NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Catedral de la Inmaculada Concepción (Ternópil)

La catedral de la Inmaculada Concepción de la Santa Madre de Dios o simplemente Catedral Católica Ucraniana de Ternopil (en ucraniano: Катедральний собор Непорочного Зачаття Пресвятої Богородиці)​ Es un templo católico de rito bizantino (greco católico) en Ternópil, Ucrania perteneciente a la archieparquía de Ternópil-Zbóriv. Construida a mediados del siglo XVIII en estilo barroco tardío, la catedral sigue siendo uno de los puntos de interés de la ciudad de Ternopil. La iglesia fue diseñada por August Moszyński (durante mucho tiempo fue imputada equivocadamente a Jan de Witte). El interior fue pintado por Stanisław Stroyinsky,​ mientras que el fresco de las naves laterales es de Józef Hoynytskyy. Las esculturas fueron completadas por Sebastian Fesinger. La construcción de la Iglesia católica comenzó en 1749, en el lugar donde solía estar la antigua Iglesia Ortodoxa Rusa, y se terminó treinta años después. Antes de ser catedral, la iglesia estaba dedicada a San Vincente Ferrer. Entre el 20 y 22 de octubre de 1851, el emperador Francisco José I de Austria Hungría se encontraba en Ternopil, donde se celebró una reunión formal en la Iglesia católica de la ciudad. Durante la Segunda Guerra Mundial, la Catedral al igual que toda la ciudad fue severamente destruida. Sin embargo, fue restaurada completamente unos años después del final de la guerra. Durante la época soviética, las instalaciones de la iglesia se utilizaron como una galería, y sólo en 1989, la iglesia comenzó a funcionar de nuevo.​ Por decisión papal pasó a la comunidad greco-católica de Ternopil y fue rebautizada como la Catedral de la Inmaculada Concepción de la Santísima Virgen María. Véase también Arquitectura barroca en Polonia Basílica catedral de la Asunción de la Santísima Virgen María (Leópolis) Catedral de San Nicolás (Kiev) Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Catedral de la Inmaculada Concepción.
Cathédrale de l'Immaculée-Conception de Ternopil

Cette cathédrale de l'Immaculée-Conception est un édifice religieux situé à Ternopil, en Ukraine, devenu cathédrale dont l'archevêque est Vassyl Semeniouk. Historique L'édifice religieux est construit entre 1749 et 1779 dans le style baroque, sur ordre de Józef Potocki, comme église Saint-Vincent du monastère de l'Ordre dominicain. Entre 1820 et 1848, elle est utilisée par les Jésuites. Fin octobre 1851, elle est utilisée comme lieu de rencontre lors de la visite de François-Joseph Ier. Elle est détruite lors des combats de l'offensive de Lvov-Sandomir en 1944. Elle est reconstruite en 1957 pour être utilisée entre 1978 et 1989 comme galerie d'art. En 1989, elle est transférée à l'Église grecque-catholique ukrainienne qui en fait son église cathédrale. Elle est bâtie sur une importante partie souterraine. Une partie des bâtiments, les anciennes cellules des moines, est actuellement les Archives d'État de la région de Ternopil depuis 1939. Organisation territoriale Cet édifice religieux est l'église cathédrale de l'archidiocèse de Ternopil-Zboriv de l'Église grecque-catholique ukrainienne. Son archevêque est Vassyl Semeniouk. En images Références Voir aussi Article connexe Liste des cathédrales d'Ukraine Liens externes Site officiel Ressource relative à la religion : GCatholic.org Portail de l’architecture chrétienne Portail de l’Ukraine Portail du catholicisme Portail de la Compagnie de Jésus Portail de l'ordre des Prêcheurs
Catedral da Imaculada Conceição da Bem-Aventurada Virgem Maria

A Catedral da Imaculada Conceição da Bem-Aventurada Virgem Maria, anteriormente Igreja Dominicana, é uma catedral greco-católica ucraniana em Ternopil, Ucrânia, supervisionada pela Arquidiocese de Ternopil-Zboriv. Construída em meados do século XVIII em estilo barroco tardio, a catedral é um dos pontos turísticos mais importantes da cidade de Ternopil. História A igreja foi projetada por August Moszyński (durante muito tempo, a autoria foi erroneamente atribuída a Jan de Witte). O interior foi pintado por Stanisław Stroiński, enquanto o afresco das naves laterais foi feito por Józef Chojnicki. As esculturas foram concluídas por Sebastian Fesinger. A construção da Igreja Católica Romana começou em 1749, no local onde antes existia uma antiga igreja rutena, e terminou trinta anos depois. O primeiro nome da catedral foi Igreja Católica Romana de São Vicente Ferrer. Assim que o edifício foi concluído, o então mestre de Ternopil, o magnata polonês Józef Potocki, entregou a igreja à Ordem Dominicana. Eles recebiam anualmente 6.000 zlotys para a manutenção da igreja. Logo, os monges anexaram um edifício de celas de dois andares à igreja católica e transformaram o complexo em um mosteiro dominicano. Um aconchegante pátio italiano foi construído entre a igreja e as celas. Hoje, é um local à parte, digno de nota. Na primeira metade do século XIX, o edifício da igreja pertencia a monges jesuítas que abriram um colégio nas dependências monásticas. No entanto, os monges dominicanos retomaram o claustro em 1903 e restauraram a igreja católica que se encontrava em ruínas. Em particular, construíram uma nova cúpula, restauraram os afrescos originais e decoraram as paredes com novas pinturas, instalaram um órgão e altares adicionais sob a direção do arquiteto Władysław Sadłowski. Entre os dias 20 e 22 de outubro de 1851, o Imperador Francisco José I esteve em Ternopil, onde realizou uma reunião formal na Igreja Dominicana da cidade. Durante a Segunda Guerra Mundial, a igreja dominicana – assim como toda a cidade – foi severamente danificada. No entanto, foi totalmente restaurada alguns anos após o fim da guerra. Durante o período soviético, as instalações da igreja foram usadas como galeria de arte e somente em 1989 a igreja voltou a funcionar. Passou para a comunidade greco-católica de Ternopil e foi renomeada Catedral da Imaculada Conceição da Bem-Aventurada Virgem Maria. O presente momento A igreja possuía 9 altares: o central, o de São Vintsetiy e os laterais. Atualmente, no lugar dos laterais, é possível ver cópias de ícones milagrosos das regiões de Ternopil: Zarvanytsia , Pochaiv, Terebovlia e Ternopil. O Arquivo Estadual da Região de Ternopil está localizado no mosteiro. Um parque foi projetado em frente à igreja católica e um monumento ao príncipe Danylo Halytskyi foi instalado ali. À esquerda da igreja, um monumento a Josyf Slipyj foi inaugurado em 2004. Referências
Вірменська церква (Харків)

Вірме́нська це́рква Сурб Арутю́на (Святого Воскресіння) — апостольська церква та культова споруда в Харкові. Освячена 24 серпня 2004 року католікосом усіх вірмен Вірменської апостольської церкви Гарегіном ІІ. Історія Будівництво церкви розпочалося 1 липня 2000 року, коли було закладено перші цегли для будівництва. 24 серпня 2004 року церква була освячена та відкрита. При храмі існує воскрісна школа, де діти вивчають історію Вірменської церкви, рідну мову та традиції. Див. також Вірмени в Україні Українська Єпархія Вірменської Апостольської Церкви Примітки
Свети Николай (Виница)

„Свети Николай“ (на украински: Микільська церква) е най-старата действаща православна църква във Виница, построена през 1746 г., със средства на Антон Постелник. Понастоящем църквата принадлежи на Украинската православна църква на Московската патриаршия. История През XVIII век, на десния бряг на Южен Буг, е построен Новия град. В района, изграден от три нови полски католически манастира, има множество магазини и лавки, и няма място за изграждането на православна църква. Поради това църквата е построена на левия бряг, в Стария град, наричан „Стара Виница“. Храмът се намира под планината, където е било мястото на първият замък във Виница. Селището край този замък е съществувало до края на XIX век и около 1890 г. е разрушено за място за каменна кариера (край замъка в гората са намерени скелет на субдолихоцефал, две полирани каменни брадви и каменен чук). През 1552 г. се споменават 6 православни църкви във Виница, сред които е и църква „Свети Николай“. Очевидно именно на нейното място е построена и новата със същото име. Църквата „Свети Николай“ е изработена от дъб. На стълбовете на входната врата е изрязан традиционен надпис: Църквата е направена без нито един гвоздей и е издигната на мястото на Николаевската църква от 13 век, построена от киевско-печерските монаси, избягали от татаро-монголите. По съветско време в сградата се е помещавал местен исторически музей; през 1970 г. е извършена реставрация. Устройство на сградата Външна част Църквата е пример за характерния украински тип църкви от три части. Трите дървени корпуса, долепени в компактен вид, имат изрязани ъгли, образуващи три осмоъгълни форми. Стените са леко наклонени навътре и са пресичани във височина от хоризонтални прегради, разделящи целия обем на нива. Първото ниво е ниско, на човешка височина, и се нарича ниво на предпазване – това е навес над аркадната галерия. Нивото е проектирано да предпазва основата от дъждовна вода и в същото време служи като навес. Второто ниво – от този покрив до стрехите на полукръглия покрив на отсечения корпус – е най-високото. Тук, в средната част, има голям прозорец под формата на прав кръст. Още по-високо е друго ниво от осмоъгълни форми, отново под заоблените покриви на изсечените корпуси, покрити по-рано с керемиди, а по-късно – с желязо. Третото ниво, малък осмоъгълник, е закрит корпус под купола, увенчан с ажурен четириконечен кръст, поставен по стар обичай на полумесец. Стръмният надвес на покрива, обграждащ първото ниво, заедно с издигането на корпуса, създават усещане за лекота, придавайки на цялата конструкция елегантен, завършен пирамидален силует. Камбанария Тъй като храмът е построен по време на епохата на отбранителната църковна архитектура, камбанарията се намира не по оста на храма, а на ъгъла на двора на църквата, ограден от гранитна стена. В случай на вражеско нападение, камбанарията е могла да служи като крепостна кула, от която да бъдат прострелвани две страни на укреплението. Над камбанарията има осемконечен прав кръст. Двуетажният, квадратен по план дървен корпус на камбанарията, завършва с купол и поставен в мощни ъглови контрафорси, изработени от гранит. Източници
Chrám svatého Mikuláše (Vinnycja)

Chrám svatého Mikuláše ve Vinnyci ve střední Ukrajině je pravoslavný chrám postavený na levém břehu řeky Jižní Bug. Historie Podle historických dokumentů bylo před rokem 1552 ve Vinnyci otevřeno šest pravoslavných kostelů. Chrám svatého Mikuláše byl pravděpodobně založen Antonem Postelnikem a postaven na místě staršího kostela. Legendy praví, že staviteli byli kyjevskopečerští mniši prchající před Mongoly. Chrám byl navržen v typickém ukrajinském stylu jako tři kopule se zkosenými úhly. Konstrukce nemá hřebíky. Kostely byly v té době ještě obrannými objekty, proto byla jeho zvonice postavena stranou u kamenné zdi a v případě obléhání mohla sloužit jako pevnost. Popis Chrám má tři patra, tři kopule a otevřenou galerii. Je postaven z dubových trámů na kamenné podezdívce. Všechny tři kopule chrámu mají osmiboký půdorys. K západní je připojena obdélníková předsíň. Podlaha centrální části je vyšší než podlaha v babinci. Každá ze tří částí je samostatná věž se třemi patry. Chrám je opláštěn podélnými deskami natřenými zevnitř i zvenčí modře. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Saint Nicholas Church (Vinnytsia) na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chrám svatého Mikuláše ve Vinnyci na Wikimedia Commons
Saint Nicholas Church, Vinnytsia

Saint Nicholas Church (Ukrainian: Микільська церква or Миколаївська церква) is an Eastern Orthodox church on the left bank of the Southern Bug river in Vinnytsia, Ukraine. According to the historical documents, six Orthodox churches were open in Vinnytsia before 1552. Presumably, Saint Nicholas church was founded by ktetor Anton Postelnik and constructed in the place of a more ancient one. Legends has it that Kyiv-Pechersk monks fleeing from the Mongols were the builders. The church was designed in a typical Ukrainian style as three log cabins with blunt angles. The construction has no nails. At that time churches were still defense objects, that is why its bell tower was moved aside to the stone gray wall and in case of siege could be used as a fortress. The architecture of the church The church is a three-story, three-domed, "with a porch" (open gallery), on a stone foundation, made of oak beams. The church is located, like all Ukrainian churches, from west to east. All three church log cabins are octagonal in plan. A rectangular narthex is attached to the western log house. The narthex is connected to the central part by a wide arch. The floor of the central log house is higher than the floor in the Babynets. The church domes inside the church are built in the form of a tent, and have rounded edges on the outside. Each log house is an independent tower with three tiers. The church is sheathed with longitudinal boards painted blue inside and out. See also Wooden churches in Ukraine References
Микільська церква (Вінниця)

Микільська церква (Микольська церква або Миколаївська церква) — найдавніша та єдина церква міста української архітектури. Церква представляє типову тризрубну трибанну українську церкву подільської архітектурної школи доби бароко. За люстрацією 1554 року у Вінниці знаходилося 5 православних церков: Покровська, Спаська, Козьмо-Демянська, Воскресенська, Микольська. Крім того на Великих Хуторах була Юрівська церква та на Малих Хуторах — Іванобогословська. До нашого часу збереглася лише дерев'яна Микольська. Микольська церква розташована в передмісті — в так званому Старому Місті на пагорбі навпроти Замкової гори. Вона була освячена на місці старої церкви 11 квітня 1746 року. За легендою, її збудували ченці Києво-Печерської Лаври. За іншою легендою, святиня пов'язана з видатним полководцем Іваном Богуном. Одні кажуть, що він тут хрестився, інші - що вінчався. Архітектура церкви Церква тризрубна, трибанна, «з опасанням» (відкритою галереєю), на кам'яному підмурку, поставлена з дубових брусів з білим лебедем храму в центрі. Церква розташована, як і усі українські церкви в напрямку з заходу на схід. Усі три церковні зруби в плані восьмигранні. До західного зрубу прибудований прямокутний притвор. Бабинець всередині поєднаний з центральною частиною за допомогою широкої арки. Підлога центрального зрубу вища за підлогу в бабинці. Церковні бані всередині церкви зведені за формою шатра, а ззовні мають заокруглення. Кожний зруб представляє самостійну вежу, яка має три яруси. Церква обшальована поздовжніми дошками, пофарбованими ззовні та всередині в блакитний колір. Дзвіниця Дзвіниця побудована як і в типових церквах українського типу, окремо від церкви. Дзвіниця в плані чотирикутна, покрита пірамідальним чотиригранним дахом. Перший ярус дзвіниці кам'яний, укріплений контрфорсами. Література Павлуцкий Г. Г. Деревянные и каменные храмы. Профессора Университета Св. Владимира Г. Г. Павлуцкого. — Древности Украины, вып. I. – Киев: Издание Императорского Московского Археологического общества. — Тип. С. В. Кульженко. — Пушкинская ул., соб. дом, N 4-й, 1905. — 124 с. — С. 72-84. (рос.) Винница // Памятники истории и культуры Украинской ССР: Каталог–справочник / АН УССР. Ин-т истории; Украинское общество охраны памятников истории и культуры; Редкол.: П. Т. Тронько (гл. ред.) и др. — К.: Наукова думка, 1987. — 735 с. — С. 43—44. (рос.)
Церковь Святого Николая (Львов)

Це́рковь Свято́го Чудотво́рца Никола́я — древнейший памятник архитектуры во Львове (Украина). Находится на улице Богдана Хмельницкого, 28. Принадлежит общине УПЦ КП. История Николаевская церковь — самый древний памятник монументальной архитектуры во Львове. Церковь даёт представление о характере древнерусского зодчества. Храм построен под горой Будельницей на Волынском тракте на территории древнего окольного города. Первое свидетельство о нём относится к 1292 году. Раскопки 1977 года подтвердили, что она основана в XIII веке. Допускают, что церковь служила семейной усыпальницей галицких князей. В 1471 году церковь была освобождена от уплаты налогов. В 1543 году приход получил права «юридики», то есть жители в границах прихода теперь подлежали церковной власти и суду (а не замковой, как было ранее). В 1544 году было основано Николаевское церковное православное братство, которое содержало приют для нищих и школу. В XVII веке Николаевская церковь была церковью русинского цеха шевцов (сапожников). В 1623 году церковь пострадала от пожара, в 1772 повторно перестраивалась, в 1800 вновь горела. От первоначальной постройки XIII века сохранились фундаменты и нижняя часть стен, сложенных из тёсаных блоков белого известняка. Крестообразная в плане, который состоит из основного квадратного нефа с несколько удлинённой полукруглой апсидой, с запада к которому примыкает прямоугольный притвор, с севера и юга — боковые часовни с полукруглыми апсидами. Неф и алтарная часть имеют купольные завершения с фонарями. Простой и суровый облик храма, выразительная пирамидальная композиция расчленённых объемов ставят его в ряд интересных произведений галицкой архитектурной школы. Литература Вуйцик В. С., Липка Р. М. Зустріч зі Львовом. Львів: Каменяр, 1987. С. 10. Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. Киев: Будивельник, 1983—1986. Том 3, с. 84.
Tsetsenivka

Tsetsenivka (Ukrainian: Цеценівка) is a village in Ukraine, Ternopil Oblast, Kremenets Raion, Shumsk urban hromada. After the liquidation of the Shumsk Raion on 19 July 2020, the village became part of the Kremenets Raion. References Bibliography (in Ukrainian) Б. Мельничук, Б. Хаварівський., Цеценівка // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 571. — ISBN 978-966-528-279-2. "Cecyniówka". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). p. 292.
Cecyniówka

Cecyniówka (ukr. Цеценівка) – wieś na Ukrainie w rejonie krzemienieckim należącym do obwodu tarnopolskiego. Historia Książę Hrehory Fedorowicz Podhorski, który do Rzeczypospolitej przyjechał z Moskwy, otrzymał w 1563 r. (wspólnie z Afanasim Wasilewiczem Ihnatiewem) wieś Cecyniowcy na wyżywienie (chlebokarmienie). Aleksander Kryczyński herbu Radwan z odmianą (zm. 1673) – rotmistrz polski, następnie turecki bej barski – w 1665 otrzymał za wstawieniem sejmiku ziemi halickiej wieczystą dzierżawę wsi Ceceniowce. W 1943 roku (rzeź wołyńska) nacjonaliści ukraińscy zamordowali tutaj (we wsi i w majątku ziemskim) od 5 do 8 Polaków. Przypisy Bibliografia JózefJ. Wolff JózefJ., Kniaziowie litewsko-ruscy od końca czternastego wieku, Warszawa: Feberthner i Wolff, 1895, s. 698 . Linki zewnętrzne Cecyniówka, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 292 . Cecyniówka na stronie Rady Najwyższej Ukrainy. (ukr.)
Țețenivka, Șumsk

Țețenivka (în ucraineană Цеценівка) este o comună în raionul Șumsk, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Țețenivka era vorbitoare de ucraineană (99,63%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Цеценевка

Цеценевка (укр. Цеценівка) — село в Шумской городской общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Шумский район. Почтовый индекс — 47151. Телефонный код — 3558. Население Население по переписи 2001 года составляло 1094 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания Ссылки Цеценевка на сайте Верховной рады Украины
Zybuliwka (Hajssyn)

Zybuliwka (ukrainisch Цибулівка; russisch Цибулевка Zibulewka, polnisch Cybulówka) ist ein Dorf in der ukrainischen Oblast Winnyzja mit etwa 1161 Einwohnern (2024). Das erstmals im 18. Jahrhundert schriftlich erwähnte Dorf wurde im Juli 1941 von deutschen und rumänischen Streitkräften besetzt. In dem eingerichteten Ghetto ermordeten die Rumänen tausende jüdischer Einwohner. Im März 1944 wurde das Dorf von der Roten Armee befreit. Geographie Die Ortschaft liegt auf einer Höhe von 185 m am Ufer der Beryschanka (Берижанка), einem 34 km langen, linken Nebenfluss der Horyn sowie an der Territorialstraße T–02–02 zwischen der 17 km westlich liegenden Siedlung städtischen Typs Kryschopil und dem 13 km östlich liegenden Dorf Obodiwka. Das Oblastzentrum Winnyzja befindet sich 127 km nordwestlich und das ehemalige Rajonzentrum Trostjanez 21 km nordöstlich vom Dorf. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der neugegründeten Landgemeinde Obodiwka, bis dahin bildete es die gleichnamige Landratsgemeinde Zybuliwka (Цибулівська сільська рада/Zybuliwska silska rada) im Süden des Rajons Trostjanez. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Hajssyn. Weblinks Cybulówka (1). In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 1: Aa–Dereneczna. Sulimierskiego und Walewskiego, Warschau 1880, S. 720 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Cybuliwka (obwód winnicki)

Cybulówka – wieś na Ukrainie, w obwodzie winnickim, w rejonie trościańskim. Przypisy Linki zewnętrzne Cybulówka (1), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 720 .
Țîbulivka, Trosteaneț

Țîbulivka (în ucraineană Цибулівка) este o comună în raionul Trosteaneț, regiunea Vinnița, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației satului Țîbulivka era vorbitoare de ucraineană (98,15%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,69%). Note
Цибулевка (Винницкая область)

Цибуле́вка (укр. Цибулі́вка) — село в Ободовской сельской общине Гайсинского района Винницкой области Украины. До 2020 года входило в Тростянецкий район. Код КОАТУУ — 0524186501. Население по переписи 2024 года составляет 1161 человек. Почтовый индекс — 24360. Телефонный код — 4343. Занимает площадь 6,244 км². В селе родился Герой Советского Союза Михаил Надутый. Ссылки Цибулевка на сайте Верховной рады Украины (укр.) https://obodivska-gromada.gov.ua/pasport-obodivskoi-silskoi-teritorialnoi-gromadi-09-45-12-14-06-2024/
Tsytsory

Tsytsory (Ukrainian: Цицори) is a village in the Zboriv urban hromada of the Ternopil Raion of Ternopil Oblast in Ukraine. History One of the references to the village in archival documents dates back to the late 18th century. After the liquidation of the Zboriv Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion Holy Trinity church (1996, brick). References Sources (in Ukrainian) Уніят В., Цицори // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 575. — ISBN 978-966-528-279-2. "Cecory, paraf. gr. kat. Płaucza". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 1. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1880. p. 529.
Cecory

Cecory (ukr. Цицори) – wieś na Ukrainie w obwodzie tarnopolskim, w rejonie tarnopolskim, w hromadzie Zborów. W latach 1940-2020 w rejonie zborowskim. Przypisy Bibliografia Cecory, parafia gr. kat. Płaucza, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 529 .
Цицоры

Цицоры (укр. Цицори) — село в Зборовской городской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. Основано в 1582 году. До 2020 года входило в Козовский район. Код КОАТУУ — 6123080802. Географическое положение Село Цицоры находится у истоков реки Цицорка, ниже по течению на расстоянии в 3,5 км расположено село Козлов. Население Население по переписи 2001 года составляло 70 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания