячелетие до н. э.), поселение и могильник эпохи меди (III тысячелетие до н. э.), 4 поселения и погребения эпохи бронзы (II — начало I тысячелетия до н. э.), 5 поселений и погребения скифского времени и сарматов, найдена каменная скульптура кочевника XI—XIII вв.. С 1 марта 2024 года находится под оккупацией Российских войск. Местный совет 74410, Херсонская обл., Верхнерогачикский р-н, с. Ушкалка, ул. Резниченка, 100 Известные жители Дунаевский, Моисей Александрович (1919—1992) — советский военный, проректор Харьковского государственного института культуры, учился в местной школе. Примечания Ссылки Ушкалка на сайте Верховной рады Украины
Ушкалка

У́шкалка — село в Україні, у Верхньорогачицькій селищній громаді Каховського району Херсонської області. Село розташоване на березі Каховського водосховища, за 12 км від автодороги Херсон — Запоріжжя. Населення — 1044 осіб. Ушкалка — колишній центр сільської ради. Сільське комунальне підприємство «Дніпро». Артезіанська свердловина. Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. Шкільний інтернат. Ясла-садок «Пролісок». Геріатричний пансіонат. Сільський будинок культури. Амбулаторія. Станція мобільного зв'язку «Київстар». Історія Село вперше з'являється у документах за 1792 рік. У XIX столітті, разом із селами Карайдубин (тепер — Бережанка), Бабине і Рогачик (тепер — Нижній Рогачик), село Ушкалка належало барону Штігліцу. До будівництва Каховської ГЕС і заповнення Каховського водосховища, до Ушкалки близько підходив Дніпро; окрім того, текла ріка Конка, з’єднуючись з Рогачицьким лиманом, у плавнях було багато озер і проток. Станом на 1886 рік в селі Ушкалка Нижньо-Рогачицької волості мешкала 1051 особа, налічувалось 156 дворів, існувала лавка. В листопаді—грудні 1905 р. селяни сіл Ушкалка, Бабине, Нижнього Рогачику розгромили економію Романова в Верхньому Рогачику. В радянські роки на території Ушкалки знаходилася центральна садиба колгоспу «Революція», за яким було закріплено 7567 га сільськогосподарських угідь, із них 6430 га орної землі, в тому числі 476 га зрошуваної, малося 333 га пасовищ, 30 га баштанів. Наряду з вирощуванням зернових культур у господарстві також були розвинені м'ясо-молочне тваринництво та овочівництво. Підсобне підприємство — кузня. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1236 осіб, з яких 588 чоловіків та 648 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 1040 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Херсонська область) Примітки Посилання Село Ушкалка на сайті Верховної Ради України Історія міст та сіл Української РСР. Ушкалка Погода в селі Ушкалка Джерела Верхньорогачицька селищна ОТГ
Falemicze

Falemicze (ukr. Фалемичі) – wieś na Ukrainie na terenie rejonu włodzimierskiego w obwodzie wołyńskim, liczy 199 mieszkańców. 20 października 1943 r. (rzeź wołyńska) doszło tutaj do mordu na trzech Polakach. Przypisy Linki zewnętrzne Falemicze w Słowniku geograficznym Królestwa Polskiego.
Falemîci, Volodîmîr-Volînskîi

Falemîci (în ucraineană Фалемичі, poloneză Falemicze) este un sat în comuna Zîmne din raionul Volodîmîr-Volînskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Falemîci era vorbitoare de ucraineană (97,4%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,73%). Note
Фалемичи

Фалемичи (укр. Фалемичі) — село в Зимневской сельской общине Владимирского района Волынской области Украины. Население по переписи 2001 года составляет 231 человек. Почтовый индекс — 44703. Телефонный код — 3342. Занимает площадь 7,2 км². История Впервые село упоминается под 1157 годом в Ипатьевской летописи в связи с походом Юрия Долгорукого и Ярослава Осмомысла протим Мстислава Изяславича, с целью отнять у последнего Владимир-Волынский. В Фалемичах (Хвалимичи) к Юрию Долгорукому и Осмомыслу присоединился Владимир Мстиславич, пришедший из Венгрии. Примечания Литература Панишко С. Городища “motte and bailey” як перші лицарські двори Волині (укр.) // Матеріали і дослідження з археології Прикарпаття і Волині. — Львів: Ін-т українознавства ім. І. Крип’якевича НАН України, 2012. — Вип. 16. — С. 205—215. Архивировано 14 июля 2020 года. Kamińska M. Grody południowo-zachodniej Rusi w okresie od 1240 do 1340 r. w świetle źródeł archeologicznych i historycznych : praca doktorska (пол.). — Kraków: Instytut Archeologii Uniwersytetu Jagiellońskiego, 2020. — S. 908—910. Панышко С. Д. Традиция motte в позднесредневековом оборонном зодчестве Волыни // Оборонительные сооружения Древней Руси и Восточной Европы эпохи Средневековья и Нового времени. — СПб.: Изд-во ГЭ, 2022. — С. 106—116. — (Труды Государственного Эрмитажа. — Т. CX). Ссылки Фалемичи на сайте Верховной рады Украины (укр.)