NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Raionul Kiverți, Volînia

Kiverți (în ucraineană Ківерцівський район, transliterat: Kiverțivskîi raion) este un raion în regiunea Volînia, Ucraina. Reședința sa este orașul Kiverți. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației raionului Kiverți era vorbitoare de ucraineană (98,58%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,23%). Note
Киверцовский район

Ки́верцовский райо́н (укр. Ківерцівський район) — упразднённая административная единица на юго-востоке Волынской области Украины. Административный центр — город Киверцы. География Площадь — 1 414 км² (7-е место среди районов). Основные реки — Стир, Рудка, Путиловка. История Образован 17 января 1940 года в составе Волынской области Украинской ССР, на территории бывших сельских гмин Киверцы и Тростянец Луцкого повята Волынского воеводства. В 1957 году в состав района было передано село Александрия из Теремновского района, а в 1958 году — Бороховский и Зверевский сельские советы из Луцкого района. В ходе хрущёвской административной реформы, в декабре 1962 года район был укрупнён за счёт присоединения частей территории Колковского, Луцкого, Маневичского и Цуманского районов. После сворачивания реформы, в 1965 году часть территории района отошла в состав Маневичского и Рожищенского районов, а в 1966 году — в состав новообразованного Луцкого района. 17 июля 2020 года в результате административно-территориальной реформы район был упразднён, с включением его территории в состав Луцкого района. На территории района были сформированы Киверцовская, Олыкская и Цуманская территориальные общины. Территория Бороховского, Зверевского и Хорлуповского сельских советов вошла в состав Подгайцевской сельской общины, а Жидичинского, Озерцовского и Прилуцкого сельских советов — в состав Луцкой городской общины. Демография Численность наличного населения района, на 1 декабря 2013 составляло 63 898 человек, в том числе в городских условиях проживали 24 004 человека (37,57 %), в сельских — 39 894 (62,43 %). Постоянное население — 63 434 человека, в том числе городское население — 23 456 человек (36,98 %), сельское — 39 978 (63,02 %). Административное устройство На момент упразднения район включал в себя: Количество советов (рад): городских — 1 поселковых — 2 сельских — 24 Населённые пункты Количество населённых пунктов: городов районного значения — 1 (Киверцы) посёлков городского типа — 2 (Олыка — 2 865, Цумань — 5 767) сёл — 72 посёлков сельского типа — 0 Примечания Ссылки Учетная карточка района на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Tortschyn

Tortschyn (ukrainisch Торчин; russisch Торчин/Tortschin, polnisch Torczyn) ist eine Siedlung städtischen Typs in der Ukraine mit etwa 4400 Einwohnern. Sie liegt am Flüsschen Serna (Серна) in der Oblast Wolyn im Rajon Luzk, das Rajonszentrum und gleichzeitig Oblastzentrum Luzk ist etwa 22 Kilometer östlich gelegen. Geschichte Der Ort wurde bereits im Jahr 1093 zum ersten Mal schriftlich als Torczaka erwähnt und lag als Torczyn bis 1795 als Teil der Adelsrepublik Polen-Litauen in der Woiwodschaft Wolhynien. Danach kam es zum neugegründeten Gouvernement Wolhynien als Teil des Russischen Reiches. Nach dem Ende des Ersten Weltkriegs wurde der Ort ein Teil der Zweiten Polnischen Republik (Woiwodschaft Wolhynien, Powiat Łuck, Gmina Torczyn). Infolge des Hitler-Stalin-Pakts wurde das Gebiet durch die Sowjetunion besetzt und war nach dem deutschen Überfall auf die Sowjetunion von 1941 bis 1944 unter deutscher Besatzung, kam 1945 wieder zur Sowjetunion, wurde in die Ukrainische SSR eingegliedert und gehört seit 1991 zur heutigen Ukraine. Seit 1940 hat der Ort den Status einer Siedlung städtischen Typs. Verwaltungsgliederung Am 29. Januar 2018 wurde die Siedlung zum Zentrum der neugegründeten Siedlungsgemeinde Tortschyn (Торчинська селищна громада/Tortschynska selyschtschna hromada). Zu dieser zählten auch noch die 9 Dörfer Bilostok, Bujany, Horswyn, Koschiw, Sadiw, Ussytschi, Ussytschiwski Budky, Werchy und Zehiw, bis dahin bildete die Siedlung die gleichnamige Siedlungsratsgemeinde Tortschyn (Торчинська селищна рада/Tortschynska selyschtschna rada) im Westen des Rajons Luzk. Am 12. Juni 2020 wurde die Gemeinde um 14 weitere in der untenstehenden Tabelle aufgelisteten Dörfer erweitert. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Tortschyn Teil der Gemeinde: Weblinks Torczyn. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 12: Szlurpkiszki–Warłynka. Walewskiego, Warschau 1892, S. 405 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Torchyn

Torchyn (Ukrainian: Торчин; Polish: Torczyn) is a rural settlement in Lutsk Raion, Volyn Oblast, western Ukraine. It is located on the banks of the Serna in the drainage basin of the Dnieper. Population: 4,516 (2022 estimate). History Torchin is mentioned in written sources since 1093. In 1340, Torchin, as the largest settlement in the region, became the parish center. In 1660, Jan II Casimir confirmed the Magdeburg city status of Torchin by royal decree. As of 1901, there were 8 tanneries, 2 water mills, a distillery, a brewery, a yeast factory, a brick factory in Torchin. During the occupation in 1941-1944, the Germans created a ghetto in Torchin for local Jews (about 1,500 people) and prisoners from nearby villages (together up to 3,000 people). On August 23, 1942, the ghetto residents were shot by the Germans. Until 26 January 2024, Torchyn was designated urban-type settlement. On this day, a new law entered into force which abolished this status, and Torchyn became a rural settlement. Geography The area of the settlement is 10.52 km². Torchyn is located in the south of Volyn Oblast (in the west of Lutsk Raion). The Serna River flows through the village. Torchyn is located on the Volhynian Upland. The climate is moderately continental with mild winters (in January -4.4 °, -5.1 °) and warm wet summer (in July +18.8 °). Rainfall 550–640 mm per year. Torchyn is the center of the Torchyn settlement territorial community. Economy Torchin has a developed food industry. The Volynholding enterprise produces products under the Torchin Product trademark. In 2019, the enterprise was acquired by the world's largest food producer, the Swiss company Nestle. Transportation The closest railway station is in Lutsk. The settlement is on Highway H22 connecting Lutsk and Volodymyr. Notable people Jacek Rybiński, Polish Cistercian abbot References
Torchyn

Torchyn (ucraniano: То́рчин; polaco: Torczyn) es un asentamiento de tipo urbano de Ucrania perteneciente al raión de Lutsk de la óblast de Volinia. En 2022, la localidad tenía 4516 habitantes.​ Desde 2018 es sede de un municipio, que tiene una población total de más de nueve mil habitantes e incluye veintitrés pueblos como pedanías.​ Se ubica a orillas del río Serna, unos 20 km al oeste de Lutsk sobre la carretera H22 que lleva a Volodímir. La carretera H22 se cruza en el asentamiento con la T1802, que une Rózhyshche con Senkevychivka. Historia Se conoce la existencia de la localidad en documentos desde 1093. En su origen era un miasteczko con una importante fortaleza en el principado de Galicia-Volinia. Desde 1480 pasó a ser un señorío de los obispos de Lutsk. En 1540, Segismundo I Jagellón el Viejo le otorgó el estatus de ciudad con Derecho de Magdeburgo. En las Particiones de finales del siglo XVIII se integró en el Imperio ruso, que rebajó su estatus de nuevo a miasteczko; este estatus se mantuvo en la Segunda República Polaca, cuando los vecinos intentaron sin éxito recuperar el título de ciudad. En 1940, la RSS de Ucrania le dio el estatus de asentamiento de tipo urbano.​​ Referencias
Torciîn, Luțk

Torciîn (în ucraineană Торчин, poloneză Torczyn) este o așezare de tip urban din raionul Luțk, regiunea Volînia, Ucraina. În afara localității principale, nu cuprinde și alte sate. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Torciîn era vorbitoare de ucraineană (98,82%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Торчин (Волынская область)

То́рчин (укр. Торчин) — посёлок в Луцком районе Волынской области Украины. Административный центр Торчинской поселковой общины. Географическое положение Находится в 25 км от Луцка. История 1093: первое упоминание о поселении под именем Торчев. 1540: получил Магдебургское право. 2 декабря 1597: в Торчине состоялось собрание, на котором уточнялись условия Брестской унии; с тех пор местечко становится резиденцией луцких римско-католических епископов. После третьего раздела Польши в 1795 году оказался в составе Российской империи. 1921: согласно условиям Рижского мирного договора вошел в состав межвоенной Польской Республики, в Волынское воеводство. 1939: в составе Украинской ССР. 25 июня 1941 г. захвачен вермахтом. Немцы создали в Торчине гетто для местных евреев (около 1500 человек) и вынужденных переселенцев из окрестных деревень (более 500 человек). 23 августа 1942 года жители гетто были расстреляны на старом еврейском кладбище. Преступление было совершено СД из Луцка. Во время Волынской резни в 1943 году в Торчине действовала польская самооборона из 36 человек. Польские беженцы из деревень, уничтоженных УПА, прошли через город и затем уехали в Луцк или Владимир Волынский, иногда под конвоем немцев. В начале 1944 г. УПА сожгла костёл Святой Троицы и святого Иоанна Крестителя. В селе от рук украинских националистов погибли 8 поляков. 17 апреля 1944 воспользовавшись Пасхальными праздниками подразделения 106-й и 197-й стрелковых дивизий, 39-го отдельного Киевского танкового полка и 150-й отдельной Киевско-Коростенского танковой бригады Первого Украинского фронта внезапным для немцев ударом отбили Торчин. Население Численность населения посёлка по годам (чел.): Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Экономика Есть мясокомбинат. В Торчине предприятие «Волыньхолдинг» организовало выпуск пищевых продуктов под торговой маркой «Торчин продукт», которая стала широко известна на Украине. В 2003 году контроль над предприятием перешёл к швейцарской компании Nestle. По состоянию на 2011 год предприятие является лидером по продажам кетчупов на украинском рынке. Галерея Примечания Ссылки Учётная карточка на сайте ВР Украины
Mykolajiwka (Beresiwka)

Mykolajiwka (ukrainisch ; russisch Николаевка Nikolajewka) ist eine Siedlung städtischen Typs im Nordosten der ukrainischen Oblast Odessa mit etwa 2800 Einwohnern (2014). Mykolajiwka liegt am Ufer der Tschytschyklija, einem Nebenfluss des Südlichen Bugs, 150 km nördlich vom Oblastzentrum Odessa und war bis Juli 2020 administratives Zentrum des gleichnamigen Rajons. Mykolajiwka entstand im 18. Jahrhundert, trug bis in die 1940er Jahre den Namen Mykolajiwka Druha (Миколаївка Дуга) und erhielt 1965 den Status einer Siedlung städtischen Typs. Verwaltungsgliederung Am 12. Juni 2020 wurde die Siedlung zum Zentrum der neugegründeten Siedlungsgemeinde Mykolajiwka (Миколаївська селищна громада/Mykolajiwska selyschtschna hromada). Zu dieser zählten auch noch die 22 in der untenstehenden Tabelle aufgelistetenen Dörfer, bis dahin bildete sie zusammen mit den Dörfern Druscheljubiwka, Peremoha, Sofijiwka und Stawkowe die gleichnamige Siedlungsratsgemeinde Mykolajiwka (Миколаївська селищна рада/Mykolajiwska selyschtschna rada) im Nordosten des Rajons Mykolajiwka. Seit dem 17. Juli 2020 ist sie ein Teil des Rajons Beresiwka. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Mykolajiwka Teil der Gemeinde: Weblinks Geschichte der Dörfer und Städte in der Ukraine, abgerufen am 22. September 2014. Einzelnachweise
Mykolaivka, Mykolaivka settlement hromada, Berezivka Raion, Odesa Oblast

Mykolaivka or Nikolaevka (Ukrainian: Миколаївка; Russian: Николаевка) is a rural settlement in the west of Odesa Oblast, Ukraine. It hosts the administration of Mykolaivka settlement hromada, one of the hromadas of Ukraine. Population: 2,575 (2022 estimate). Mykolaivka is located on the banks of the Chychykleia River, a right tributary of the Southern Bug, at the border with Mykolaiv Oblast. History Mykolaivka was founded in 1791. The area was settled after 1792, when the lands between the Southern Bug and the Dniester were transferred to Russia according to the Iasi Peace Treaty. Until mid-20th century, it was known as Mykolaivka Druha (Ukrainian: Миколаївка Друга, Russian: Николаевка Вторая). Until 18 July 2020, Mykolaivka was the administrative center of Mykolaivka Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Odesa Oblast to seven. The area of Mykolaivka Raion was merged into Berezivka Raion. Until 26 January 2024, Mykolaivka was designated urban-type settlement. On this day, a new law entered into force which abolished this status, and Mykolaivka became a rural settlement. Economy Transportation Mykolaivka has road access to the Highway M05 which connects Kyiv and Odesa. References
Mikoláivka (Berezivka)

Mikoláivka (en ucraniano: Миколаївка, romanizado: Mykolaivka) es un pueblo ucraniano perteneciente al óblast de Odesa. Situado en el suroeste del país, es parte del raión de Berezivka y centro del municipio (hromada) de homónimo.​ Toponimia El nombre del asentamiento en ruso es Nikolaevka (en ruso: Николаевка). Geografía Mikoláivka se encuentra a orillas del río Chichikleya, un afluente derecho del Bug Occidental en la frontera con el óblast de Mikolaiv, a unos 150 kilómetros al norte de Odesa. Historia Mikoláivka se fundó en 1791 y el área se colonizó después de 1792, cuando las tierras entre el Bug Occidental y el Dniéster se transfirieron al Imperio ruso de acuerdo con la paz de Iasi.​​ Hasta mediados del siglo XX, se conocía como Mikoláivka Druja (en ucraniano: Миколаївка Друга; en ruso: Николаевка Вторая).​​ Mikoláivka fue el centro del raión de Mikoláivka hasta 2020, año en el que se hizo una reforma administrativa que redujo el número de raiónes del óblast de Odesa a siete, y el asentamiento pasó a ser parte del raión de Berezivka.​​En 2023, Mikoláivka perdió el estatus de asentamiento de tipo urbano en la legislación ucraniana debido a la eliminación de este estatus administrativo.​ Demografía La evolución de la población de Mikoláivka entre 1989 y 2022 fue la siguiente:Según el censo de 2001, la lengua materna de la mayoría de los habitantes, el 94,5%, es el ucraniano; del 3,42% es el ruso.​ Infraestructura Transporte Mikoláivka tiene acceso a la autopista M05 que conecta Kiev y Odesa. Referencias
Mîkolaiivka, Odesa

Mîkolaiivka (în ucraineană Миколаївка) este așezarea de tip urban de raionului Berezivka din regiunea Odesa, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Mîkolaiivka era vorbitoare de ucraineană (94,5%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (3,42%). Note
Николаевка (посёлок, Одесская область)

Никола́евка (укр. Миколаївка) — посёлок в Березовском районе Одесской области Украины. Административный центр Николаевской поселковой общины. Население В январе 1989 года численность населения составляла 4167 человек. На 1 января 2013 года численность населения составляла 2903 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: История В 1945 г. Указом ПВС УССР село Николаевка Вторая переименовано в Николаевку. В мае 1995 года Кабинет министров Украины утвердил решение о приватизации находившейся здесь райсельхозтехники. В ходе административно-территориальной реформы в Украине, в 2020 году Николаевский район был упразднён, а посёлок стал административным центром Николаевской поселковой общины Березовского района Жители Известный уроженец — Герой Советского Союза Михаил Власов. Примечания
Миколаївка (селище, Березівський район)

Миколаївка (до 01.02.1945 Миколаївка Друга) — селище у Березівському районі Одеської області України. Адміністративний центр Миколаївської селищної громади, колишній центр Миколаївського району. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Історія Найстарші поселення на місці сучасного селища існували з часів Мезоліту, 8-13 ст. до нашої ери. Саме ж селище було засновано у XVIII столітті під назвою Жидівське й належало надвірному раднику Хаїмову. У XIX ст. сюди пересилилися кріпаки з сала Ак-Мечеть, тепер — Миколаївська область. У другій половині XIX ст. село отримало статус містечка, яке дістало назву Миколаївка Друга і було центром Миколаївської другої волості. 01 лютого 1945 року назву селища було змінено на сучасну — Миколаївка. В 1952 році в результаті Радянсько-польського обміну ділянками територій на територію села було насильно переселено мешканців сіл Бистре, Лип'я, Михновець Стрілківського району і сіл Видрине, Дашівка, Дверничок, Поляна, Рівня, Росохате, Росолин, Середнє Мале, Скородне, Лобізва, Телешниця Ошварова, Устянова, Хміль Нижньо-Устрицького району Дрогобицької області (нині територія Польщі). Постаті Бойченко Сергій Валерійович (* 1968) — український учений. Доктор технічних наук, професор. Примітки Посилання Миколаївка (селище, Березівський район) // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України. Миколаївка — Інформаційно-пізнавальний сайт | Одеська область у складі УРСР [Архівовано 25 лютого 2020 у Wayback Machine.] (На основі матеріалів енциклопедичного видання про історію міст та сіл України, том — Історія міст і сіл Української РСР. Одеська область. — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1969. — 911 с.) Джерела Історія міст і сіл Української РСР. Одеська область. — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1969. — 911 с.
Затишя

Затишя (на украински: Затишшя) е селище от градски тип в Южна Украйна, Роздилнянски район на Одеска област. Основано е през 1865 година. Населението му е около 3470 души (2025). Топографски карти Лист от карта L-35-24 Долинское. Мащаб: 1 : 100 000. Укажете датата на издаване/състоянието на местността. Лист от карта L-35-36 Вел. Михайловка. Мащаб: 1 : 100 000. Укажете датата на издаване/състоянието на местността.
Satyschschja

Satyschschja (ukrainisch Затишшя;russisch Затишье Satischje) ist eine Siedlung städtischen Typs im Südwesten der Ukraine, etwa 117 Kilometer nördlich von Odessa entfernt. Sie liegt an der Eisenbahnstrecke von Chmelnyzkyj nach Odessa etwa 9 Kilometer östlich der ehemaligen Rajonshauptstadt Sachariwka. Der Ort entstand nach dem Bau der Eisenbahn von Odessa nach Kotowsk (Bahnstrecke Krasne–Odessa) in den 1860er Jahren, als hier ein Eisenbahnhaltepunkt errichtet wurde. 1865 wurden Satyschschja zum ersten Mal offiziell erwähnt, seit 1964 hat der Ort den Status einer Siedlung städtischen Typs. Verwaltungsgliederung Am 8. September 2015 wurde die Siedlung zum Zentrum der neugegründeten Siedlungsgemeinde Satyschschja (Затишанська селищна громада/Satyschanska selyschtschna hromada), zu dieser zählen auch noch die 12 in der untenstehenden Tabelle angeführten Dörfer, bis dahin bildete sie zusammen mit den Dörfern Andrussowa, Druscheljubiwka, Hederymowe Persche, Krasnopil, Nowa Hryhoriwka, Sahirja, Skyneschory und Wessela Balka die gleichnamige Siedlungsratsgemeinde Satyschschja (Затишанська селищна рада/Satyschanska selyschtschna rada) im Osten des Rajons Sachariwka. Am 12. Juni 2020 kamen noch die Dörfer Perechrestowe, Perechrestowe Persche und Petriwka zum Gemeindegebiet. Seit dem 17. Juli 2020 ist sie ein Teil des Rajons Rosdilna. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Satyschschja Teil der Gemeinde: Einzelnachweise
Zatishshia

Zatishshia (en ucraniano: Затишшя, romanizado: Zatyshshia) es un pueblo ucraniano perteneciente al óblast de Odesa. Situado en el suroeste del país, es parte del raión de Rozdilna y centro del municipio (hromada) homónimo.​ Toponimia En todos los idiomas de importancia local, el asentamiento se conoce con el nombre de Zatishe (en ruso: Затишье). Geografía El asentamiento se encuentra a 116 km de Odesa y a 85 km de Chisináu. Historia La ciudad de Zatishshia fue fundada en 1865 como estación de ferrocarril, junto con la apertura del primer ferrocarril en la parte de Ucrania que estaba bajo el dominio del Imperio ruso, el tramo Odesa-Balta. Durante la época del Imperio ruso, este territorio pertenecía al uyezd de Tiráspol de la gobernación de Jersón. En 1895-1896, el terrateniente V.I. Stanilevych excavó aquí un túmulo de la Edad del Bronce. Zatishshia fue visitada por el zar Alejandro II. En 1885, cuatro años después de su muerte, se erigió aquí un monumento a él, destruido durante la guerra civil rusa. Durante la guerra, Zatishshia cambió de manos entre los bolcheviques de la República soviética de Odesa, los ucranianos de la República popular de Ucrania y el Ejército Blanco hasta que se asentó el poder soviético. Zatishshia no se vio relativamente afectada por la hambruna del Holodomor (1932-1933). Durante la Segunda Guerra Mundial, Zatishshia estuvo bajo ocupación del reino de Rumania como parte de la gobernación de Transnistria del 8 de agosto de 1941 al 3 de abril de 1944. Tanto en 1941 como en 1944, Zatishshia fue tomada como resultado de intensos combates. El pueblo recibió el estatus de asentamiento urbano en 1964. Al no ser un centro de distrito en sí, Zatishshia estaba ubicada entre dos centros de distrito que no están ubicados en el ferrocarril: Zajarivka y Shiriayeve. El ferrocarril en este tramo fue electrificado en 1992 y en 1994, la estación se utilizó para retirar material militar de Transnistria a Rusia, tras el final de la fase caliente del conflicto. Zatishshia fue parte del raión de Zajarivka hasta 2020, año en el que se hizo una reforma administrativa que redujo el número de raiónes del óblast de Odesa a siete, y el asentamiento pasó a ser parte del raión de Rozdilna.​​En 2023, Zatishshia perdió el estatus de asentamiento de tipo urbano en la legislación ucraniana debido a la eliminación de este estatus administrativo.​ Demografía La evolución de la población de Zatishshia entre 1970 y 2022 fue la siguiente:Según el censo de 2001, la lengua materna de la mayoría de los habitantes, el 95,6%, es el ucraniano; del 3,6% es el ruso.​ Infraestructura Transporte Zatishshia tiene una estación de tren en la línea Odesa-Kiev, en el tramo Rozdilna-Podilsk. Personas ilustres Pavlo Bazilevski (1896-1981): general del ejército de la República Popular Ucraniana en el exilio. Referencias
Zatyszszia

Zatyszszia (ukr. Затишшя, ros. Зати́шье) – osiedle typu miejskiego na Ukrainie, w obwodzie odeskim, w rejonie rozdzielniańskim. Liczba ludności 1 stycznia 2022 roku wynosiła 3 488 osób. Miejscowość założono w 1865 roku, osiedle typu miejskiego od 1964 roku. Do 2020 w rejonie zachariwskim. Znajduje tu się stacja kolejowa Zatyszszia, położona na linii Żmerynka – Odessa. Ludzie związani z Zatyszszią Pawło Bazylewski - oficer Armii Polskiej na Wschodzie, emigracyjny działacz ukraiński Przypisy
Metromost (Kyjev)

Kyjevský Metromost (ukrajinsky Міст Метро) je silniční most a zároveň metromost, který se nachází na řece Dněpr v centru Kyjeva. Most spojuje levý břeh Kyjeva s ostrovem Hidropark. Uprostřed mostu se nachází trať metra Svjatošynsko-Brovarské linky a pod tratí vede čtyřproudový Brovarský prospekt, který je součástí dálnice M01. Šířka mostu je 9,4 metru a délka 682,64 metrů. Historie Most byl otevřen 5. listopadu 1965. Autorem projektu a hlavním inženýrem byl Georgij Borisovyč Fuks. Most byl postaven nedaleko již zříceného mostu Jeheniji Boš. V roce 2019 se bývalý vojenský důstojník Oleksij Belko na protest proti kapitulační politice vůči Donbasu zmocnil mostu metra a hrozil jeho vyhozením do povětří. Útočník byl zadržen. Útočník způsobil kolaps dopravy v Kyjevě, vláda kvalifikuje tyto akce jako přípravu na teroristický útok. Galerie Panorama Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Міст Метро na ukrajinské Wikipedii. Související články Brovarský prospekt Svjatošynsko-Brovarska (linka metra v Kyjevě) Metromost Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kyjevský metromost na Wikimedia Commons