Костел Успіння Діви Марії (Острог)

Костел Внебовзяття Пресвятої Діви Марії, Острозька фара — пам'ятка християнського сакрального будівництва в Острозі на Волині (нині Рівненська область, Україна). Перебудована у 1442 році з православної церкви під костел ордену отців Домініканців. З 1887 року костел набув готичних рис, а з 1897 року класицистичних. Історія У 1440 році дорогою з Італії додому в товаристві двох монахів-домініканів до Острога завітав Митрополит Київський і всієї Русі Ісидор і папський легат, щоб оголосити про прийняття унії. Похилого віку князь Федір Острозький тоді ж надав домініканцям фундуш на будівництво у місті костелу і монастиря, а сам між 1440—1441 роками прийняв постриг у Києво-Печерському монастирі. Первісна споруда костелу не проіснувала довго і була спалена під час татарського нападу в 1443 році. Близько 1452 року домініканці залишили Острог, татарські напади на який не припиняються — будівля перетворюється на цілковиту руїну. 1582 року князь Василь Костянтин Острозький відбудовує костел у статусі парафіяльного. 1702 року реконструйовано будинок священника, перекрито костел і збудовано нову дзвіницю. Восени 1703 року до святині добудовано притвор з бабинцем. 1779 року збудовано новий дах з сиґнатуркою. Перебудований у 1880-х роках в псевдоготичному стилі. Після пожежі 1889 року й до 1896 року костел не відновлювався через заборону це робити. Відбудований в неокласицистичному стилі за проектом Віктора Петровського. Після Другої світової війни комуністи перетворили святиню на склад зерна. У 1948 році повернено парафіянам. У 1959 храм вчергове відібрано і перетворено на спортивну школу. Богослужіння поновлені у 1989 році. Архітектура Храм розплановано на латинському хрестi. Над середохрестям підноситься купол на циліндричному барабані. Західне, південне і північне прясла мають однакову довжину. Найбільш видовжена апсида, заовалена від сходу. Її стіни підперті трьома контрфорсами. До вівтарної частини в 1625 і 1750 роках добудовано два низькі об'єми. Фасади святині помережані горизонтальним рустуванням. Арочні віконні прорізи отримали архівольтне обрамлення з замковими каменями. Головний вхід наголошений портиком на чотири тосканські колони. Усі прясла, окрім західного, перекриті півциліндричними склепіннями. Західне — хрестовим. В інтер'єрі пам'ятки домінує висотне розкриття баневого простору. Усипальниця За даними о. Каспера Несецького ТІ, 1723 року в підземеллях костелу були перепоховані після закінчення Північної війни Анна Алоїза з Острозьких та її чоловік Ян Кароль Ходкевич. Валентин Косаковський Примітки Література Кулаковський П. Острозькі храми як місця поховання князів і шляхти у першій половині XVII с. // Наукові записки. Серія «Історичне релігієзнавство». — Випуск 5. — С. 122—133. Kowalów W. J. Zmartwychwstały Kościół. Diecezja łucka 1989—1998: Odrodzenie Kościoła Rzymskokatolickiego w obecnym dekanacie rówieńskim. — Biały Dunajec, 1998. — Cz. 1. (пол.) Kowalów W. J. Szkice z dziejów kościelnych Ostroga i okolicy. — Biały Dunajec — Ostróg 2001. (пол.) Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. — К., 1985. — Т. 3. — С. 322. (рос.) Посилання Тарас Вихованець. Акти (хроніка) Острозького фарного костелу // Острозька академія: енциклопедичне видання. Острог 2008 [Архівовано 25 листопада 2011 у Wayback Machine.] Вітольд Ковалів. Костел фарний в Острозі // Острозька академія: енциклопедичне видання. Острог 2008 [Архівовано 25 листопада 2011 у Wayback Machine.] Тарас Вихованець. Школа латинська // Острозька академія: енциклопедичне видання. Острог 2008 [Архівовано 3 грудня 2011 у Wayback Machine.] Офіційна сторінка Острозької парафії [Архівовано 15 липня 2011 у Wayback Machine.]