Csetfalva

Csetfalva (ukránul: Четфалва [Csetfalva], 1995-ig Четово [Csetovo], ruszinul: Четфолва [Csetfolva], szlovákul és csehül: Četovo) egy csaknem teljesen magyar lakosságú falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Beregszászi járásban. Fekvése A település Ukrajna nyugati részén, a Tiszaháton, a Tisza jobb partján terül el, érinti az ukrán–magyar határsávot. A Tiszaújlak–Tiszabecs határátkelőhely öt kilométer távolságra van a településtől. Beregszásztól 15 km, Nagyszőlőstől 17 km és Ungvártól 100 km távolságra. Északra 7 km távolságra található a Borzsa-folyó. A falu viszonylag sík vidéken terül el, gazdag termőföldekkel és gyümölcsösökkel, területén gyeptalaj található. Csetfalvát nyugatról a vári erdő határolja. Szomszédos települések: Tiszakeresztúr (3 km), Tiszaújlak (4 km), Sárosoroszi (5 km), Bene (7 km), Nagyborzsova (7 km) és Vári (7 km). A Tisza bal partján, immáron a magyar oldalon található Milota (4 km), Tiszabecs (6 km) és Tiszacsécse (6 km). Éghajlat Éghajlata mérsékelten kontinentális. Az átlagos hőmérséklet 10,8 °C. Július az év legmelegebb hónapja, átlag 21,9 °C. Januárban jellemző a legalacsonyabb hőmérséklet, átlag -1,6 °C. Az éves csapadékmennyiség 850 milliméter, a legszárazabb és legcsapadékosabb hónapok között 37 milliméter különbség van. A legmagasabb relatív páratartalom decemberben fordul elő (80%), másrészt augusztusban a legalacsonyabb (hozzávetőleg 63%). Megközelítése, közlekedés Az Ungvár-Beregszász-Rahó országúttal 1 km hosszúságú bekötőút köti össze, a falu központjától körülbelül 20 km távolságra van az E58-as autópálya. A települést érinti a Bátyú–Királyháza–Taracköz–Aknaszlatina-vasútvonal. Élővilága Állatok A falu környezetében az emlősök közül megtalálható az őz, vaddisznó, róka, mezei nyúl, sün, mókus, vakond. A madarak közül előfordul a kakukk, bagoly, fácán, fecske, cinegemadár, harkály, gólya, illetve a verébfélék. A település egyik villanyoszlopán egy gólyafészek található, évente 5 gólyafiókát költenek ki a gólyák. Hüllők közül jellemző a sikló, kígyó, vipera, teknősbéka, béka. A Tiszában és a mesterségesen fenntartott tavakban előfordul ponty, kárász, sügér és harcsa. Felszíni vizek A Tisza és Borzsa völgyében, a gátakon belüli ártéren kisebb morotvatavak találhatóak. Ezek egykoron halastavak voltak, melyeknek nagy része mára mocsárrá alakult vagy teljesen kiszáradt. A Petőfi út két házsora közti gyepes területen egykoron a Tisza egyik mellékága folyt, amely kettéválasztotta a települést. A kis mellékág később holtággá vált, azonban sokáig megmaradt tó formájában. Az 1980-as években elkezdték feltölteni földdel és a tó fokozatosan eltűnt. Története Nevének eredete Figyelemre méltó, hogy Csetfalva neve az egyetlen személynév + -falva szerkezetű helységnév a kárpátaljai síkvidéken. A fennmaradt népi hagyományok szerint nevét Árpád fejedelem egyik hű alattvalójától, a település alapítójáról, egy Cset vagy Csete nevű földesúrról kapta. Erről vannak más variációk is, de az a tény, hogy egy Cset nevű birtokosról nevezték el, biztos. Mai nevének első említése 1408-ból származik: „Chedfalwa”. 1341-1523 Először 1341-ben jelent meg írásos dokumentumban „de villa Chet” (azaz Chet háza) alakban. Levéltári adatok szerint Csetfalva korábban Ugocsa vármegyéhez tartozott, azonban egy közigazgatási reform következtében Bereg vármegyéhez csatolták, a Bereg-Szatmár-Ugocsa vármegye hármashatárán feküdt. Ennek a földterületnek az első ismert birtokosai a Széchy család tagjai voltak. A földbirtokot 1418-ban maga Zsigmond király királyi adományként odaajándékozta Széchy Pál és Jakab fia György számára. Ugyanebben az évben pereltek Tódorné munkácsi hercegnő Helele nevű tisztje ellen, aki az egyik, Csetfalvára valósi jobbágyukat erőszakkal elhurcolta Mezőváriba. Azon okból, hogy a település három vármegye határán terült el, alkalmas volt arra a célra, hogy az 1400-as évek végén egy vámhivatalt működtessenek itt. 1488-ban ifj. Azari János megbízott királyi ember által lett beiktatva: Apród Miklós fiai, Tarczai Márton és János Csetfalva, Beregsom, Zápszony, és a Kohán, Gerendes, Tárnok, Zebegnyő, Szelmenc, Mátyus, Tárnok, Tehna, Karád, Kereplye, Szög, Agárd, Bél, Dobra, Dámóc és Dargó egész, valamint Karácsonymező és Szécsi fél részbirtokaiba. 1498 folyamán Tarczay Jánost királyi adomány folytán beiktatták Beregsom, Zápszony, Csetfalva és Mátyus helységekbe, a Bégányi Kristóf nevű királyi ember által történt bevezetésnél Brigitának, Széchy Miklós özvegyének ellentmondva. Továbbá ebben az évben Zápolya János, Magyarország nádora és a kunok bírája Tárczay János kérelmére meghagyta a leleszi káptalannak, hogy Mezővári felől a határt rendezze, kijelölve királyi emberekül Bégányi Kristófot és Boldizsárt, Homoky Istvánt, Borsóvai Miklóst és Gulácái Ambrust. Azonban mindjárt a menet kezdetén Dewngeus István mezővári biró, Geréb László erdélyi püspök és Geréb Péter nevében tiltakozott a határvonal ellen. A határjárás meghiúsulta adott azután okot arra, hogy a szilaj természetű Tarczay és a szomszéd mezővári birtokos, gróf Geréb Péter emberei között viszálykodásra és vérengzésre került a dolog, akik különösen a Zsaró-mocsár nevű Tisza-ágnak halászati joga felett civódtak. 1503-ban ismét megkísérelte Tarczay a határjárást, azonban mikor a bizottság nyugatról a Kőrösfok nevű térre ért, a mezőváriak Csáktornyái Zsigmond pécsi püspök nevében ellentmondtak és Bégányi Kristóf királyi ember és Péter nevű leleszi pap általi felmérést megakadályozták. Ennek következtében 1504-ben Tarczay törvény elé idézte Csáktornyáit, az emberei által Csetfalván elkövetett hatalmaskodásai miatt, amit Tárkányi Péter királyi ember intézett el. 1509-ben Csapi Gergely, Szerdahelyi László, és Bácskai Simon nevében Sztrithei Zsigmond eltiltatta Tarczayt a beregsomi és ahhoz tartozó zápszonyi és csetfalvai, valamint településeken lévő birtokok Perényi Gábornak vagy bárki másnak való eladásától. 1513-ban beiktatták Lónyay Albertet és feleségét, Nasztát, valamint Kristóf, Péter, Farkas és Marina nevű gyermekeiket a Tarczay János özvegyétől, Sárától örökáron megvett Zápszonyi, Csetfalvai, Beregsomi és Mátyusi birtokába. Ebben az évben Oroszi István eltiltotta a Lónyayakat attól, hogy az Ugocsa vármegyében fekvő Eperjes határából településeket foglaljanak el, továbbá a Szécsy Gál által a sárosoroszi határból elfoglalt és Csetfalvához csatolt földeket birtokolják. 1516-ban Szerdahelyi László elzálogosította részbirtokait Sztrithei Lászlónak 100 forintért azzal a feltétellel, hogyha ő a kitűzött határidőig nem fizet, azok nála örökösen megmaradjanak. 1521-ben Sztrithei László végrendelete szerint hagyományozta a cserfalvai, mátyusi, ketergényi és egyéb birtokait a leleszi egyháznak, húsz forintot és egy aranyat a darmai barátainak, szálkai ingó vagyonát Agata nevű lányának, minden egyéb birtokát Pál fiának. 1523-ban Burányi Margit, Lónyay Kata, Farkas és Kristóf közösen tiltakoztak Perényi Gábor ellen az itteni és a mátyusi birtokaik elfoglalása miatt. 1524-ben pedig Lónyai Kristóf tiltakozott Naszta ellen, birtok-elidegenítés vádjának okából. 1530-tól a reformációig 1530-ban Lónyay Kristóffal, Vitéz Jánossal és Csapi Péterrel voltak együtt hárman a falu birtokosai. 1533-ban iktari Bethlen Istvánnak és lónyai Lónyay Zsigmondnak adtak itt birtokokat. 1551-ben Büdy Mihály megvette Csapi Ferenc csetfalvai birtokát 300 forintért. Ezen kívül ebben az évben az itteni helybeliek, Báthory András, Lónyai Péter és Büdi Mihályné jobbágyai tiltakoztak a kovászói Matbuznay Pál által Bene felől tett határjárás ellen, amire megjelentek gocsei Kun Miklós királyi ember és Gyöngyösi Ferenc leleszi konvent megbízottja. A csetfalvai lakosságot sújtotta az 1566-os tatárjárás, melynek során sokakat az Oszmán Birodalom rabszolgapiacaira hurcoltak el. Az 1567-es évi adóösszeírás során a településen tizenegy lakót és tizenkettő pusztatelket írtak össze még azon a télen, mikor a tatárok embereket raboltak innen. 1573-ban beregszói Hagymási Kristóf, a huszti várnak várkapitánya egyenesen tiltakozott gyarmati Balassa András, Balassi Bálint költő nagybátyja tevékenysége ellen, mert Ballasa elfoglalta Csetfalva, Beregsom, Zápszony birtokát, emellett a makovicei várat. 1580-ban Büdy Farkas visszavonta azon bevallását, amelyet a leleszi konvent előtt Csapi Ferenc javára itteni birtoka iránt tett. 1582-ban Lónyay Pétert királyi adomány folytán beiktatták a Lónyay Albert-féle itteni részekbe, köztük Csetfalvába is. 1600-ban Rákóczy Zsigmond öt, Lónyay István tizennégy, Mikolay István egy, Réthey Péter, Melith Pál, Báthory István és Anarcsi Péter egy-egy telekkel rendelkeztek itt. Tizenegy évvel ezután, 1611-ben Telegdi Borbálát beiktatták a II. Rudolf császártól nyert adományként az első férjétől eredő eszenyi kastély, Eszeny, Ágtelek és Bezdéd, valamint a beregsomi, csetfalvai és zápszonyi részek, továbbá Parnó, Bozsnica, Kincses, Sztankóc, s a gálszécsi és albini részek birtokába. A bevezetést Tussay Sándor és Horváth István királyi emberek és Ruttkay Mátyás leleszi áldozár intézte el. Csetfalvára 1633-ban beiktatták Bethlen István és nagylónyai Lónyay Zsigmond személyét birtokosoknak. A birtokosok itt 1641-ben Góde Péter és Zoltán József voltak. Egy évvel később beiktatták Ugron Erzsébetet és férjét, Horváth Istvánt. Az 1657-es lengyel betörést is megszenvedte a település, ami II. Rákóczi György erdélyi fejedelem lengyelországi politikájának köszönhető. Rengeteg település elpusztult ekkor a háborúban. 1669-ben Lónyay Anna, Kemény János felesége elzálogosította 1500 forinton Báthori Zsófiának csetfalvai örökségét. 1671-ben Jenei Samu, mint Lónyay Anna meghatalmazottja, a nem is olyan régen Újhelyi Jánostól szerzett itteni birtokát és két malomhelyét 700 forintért két évre bérelte ki. Az új protestáns hit A protestantizmus megjelenésével a lakosság áttért az új hitre. Ezek a protestáns falusiak elfoglalták a régi, 15. században épült római katolikus templomot és a hozzá tartozó parókiát. Okmányok szerint 1645-ben már virágzó református gyülekezet volt a településen. Három évvel később, 1648-ban Vaszil Judit, Nánási Szabó György özvegye ékes áldozati kelyhet készíttetett a templom számára. Az egyházközség anyakönyvét 1767-től vezeti. Beregi István nemesi bíró és Gerét Mihály másodbíró idejében a falu templomát átalakították, és mellette református iskolát nyitottak. Az iskola jótevőinek a Buday családot nevezik. Remek példa rá, hogy 1847-ben Buday István alispán római katolikus létére könyvekkel és írószerekkel látta el a szegény református tanulókat. Csetfalva a Rákóczi-szabadságharc idején 1703. július 14-én Rákóczi tiszántúli hadjárata során Benéhez ért. Átkelt a Borzsa hídján, és a délutáni órákban Csetfalva és Tiszaújlak határában táborozott le lovasságával, mivel a gyalogosok a mostoha útviszonyok, a sár miatt lemaradtak. Ekkor nem volt semmilyen ellenséges felderítő csapat a környéken. Az egyik ilyen felderítő csapatnak – amelynek kötelékében 20 magyar és 30 német lovas szolgált – Kende Mihály volt a vezetője. Július 13-án átkeltek a Tiszán, Benén és Nagymuzsalyon keresztül Beregszászig meneteltek. Nem tudva Rákóczi támadó jellegű előrenyomulásáról Mezővárin keresztül akartak visszatérni Tiszabecsre. A fejedelem, észlelve a járőrcsapatot, sikeresen bekerítette azokat. Kendének nem maradt más esélye, csak az elkeseredett harc. A fejedelem lovasai már ekkor elfoglalták a rév hídfőjét, amit tizenöt elsáncolt német gyalogos őrzött. Kendének katonáit Rákóczi társai a Tiszának szorították, kik egy kanyarulatban keményen ellenálltak. A folyó túloldaláról heves puskalövésekkel segítettek Kendééknek. Négy órán keresztül ment a küzdelem, melyben Kende katonái háromszor rohamoztak. Az összecsapás láttán Rákóczi szerette volna megkímélni lovasait, és inkább a lemaradozó gyalogsággal akarta megtörni az ellenséget. Erre azonban nem került sor, mivel a lovasok zárt sorú támadása eldöntötte az összecsapás kimenetelét. A ellenség katonái közül nyolcan estek el. Rákóczi vesztesége a kedvezőtlen helyzetük miatt valamivel nagyobb volt. Az áldozatok közé került Kende Mihály is, aki a lovával együtt a Tiszába fúlt. A Rákóczi-szabadságharc elején megesett, hogy némely vármegyék vezetősége törvénytelenül pénzbeli adókat vetett ki a parasztokra, amik ugyan nem voltak rendszeresek, azonban a katonák ellátása mellett nagy terhet jelentettek. Ezért Rákóczi követelte, hogy a katonáknak állt parasztokon ezt az adót ne szedjék. A vármegyében kialakult helyzetről Újhelyi István többször tájékoztatja a környéken állomásozó katonaság vezetőit. Március 8-i levelében Kölcsei Imrétől kér tanácsot, ugyanakkor felajánlja a szálfák kiszállítását és az élelmezést a csapatoknak. Jelenti, hogy Farkas Zsigmond vice-kapitány már rég a vármegyében tartózkodik, aki Csetfalvára és Mezőváriba szénát hordatott össze. Majos János ezredének Erdélybe indulására hivatkozva továbbra is ellátmányt követelt. Újhelyi hangsúlyozta: „Sarcoltatják, pusztítják a szegénységet. Kegyelmed ezeket orvosolja, mert mód nélkül való dolgok.” 1716-tól az 1848-as forradalomig 1716-ban a Moldván és Erdélyen át berontó krími tatárok Bereg vármegye településeit is kifosztották, nemcsak tömérdek ingóságot, templomi tárgyat vittek el, hanem a lakosság egy részét is elrabolták. Irényi Júlia, Bassányi János özvegye tiltakozott 1775-ben – testvére, Irényi László és rokona, Romocsaházy Krisztina nevében – a néhai Romocsaházy István és Krucsay Borbála nevű felesége között a csetfalvai, ugornyai, és Szabolcs megyei birtokok iránt kötött kölcsönös végrendelet érvényessége ellen. Vályi András „Magyar Országnak Leírása” (1796) című művében az alábbiakat írja a településről: „CSETFALVA. Magyar falu Bereg Vármegyében, birtokosai Báró Prényi, Csató, és Buday Uraságok, lakosai reformátusok, fekszik Ugotsa Vármegyének szélénél, a’ Tisza mentében, Váritol fél mértföldnyire, Ujlakhoz pedig tsak 1/4. órányira, a’ hol vagyonnyaikat elszokták adni; határja, ha trágyáztatik nem minden esztendőben, hanem tsak a’ mint földgye kivánnya, szép tiszta búzát ’s mindenféle gabonát elég termékenyen hoz, vagyonnyait eladhattya Újlakon, és Berekszázon, a’ szomszéd szőlö hegyekben pedig kereshet kézi munkával, fája mind tűzre, mind pedig épűletre elég; de mivel legelője szoross, ’s határját a’ víz járja, (mellyen három Kompos malma van) a’ második Osztályba tétettetett.” Fényes Elek a „Magyarország Geographiai Szótára” (1851) című művében a következőket írja Csetfalváról: „Csetfalva, magyar falu, Beregh vgyében, a Tisza jobb partján, ut. p. T.-Ujlakhoz 1/2 mfdnyire: 29 r. kath., 225 ref., 30 zsidó lak. Reform. templom. Határa igen termékeny, de néha az árvizektől szenved; erdeje mind tüzre, mind épületre elég; gyümölcse sok; legelője szűk, malmai vannak F. u. többen.” A Tisza szabályozása A falu – mivel a Tisza mentén terül el – történelme során nagy katasztrófákat tudott hozni az árvíz magával. Ennek fényében rengeteg történelmi építmény – mint például parasztházak – teljesen elpusztult a templom kivételével. Több kisebb, sikertelen próbálkozás után gróf Széchenyi István megszervezte a Tisza szabályozását, ami 1846. augusztus 27-én vette kezdetét. A munkálatoknak lefolyását 1847 őszén jött el megtekinteni a mai Kárpátalja vidékére. Szeptember 9-én a Pannonia nevű gőzös, amivel utaztak, Csetfalva és Tiszaújlak között zátonyra futott, az éjszakát kénytelen volt Széchenyi és kísérete a hajón tölteni. Másnap a nemes gróf ellátogatott Csetfalvára, majd a másik napon Badalóra. Sajnos a munkálatok az 1848-as szabadságharc után csak jelentősen csökkentett költségvetéssel és számos kompromisszummal valósultak meg. Ennek eredményeképp továbbra is voltak árvízi katasztrófák. A kiegyezés után 1881-ben 89 házat, 473 lelket számoltak össze. Akkoriban a birtokosok a Lónyay, Csató, Pogány, és Abonyi családtagok voltak. Rajtuk kívül Buday Sándor örökösei, akiknek birtokában van a Vigyorgó nevű puszta. 1888-ban elöntötte a települést a tiszai árvíz. A Belügyminisztérium 1904-ben hagyta jóvá a község címerét a 16. századi ősi pecsétje alapján. A trianoni béke aláírása előtt Bereg vármegye Tiszaháti járásához tartozott. Csehszlovákia fennhatósága alatt A trianoni döntés értelmében az új határ Csetfalva mentén húzódott, a település Csehszlovák fennhatóság alá tartozott. A háború után nehezen indult meg a gazdasági élet. Ez az időszak 1918-tól 1924-ig tartott. Ebben az időszakban a falu turisztikai látványosság volt a cseh turisták és fényképészek számára. A faluban ekkor egy két osztályos magyar tannyelvű iskolát működtettek. Az utakat macskakővel rakták ki a hatékony közlekedés céljából Tiszaújlak, Csetfalva és Vári között. 1933. júliusában Csetfalvát elöntötte a tiszai árvíz, a mezőgazdasági termés emiatt elpusztult. Újra Magyarország részeként 1938. november 2-án az I. bécsi döntés értelmében Magyarország visszakapta Csehszlovákiától a trianoni határ mentén elterülő magyar többségű országrészt, köztük Csetfalvát is. Ezután az év után intenzíven elkezdett folyni a Tiszaújlaktól megkezdett árvízvédelmi vonal építése. Az 1940-es évektől kezdett a település kelet felé bővülni új házakkal. 1942-ben a falusi parasztokat nem kímélte az állam az akkori adókkal, 11 féle adót kellett fizetniük. 1944 nyarán rengeteg épület került a katonaság kezébe. A zsidóság 1944-es deportálása Baky László belügyi államtitkár április 7-én szigorúan titkos rendeletet bocsátott ki a magyar zsidóság gettóba gyűjtéséről. Ezen felül a rendelet utasította a hatóságokat, hogy a „zsidók összeszedése” során begyűjtött értékeket a „községi elöljáróságok három napon belül a tisztogatási terület központjában székelő Nemzeti Bank fiókjához tartoznak beszállítani”. Kárpát-Ukrajnában és Északkelet–Magyarországon 13 nagyobb gettót és bevagonírozási központot alakítottak ki. Az összegyűjtött zsidókat vagy a Munkácson, Ungváron, Varjúlaposon és Beregszászban létesített gyűjtőtáborokban, vagy a huszti, máramarosszigeti, kassai, mátészalkai, nyíregyházi, nagyszőlősi, sátoraljaújhelyi, kisvárdai és beregszászi kijelölt gettókba helyezték el. Mint a környező településekről, úgy Csetfalváról is deportálták a helyi zsidókat. Összesen 22 embert kényszerítettek a gettókba a faluból.[forrás?] A szovjet közigazgatás időszaka 1944. október 24-én a 4. Ukrán Front katonái bevonultak a községbe. A szovjetek október 25-én bevonultak Husztra és Nagyszőlősre, október 26-án Munkácsra, október 27-én foglalták el Csetfalvát, majd október 28-án Beregszászt és Ungvárt is. 1944. november 13-án tartották meg Munkácson a munkácsi, ungvári, huszti, nagyszőlősi, szolyvai, técsői és ilosvai járás kommunista alapszervezeteinek képviselői azt az értekezletet, ahol bizottságot választottak. Ennek elsődleges feladata az volt, hogy megszervezze a Kárpátontúli Ukrajna Kommunista Pártjának alakuló kongresszusát. November 14-én, a 0036. számú szigorúan titkos parancs alapján Kárpátalja községeiben megkezdték a hadköteles korú német és magyar férfiak összegyűjtését. Csetfalváról november 18-án 91 férfit hurcoltak el a szolyvai munkatáborba a területen tartózkodó kommunisták. Ebből a 91 férfiből 38-an odavesztek. 1947. december 30-án Csetfalvát elöntötte a tiszai árvíz. A Szovjetunió fennhatósága alatt bontakozott ki jelentős fejlődés a faluban és annak gazdaságában, új utcát hoztak létre, a népesség a kétszeresére nőtt, gyümölcsösöket telepítettek. Ukrajna részeként A Szovjetunió széthullásával Csetfalva az 1991. augusztus 24-én függetlenné vált Ukrajna része lett. A község 1992 novemberétől önállóvá vált Benétől. 1995-ben visszanevezték a falut Csetfalvára, mint sok más településhez hasonlóan, melyeket az oroszosítás céljából neveztek át. 1998-ban, majd 2001-ben a település pusztító árvizet élt át. 1998 őszén 138 ház rongálódott meg, 76 házat teljesen újjá kellett építeni. Még hatalmasabb pusztítást vitt véghez a kiömlő Tisza 2001 tavaszán. Ekkor majdnem minden otthont tönkretett a víz. Két és fél évvel az árvíz után a házak mindegyike újjáépült. 2003 őszére elkészült a falu határában húzódó tiszai védmű rekonstrukciója. Az új töltés átlagosan másfél méterrel magasabb a réginél. Népesség Az 1910-es osztrák-magyar felmérés alapján a falu lakossága elérte az 558 főt, melyből 555 fő (99,5%) magyar, a maradék három személy ruszin, szlovák és sváb nemzetiségű volt. Vallási megoszlás szerint 344 fő (61,6%) református, 108 fő (19,4%) római katolikus, 65 fő (11,6%) görögkatolikus, 41 fő (7,4%) izraelita élt Csetfalván. Az 1930-as csehszlovákiai népszámlálás során a falu népessége elérte az 554 főt, melyből 458 fő (82,7%) magyar, 15 fő (2,7%) ruszin, 13 fő (2,3%) csehszlovák, 12 fő (2,2%) zsidó, a maradék 56 fő (10,1%) egyéb. A 2001-es ukrajnai népszámlálás során a lakosság elérte a 755 főt, melyből 735 fő (97,4%) magyar, 18 fő (2,4%) ukrán, 2 fő (0,2%) orosz anyanyelvűnek vallotta magát. Egy frissebb, 2008-as felmérés alapján 754 főből 731 (97%) magyar. Vallási megoszlás szerint a lakosság 53%-a református, 7,9% római katolikus, 9,3% görögkatolikus, 1,3% Jehova tanui, (28,5% nem nyilatkozott). Gazdaság A privatizáció előtt álló földterület a helyi gazdasághoz tartozott, főágazata a gyümölcs- és szőlőtermesztés volt, a mai töltésen túl dohányt termesztettek. A munkaképes lakosság egy része főképp a mezőgazdaságban, a többi Tiszaújlak, sőt Beregszász különféle vállalataiban dolgozik. A falusi turizmussal ugyanúgy foglalkoznak, összesen 18 vendégház üzemel a faluban. A településen egészségügyi központ, kisebb szolgáltató és kereskedelmi egységek is találhatóak. Ma is jelentős agrártelepülés, a nagymuzsalyi állami gazdaság egyik termelőegysége a településen található, amely 250 hektár területtel rendelkezik. A Beregszászi járás palántákkal való ellátását 80%-ban a csetfalvai közgazdászok teszik ki. Ezen kívül a helybeliek főképp burgonya értékesítésével is foglalkoznak. Kultúra Oktatás Csetfalván kezdetekben a 18. század közepén felekezeti iskolát működtettek, a népiskolai oktatás a 19. század elején indult meg. A faluban egy oktatási intézmény működik: a Csetfalvai Móricz Zsigmond Gimnázium, amelynek intézete 1946-tól üzemel magyar tannyelven. Érettségizői közül néhányan a beregszászi II. Rákóczi Ferenc Kárpátaljai Magyar Egyetemre jelentkeznek, mások különféle kárpátaljai gimnáziumba vagy Magyarországra mennek tovább tanulni. Ezen kívül egy óvoda található még a településen. A faluban három nagy vallási felekezet működik: református, római és görögkatolikus. Néptánc foglalkoztatás A településen 2021-től a Móricz Zsigmond Kulturális Központon hetente egyszer minimum tartanak néptáncoktatást. A koreográfus és tanár: Kovács István. A Napraforgók Táncegyüttes megalakulásával rendszeressé vált a szüreti felvonulás, az ünnepi táncelőadás a klubban. Címer Csetfalva címere a falu egyik jelképe, a címert 2002-ben jóváhagyta a Csetfalvai községtanács. A számítógépes grafikát A. B. Hrecsilo készítette. A pajzsot egy fehér színű hullámos öv választja kettő részre. Fenn a zöld talajon, vörös színű háttérben egy arany patás ezüst bárány áll, amelynek birtokában egy fehér zászló van vörös kereszt jelképével. Baloldalt egy nap, jobboldalt egy félhold látható. Alul baloldalt a kék színű háttérben egy szőlőfürt, mellette egy arany kalász van, továbbá jobboldalt két ezüst hal található. Középen vörös színű háttérben, arany színben a falu harangtornya áll. Az azúrkék mottószalagon a község alapításának dátuma, a címer jóváhagyásának dátuma, valamint a település neve magyar és ukrán nyelven figyelhető meg. Emlékhelyek, nevezetességek Csetfalva községében emléktábla formájában megemlékeznek a nagy emberekről, kiknek élete valamilyen szinten a faluhoz kötődik. Ilyen például Horváth Gyula tanár és költő, aki itt született. Széchenyi István, a legnagyobb magyar emlékezetére a falu felcserháza falán lévő emléktábla mellett még egy faszoborral is tiszteletet adnak emlékezetére. A református templom falán Móricz Zsigmond emléktáblája van, azonban a költőről még a gimnáziumot és kulturális központot is elnevezték. A református templom háta mögött 1999-ben egy tölgyfát ültettek az aradi vértanúk kivégzésének százötvenedik évfordulója emlékére. 2007-től emléktábla hirdeti a fa ültetésének eseményét. A sztálinizmus és a II. világháború hallottainak emlékműve Csetfalva temetőjében 1989-ban sírkövet állítottak a sztálinizmus („málenkij robot”) azon áldozatainak, akiknek egyetlen bűnük magyarságuk volt. A sírkőt a második világháborúban elhunytak névsorával rendelkező emlékoszloppal egészítették ki 1996-ban. Ezek a történelmi események igencsak megtizedelték a község férfilakosságát. A fronton 12-en estek el, a munkatáborokban 91 elhurcolt férfiből 38-an vesztek oda. Holokauszt emléktábla A falu fercserházára lett felhelyezve 2026-ban azoknak a zsidó családoknak a nevei, akik áldozatai lettek a második világháború alatt történő zsidók elleni genocídiumnak. Református templom és a faharangláb 1645-ben tesz szót a helyi krónika egy erős református közösségről, amely egy gótikus, 14. századi templommal rendelkezett, ami korábban a katolikus híveké volt. A templom kőből épült, külső és belső falai vakoltak, meszeltek. A hajót magas nyeregtető fedi, az ötoldalas szentély jóval kisebb és keskenyebb, a hajótól csúcsíves ív választja el, a délnyugati sarkot támpillér erősíti. A templomhajó mennyezetét 1753-ban, a szentélyét 1773-ban Asztalos Lándor Ferenc festette. 1796-ban a református templom bejárata elé építették fel a zsindelyes, négy fiatornyos haranglábat, mely Kakuk Imre jándi fatoronyépítő mester munkája. Nincs alapja, az alatta lévő sziklák tartják meg és 30 méter magas. Szentlélek templom Az organikus építészet jegyeit viseli magán a templom, melyet egyszerre használ a falu római katolikus és görögkatolikus közössége. A kultikus épület nemcsak eredeti geometriájával tűnik ki, hanem nagyon jól illeszkedik a tájba, sikeres kompozíciót alkotva a régi református templommal. A templomot 2001-ben szentelték fel. A templom belső faragásait Matl Péter munkácsi szobrászművész készítette. A nyárfából készült oltárbelső 7,5 méter magas. 2009-ben a templomkertbe Szűz Mária-szobrot állítottak. Híres emberek Itt született Buday István (1796-?) honvédőrnagy, nemesi testőr és Bereg vármegye alispánja Szaplonczay Manó dr. (1856-1916) magyar orvos Pallagi Erzsébet (1859-1924) Móricz Zsigmond édesanyja Sütheő Ödön (1899) gyógyszerész Horváth Gyula (1948-2005) tanár, költő Erdélyi Gábor (1948) újságíró, író Munkájuk Csetfalvához kötötte Pallagi József református lelkész, Móricz Zsigmond anyai nagyapja Móricz Zsigmond, népköltészeti gyűjtőútja Testvértelepülései Dunavarsány, Magyarország, 2008 óta Leányfalu, Magyarország, 2021 óta Jegyzetek Források A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X Lehoczky Tivadar: Bereg vármegye monográfiája Keresztyén Balázs: Irodalmi barangolások a Kárpátok alján Botlik J., Dupka Gy.: Magyarlakta települések ezredéve Kárpátalján, Intermix Kiadó, Ungvár – Budapest, 1993 ISBN 9638129077 Györffy György: Bereg vármegye További információk Statisztikai adatok bővebben A Kárpátaljai Magyar Pedagógusszövetség honlapja A Csetfalvai Móricz Zsigmond Gimnázium honlapja Csetfalva református temploma