NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ubort

Der Ubort (ukrainisch Уборть; belarussisch Убарць Ubarz) ist ein rechter Nebenfluss des Pripjat. Er entspringt mit seinen Seitenarmen im Flussoberlauf im Hügelland nahe der Ortschaft Symony in der Oblast Schytomyr, um dann in nördlicher Richtung über die Staatsgrenze nach Belarus zu fließen. Hier schwenkt er schließlich in der Homelskaja Woblasz in nordöstliche Richtung, um in den Pripjat zu münden. Mit einer Länge von 292 km entwässert er ein Areal von 5820 km². Literatur Thomas Gerlach: Ukraine: Zwischen den Karpaten und dem Schwarzen Meer. Berlin 2009, ISBN 3-89794-152-X Weblinks Panoramio-Foto beim Dorf Koryschtsche nahe der Grenze zu Belarus (Memento vom 15. Oktober 2016 im Internet Archive) Einzelnachweise
Ubort

The Ubort (Ukrainian: Уборть; Belarusian: Убарць, Ubarć) is a river in Zhytomyr Oblast (Ukraine) and Gomel Region (Belarus), a right tributary to the Pripyat in the Dnieper river basin. It is 292 kilometres (181 mi) long, and has a drainage basin of 5,820 square kilometres (2,250 sq mi). The Ubort is fed mostly by melting snow (~70%) and peaks during the spring run-off, usually mid-March to early May, and maintains an even, albeit lower, flow during the summer months. It can freeze as early as mid-November or as late as January, and the ice breaks up as early as mid-February or as late as mid-April. Course The Ubort originates in the hills above and south of the village of Andreyevichi in Zhytomyr Oblast. It arises at elevation 207 m., from a series of small creeks flowing westward off of the Simony Hills, elevation 222 m, and northeastward off of the Marynivka Hills, elevation 225 m. The river flows north past Yemilchyne and Olevsk, thence across the international border into Belarus near Borovoye (Баравое). It then flows northeast and north past Lelchytsy, and Moiseyevichi, before entering the Pripyat at Pyetrykaw. The mouth of the river is at an elevation of 120 meters. The principle tributaries of the Ubort are the 67 km Perga (Перга) with its mouth at 51°24′00″N 027°52′57″E in Ukraine, and the 58 km Svidovets (Свидовець) with its mouth at 51°42′55″N 028°17′28″E in Belarus. The river has a low incline dropping only 87 meters over its 292 kilometer length. The result is a meandering river with many swamps and oxbox lakes. The area of its drainage basin is 5,820 square kilometres (2,247 sq mi). The average annual flow of water at the mouth of the Ubort is 24.4 Cubic metres per second. History The name appears in Latin as Hubort in a 1412 survey document. Some maps in the seventeenth and eighteenth centuries mark it as the Олевская (Olevskaya) or in Polish Olewsko, as being of the town of Olevsk. The origin of the name Ubort is obscure, but seems to be related to the use of boards (ubort) in making artificial hollow trees for honey bees. In July 1941, between 30 and 40 Jews from Olevsk were taken to the Ubort River, where they were humiliated and tortured; some of them were murdered in the pogrom. It was contaminated during the Chernobyl disaster. References Books Khvagina, T. A. (2005). Polesye: from the Bug to the Ubort' (in Belarusian, Russian, and English). Minsk: Vysheysha shkola. ISBN 985-06-1153-7. Gerlach, Thomas (2009). Ukraine: Zwischen den Karpaten und dem Schwarzen Meer (Ukraine: Between the Carpathians and the Black Sea) (in German). Berlin: Trescher. ISBN 978-3-89794-152-6.
Ubort

El Ubort (ruso y ucraniano: Уборть; en bielorruso: Убарць, Ubarć ) es un río en el Óblast de Zhytomyr (Ucrania) y la región de Gomel (Bielorrusia), un afluente por la derecha del Prípiat en la cuenca del río Dnieper. ​ Tiene una longitud de 292 kilómetros y una cuenca hidrográfica de 5 820 km2. ​ El Ubort se alimenta principalmente del deshielo (~70%) y alcanza su máximo durante la escorrentía primaveral, normalmente entre mediados de marzo y principios de mayo, y mantiene un caudal uniforme, aunque menor, durante los meses de verano. Puede helarse a mediados de noviembre o a finales de enero, y el hielo se rompe a mediados de febrero o a mediados de abril. Curso El Ubort nace en las colinas situadas por encima y al sur del pueblo de Andreyevichi,​ en el óblast de Zhytomyr. Nace a 207 m de altitud, de una serie de pequeños arroyos que fluyen hacia el oeste desde las colinas Simony, a 222 m de altitud, y hacia el noreste desde las colinas Marynivka, a 225 m de altitud. El río fluye hacia el norte pasando por Yemilchyne y Olevsk, desde donde cruza la frontera internacional con Bielorrusia cerca de Borovoye (Баравое). A continuación, fluye hacia el noreste y el norte pasando por Lelchytsy y Moiseyevichi, antes de entrar en el Pripyat en Pyetrykaw. La desembocadura se encuentra a 120 metros de altitud. Los principales afluentes ​del Ubort son el Perga (Перга), de 67 km, con desembocadura a en Ucrania, y el Svidovets (Свидовець), de 58 km, con desembocadura en Bielorrusia.​ El río tiene una escasa pendiente que desciende sólo 87 metros en sus 292 kilómetros de longitud. El resultado es un río serpenteante con muchos pantanos y lagos. La superficie de su cuenca de drenaje es de 5.820 kilómetros cuadrados. El caudal medio anual en la desembocadura del Ubort es de 24,4 metros cúbicos por segundo. Historia El nombre aparece en latín como Hubort en un documento topográfico de 1412. Algunos mapas de los siglos XVII y XVIII lo señalan como Олевская (Olevskaya) o en polaco Olewsko, como perteneciente a la ciudad de Olevsk. El origen del nombre Ubort es oscuro, pero parece estar relacionado con el uso de tablas (ubort) en la fabricación de árboles huecos artificiales para las abejas melíferas. ​ En julio de 1941, entre 30 y 40 judíos de Olevsk fueron llevados al río Ubort, donde fueron humillados y torturados; algunos de ellos fueron asesinados en el pogromo. ​ Fue contaminado durante el desastre de Chernobyl . Referencias Libros Khvagina, T. A. (2005). Polesye: from the Bug to the Ubort' (en be, ru, en). Minsk: Vysheysha shkola. ISBN 985-06-1153-7. Gerlach, Thomas (2009). Ukraine: Zwischen den Karpaten und dem Schwarzen Meer (Ukraine: Between the Carpathians and the Black Sea) (en alemán). Berlin: Trescher. ISBN 978-3-89794-152-6. Enlaces externos
Oubort

La rivière Oubort (en ukrainien et en russe : Уборть) est un cours d'eau d'Ukraine et de Biélorussie, et un affluent droit de la Pripiat, dans le bassin hydrographique du Dniepr. Géographie L'Oubort arrose l'oblast de Jytomyr, en Ukraine, puis la voblast de Homiel, en Biélorussie. Elle est longue de 292 km et draine un bassin de 5 820 km2. Son débit moyen est de 22,5 m3/s à 42 km au-dessus de la confluence avec la Pripiat. L'Oubort a un régime nival et ses hautes eaux ont lieu de mars à mai. Les principaux affluents de l'Oubort sont : la Perga (en ukrainien : Перга) : 67 km la Svydovets (en ukrainien : Свидовець) : 58 km L'Oubort arrose la commune urbaine de Yemiltchyne, en Ukraine. Écologie La rivière fut contaminée pendant la catastrophe nucléaire de Tchernobyl. Voir aussi Source Grande Encyclopédie soviétique Notes et références Références Portail de l’Ukraine Portail de la Biélorussie Portail des lacs et cours d'eau
Uborty

Az Uborty (ukránul: Уборть), belarusz nevén Vbarc (Ўбарць) folyó Ukrajna Zsitomiri területének, Emilcsinszki és Olevszki járásában, a Pripjaty jobb oldali mellékfolyója. Egy kisebb szakasza Fehéroroszország Homeli területére esik. Hossza 292 km, vízgyűjtő területe 5820 km², amely a vízzel telített homokos, mocsara poleszjei síkságon helyezkedik el. Átlagos szélessége 10–20 m, legnagyobb szélessége 40 m, esése 0,34 m/km. Közepes vízhozama 23 m³/s. Decemberben befagy. Elsősorban a tavaszi hóolvadásból származó víz táplálja. Március és május között árad. Legnagyobb mellékfolyói a Perha és a Szvidovec. Jelentősebb települése a folyó mentén Lelcsici (Belaruszban) és Olevszk (Ukrajnában). Külső hivatkozások A folyó a Vodnij turizm Ukrjajini honlapon (ukránul) Archiválva 2008. május 2-i dátummal a Wayback Machine-ben
Uborć

Uborć (biał. Убарць Ubarć, ukr. Уборть Ubort') – rzeka na Białorusi i na Ukrainie na zachodnim Polesiu, prawy dopływ Prypeci. Długość rzeki wynosi 292 km, powierzchnia dorzecza – 5820 km². Główne dopływy to: Perga (67 km) i Swydowec (58 km) Zobacz też Rzeki Europy Linki zewnętrzne Uborć, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XII: Szlurpkiszki – Warłynka, Warszawa 1892, s. 734 . Łaśna, dopływ Uborci, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. V: Kutowa Wola – Malczyce, Warszawa 1884, s. 604 . Świdówka, dopływ Uborci, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XI: Sochaczew – Szlubowska Wola, Warszawa 1890, s. 649 . Przypisy
Уборть (река)

Уборть (укр. Уборть, бел. Убарць) — правый приток Припяти. Протекает в Беларуси и Украине. Длина реки — 292 км, площадь водосборного бассейна — 5820 км². Общее падение реки — 96,3 м. Средний уклон водной поверхности — 0,3 %. Среднегодовой расход воды в районе устья 24,4 м3/с. Начинается на высоте около 207,2 м над уровнем моря возле села Андреевичи в Звягельском районе Житомирской области Украины, течёт по Коростенскому району Житомирской области, Лельчицкому району Гомельской области Беларуси и впадает в реку Припять на высоте около 120 м над уровнем моря возле деревни Мойсеевичи в Петриковском районе Гомельской области. На территории Беларуси Уборть имеет длину — 126 км и площадь водосбора — 1910 км². Половодье начинается обычно в первой половине марта (наибольшая высота над межевым уровнем 4 м, средняя 1,8—2,7 м), заканчивается в середине мая. Устойчивая межа наступает в июле (продолжительность в среднем три месяца). Замерзает в начале декабря. Расход воды за 44 км от устья наибольший 659 м3/с (1932), наименьший 0,44 м3/с (1935). Долина невыразительная, местами сливается с прилегающей местностью. Пойма двухсторонняя, чередуется по берегам, её ширина от 0,1—0,2 км в верхнем течении до 1—5 км на остальном протяжении. Русло свободно меандрирует, извилистое, в нижнем течении сильно извилистое, изредка встречаются низкие песчаные острова, его ширина 10—15 м, ближе к устью местами до 60 м. Основные притоки — Рудница, Плотница, Лохница, Свидовец, Гуристая (правые); Нерасна, Литоша, Выгоща, Коростинка (левые). Топоним Название реки Уборть (лат. Hubort) впервые упоминается в 1412 году. На некоторых картах XVII—XVIII веков обозначалась как «р. Олевская» (пол. Olewsko), исток которой напоминает Уборть, а устье — Ствигу. Белорусский исследователь В. А. Жучкевич считал, что это славянский топоним, созданный по типу ландшафтных терминов «уборок», «прибор» — местность возле боров. Есть и такое толкование. Некогда на деревьях вешали ульи-борти и пчёлы собирали мёд, который потом доставали хозяева ульев, бортники. Тот, кто плыл по реке и видел эти улья, называл её «У бортей», которое позже трансформировалось в слово «Уборть». Польский этнограф Казимир Мошинский считал менее вероятным сближение с древнеславянскими борть — дупло, уборть — колодка, приготовленная для медосбора. История Князь Масальский, епископ Виленский, который владел огромными поместьями по р. Уборти, приступил к очистке реки за свой счёт, с целью сделать её сплавной, и в 1789 году, построенные в его имении суда, нагруженные значительной партией поташу, впервые прошли этой рекой и потом Припятью, до Мухавецкого канала. Примечания Литература Блакітная кніга Беларусі : Энцыклапедыя (бел.) / рэдкал.: Н. А. Дзісько і інш. — Мінск: БелЭн, 1994. — 415 с. — 10 000 экз. — ISBN 5-85700-133-1. Уборть // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
Уборт

Уборт (укр. Уборть; бел. Убарць) украјинско-белоруско је река и десна притока реке Припјат (део басена реке Дњепар). Карактеристике Река Уборт настаје спајањем неколико мањих потока код села Андрејевичи у Житомирској области Украјине и протиче преко Ољевског и Лељчичког рејона. Надморска висина извора је на око 207 метара. Улива се у реку Припјат код града Петрикава на надморској висини од 120 метара. Укупна дужина водотока је 292 km, од чега је 166 km на територији Украјине, а 126 km на територији Белорусије. Површина сливног подручја је 5.820 km² (у Белорусији 1.910 km²), а просечан проток на ушће је 24,4 m³/s. Највиши проток забележен је на 44 km узводно од ушћа 1932. и износио је 659 m³/s, док је најмањи проток на истом месту регистрован 1935. и износио је свега 0,44 m³/s. Укупан пад реке је 87 м или у просеку око 3,3 м/км тока. Под ледом је од средине децембра до средине марта. Највиши водостај је током прве половине марта и задржава се до средине маја. Најнижи водостај је средином јула. Има углавном снежни режим храњења. Реку Уборт карактерише мали пад, посебно у средњем и доњем делу тока, корито препуно меандара, и доста замочварена обала. Речна долина није јасно изражена и често се спаја са околним тереном. Ширина наплавне равнице у горњим деловима тока је између 100 и 200 метара, у доњем делу до 1,5 km. Ширина реке варира од 10 до 15 метара у горњем до 60 метара у доњем делу тока. У доњем делу тока унутар речног корита се налазе бројне мање пешчане аде. Види још Географија Белорусије Географија Украјине Припјат (река) Дњепар Референце Спољашње везе "Uborć" (in Polish). in Słownik geograficzny Królestwa Polskiego (Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland) volume XII, page 734, (1892) Жучкевич В. А. Краткий топонимический словарь Белоруссии. Мн., 1974.
Ubarts

Ubarts (vitryska: Убарць) är ett vattendrag i Belarus, på gränsen till Ukraina. Det ligger i den centrala delen av landet, 210 km söder om huvudstaden Minsk. I omgivningarna runt Ubarts växer i huvudsak blandskog. Runt Ubarts är det ganska tätbefolkat, med 72 invånare per kvadratkilometer. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Ubarts.
Уборть

У́борть — річка в Звягельському та Коростенському районах Житомирської області (Україна) і Гомельській області (Білорусь). Тече територією Поліської низовини. Права притока Прип'яті (басейн Дніпра). Опис Довжина Уборті 292 км, площа водозбірного басейну — 5 820 км². Серед ширина річища 10—15 м, у пониззі 50—60 м; течія повільна, похил річки 0,34 м/км. Річкова долина майже по всій довжині невиразна. Заплава двостороння, переважно заболочена, розчленована старицями та осушувальними каналами. Річище звивисте, у нижній течії утворює меандри, є острови. Основне живлення снігове та дощове. Характерна весняна повінь (до 50 % річного стоку). Річка сплавна; споруджено ставки. Розташування Витоки розташовані на південному сході від Яблунівки (колишнє село Цицелівка) біля болота Гали. Спочатку річка тече на північний захід, перед містом Олевськом повертає на північний схід, впадає у Прип'ять на південь від міста Петриков (Білорусь). Притоки Ліві Бересток, Мала Глумча, Бровник, Зольня, Кам'янка, Глибока Велика, Радоробель, Юрівка, Лядська, Глушковицький, Нересня, Литоша, Вигоща, Сліпча, Коростенька (Стара Уборть). Праві Мокришка, Телина, Угля, Радча, Кишинська, Мудрич, Замликів, Либожада, Мутвиця, Погранична, Силець, Перга, Свидовець, Плотниця, Вішалка, Жмурня, Молода, Острожанка. Вершина - невелика річка, довжиною приблизно 4 км., в колишньому Ємільчинському районі Житомирської області. Протікає через село Андрієвичі . Ліва притока - Очеретинка Над річкою населені пункти: смт Ємільчине, місто Олевськ (Україна); Лельчиці (Білорусь); чимало сіл. Назва Назва річки Уборті походить за однією з версій від «борті». За легендою раніше у лісах з дерев у цю річку стікав мед диких бджіл, тож вода ставала коричневою та солодкою. Риби Уборті Уборть важлива річка для збереження різноманіття аборигенних видів риб. Тут живуть плітка звичайна, бистрянка російська, окунь звичайний, пічкур звичайний, слиж звичайний та інші види риб. Також в Уборті ще можна зустріти міногу українську, тварину з класу Міноги. Фотографії Примітки Джерела Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3. Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8. Література Джерела Уборті : іст.-краєзн. фотонарис / Володимир Яценко. - Новоград-Волинський : НОВОград, 2013. - 55, [1] с. : іл., фот. - Л-ра: с. 54-55. - ISBN 978-966-2370-26-3
Покровська церква (Синевирська Поляна)

Покровська церква (Синевирська Поляна) — церква в с. Синевирська Поляна Синевирської громади, Хустського району Закарпатської області України, пам'ятка архітектури національного значення (№ 1126), датована 1817 роком. Історія Церква розташована в центрі села, на північ від школи, на висоті 900 метрів над рівнем моря, датована, як свідчить напис на одвірку, 1817 роком. Вівтарем церква орієнтована на північний схід. За переказом церква побудована на місці хреста, який був перенесений вітром з верхів'я іншої церкви, побудованої на протилежному березі річки. Першим священиком у церкві був о. Іван Тесля, а останнім був Йосип Ковордані (до 1947 р.). Архітектура Церква характерна для верхів’я Тереблі барокового типу, двозрубна тридільна. Східний зруб менший і покритий окремим двоскатним дахом. Бабинець вінчає каркасна вежа з барочним завершенням (гранчаста баня, глухий ліхтар і главки над ним). З південної сторони до вівтаря прибудована ризниця, з західної до бабинця - рівноширокий ганок на різьблених стовпчиках, закритий в 1920-х роках. Всередині нава перекрита коробовим склепінням. Стіни під опасанням оббиті вертикально дерев'яною вагонкою. В 1920-х роках дахи і зовнішні стіни церкви оббили бляхою. Дзвінниця На південний захід від церкви встановлена дерев'яна двоярусна дзвіниця з опасанням і шатровим дахом, прикрашеним декоративним куполом. Нижній ярус дзвінниці зі зрубу, а верхній — каркасний. Дзвінниця разом з церквою входить до складу пам'ятки архітектури. За наявними даними дзвіниця була відремонтована майстром Марцелем І. в 1847 році. Див також Церква святого Миколи Чудотворця (Ізки); Церква Святого Духа (Колочава); Церква Введення Пресвятої Богородиці (Розтока); Церква Різдва Пресвятої Богородиці (Пилипець). Джерела Сирохман М. Церкви України: Закарпаття. – Льв.: 2000 р., с. 490 – 492. Примітки
Ольгинська, 2/1

Будинок № 2/1 (кам'яниця з крилатими гуріями) — колишній прибутковий будинок, розташований у Києві на розі вулиць Ольгинської, Архітектора Городецького і площі Івана Франка. За визначенням дослідників, будинок — один із вдалих прикладів застосування в архітектурі мавританських мотивів. Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 159 від 27 січня 1970 року внесений у реєстр пам'яток архітектури місцевого значення. Історія ділянки Станом на 1898 рік власником ділянки був купець Леон Гольдштейн. Прибутковий будинок звели наприкінці ХІХ сторіччя, імовірно, за проєктом архітектора Миколи Яскевича. У будинку мешкали відомі свого часу актори Гнат Юра, Дмитро Мілютенко й Микола Яковченко. Біля входу з боку площі Івана Франка встановлена меморіальна дошка Гнатові Юрі. Архітектура Первісно будівля була триповерховою, а згодом чотириповерховою. Цегляна, Г-подібна у плані кам'яниця акцентована зрізаним наріжжям із прямокутним еркером і балконом на четвертому поверсі. На старих фото видно, що еркер і розкріповки завершувалися вежами, які під час добудови поверху демонтували. У центрі кожного з бічних крил містяться парадні входи і сходи, виділені розкріповкою з потрійними віконними прорізами. Площини на другому і третьому поверхах прикрашені напівколонами витягнутими, а верхній ярус — пілястрами. Фасади виконані в еклектичному стилі з неомавританськими елементами. Зокрема рельєфною мавританською орнаментикою оздоблені вікна з напівциркульною аркою. Під спареними напівколонами вставлені герми у вигляді крилатих гурій, що надає будівлі екзотичного вигляду. Фасади декоровані фігурною цегляною кладкою, якою зокрема зімітували руст на першому поверсі й у міжвіконнях. Балконні та сходові огорожі прикрашені художнім металом. Ілюстрації Примітки Джерела Весь Київ: Адресна і довідкова книга на 1899 рік = Весь Киев: Адресная и справочная книга на 1899 год. — К., 1898. — С. 145. Мироненко Марина, Осташко Тетяна, Скібіцька Тетяна, Смішко Віктор. Меморіальний будинок, в якому у 1944-1966 роках жив народний артист Гнат Юра // Звід пам'яток історії та культури України: Київ: М — С / П. Тронько та ін. — К., 2003. — Т. 1, ч. 2. — С. 375—376.
Vyškovo

Vyškovo (ukrajinsky Вишково, maďarsky Visk, česky Vyškovo nebo Výškovo nad Tisou) je městys ležící v Zakarpatské oblasti asi dvacet kilometrů jihovýchodně od Chustu. Žije zde přibližně 8 300 obyvatel, v celé obci pak 11 818 obyvatel. Ve Vyškově je administrativní centrum Vyškovské městyské územní hromady. Části obce Vyškovo (Вишково) Jablunivka (Яблунівка) Moďoroš (Модьорош) Rakoš (Ракош) Šajan (Шаян) Historie První písemná zmínka o městysu pochází z roku 1281. V minulosti patřil městys Rakousku-Uhersku, od jeho rozpadu po světové válce v roce 1918 až do roku 1938 bylo součástí Československa. V roce 1944 bylo Vyškovo nad Tisou s okolím připojeno k Ukrajinské SSR. Pamětihodnosti Vyškovský hrad (ukrajinsky Вишківський замок), zřícenina hradu jihovýchodně od Vyškova Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Вишківський замок na ukrajinské Wikipedii a Вишково na ukrajinské Wikipedii. Související články Podkarpatská Rus Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vyškovo na Wikimedia Commons
Wyschkowo

Wyschkowo (ukrainisch Вишково; russisch Вышково, deutsch selten Wissk, Wischkowo, slowakisch Výškovo nad Tisou, ungarisch Visk, rumänisch Văşcova) ist eine Siedlung städtischen Typs in der westlichen Ukraine (Oblast Transkarpatien) mit etwa 8000 Einwohnern. Die Ortschaft liegt im Tal der Theiß im Rajon Chust etwa 20 Kilometer südöstlich der Stadt Chust nahe der Grenze zu Rumänien. Geschichte Die Ortschaft wurde 1281 zum ersten Mal schriftlich als Visk erwähnt. Der siebenbürgische Historiker Paul Binder beschreibt die Bevölkerungsentwicklung so: "Als Einwohner werden in den Jahren 1329, 1403, 1435 und 1453 [Siebenbürger] Sachsen und Ungarn erwähnt. Die Sachsen kamen aus dem Komitat Ugocsa (vor allem aus Silles) und wurden bis ins 16. Jahrhundert vom Ungartum assimiliert. Sie traten im Zeitalter der Reformation unter dem Einfluß Hermannstädter Kaufleute zum Protestantismus über. Im 17. und 18. Jahrhundert ließen sich auch katholische Schwaben in Visk nieder. In den Konskriptionen von 1600 und 1614 wird ein Teil der alteingesessenen reformierten Familien, vor allem die Patrizier, noch zu den [Siebenbürger] Sachsen gezählt. [...] Im 17. Jahrhundert haben sich mehrere Familien aus Visk in Klausenburg niedergelassen und sich in den 'Katalog der Neubürger' als Sachsen eingetragen, obwohl sie ungarische Familiennamen führten, ein Hinweis darauf, daß sie sich das Bewußtsein ihrer deutschen Herkunft erhalten haben. [...] Visk in der heutigen Ukraine könnte also ein Glied jener Kette von 'sächsischen' Ortschaften sein, die die Zips mit Siebenbürgen verbunden hat. Zweifellos aber bestanden zwischen Visk und einigen Städten Siebenbürgens enge Beziehungen." 1910 hatte der im Königreich Ungarn im Komitat Máramaros liegende Ort 4.839 Einwohner, von denen 3.871 Ungarn, 871 Ruthenen und 126 Deutsche waren. Nach dem Ende des Ersten Weltkrieges kam er als Teil der Karpatenukraine zur neu entstandenen Tschechoslowakei und wurde nach dem Ende des Zweiten Weltkrieges an die Sowjetunion abgetreten, hier erhielt es den ukrainischen Namen Wyschkowe (Вишкове). 1976 erhielt das Dorf den Status einer Siedlung städtischen Typs. Am 23. Dezember 1992 wurde er dann auf den heute gültigen Namen umbenannt. Verwaltungsgliederung Am 12. Juni 2020 wurde die Siedlung städtischen Typs zusammen mit 5 umliegenden Dörfern zum Zentrum der neu gegründeten Siedlungsgemeinde Wyschkowo (Вишківська селищна громада/Wyschkiwska selyschtschna hromada) im Rajon Chust. Bis dahin bildete sie zusammen mit den Dörfern Jabluniwka, Modjorosch, Rakosch und Schajan die Siedlungratsgemeinde Wyschkowo (Вишківська селищна рада/Wyschkiwska selyschtschna rada) im Südosten des Rajons Chust. Folgende Orte sind neben dem Hauptort ein Teil der Gemeinde: Weblinks Einzelnachweise