Костел і монастир бенедиктинок (Львів)

Косте́л Усі́х Святи́х і монасти́р бенедикти́нок — памʼятка ренесансної архітектури у Львові. Охоронні номери 369/0, 369/1. Коротка історія М. Борковська стверджувала, що монастир заснувала 1593 року шляхтянка Катажина Сапоровська, яка використала для цього спадок батька Адама. Щоправда, Збіґнев Горнунґ у біограмі про архітектора Павла Римлянина стверджував, що: Адам Коло Сапоровський записав фундуш для храму та монастиря 14 січня 1595; наріжний камінь 14 липня 1595 року освятив львівський латинський архієпископ Ян Димітр Соліковський, який також консекрував тринавний храм 29 листопада 1597 року. Школа при монастирі стала першим у Львові та Червоній Русі жіночим навчальним закладом, черниці головну увагу звертали на виховання панянок-шляхтянок. Монастир став другим жіночим у Львові після монастиря кларисок. Будівництво розпочато 1597 року і завершено 1616 року за участю Павла Римлянина, про що він сам свідчив у своєму заповіті. 1598 року храм освячений львівським латинським архієпископом Яном Димітром Соліковським.[джерело?] Споруди сильно постраждали під час пожежі 1623 року. Відбудовані до 1627 року архітектором Яном Покоровичем, молодша донька якого була послушницею в цьому монастирі. Можливо, саме Покорович є автором вежі, оскільки вона відсутня на збереженому у Центральному державному історичному архіві проєкті, виконаному, ймовірно, самим Павлом Римлянином. Монастир часто відвідував небіж абатиси Дороти Данилович — король Ян III Собеський з дружиною, 1672 року переконав її покинути монастир через загрозу нападу турків, допомагав обителі. Наступна реставрація відбулася після пожежі 1748 року (архітектор Мартин Урбанік). До південно-східної частини примикає споруда келій: камʼяна, складна в плані, двоповерхова, що зберегла прийоми будівництва та елементи ренесансної доби. Початково була збудована з дерева одночасно з мурованою церквою. Цікавою є відкрита лоджія монастиря з трьома арками, замкові камені яких служать консолями для скульптур, встановлених в нішах. Арки з часом було закладено, і тим самим колони перетворено на пілястри. Це створило додаткове приміщення, але значною мірою спростило довершений вигляд монастирського будинку. Своєрідним є конструктивне вирішення склепіння сіней, що спирається на один масивний стовп. У багатьох приміщеннях збереглися різьблені замкові камені і консолі. Будучи збудований за межами міських мурів, монастир, як і інші середміські монастирі, мав риси оборонної архітектури. Подвірʼя початково було утворено храмом, монастирським будинком і муром, зведеним у 1608–1610 роках. До монастирського комплексу належав також сад — зразок садово-паркової архітектури ренесансної доби, автором планування якого також був Павло Римлянин. На початку XIX століття у відносно невеликій церкві було вісім вівтарів, дерев'яний хрест з розп'яттям, західна емпора, два бічні балкони (на одному з них був орган), проповідальниця, сповідальниця, лавки. проєкти вівтарів та різьбярські роботи в інтер'єрі храму були виконані, певне, у 1770-1780-х роках. Їх архітектура схожа на роботи Бернарда Меретина і Йогана-Георга Пінзеля та їх безпосередніх послідовників (наприклад, вівтарі в костелі місіонерів у Городенці, костелах в Бучачі, Наварії). Столяр Горнунг (Hornung) виконав нові елементи для нижнього хору черниць у храмі, які 1889 року встановили замість усунутих звідти, які за традицією походили ще з часів настоятельки Анни Сапоровської. У 1906 році новий головний вівтар виконано за проєктом Яна Тарчаловича у стилі модернізованого ренесансу. До нашого часу не збережений. 1935 року до зовнішнього боку монастирського муру від вулиці Пішої прибудовано школу (Науковий заклад сестер бенедиктинок) у стилі функціоналізму за проєктом Вітольда Равського. У радянські часи у церкві влаштовано склад, а у приміщенні монастиря було Музично-педагогічне училище № 2. У 1946 році на території монастирського саду збудовано середню школу № 19. Нині монастирський комплекс належить згромадженню сестер студиток та має назву Храм Усіх Святих і монастир Покрови Пресвятої Богородиці сестер студиток. У монастирі діє школа святої Софії. Відомі особи Анна Сапоровська — абатиса у 1608—1638 роках. Кристина Сапоровска — абатиса у 1630—1640 роках. Дорота Данилович — абатиса у 1640—1687 роках, була похована біля порогу церкви Маґдалена Куропатницька — дочка київського каштеляна Яроша (Героніма) Станіслава Куропатницького гербу Нечуя. Боґуміла (у світі — Зофія Скарбек) — рідна сестра Львівського латинського архієпископа Яна Скарбека; абатиса з 1718 року, померла 1730 року). Анна Людвіка Жевуська (1695-1730) — донька Станіслава Матеуша Жевуського гетьмана великого коронного і сестра Вацлава Петра Жевуського, господаря Підгорецького замку, абатиса з травня по грудень 1730 року. Саломея (Соломія) Вишневецька — найстарша дочка Димитра Єжи Вишневецького Анна Потоцька — абатиса, донька галицького підкоморія Домініка Потоцького Єлизавета Цебровська Катажина, Уршуля Нарайовські Теофіля, Францішка Стемпковські Ядвіґа, Тереза Незабітовські гербу Любич Анна Елеонора Коссаковська Маріанна Семенська — дочка львівського каштеляна Яна Семенського Світлини Див. також Бенедиктинці Примітки Джерела Архітектура Львова: Час і стилі. XIII—XXI ст / М. Бевз, Ю. Бірюльов, Ю. Богданова, В. Дідик, У. Іваночко, Т. Клименюк та інші. — Львів : Центр Європи, 2008. — 720 с. — ISBN 978-966-7022-77-8. Бойко О. Г., Слободян В. М. Монастир сестер бенедиктинок // Вісник інституту «Укрзахідпроєктреставрація». — Вип. 16, 2006. — С. 39—44. — ISBN 966-95066-4-15. Вуйцик В. С. Державний історико-архітектурний заповідник у Львові. — 2-ге вид. — Львів : Каменяр, 1991. — С. 13, 14. — ISBN 5-7745-0358-5. Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. Иллюстрированный справочник-каталог. В 4-х т / Н. Жариков, И. Артеменко и др. — Киев : Будивельник, 1985. — Т. 3: Львовская, Николаевская, Одесская, Полтавская, Ровенская области. — С. 10. (рос.) Kurzej M. «Beuronizacja» lwowskiego kościoła benedyktynek [Архівовано 12 грудня 2017 у Wayback Machine.] // Sztuka Kresów Wschodnich: materiały sesji naukowej. — Kraków, 2012. — T. VII. — S. 117—140. (пол.) Посилання prysjan.ucoz.ua/lviv/ [Архівовано 2 серпня 2019 у Wayback Machine.] Culture.pl Юрій Скіра Старі католицькі монастирі довкола оборонних мурів Львова