NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Буковець (Верховинський район)

Бу́ковець — село в Україні, у Верховинській селищній громаді Верховинського району Івано-Франківської області. Географія У межах села розташований Буковецький перевал заввишки 810 м (за іншими даними — 835 м), неподалік від якого розташовані пам'ятки природи: скелі «Писаний Камінь», водоспад Буковецький та Буковецький Нижній. На південь від села розташована гора Варатин (1038 м), на північ — хребет Ігрець. З Буковця починається гірська дорога на гору Писаний Камінь (1221 м.н.р.м.), на вершині якої височить скеля з численними вирізьбленими написами і знаками. Ймовірно, у далекі дохристиянські часи Писаний Камінь був язичницьким капищем. Село є одним з найвисокогірніших в Україні, розкинулося на гірській сідловині між горами Писаний Камінь та Ігрець. Тому його ще називають «селом на семи вітрах». Село розташоване на лівому березі струмка Буковець, лівому допливі Чорного Черемоша. Історія На території Буковецької сільської ради поблизу місця загибелі останнього повстанця Верховинського району Миколи Марусяка («Богдана») споруджено криївку УПА. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 714-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Івано-Франківської області», увійшло до складу Верховинської селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Верховинського району, село увійшло до складу новоутвореного Верховинського району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 505 осіб, з яких 229 чоловіків та 276 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 487 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди Михайло Тафійчук — народний майстер музичних інструментів і музикант, який не тільки виготовляє гуцульські трембіти і дудки, а й створив родинну капелу, яка виконує автентичні мелодії на старовинних музичних інструментах. Галерея Див. також Писаний Камінь Примітки Джерела Буковець [Архівовано 25 листопада 2016 у Wayback Machine.] Село Буковець [Архівовано 30 липня 2021 у Wayback Machine.] Посилання Вид з гори Ігрець-відео Буковецький водоспад (відео) [Архівовано 8 вересня 2020 у Wayback Machine.]
Бульвар Пушкіна (Донецьк)

Бульвар Пушкіна — одна з головних вулиць міста Донецька. Розташований між бульваром Шевченка та проспектом 25-річчя РСЧА. Історія Вулиця названа на честь російського поета, драматурга та прозаїка Олександра Пушкіна. До 1955 року бульвар носив назву Бульвар Шевченка. В той же час нинішній Бульвар Шевченка тоді носив ім'я Бульвар Пушкіна. В той час на рівні уряду УРСР було вирішено поставити в Донецьку (тоді Сталіно) фундаментальний пам'ятник Кобзареві у повний зріст. Його було встановлено на тодішньому бульварі Пушкіна. В зв'язку з цим постановою міської влади, винесеною 13 липня 1955 р. було вирішено: Опис Бульвар Пушкіна знаходиться у Ворошиловському районі, починається від проспекту 25-річчя РСЧА, і завершується біля будівлі Донецької обласної державної адміністрації. За будівлею Донецького драматичного театру по бульвару Пушкіна розташований пам'ятник Пушкіну. Довжина вулиці близько півтора кілометра. Цікавинки На бульварі розташовано багато скульптурних композицій присвячених історії міста та України. Примітки Джерела Список вулиць Донецька Київська військово-картографічна фабрика. 2003. Донецьк. План-схема.(рос.) Список вулиць Донецька з топономікою [Архівовано 24 січня 2012 у Wayback Machine.] Перелік найменувань вулиць, проспектів, провулків, бульварів, площ та шосе міста Донецьк згрупований по адміністративних районах[недоступне посилання з лютого 2019] Олександр Пушкін
Burdiakivtsi

Burdiakivtsi (Ukrainian: Бурдяківці) is a village in Skala-Podilska settlement hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History Known since 1458, in 1546 it was mentioned as the village of Bordiakivtsi. Religion Saint Demetrius Church (1823, restored in 1896, stone, UGCC) Church of the Nativity of the Blessed Virgin Mary (1871, restored in the 1930s and 1990s, stone, RCC) Monuments memorial sign (cross) to the 50th anniversary of the death of Taras Shevchenko (1911) monument to the 150th anniversary of the birth of Taras Shevchenko (1964, sculptor V. Odrekhivskyi) References Media related to Burdiakivtsi at Wikimedia Commons
Burdiakowce

Burdiakowce – wieś na Ukrainie w rejonie czortkowskim (do 2020 borszczowskim) należącym do obwodu tarnopolskiego. Liczy 1088 mieszkańców. Świątynie cerkiew pw. św. Dymitra (1896) neogotycki kościół pw. Narodzenia NMP, fundacji Gołuchowskich z 1900 roku. W czasach sowieckich zamknięty, zwrócony wiernym po rozpadzie ZSRR. Urodzeni w Burdiakowcach Leopold Lewicki (1906) - malarz, grafik i rzeźbiarz Manuił (Tarnawski) (1904) - biskup Ukraińskiego Autokefalicznego Kościoła Prawosławnego Przypisy Linki zewnętrzne Burdiakowce, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 474 . Burdiakowce na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Burdeakivți, Borșciv

Burdeakivți (în ucraineană Бурдяківці) este localitatea de reședință a comunei Burdeakivți din raionul Borșciv, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Burdeakivți era vorbitoare de ucraineană (99,54%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Бурдяковцы

Бурдя́ковцы (укр. Бурдяківці) — село в Скала-Подольской поселковой общине Чортковского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Борщёвский район. Код КОАТУУ — 6120881201. Географическое положение Село Бурдяковцы находится в 1,5 км от правого берега реки Збруч, в 3 км к западу расположено село Гуштын, ниже по течению на расстоянии в 2 км расположен посёлок Скала-Подольская, на противоположном берегу — село Збриж. По селу протекает пересыхающий ручей с запрудой. Рядом проходит автомобильная дорога Т-2001. Население Население по переписи 2001 года составляло 1088 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Дом культуры. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Burkacze

Burkacze (ukr. Буркачі) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. Do 2020 w rejonie horochowskim. Historia Pod koniec XIX w. wieś w gminie Beresteczko, w powiecie dubieńskm. Przypisy Linki zewnętrzne Burkacze, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 276 . Буркачі (Burkacze) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Burkaci, Horohiv

Burkaci (în ucraineană Буркачі) este un sat în comuna Merva din raionul Horohiv, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Burkaci era vorbitoare de ucraineană (99,72%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Буркачи

Буркачи (укр. Буркачі) — село в Берестечковской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Гороховский район. Код КОАТУУ — 0720883802. Население по переписи 2001 года составляет 353 человека. Почтовый индекс — 45766. Телефонный код — 3379. Известные люди В селе родился Филярчук, Семён Евдокимович — Герой Социалистического Труда. Ссылки Буркачи на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Буркачі

Буркачі́ — село в Україні, у Берестечківській громаді Луцького району Волинської області. Населення становить 353 осіб. Географія Село розташована на лівому березі річки Судилівки. Історія У 1906 році село Берестецької волості Дубенського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 62 верст, від волості 7. Дворів 49, мешканців 400. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», село увійшло у склад Берестечківської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Горохівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 386 осіб, з яких 176 чоловіків та 210 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 353 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Релігія В селі існує Свято-Успенська церква, яка побудована в 1998 році. Після того, як релігійна громада села перейшла до ПЦУ, у лютому 2019 року митрополит Луцький і Волинський Михаїл благословив настоятеля церкви Успіння Пресвятої Богородиці священника Романова Третяка очолити першу службу українською мовою в сусідньому селі Диковини. Примітки Література Цинкаловський О. Стара Волинь і Волинське Полісся. Краєзнавчий словник — від найдавніших часів до 1914 року. — Вінніпег : Накладом Товариства «Волинь», 1984—1986. Посилання Погода в селі Буркачі [Архівовано 26 лютого 2008 у Wayback Machine.]
Burkut

Burkut (ukrainisch und russisch Буркут; polnisch Burkut oder älter Borkut) ist ein Dorf in den Ostkarpaten im Süden der ukrainischen Oblast Iwano-Frankiwsk im Südosten der historischen Landschaft Galizien mit etwa 0 Einwohnern (2017). Die Ortschaft entstand im 19. Jahrhundert, als hier ein Mineralwasservorkommen erschlossen wurde, an denen sich bereits im Sommer 1901 Lessja Ukrajinka über 40 Tage behandeln ließ. Auch ein Kurbetrieb wurde eingerichtet, dieser ging aber nach dem Ersten Weltkrieg zu Grunde, Versuche, den Betrieb während der Zugehörigkeit zur Zweiten Polnischen Republik zwischen 1919 und 1939 zu reaktivieren, scheiterten. Das erst 1932 eigenständig gewordene Dorf liegt am Tschornyj Tscheremosch in Pokutien und befindet sich 152 km südlich der Oblasthauptstadt Iwano-Frankiwsk und 39 km südlich vom Rajonzentrum Werchowyna. Südöstlich vom Dorf liegt mit dem 1766,5 m hohen Hnatassja der südlichste Berg der ukrainischen Karpaten. Am 27. Februar 2020 wurde das Dorf ein Teil der neu gegründeten Landgemeinde Selene im Rajon Werchowyna, bis dahin war es ein Teil der Landratsgemeinde Selene im Süden des Rajons. Weblinks Burkut. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 1: Aa–Dereneczna. Sulimierskiego und Walewskiego, Warschau 1880, S. 475 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Burkut (village)

Burkut (Ukrainian: Буркут) is a village in the Zelene rural hromada of the Verkhovyna Raion of Ivano-Frankivsk Oblast in Ukraine. It is located on the river Chornyi Cheremosh in the Hutsul Beskyds, not far from Verkhovyna. History The village has been known from the 17th century. Starting from the 18th century it became a popular mineral spa. During the First World War the resort was destroyed and hasn't been restored since then. On 19 July 2020, as a result of the administrative-territorial reform and liquidation of the Verkhovyna Raion, the village became part of the Verkhovyna Raion. Notable residents The family of Ivan Franko, Lesya Ukrainka, and Klyment Kvitka were vacationing in Burkut. Also, Mariyka Pidhiryanka, Olha Kobylianska, Mykola Mikhnovskyi, and Oleksandr Kulchytskyi visited the village. References Sources "Burkut". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 1. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1880. p. 475. "Borkut". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 1. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1880. p. 315.
Burkut

Burkut (ukr. Буркут) – opuszczona wieś w rejonie wierchowińskim, w obwodzie iwanofrankiwskim Ukrainy. Miejsce powstania pierwszego uzdrowiska w I Rzeczypospolitej. Za II Rzeczypospolitej była to najdalej na południe wysunięta większa miejscowość kraju (powiat kosowski, województwo stanisławowskie). Historia Jego historia sięga początków XVII w., kiedy to, już za czasów panowania Zygmunta III Wazy, zamożni mieszczanie z Kut przyjeżdżali do Burkutu na wypoczynek. Lata 30. XIX w. to złoty okres dla uzdrowiska. Przybywały tu tłumy kuracjuszy pragnących podreperować zdrowie burkucką wodą mineralną. Wodę również butelkowano i rozprowadzano po kraju. Myślano nawet o uruchomieniu eksportu do Odessy, na Krym, a nawet na Bliski Wschód. W Burkucie działały kąpieliska, sanatoria, pensjonaty i gospody. Życie przyjezdnych opisywał Wincenty Pol. W 1848 Austriacy zdewastowali wieś i spalili kąpielisko w obawie, że będą się tu ukrywać węgierscy powstańcy. Uzdrowisko nigdy do końca nie odzyskało swej dawnej świetności, choć na przełomie wieków przyjeżdżali tu znani ludzie, wśród nich Łesia Ukrainka, słynna ukraińska poetka. W czasach międzywojennych nie było już nic prócz dwóch leśniczówek i małego schroniska. Starano się co prawda przyciągnąć turystów, budując nowe, duże schronisko, które oddano tuż przed wybuchem wojny. Nie został po nim żaden ślad. Ulokowano tu placówkę Straży Celnej „Burkut”. Po II wojnie światowej w Burkucie działał duży lieskombinat. Dziś jest kilkanaście gospodarstw, kilka murowanych, opuszczonych, zrujnowanych budynków i duża zadbana siedziba leśnictwa. Znajduje się tu też naturalnie źródło mineralne o bardzo intensywnym smaku. Woda wypływa z przerdzewiałej rury w niezbyt przyjemnym otoczeniu. Z cmentarza wojskowego z czasów I wojny światowej pozostał zaledwie jeden kamień. Bibliografia Karolina Kwiecień, 2006, Góry Ukrainy z plecakiem. Czarnohora. Połoniny Hryniawskie. Świdowiec, ISBN 83-60506-15-9 L. Wajgiel: "O Burkucie i jeziorach czarnohorskich" (Pamięt. Tow. Tatrz t. V 1880) Linki zewnętrzne Burkut, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 475 . Borkut, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 315 .
Буркут (Ивано-Франковская область)

Буркут (укр. Буркут) — село в Зелёнской сельской общине Верховинского района Ивано-Франковской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 10 человек. Занимает площадь 2 км². Почтовый индекс — 78730. Телефонный код — 3432. Ссылки Буркут на сайте Верховной рады Украины
Буркут

Бу́ркут — поселення в Україні, у Зеленській сільській громаді Верховинського району Івано-Франківської області. З 2008 р. в селі немає жителів. На захід від присілку розташований українсько-румунський кордон. Географія У поселенні струмок Прилучний впадає у річку Чорний Черемош. На північному заході від присілка струмок Рабенець впадає у Чорний Черемош, а на півдні струмок Плаєк. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 714-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Івано-Франківської області», увійшло до складу Зеленської сільської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Верховинського району, село увійшло до складу новоутвореного Верховинського району. Пам'ятки На південний схід від поселення розташована гідрологічна пам'ятка природи — «Болото Висяче». Неподалік від поселення — ботанічна пам'ятка природи «Редискул». Поселення відоме джерелом з мінеральною водою типу «Єсентукі», «Боржомі», яка називається «Буркут», що означає кисла, винна вода. Саме від неї походить назва поселення. Влітку в 1901 році у Буркуті проживала Леся Українка, яка 40 днів лікувалась цією водою. Тут вона написала цілий цикл поезій. Двічі Лесю Українку тут відвідував Іван Франко, який пригощав її власноруч зловленою фореллю. Меморіальна дошка Марійці Підгірянці. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення присілку становила 81 особа, з яких 58 чоловіків та 23 жінки. За переписом населення України 2001 року в поселенні мешкало 10 осіб. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську. Примітки Джерела Горбатюк М. В. Іван Франко і Леся Українка у літературі, громадських справах і у буденному житті // Українська біографістика — Київ — 2010, Вип.6 — с. 193–216 Burkut // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1880. — Т. I. — S. 475. (пол.) Borkut // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1880. — Т. I. — S. 315. (пол.) Посилання Люди масово покинули свої домівки: що трапилось в селі на Прикарпатті// Телеграф, 14.10.2025 с. Буркут Верховинський р-н Івано-Франківська обл. [Архівовано 24 червня 2020 у Wayback Machine.] Від бальнеологічного курорту до закинутого села. Чим живе Буркут у ХХІ столітті
Butyn (Ukraine)

Butyn (ukrainisch Бутин; russisch Бутин Butin, polnisch Butyń) ist ein Dorf im Norden der ukrainischen Oblast Ternopil mit etwa 600 Einwohnern (2001). Die Ortschaft mit einer Fläche von 9,203 km² liegt im Rajon Kremenez am linken Ufer der Horyn und gehört administrativ zur Siedlungsgemeinde von Wyschniwez, bis 2016 war sie eine eigenständige Landratsgemeinde (Бутинська сільська рада/Butynska silska rada) im Rajon Sbarasch. Seit dem 17. Juli 2020 ist sie ein Teil des Rajons Kremenez. Weblinks Butyn, wś, powiat krzemieniecki. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 1: Aa–Dereneczna. Sulimierskiego und Walewskiego, Warschau 1880, S. 484 (polnisch, edu.pl). Butyń, wś, powiat krzemieniecki, gm. Stary Oleksiniec. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 15, Teil 1: Abablewo–Januszowo. Walewskiego, Warschau 1900, S. 282 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Butyn, Ukraine

Butyn (Ukrainian: Бутин) is a Ukrainian village in Kremenets Raion (district) of Ternopil Oblast (province). It belongs to Vyshnivets settlement hromada, one of the hromadas of Ukraine. Until 18 July 2020, Butyn belonged to Zbarazh Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Ternopil Oblast to three. The area of Zbarazh Raion was split between Kremenets and Ternopil Raions, with Butyn being transferred to Kremenets Raion. References
Butyń

Butyń (ukr. Бутин, Butyn) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie krzemienieckim. Leży nad rzeką Horyń, na północ od wsi Zwiniacze, na południe od Myszkowiec. W II Rzeczypospolitej wieś należała do gminy wiejskiej Wiśniowiec w powiecie krzemienieckim, w województwie wołyńskim. Do 2020 w rejonie zbaraskim. Przypisy Linki zewnętrzne Butyn, wś, powiat krzemieniecki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 484 . Butyń, wś, powiat krzemieniecki, gm. Stary Oleksiniec, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 282 .
Butîn, Zbaraj

Butîn (în ucraineană Бутин) este o comună în raionul Zbaraj, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Butîn era vorbitoare de ucraineană (99,51%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Бутин (село)

Бу́тин (укр. Бутин) — село в Вишневецкой поселковой общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. Первое упоминание о селе датируется 1463 годом. До 2020 года входило в Збаражский район. Код КОАТУУ — 6122480801. Географическое положение Село Бутин находится на левом берегу реки Горынь, выше по течению на расстоянии в 1 км расположено село Млыновцы (Кременецкий район), ниже по течению на расстоянии в 1 км расположено село Загородье, на противоположном берегу — сёла Поляны и Мышковцы. Население Население по переписи 2001 года составляло 608 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I—III ст. Примечания
Bútove (Zarichne)

Bútove (ucraniano: Бу́тове) es un pueblo de Ucrania, constituido administrativamente como una pedanía del asentamiento de tipo urbano de Zarichne, en el raión de Varash de la óblast de Rivne.​ En 2001, el pueblo tenía una población de 528 habitantes.​ Se ubica unos 5 km al este de Výchivka, junto a la frontera con Bielorrusia.​ Historia Antes de la fundación del actual municipio de Zarichne en 2020, el pueblo era una pedanía del consejo rural de Výchivka, en el raión de Zarichne.​ Referencias
Butowo (Ukraina)

Butowo (ukr. Бутове, Butowe) – wieś na Ukrainie, w obwodzie rówieńskim, w rejonie waraskim, w hromadzie Zariczne. W 2001 roku liczyła 528 mieszkańców. W 2025 r. zarejestrowano 434 osoby. W okresie międzywojennym miejscowość znajdowała się w granicach II RP, wchodząc w skład gminy Wiczówka w powiecie pińskim, w województwie poleskim. Przypisy
Butove, Zaricine

Butove (în ucraineană Бутове) este un sat în comuna Vîcivka din raionul Zaricine, regiunea Rivne, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Butove era vorbitoare de ucraineană (98,67%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Бутово (Ровненская область)

Бутово (укр. Бутове) — село в Заречненской поселковой общине Варашского района Ровненской области Украины. До 2020 года входило в Заречненский район. Население по переписи 2001 года составляло 528 человек. На 2012 год было зарегистрировано 432 жителя. Почтовый индекс — 34071. Телефонный код — 3632. Код КОАТУУ — 5622280703. История В селе есть школа I—II степеней, клуб, библиотека, ФАП, отделение связи. Название «Бутово» трактуется по-разному: то, что находится среди болот; или от слова «бутатись», что означает чваниться, задаваться; или от слова «бут», что означает камень. В селе действительно очень много камней, даже отдельную местность здесь называют Каменец. Исследователь полесских топонимов Ярослав Пура утверждает, что двор из рода Бута назывался Бутов. Есть ещё одно название — Бир, которая часто используется для названия села жителями окрестных сёл. Это название связано с большим и красивым лесом, от которого сейчас остались разве что только упоминания. Древнейшие упоминания о Бутове достигают XVI века. Писцовая книга бывшего Пинского староства, составленная Пинским Старостою Станиславомъ Хвальчевскимъ въ 1552—1566 гг. , А издана в Вильно в типографии Сыркина 1884, даёт сведения о урочище «Бутовье» и называет года основания села: 1561—1566. В начале XX века село было названо колонией «Бутов» (с ударением на о) в гмине Вичевка. Неподалёку была и колония Бутов Бродницкого. От которой из этих колоний пошло нынешнее название села, пока загадка истории. Отдельные поселенцы, возможно, связаны ещё с эпохой казачества, ведь в селе есть местность, которая носит название Богун. Старожилы села утверждают, что процесс заселения села начался в начале XX века: крестьянам с Вичевки начали давать здесь землю, а они же перебирались сюда семьями и строились. Сам господин делал наезды, а поскольку местность была болотистая, приказал крестьянам вымостить по дороге с Вичевки настил из брёвен. Жители назвали его «Накит». Работала польская школа, которая находилась в хорошем помещении, однако учились в ней не все дети, а только те, кто жил на расстоянии не более двух километров. А поскольку здесь была хуторская система, то многие дети не ходили в школу. В 1950 году был организован колхоз «Коммунар». Был и свой сельсовет, находившейся в доме Моторка Мусия Ивановича. В 1954 году и сельсовет, и колхоз были переведены в Вичевку, а Бутово стало лишь «бригадным селом», которое теперь не имело и не имеет до сих пор ни почты, ни сельсовета, ни аптеки, только ФАП, школу и клуб и только в 2010 году было сооружено церковь Московского патриархата. Некоторое время село славилось своим кирпичным заводом. В 1950 годах село входило в состав Высоцкого района, ещё позже — Дубровицкого, а с конца 50-х годов входило в Зареченский район. Примечания Ссылки Бутово на сайте Верховной рады Украины
Buțivske, Velîka Oleksandrivka

Buțivske (în ucraineană Буцівське) este un sat în comuna Novopavlivka din raionul Velîka Oleksandrivka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Buțivske era vorbitoare de ucraineană (92,13%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (6,74%) și română (1,12%). Note