NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dorosziwka (obwód winnicki)

Doroszówka (ukr. Дорошівка) – wieś na Ukrainie, w obwodzie winnicki, w rejonie jampolskim, nad Murafą. W czasach Rzeczypospolitej wieś leżała w województwie podolskim. Odpadła od Polski w wyniku II rozbioru. Przypisy Linki zewnętrzne Dorosziwka (obwód winnicki), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. II: Derenek – Gżack, Warszawa 1881, s. 125 . Doroszówka, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 432 .
Дорошовка (Винницкая область)

Дорошовка (укр. Дорошівка) — село в Ямпольской городской общине Могилёв-Подольского района Винницкой области Украины. До 2020 года входило в Ямпольский район. Код КОАТУУ — 0525680803. Население по переписи 2001 года составляет 486 человек. Почтовый индекс — 24524. Телефонный код — 4336. Занимает площадь 1,75 км². У села Дорошовка на берегу Днестра найден бивень мамонта возрастом более 22 тыс. лет. На бивне мамонта имеется древнейшее изображение оленя на Украине и гравировка, которую условно можно назвать «лабиринтами». Примечания Ссылки Дорошовка на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Дослидное (Херсонская область)

Дослидное (укр. Дослідне) — посёлок в Белозёрской поселковой общине Херсонского района Херсонской области Украины. Почтовый индекс — 75014. Телефонный код — 5547. Код КОАТУУ — 6520385803. Население Население по переписи 2001 года составляло 45 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Местный совет 75014, Херсонская обл., Белозёрский р-н, пос. Миролюбовка, ул. Зелёная, 24 Примечания Ссылки Дослидное на сайте Верховной рады Украины
Дослідне (Херсонський район)

Дослідне — селище в Україні, у Білозерській селищній громаді Херсонського району Херсонської області. Населення становить 45 осіб. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», увійшло до складу Білозерської селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Білозерського району, селище увійшло до складу Херсонського району. Російсько-українська війна (з 2014) 24 лютого 2022 року селище тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. 20 липня 2022 року ЗСУ повідомили про знищення окупаційного складу з боєприпасами в районі Дослідного. 10 листопада 2022 року Збройні сили України визволили селище з-під російської окупації в ході контрнаступу в Херсонській області. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення селища становила 13 осіб, з яких 7 чоловіків та 6 жінок. За переписом населення України 2001 року в селищі мешкало 45 осіб. Мовний склад Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Дослідне [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.] Джерела Сайт територіальної громади [Архівовано 16 серпня 2021 у Wayback Machine.]
Dohno, Cecelnîk

Dohno (în ucraineană Дохно) este un sat în comuna Bondurivka din raionul Cecelnîk, regiunea Vinnița, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Dohno era vorbitoare de ucraineană (96,48%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (3,52%). Note
Дохно

Дохно (укр. Дохно) — село в Чечельницкой поселковой общине Гайсинского района Винницкой области Украины. До 2020 года входило в Чечельницкий район. В селе расположен остановочный пункт Дохно узкоколейной железной дороги Рудница — Голованевск. Население по переписи 2001 года составляет 199 человек. Занимает площадь 8,29 км². Почтовый индекс — 24811. Телефонный код — 4351. Ссылки Дохно на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Дохно (село)

До́хно — село в Україні, у Чечельницькій селищній громаді Гайсинського району Вінницької області. Село знаходиться на пд.-сх. від с. Бондурівка. Тут є залізнична станція Дохно. Біля села знаходиться знамените Дохнянське лісництво та протікає річка Дохна, права притока Південного Бугу. 2010 Василь Коваленко створив музей рідного села. Історія 12 червня 2020 року, відповідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області», село увійшло до складу Чечельницької селищної громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Чечельницького району, село увійшло до складу Гайсинського району. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними : Примітки Література Бондурі́вка // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974 — том Вінницька область / А.Ф. Олійник (голова редколегії тому), 1972 : 788с. — С.697 Посилання Повернувся у рідне село і створив музей // m.20minut.ua 15 травня 2010 [Архівовано 26 вересня 2016 у Wayback Machine.] ВШАНОВУЄМО ЛІСІВНИКІВ [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] Не за горами – сторіччя лісництва // Український лісовод. 14/11/2012 [Архівовано 26 вересня 2016 у Wayback Machine.]
Doszno

Doszno (ukr. Дошне) – wieś na Ukrainie, w obwodzie wołyńskim, w rejonie kowelskim. Pod koniec XIX w. wieś w powiecie kowelskim, w gminie Datyń. Do 2020 w rejonie ratnieńskim. 28 sierpnia 1943 r. (rzeź wołyńska) członkowie UPA dokonali tutaj mordu na 52 Polakach. Przypisy
Дошно

Дошно (укр. Дошне) — село в Велимченской сельской общине Ковельского района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Ратновский район. Код КОАТУУ — 0724280402. Население по переписи 2001 года составляет 44 человека. Почтовый индекс — 44164. Телефонный код — 3366. Занимает площадь 0,161 км². Ссылки Дошно на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Дошне

До́шне — село в Україні, у Велимченській сільській громаді Ковельського району Волинської області. Населення становить 44 особи. Історія У 1906 році село Велимецької волості Ковельського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 36 верст, від волості 14. Дворів 28, мешканців 169. До 30 січня 2017 року село входило до складу Велимченської сільської ради Ратнівського району Волинської області. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 60 осіб, з яких 28 чоловіків та 32 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 41 особа. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську мову. Див. також Озеро Дошне Примітки Посилання Погода в селі Дошне [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Драгобратское озеро

Драгобра́тское о́зеро (укр. Драгобра́тське о́зеро) — высокогорное озеро ледникового происхождения в Украинских Карпатах, в массиве Свидовец. Лежит на высоте 1600 м над уровнем моря, в котловине удлиненной формы, среди северных склонов горы Близнецы, в пределах Раховского района Закарпатской области. Длина озера 55 м, ширина 21 м, площадь 0,1 га. Глубина до 1,2 м. Берега состоят из морены. Питается грунтовыми и атмосферными водами. Вода прозрачная, слабоминерализованная. Дно покрыто серым илом. Берега зарастают осокой. С ихтиофауны встречаются лишь микроскопические ракообразные. К северу от озера расположен горнолыжный курорт Драгобрат. Ближайший населённый пункт — пгт Ясиня. Легенда об озере Ивор Примечания Источники Карпаты меняют ориентацию (рус.). www.ski.ru. Дата обращения: 10 апреля 2019.
Драгобратське озеро

Драгобра́тське (інша назва — Івор) — озеро льодовикового походження в Українських Карпатах, у масиві Свидовець. Лежить на висоті 1600 м над р. м., в улоговині видовженої форми, що серед північних схилів гори Близниці, у межах Рахівського районну Закарпатської області. Довжина озера 55 м, ширина 21 м, площа 0,1 га. Глибина до 1,2 м (іноді до 1,5 м). Береги складаються з морени. Живиться ґрунтовими й атмосферними водами. Вода прозора, слабомінералізована. Дно вкрите сірим мулом. Береги заростають осокою. З гідробіонтів трапляються лише членистоногі: мікроскопічні ракоподібні та личинки комах. Об'єкт туризму. На північ від озера розташований гірськолижний курорт Драгобрат. Найближчий населений пункт — смт Ясіня. Легенда про озеро Івор Галерея Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8. Посилання Озеро Драгобратське (Івор) [Архівовано 28 березня 2018 у Wayback Machine.] — гірська краса, оповита легендами | Про озеро, маршрути до озера, фото, карта, відгуки туристів https://web.archive.org/web/20170703032635/http://www.nedaleko.ua/sight/Озеро_Івор.uk Озеро Івор (Драгобратське) [Архівовано 7 вересня 2016 у Wayback Machine.] — Про озеро, фото, карта, розташування.
Drahomanove, Henicesk

Drahomanove (în ucraineană Драгоманове) este un sat în comuna Stokopani din raionul Henicesk, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Drahomanove era vorbitoare de ucraineană (97,04%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,96%). Note
Драгоманово

Драгоманово (укр. Драгоманове) — село в Генической городской общине Генического района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 135 человек. Почтовый индекс — 75545. Телефонный код — 5534. Код КОАТУУ — 6522185002. Ссылки Драгоманово на сайте Верховной рады Украины
Драгоманове

Драгома́нове — село в Україні, у Генічеській міській громаді Генічеського району Херсонської області. Населення становить 135 осіб. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», увійшло до складу Генічеської міської громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації колишнього Генічеського району увійшло до складу новоутвореного Генічеського району. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Примітки Посилання Погода в селі Драгоманове [Архівовано 3 вересня 2011 у Wayback Machine.]
Литературно-мемориальный музей Г. С. Сковороды

Национальный литературно-мемориальный музей Г. С. Сковороды (укр. Національний літературно-меморіальний музей Г. С. Сковороди) — музей в селе Сковородиновка Золочевской поселковой общины Богодуховского района Харьковской области Украины, посвящённый жизни и творчеству Григория Сковороды. Основан в 1972 году. В 2022 году уничтожен российскими войсками в ходе войны против Украины. История Идею создания в Пан-Ивановке (теперь Сковородиновка) музея Г. С. Сковороды высказал академик Д. И. Багалей в письме наркому просвещения Г. Ф. Гринько от 24 января 1922 года. В этом же году дом, где философ провёл последние годы, с прилегающей территорией площадью 22 гектара получил статус заповедника. В 1962 году в доме был открыт музей на общественных началах, а в 1972 году, к 250-летию со дня рождения Сковороды, музей был переведён на государственное содержание. Указом Президента Украины Виктора Ющенко № 570/2008 от 18 июня 2008 года музей получил статус национального. В ночь на 7 мая 2022 года, в ходе вторжения России на Украину, музей сгорел от ракетного обстрела российскими войсками. При этом пострадал один человек. По словам главы Харьковской областной администрации Олега Синегубова, самые ценные экспонаты из музея были заблаговременно вывезены. Министерство обороны Российской Федерации отчиталось об авиаударе по Сковородиновке, назвав её «Сковородниково» и заявив, что там был военный пункт управления. Экспозиция Национальный литературно-мемориальный музей Г. С. Сковороды расположен в доме помещиков Ковалевских, построенном в XVIII веке. Первые три зала музея были посвящены биографии и творчеству Сковороды, а четвёртый зал — мемориальный: это комната, где жил и умер Григорий Сковорода. В ней была показана мебель и другие вещи того времени. В экспозиции были также некоторые личные вещи Сковороды, в том числе английские серебряные часы XVIII века (переданные в 1972 году Черниговским историческим музеем), которыми мог пользоваться Сковорода, скрипка, на которой играл Сковорода. Историческое значение имеет и прилегающий старинный парк, планировка которого со времён Сковороды практически не изменилась. В парке сохранились колодец, место первого захоронения философа, его могила. Здесь установлен памятник работы И. П. Кавалеридзе, упорядочена скульптурная «философская аллея». Коллектив музея Мицай Наталья Ивановна — директор музея, заслуженный работник культуры Украины, лауреат харьковской муниципальной премии имени Г. С. Сковороды. Примечания Ссылки Официальный сайт музея Музей на сайте «Семь чудес Украины»
Tupy

Tupy (523.54; ukr. Тупий – Tupyj; dawniej Góry Sewluskie, węg. Nagyszölösi hegyseg) – niewielkie pasmo gór na ukraińskim Zakarpaciu, należące do Łańcucha Wyhorlacko-Gutyńskiego Wewnętrznych Karpat Wschodnich. Na północnym zachodzie dolina środkowej Borżawy oddziela Tupego od pasma Bużory. Na północnym wschodzie obniżenie między wsiami Dołhe i Łypcza dzieli Tupego od Połoniny Borżawy w Beskidach Połonińskich. Na wschodzie dolina dolnej Riki oddziela Tupego od Kotliny Marmaroskiej. Na południu granicę Tupego stanowi dolina Cisy, za którą ciągnie się kolejne pasmo w Łańcuchu Wyhorlacko-Gutyńskim: Góry Oaș. Na zachodzie Tupy stopniowo opada do Niziny Zakarpackiej. Grzbiet Tupego ma długość około 30 km i przebiega z północnego wschodu na południowy zachód. Kolejne kulminacje to Mały Kłobuk (568 m n.p.m.), Tupy (878 m n.p.m.) i Tołsta (819 m n.p.m.). Na południowo-zachodnim krańcu pasma, oddzielona rozległym obniżeniem od głównego grzbietu, leży izolowana Czarna Góra (565 m n.p.m.), górująca nad miastem Wynohradiw. Skrajnym zachodnim wzniesieniem Tupego jest Szałanśkyj Helmeć (368 m n.p.m.) nad Borżawą. Północna część głównego grzbietu Tupego jest zalesiona i bezludna, natomiast jego zbocza oraz środkowa i południowa część grzbietu są gęsto zasiedlone i wykorzystane rolniczo. Środkowym obniżeniem przebiega droga regionalna R03. Bibliografia W.W. Wdowenko, O.P. Homajonow (red.) Zakarpats'ka obłast'. Karta autoszliachiw 1:250 000, DNWP Kartohrafija, b.m.w., 2002-2004 Piotr Kamiński (opr.) Ruś Zakarpacka. Mapa przeglądowa w skali 1:300 000, Pitr Kartografia, Warszawa 1996, ISBN 83-86240-18-0 Kovács Sándor, Kárpátalja Térképe 1:250 000, III wydanie, Dimap Bt, Budapeszt 2004, ISBN 963-00-3124-9 CM
Тупой (хребет)

Тупой (укр. Тупий) — низкогорный, сравнительно небольшой горный массив в Украинских Карпатах. Относится к Вигорлат-Гутинской вулканической пряди. Расположен в пределах Хустского района Закарпатской области. Массив расположен между реками Боржавой (на северо-западе), Рикой (на юго-востоке) и Тисой (на юге). С запада к массиву примыкает полоса вулканического холма, с юго-востока — Мармарошская котловина. На массиве расположены горы: Порубище (474 м), Иросла (598 м), Толстая (819 м), Китица (841 м), Илина (758 м). Самая высокая вершина массива — гора Тупой (878,5 м). Массив сформировался в неогеновый период в результате деятельности вулканов и линейных излияний магмы. Сохранились небольшие кратеры вулканов. Массив состоит из андезитов, андезито-базальтов, базальтов и туфов. Северные и восточные склоны крутые и короткие (до 2-3 км), южные более пологие, с отрогами, расчленены. В предгорье на мягких лавах на лишенных леса склонах образовались бедленды. До 550—600 м — пояс дубово-буковых, выше — буковых лесов. Интересные памятники природы: Липовецкое озеро (возле села Липча), Ниреский водопад (у западной окраины Хуста, на потоке Ниреш), Городиливський водопад. Ближайшие города: Хуст, Иршава. Примечания Литература Енциклопедія українознавства. У 10-х томах. / Головний редактор Володимир Кубійович. — Париж; Нью-Йорк: Молоде життя, 1954—1989. Географічна енциклопедія України: в 3 т. / Редкол.: А. М. Маринич и др. — Київ: Українська радянська енциклопедія, 1989—1993. — ISBN 5-88500-015-8. (укр.)
Тупий

Тупи́й (інші назви — Хустські гори, Великий Шолес) — низькогірний, порівняно невеликий гірський масив в Українських Карпатах. Належить до Вигорлат-Гутинського вулканічного пасма. Розташований у межах Хустського та Іршавського районів Закарпатської області. Масив розташований між річками Боржавою (на північному заході), Рікою (на південному сході) і Тисою (на півдні). З заходу до масиву прилягає смуга вулканічного підгір'я, з південного сходу — Верхньотисинська улоговина. На масиві розташовані гори: Порубище (474 м), Іросла (598 м), Товста (819 м), Китиця (841 м), Іліна (758 м). Найвища вершина масиву — гора Тупий (878 м). Масив сформувався в неогені у результаті діяльності вулканів і лінійних виливів магми. Збереглися невеликі кратери вулканів. Масив складається з андезитів, андезито-базальтів, базальтів і туфів. Тверді лави створили крутосхилові, важкоприступні нагромадження. Північні та східні схили круті та короткі (до 2–3 км), південні більш виположені, з відногами, розчленовані. У передгір'ї на м'яких лавах на позбавлених лісу схилах утворилися бедленди. До 550–600 м — пояс дубово-букових, вище — букових лісів. Цікаві пам'ятки природи: Липовецьке озеро (біля села Липча), Ніреський водоспад (біля західної околиці Хуста, на потоці Ніреш), Городилівський водоспад. Найближчі міста: Хуст, Іршава. Джерела Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3. Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8.
Росохан

Росоха́н — высокогорное озеро в Украинских Карпатах (массив Горганы), в пределах Калушского района Ивано-Франковской области. Расположен на южном склоне хребта Аршица (горный массив Горганы), в бассейне реки Мшана, на высоте 1120 м. Площадь озера около 500 м². (по другим данным — 470 м²), наибольшая глубина 2,8 м (после затяжных дождей — до 4,5 м). Длина озера 50-70 м, ширина 20 м. Дно и берега каменистые, вода прозрачная. Бессточное озеро, образовавшееся по одной версии в результате оползня, по другой — после падения метеорита.
Росохан

Росоха́н — високогірне озеро в Українських Карпатах, у межах Калуського району Івано-Франківської області. Розташоване на південному схилі хребта Аршиці (гірський масив Ґорґани), в басейні річки Мшани, на висоті 1120 м. Площа озера бл. 500 кв. м. (за іншими даними — 470 кв. м), найбільша глибина 2,8 м (після затяжних дощів — до 4,5 м). Довжина озера 50—70 м, ширина 20 м. Дно і береги кам'янисті, вода прозора. Озеро безстічне, утворилося за однією версією внаслідок зсуву, за іншою — після падіння метеориту. Заповідна справа З 1972 року озеро має статус гідрологічної пам'ятки природи місцевого значення — «Гірське озеро Росохан». У 2007 р. громадською організацією «Карпатські стежки» за сприяння Посольства Нідерландів в Україні було встановлено охоронний знак (аншлаг). Галерея Джерела Росохан [Архівовано 23 жовтня 2011 у Wayback Machine.] Фото озера Росохан[недоступне посилання з квітня 2019]
Drevîni, Ivanîci

Drevîni (în ucraineană Древині) este un sat în comuna Mîșiv din raionul Ivanîci, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Drevîni era vorbitoare de ucraineană (99,4%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Древини

Древини (укр. Древині) — село в Иваничевской поселковой общине Владимирского района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Иваничевский район. Код КОАТУУ — 0721183403. Население по переписи 2001 года составляет 666 человек. Почтовый индекс — 45327. Телефонный код — 3372. Занимает площадь 6,3 км². Ссылки Древини на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Древині

Древи́ні — село в Україні, в Іваничівській селищній громаді Володимирського району Волинської області. Населення становить 666 осіб. Історія У 1906 році село Порицької волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 26 верст, від волості 11. Дворів 82, мешканців 511. До 30 червня 2017 року село входило до складу Мишівської сільської ради Іваничівського району Волинської області. Після ліквідації Іваничівського району 19 липня 2020 року село увійшло до Володимир-Волинського району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 656 осіб, з яких 309 чоловіків та 347 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 660 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі особистості Протопоп Валентина Ростиславівна (* 1959) — українська художниця. Василь Древинський (п.п. XVI ст.—1583) — писар великий литовський, королівський секретар. Лаврентій Древинський (1586—1640) — волинський громадський діяч, оборонець православ'я. Примітки Посилання Погода в селі Древині [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Drużba (obwód rówieński)

Drużba (ukr. Дружба, hist. pol. Drancza Ruska) – wieś na Ukrainie, w obwodzie rówieńskim, w rejonie dubieńskim. W 2023 liczyła 858 mieszkańców. Tak jak cały obecny obwód rówieński, wieś Drancza Ruska znajdowała się w granicach II RP, wchodząc w skład województwa wołyńskiego, powiat dubieński, gmina Radziwiłłów. Przypisy Linki zewnętrzne Drancza Ruska i Polska, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 437 .
Drujba, Radîvîliv

Drujba (în ucraineană Дружба) este localitatea de reședință a comunei Drujba din raionul Radîvîliv, regiunea Rivne, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Drujba era vorbitoare de ucraineană (99,9%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Дружба (Ровненская область)

Дружба (укр. Дружба) — село в Радивиловской городской общине Дубенского района Ровненской области Украины. До 2020 года входило в Радивиловский район. Население по переписи 2001 года составляло 1036 человек. Почтовый индекс — 35554. Телефонный код — 3633. Код КОАТУУ — 5625882501. Примечания Ссылки Дружба на сайте Верховной рады Украины
Drujbivka, Ivanivka

Drujbivka (în ucraineană Дружбівка) este o comună în raionul Ivanivka, regiunea Herson, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Drujbivka era vorbitoare de ucraineană (90,81%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (8,42%). Note
Дружбовка (Херсонская область)

Дружбовка (укр. Дружбівка) — село в Ивановской поселковой общине Генического района Херсонской области Украины. Расположено на реке Большая Калга. В XIX веке село носило название Калашинская Калга. Население по переписи 2001 года составляло 653 человека. Почтовый индекс — 75411. Телефонный код — 5531. Код КОАТУУ — 6522981501. История В 1946 году указом ПВС УССР село Калга переименовано в Дружбовку. География Местный совет 75411, Херсонская обл., Ивановский р-н, с. Дружбовка, ул. Ленина, 12 Примечания Ссылки Дружбовка на сайте Верховной рады Украины (рус.). w1.c1.rada.gov.ua. Дата обращения: 18 мая 2020.
Дружбівка (Генічеський район)

Дру́жбівка (до 1945 — Калга) — село в Україні, в Іванівській селищній громаді Генічеського району Херсонської області. Населення становить 653 осіб. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 737 осіб, з яких 328 чоловіків та 409 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 645 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Соціальна сфера В селі розташовані: Дружбівська загально-освітня школа І-ІІІ ступенів; Дитячий садок «Сонечко»; Фельдшерсько-акушерський пункт; Економіка ТОВ «Дружба». Відомість села У 2011 році село стало відоме тим, що заради викупу у 100 тисяч гривень 27-ми річний місцевий житель викрав сусідського 14-річного хлопчика, але бажаючи налякати не розрахував сили і придушив його. Затриманий пояснив, що хлопчика вбивати не хотів. Щоб просто його налякати, витяг мотузку і почав душити, але не розрахував сил. Коли сталося лихо, затягнув тіло до закинутої хати, а речі хлопчика розкидав по полю. Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Херсонська область) Примітки Посилання Погода в селі Дружбівка [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]