NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Чорнокозинський замок

Чорнокозинський замок, або Чорнокозинецький замок — фортифікаційна споруда, замок, споруджений наприкінці XIV — на початку XV століть. Розташований на узвишші біля села Чорнокозинців Кам'янець-Подільського району Хмельницької області. З середини XV до кінця XVIII століття був літньою резиденцією кам'янецьких римо-католицьких єпископів. Нині в руїнах. З історії замку Один з найдавніших замків на Поділлі. Чорнокозинський замок побудували наприкінці XIV — на початку XV століть. З середини XV-го і до кінця XVIII століття замок належав Кам'янецьким католицьким єпископам, був їх літньою резиденцією. Кам'янецький католицький єпископ Миколай Лабунський помер у замку під час епідемії восени 1467 року. У 1516 році замок здобули і знищили татари. У 1519 році Чорнокозинці грамотою короля Сигізмунда I Старого перейменовано на місто з двома ярмарками в рік. У 1573 році замок ще раз руйнується татарами. У 1578 році місто Чорнокозинці отримали Магдебурзьке право. У 1674 році замок здобули турки та знищили. Єпископ Стефан Богуслав Рупнєвський поставив тут в 18 ст. палац. У 1780 році Чорнокозинці за люстрацією згадані вже як поселення з 119 оселями. У 1795 році замок переходить у власність Російської казни. Катерина ІІ конфіскувала Чорнокозинський замок і подарувала племіниці Потьомкіна Скавронській. Відтак у 1815 році він став приватним володінням, використовувався як родовий маєток аж до Жовтневого перевороту (1917). У теперішній час Чорнокозинський замок перебуває в зруйнованому стані. Опис Замок, оточений глибоким ровом, мав стару частину (давніший дитинець) і новішу, розділені стіною з великою брамою. Замок був чотирикутний з чотирма вежами. Грубо збудований з мармурового каміння. Сучасність Дотепер (2000-ні) з усієї планувальної структури Чорнокозинського замку фрагментарно збереглися два палацові корпуси, що утворювали північну частину замку, та залишки південно-західної круглої оборонної вежі, що разом із втраченою південно-східною утворювали південну частину замку. Між цими частинами замку знаходилось досить велике подвір'я прямокутної форми (55 х 45 м), яке було обмежене оборонними мурами зі східної та західної сторін. Замкові споруди — муровані з бутового каменю, потиньковані. З палацових корпусів збереглися лише стіни на рівні первісних 2-х ярусів. Плоскі перекриття по дерев'яних балках, а також дахові покриття втрачені повністю. Корпуси мають пивниці зі збереженим напівциркулярним склепінням з бутового каменю. Панорама Чорнокозинського замку Див. також Кам'янець-Подільська фортеця Хотинська фортеця Жванецький замок Скала-Подільський замок Чортківський замок Кривченський замок Список замків України Примітки Джерела Czarnokozińce // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1880. — Т. I. — S. 758. (пол.) — S. 758—759. (пол.) Посилання На південний захід від Києва, липень 2004 року. День четвертий: Чернівці -> Хотин -> Кам'янець-Подільський -> Чорнокозинці -> Чернівці на приватному сайті подорожей Україною Сергія Клименка (укр.) (рос.) (англ.) руїни замку в Чорнокозинцях (фото, текст)
Чортківська публічна бібліотека

Чортківська публічна бібліотека — публічна бібліотека у м. Чорткові Тернопільської области. Відомості Створена в червні 1945 року. Тоді вона налічувала 700 примірників книг — дарунок від бібліотек Одещини та книжки придбані у книготорзі. Два працівники обслуговували 300 читачів. У 1949—1964 роках бібліотека функціонувала у с. Ягільниця, яке на той час було районним центром. У 1964 році повернулася до Чорткова та ще декілька разів змінювала своє місцерозташування. Від січня 1979 року розширила свої повноваження — стала районним методичним центром для 66 сільських бібліотек-філій, а від липня 1986 року і донині функціонує у будинку по вулиці Зеленій, 1. До 21 січня 2021 підпорядковувалася Чортківській районні раді. Від 21 січня 2021 року у підпорядкуванні Чортківської міської ради. 26 лютого 2021 року Чортківська міська централізована бібліотечна система перейменована в Чортківську публічну бібліотеку. Завдяки перемозі в конкурсі проєктів «Інтернет для читачів публічних бібліотек LEAP — III», у книгозбірні працює Інтернет-центр з покращеним інформаційним забезпеченням користувачів. Отримавши також перемогу у конкурсі проєктів «Організація нових бібліотечних послуг з використанням вільного доступу до Інтернет ІІ» в рамках програми «Бібліоміст», бібліотека поповнилась новими ПК з програмним забезпеченням, вебкамерами та методичними матеріалами. Спектр інформаційних послуг розширився. Структура До структури бібліотеки входять такі відділи: методично-бібліографічний відділ; відділ комплектування та обробки літератури; відділ обслуговування користувачів; абонемент; читальний зал; Інтернет-центр (із безкоштовним доступом до всесвітньої мережі Інтернет). Станом на 2010 рік бібліотеці підпорядковувалися: Фонди Фонд бібліотеки нараховує понад 31 тисяча примірників творів друку українською та іноземними мовами, 38 назв центральних та місцевих періодичних видань. Широко представлені довідкові видання. Близько 50 примірників видань з діаспори, подарованих меценатами. Творчі програми Бібліотека функціонує як молодіжний центр та центр правового просвітництва. Клуби екологічний клуб-лекторій «Ковчег»; правознавчий клуб «Феміда»; літературно-мистецька вітальня «Елегія»; літературна студія «Сонячне гроно»; інформаційно-консультативний центр «Правовий компас». Керівники Завідувачі Мартинюк Богуслава; Колівошко Оксана Володимирівна (до 2021) Брунда Ірина Михайлівна (від 2021). Примітки Джерела Погорецький В. Чортківщина. Історико-туристичний путівник. — Тернопіль : Астон, 2007. — С. 63. — ISBN 978-966-308-206-0. Чорпіта, Я. Чортків. Історико-краєзнавчий нарис. — Чортків, 2002. — С. 145—146. Посилання Чортківська МКЦБС // Опендатабот Чортківська публічна бібліотека у соцмережі «Facebook»
Шалыгинский заказник

«Шалыгинский заказник» (укр. Шалигинський заказник) — ландшафтный заказник общегосударственного значения, расположенный на территории Глуховского района (Сумская область, Украина). Площадь — 2 868,1 га. История Заказник был создан Постановлением Совета министров УССР от 28 октября 1974 года № 500. Описание Природоохранный объект создан с целью охраны поймы реки Клевень и её притоки Обеста и лесных массивов (урочища Монастырское, Кубовое, Бор) на их надпойменных террасах. Заказник занимает квадраты 1-14, 16-25, 26 (участки 3-5, 11-12), 27-42, 66 (уч. 5-31), 69 (уч. 1-17, 20-25), 70 (уч. 1-26), 79 (уч. 15-16), 80 (уч. 25-26) Шалыгинского лесничества на территории Сосновского и Стариковского сельсоветов и Шалыгинского поселкового совета — севернее пгт Шалыгино до села Сосновка и государственной границы с Россией. В состав заказника были включены земли Глуховского гослесхоза 2 505 га, совхоза Победа 41 га, совхоза Дружба 427 га, совхоза им. Иллича 635 га, Глуховского торфопредприятия 106 га. Ближайший населённый пункт — пгт Шалыгино, город — Глухов. Природа Поймы рек на территории заказника заняты лугами, болотами и лесами. Растительность заказника представлена широколиственными лесами. Доминирующие лесные породы дуб и клён, встречаются липа, сосна, ольха, берёза. Травяной ярус лесов представлен видами сныть обыкновенная, ландыш майский, звездчатка ланцетовидная и осока волосистая. Здесь произрастают краснокнижные лилия кудреватая, любка двулистная, гнездовка настоящая, дремлик тёмно-красный, дремлик зимовниковый. Кроме того встречаются лекарственные и регионально редкие растения. В заказнике обитают лось, косуля европейская, свинья дикая, ондатра, выдра речная. Является местом гнездования для множества водоплавающих и лесных птиц. Примечания Литература Географическая энциклопедия Украины. Издательство Украинская советская энциклопедия. 1989. Заповідні скарби Сумщини. С., 2001; Вивчення біологічного різноманіття у басейні річки Ворскла. Х., 2002 Ссылки Постанова від 28 жовтня 1974 р. N 500 Про створення заказників загальнодержавного значення в УРСР Про заказник на сайте Украина туристическая
Шалигинський ландшафтний заказник

Шали́гинський зака́зник — ландшафтний заказник загальнодержавного значення в Україні. Розташований у межах Глухівського району Сумської області, біля села Старикове і смт Шалигине. Площа 2868,1 га, створений 1980 року. Перебуває у віданні Шалигинського лісництва. Територія заказника здебільшого вкрита лісами. Ця мальовнича місцевість включає широкі заплави річок Клевені та Обести, а також їхні тераси. Тут розташовані три великі лісові масиви — Монастирське, Бір, Берізка. Флора Рослинність заповідника представлена широколистяними лісами, в яких трапляються дуб, клен гостролистий, часто з домішкою липи. У підліску зростає ліщина. Є в заказнику і ділянки дубово-соснових, вільхових і березових лісів, типових для лісової зони України. У деяких місцях збереглися сосни, яким понад 200 років. Тут також виявлено п'ять видів рослин, які занесені до Червоної книги України, зокрема лілія лісова, любка дволиста, гніздівка звичайна, коручка темно-червона, коручка чемерникоподібна. Росте ряд лікарських рослин, багато регіонально рідкісних рослин, які підлягають охороні. На значних площах — луки й болота. Фауна Багатий тваринний світ: свиня дика, лось, сарна європейська, ондатра, видра річкова, різні види качок. Території природно-заповідного фонду у складі ЗК «Шалигинський» Нерідко, оголошенню заказника передує створення одного або кількох об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. В результаті, великий ЗК фактично поглинає раніше створені ПЗФ. Проте їхній статус зазвичай зберігають. До складу території заказника «Шалигинський» входять такі об'єкти ПЗФ України: Пам'ятка природи місцевого значення «Сосни», ботанічна. Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8.
Шарівський (заказник)

Ша́рівський зака́зник — ботанічний заказник місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Харківської області. Розташований у Богодухівському районі, на північ від смт Шарівка. Площа заказника 146 га. Статус присвоєно 1984 року. Розташований у Шарівському лісництві (кв. 17—19). Перебуває у віданні Гутянського держлісгоспу. Охороняється комплекс типів лісу природного походження на корінному березі і в долині річки Мерчик з участю асоціацій дубових, ліщинових (занесені до Зеленої книги України) та дубово-соснових різнотравних лісів (Зелені списки Харківщини). Має багату лікарську флору. Галерея Джерела Мережа існуючих та резервованих територій та об'єктів природно-заповідного фонду — Шарівський[недоступне посилання з серпня 2019]
Yunkom coal mine

Yunkom coal mine (Ukrainian: Шахта «Юнком», romanized: Shakhta "Yunkom", lit. '"Young Communist" coal mine'), officially named the Yuny Kommunar Mine, was a coal mine in the town of Bunhe in eastern Ukraine. The mine first opened in 1912, and was closed in 2018. History This mine was first put into operation in 1912. In 1914, a jackhammer was used here for the first time. Nuclear explosion In 1979, Soviet authorities conducted a peaceful nuclear explosion underground at the "Klivazh" site within the Yunkom mine. This was done to prevent frequent coal and rock releases, and was conducted 903 metres (2,963 ft) below the surface. Decline Production significantly plummeted during the 1990s, shortly after the collapse of the Soviet Union. In 1990, the mine's production was at around 1446 t/day, which was at about 330 by 1999. The length of underground workings also fell from 84.3 kilometres (52.4 mi) in 1990 to 28.9 kilometres (18.0 mi) by 1999. The number of workers declined from 1755 people in 1990 to just 662 by 1999. Flooding of the mine In 2018, the administration of the self-proclaimed Donetsk People's Republic, which have controlled this mine since 2014, decided to flood the Yunkom coal mine. Environmental concerns Following the peaceful nuclear explosion at the mine, ecologists have raised concerns over the potential dangers of flooding the Yunkom mine. According to a report by the Minister of Environmental Safety Vasyl Shevchuk, flooding the mine could lead to radioactive contamination of nearby groundwater. This information was also confirmed by the OSCE's Special Monitoring Commission. OSCE observers provided information signaling that the DPR militants in control of the mine planned to flood the areas of the nuclear explosion. The US Department of State spokesperson, Heather Nauert, expressed concern in response to this observation in a post on Twitter. Ukrainian experts similarly warned of the large-scale environmental danger with regards to flooding the Yunkom mine. According to hydrogeologist and doctor of technical sciences Yevgeny Yakovlev, the activity of the repository has decreased by about half in the four decades between 1979 and 2018. This is because the main products of the explosion are Cesium and Strontium, which have a half-life of about 30 years. “According to estimates, immediately after the explosion, the activity of the repository was 100 curies, now we can talk about 50 curies”. In response, Ukrainian MP Oleh Nedava urged residents in Donbas not to drink tap water, and stressed the irreversibility of radioactive contamination in the local river system. In 2020, Mykyta Poturayev, the head of the delegation of the Verkhovna Rada to the OSCE Parliamentary Assembly, revealed during an assembly meeting in Vienna that the Yunkom has been flooded with radioactive water. In the summer of 2024, scientists took samples from an area 5km away from the Yunkom mine. They reported that the total concentration of radionuclides in the local aquifers to be 20-34×103 Bq/kg, signifying that contaminated water has reached local drinking water aquifers. References
Шахта «Юнком»

Шахта «Юнком» — угольная шахта в городе Юнокоммунаровск (Украина). Входит в состав государственного объединения «Орджоникидзеуголь». С 2002 года шахта закрыта. История Её история начинается в 1908 году, когда Русско-бельгийское металлургическое общество заложило шахту «Бунге» для снабжения углем Петровского металлургического завода. В 1914 году на шахте Бунге впервые на Донбассе был применен отбойный молоток для добычи угля. В 1924 году шахте дали название «Юнком» («Юный Коммунар»). В 1979 году, с целью предотвращения частым выбросам угля и породы, в шахте на глубине 903 метров между угольными пластами «Девятка» и «Кирпичный» в рамках атомно-взрывного эксперимента был осуществлен подземный ядерный взрыв (объект «Кливаж»). В 2018 году администрация самопровозглашенной ДНР, под контролем которой находился город Енакиево, приняла решение снизить уровень водоотведения в шахте из-за недостатка средств в бюджете. Это привело к затоплению шахты. Информацию также подтвердила Специальная мониторинговая комиссия ОБСЕ. Под угрозой радиационного заражения могут оказаться бассейны рек Северский Донец и Кальмиус, а также Азовское море. Описание Фактическая добыча 1446/330 тон в сутки (1990/1999). Максимальная глубина 716/821 м (1990/1999). Протяженность подземных выработок 84,3 / 28,9 км (1990/1999). В 1990/1999 годах разрабатывались пласты средней мощностью 0,67-1,32 м, углы падения 67/66 °. Количество работающих (подземных) 1755/662 человек (1990/1999). См. также Ядерный взрыв в Донецкой области Примечания Литература Гірничий енциклопедичний словник : у 3 т. / за ред. В. С. Білецького. — Д. : Східний видавничий дім, 2004. — Т. 3. — 752 с. — ISBN 966-7804-78-X.
Шахта імені К. Румянцева

ДП «Шахта імені К. Румянцева». Входить до ВО «Артемвугілля». Стала до ладу у 1932 р, реконструйована у 1968 р. Виробнича потужність 450 тис.т вугілля на рік. Фактичний видобуток 2023/891 т/добу (1990/1999). Максимальна глибина 1090 (1999). Шахтне поле розкрите 3-а вертикальними стволами. Протяжність підземних виробок 69,06/45,01 км (1990/1999). У 1990 р. розроблялося 11 пластів, у 1999 — 9 пластів потужністю 0,62-1,6 м, кути падіння 56-60°. Серед цих пластів 5 небезпечні за раптовими викидами, 4 — загрозливі, 3 — схильні до самозаймання. Кількість очисних вибоїв 8/8, підготовчих 27 (1999/2003). У 2003 р гірничі роботи ведуться на гор. 850, 970, 1090 м. Обладнання: щитові агрегати (5 лав) та відбійні молотки. Кількість працюючих: 3496/2682 осіб, в тому числі підземних 2491/1814 осіб (1990/1999). Виходить багатотиражна газета «Горловский шахтёр». Адреса: 84601, вул. Енергетична, 1, м. Горлівка, Донецької обл. Джерела Гірничий енциклопедичний словник : у 3 т. / за ред. В. С. Білецького. — Д. : Східний видавничий дім, 2004. — Т. 3. — 752 с. — ISBN 966-7804-78-X.
Шацький лісовий коледж імені Валентина Сулька

Шацький лісовий коледж імені Валентина Васильовича Сулька — професійний вищий навчальний заклад І рівня акредитації у Шацьку Волинської області. Виш міститься в середмісті Шацька за адресою: 44000, Волинська обл., смт Шацьк, вул. 50 років Перемоги, 20 Сайт: http://shlk.org.ua [Архівовано 9 квітня 2022 у Wayback Machine.] На кінець 2009 року в коледжі навчався 601 студент, із них 454 – за денною формою та 147 – за заочною формою навчання, 65% молоді денної форми навчання отримують освіту згідно з держзамовленням. Історія коледжу В 1963 році на базі держлісгоспу було відкрито Шацький лісовий технікум. Його першим директором став заслужений лісівник України Валентин Васильович Сулько. Його ім'ям названо цей заклад, адже технікум був утворений саме з його ініціативи. У 2006 році технікум реорганізовано в Шацький лісовий коледж імені Валентина Сулька і нині він готує майстрів лісу та єгерів для потреб різних регіонів України. Сьогодні підготовку фахівців у Шацькому лісовому коледжі здійснюють 53 викладачі з необхідною фаховою та педагогічною освітою. Серед них – 1 кандидат сільськогосподарських наук, три здобувачі наукового ступеня кандидата сільськогосподарських наук. Дев’ять викладачів мають звання „Викладач-методист”, три – „Старший викладач”. З червня 2009 року в навчальному закладі працює волонтер Корпусу Миру США. Метою його діяльності є покращення розуміння американців українцями і навпаки, а також тісна співпраця з молоддю та виховання у них відповідального ставлення за свою діяльність. У 2006 році на території коледжу було освячено Хрест і закладено наріжний камінь під будівництво каплиці Мучениці Тетяни (УПЦ КП) — покровительки студентів. А в жовтні 2009 року храм для майбутніх фахівців лісового господарства було освячено. У 2009 році було проведено ремонт гуртожитку та навчального корпусу, оновлено матеріальну базу. Із 1963 року з Шацького лісового коледжу вийшло 5648 спеціалістів. Коледж проводить підготовку спеціалістів за такими спеціальностями: лісове господарство, лісозаготівля та первинна обробка деревини, бухгалтерський облік. У майбутньому планується ввести нові спеціальності: природно-заповідна справа; зелене будівництво і садово-паркове господарство; організація туристичного обслуговування. Джерела Офіційний сайт Шацького лісового коледжу [Архівовано 9 квітня 2022 у Wayback Machine.] Стаття "У добру путь!" за 04.09.09 з сайту Державного комітету лісового господарства України Стаття "У Шацьку відсвяткували День працівників освіти" за 02.10.09 з сайту Волинського обласного управління лісового і мисливського господарства Стаття "У Шацьку збудують каплицю мучениці Тетяни" за 22.09.2006 з офіційного сайту Волинської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату Стаття "Каплиця для лісівників" за 08.10.2009 з офіційного сайту Волинської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату[недоступне посилання з червня 2019]
Шевченкове (Поліський район)

Шевченкове (до 1920-х р. Юзефин, Юзефівка) — колишнє село в Україні, в Поліському районі Київської області, що знято з обліку у зв'язку з відселенням мешканців унаслідок аварії на ЧАЕС. Село розміщується за 10 км від колишнього районного центру Поліське (Хабне), і за 25 км від залізничної станції Вільча. Історія Походження первісної назви невідоме. Виникло ймовірно у 1-й пол. XIX ст. 1864 року в селі мешкало 109, 1887 — 140 осіб. 1900 року село мало 45 дворів та населення 192 особи. Селяни займалися землеробством. До 1920-х років село мало назву Юзефівка або Юзефин. У радянський час село підпорядковувалося Рагівській сільській раді Поліського району. У 1981 році в селі мешкало близько 250 осіб. У 1989 році населення становило вже 181 особу. Село було повністю відселене у 1992 або 1993 році внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС. Село було офіційно зняте з обліку 12 травня 1999 року через відсутність постійного населення. Мешканців села переселили до сіл Вовчків (Бориспільський район) та Великий Крупіль. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до другої зони радіаційного забруднення, що передбачає обов'язкове безумовне відселення, а потім до 30-кілометрової зони відчуження. З лютого по квітень 2022 року село було окуповане російськими військами внаслідок вторгнення 2022 року. Джерела Список населенных мест Киевской губернии. Київ, 1900; Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О. Пшонківський. Біла Церква, 2007. Посилання Рішення про офіційне зняття з обліку села Шевченкове [Архівовано 31 жовтня 2020 у Wayback Machine.] Примітки
Шишелівка

Шишелівка — колишнє село в УРСР (нині на території України). Розташоване в Народицькому районі Житомирської області. До 28 грудня 1990 року село підпорядковувалося Звіздальській сільській раді, а потім увійшло до складу Малокліщівської сільської ради. Відселене через радіоактивне забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС. Населення в 1981 році — 160 осіб. Зняте з обліку 21 червня 1991 року Житомирською обласною радою. Поруч з селом протікає річка Звіздаль. Історія Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 110 осіб, з яких 41 чоловік та 69 жінок. Село було повністю відселене у 1990 або 1991 році через радіоактивне забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС, а також село увійшло до зони безумовного (обов'язкового) відселення (друга зона). Зняте з обліку рішенням Житомирської обласної ради від 21 червня 1991 року через відсутність постійного населення. Посилання Шишелівка-нежил [Архівовано 7 березня 2016 у Wayback Machine.] Примітки
Шляхтинецький ботанічний заказник

Шляхтине́цький зака́зник — ботанічний заказник місцевого значення в Україні. Розташування Заказник розташований між селами Гаї-Гречинські та Гаї-Шевченківські Байковецької сільської громади Тернопільського району Тернопільської області, у кварталі 19 головного підприємства Тернопільського обласного управління лісового господарства, в межах лісового урочища «Шляхтинці». Пам'ятка Створений відповідно до рішення виконкому Тернопільської обласної ради № 360 від 22 липня 1977. Перебуває у віданні Тернопільського обласного управління лісового господарства. Характеристика Площа — 36 га. Під охороною — місцеві види лікарських рослин. Примітки Джерела Бай І. Шляхтинецький // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 645. — ISBN 978-966-528-279-2. Посилання Реєстр природно-заповідного фонду Тернопільського району[недоступне посилання з травня 2019] // Управління екології та природних ресурсів Тернопільської ОДА.
Язловецки замък

Язловецката крепост се намира в село Язловец, Бучацки район, Тернополска област, Украйна и е построен между XIV и XVII век. През XVI век е считан за един от най-добрите в Украйна. Язловецката крепост се състои от две части: замък, който се намира на най-високата и същевременно най-тясна точка на хълма и укрепена стена от края на XVI и началото на XVII век малко по-западно. Тази част включва и дворец, построен през XVII век Спомената е за първи път в писмени източници през 1436 г. като резиденция на феодала Бучацки. Строежът на крепостта има четири периода: XIII – XIV век първа половина на XV век (до 1448 г.) – от източната страна са построени нови отбранителни стени 1550 – 1556 и 1575 – 1607 – крепостта е укрепена при Юри Язловецки, в източната част е изграден параклис, а на север – двуетажна къща 1649 – 1658 Бележки