NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Малобурімська сільська рада

Малобурі́мська сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Чорнобаївському районі Черкаської області. Адміністративний центр — село Мала Бурімка. Загальні відомості Станом на 1989 рік до складу сільради входили також села Мохнач та Старий Мохнач, які пізніше утворили окрему Мохнацьку сільську раду. Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: Склад ради Рада складалася з 12 депутатів та голови. Голова ради: Тертишник Валерій Михайлович Секретар ради: Кравченко Ніна Степанівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Малобурімська сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Матроська сільська рада

Матро́ська сільська́ ра́да — колишня адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Ізмаїльському районі Одеської області. Адміністративний центр — село Матроска. Загальні відомості Територія ради: 57,31 км² Населення ради: 2 259 осіб (станом на 2001 рік) Територією ради протікає річка Дунай Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: с. Матроска Населення За переписом населення 2001 року в сільській раді мешкали 2252 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Склад ради Рада складалася з 16 депутатів та голови. Голова ради: Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Матроська сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Надточаївська сільська рада

Надточа́ївська сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у Шполянському районі Черкаської області. Адміністративний центр — село Надточаївка. Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: Склад ради Рада складається з 14 депутатів та голови. Голова ради: Шевченко Микола Анатолійович Секретар ради: Кишінько Надія Іванівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Надточаївська сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Comuna Salhanî, Cetatea Albă

Salhanî (în ucraineană Салгани) este o comună în raionul Cetatea Albă, regiunea Odesa, Ucraina, formată din satele Abrîkosove și Salhanî (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Salhanî era vorbitoare de ucraineană (76,37%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (18,85%), bulgară (1,9%) și română (1,29%). Note
Салганська сільська рада

Салга́нська сільська́ ра́да — колишня адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Білгород-Дністровському районі Одеської області. Адміністративний центр — село Салгани. Загальні відомості Салганська сільська рада утворена в 1965 році. Територія ради: 40,96 км² Населення ради: 1 629 осіб (станом на 2001 рік) Водоймища на території, підпорядкованій даній раді: Дністровський лиман Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: с. Салгани с. Абрикосове с. Привітне Населення За переписом населення 2001 року в сільській раді мешкало 1627 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Склад ради Рада складається з 16 депутатів та голови. Голова ради: Секретар ради: Боровицька Лариса Вікторівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Салганська сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Старокозацька сільська рада

Старокоза́цька сільська́ ра́да — орган місцевого самоврядування Старокозацької сільської громади в Білгород-Дністровському районі Одеської області. Склад ради Рада складається з 30 депутатів та голови. Голова ради: Секретар ради: Тупиця Наталія Михайлівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Старокозацька сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Comuna Șabelnîkî, Zolotonoșa

Șabelnîkî (în ucraineană Шабельники) este o comună în raionul Zolotonoșa, regiunea Cerkasî, Ucraina, formată din satele Nova Hreblea și Șabelnîkî (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Șabelnîkî era vorbitoare de ucraineană (96,11%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (3,79%). Note
Шабельниківська сільська рада

Шабе́льниківська сільська́ ра́да — колишня адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Золотоніському районі Черкаської області. Адміністративний центр — село Шабельники. Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: Склад ради Рада складається з 12 депутатів та голови. Голова ради: Гвоздь Ігор Володимирович Секретар ради: Тарасюк Тетяна Володимирівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Шабельниківська сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Юрківська сільська рада (Звенигородський район)

Юркі́вська сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у Звенигородському районі Черкаської області. Адміністративний центр — село Юрківка. Загальні відомості Станом на 1989 рік існувала Юрківська селищна рада у складі смт Юрківка. Пізніше селище втратило міський статус та стало селом, селищна рада відповідно була перетворена в сільраду. Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: Склад ради Рада складається з 24 депутатів та голови. Голова ради: Цегельна Валентина Григорівна Секретар ради: Буцак Валентина Іванівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Юрківська сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Synagoge Chust (Ukraine)

Die Synagoge in Chust, einer Stadt in der Oblast Transkarpatien im äußersten Westen der Ukraine (Karpatoukraine), wurde im 18. Jahrhundert errichtet. Die Synagoge ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Beschreibung Ursprünglich bestand die Synagoge als Zwillingsgebäude aus zwei identischen Bauwerken mit getrennten Eingängen. Die linke Seite wurde irgendwann abgerissen. Große Rundbogenfenster erhellen das Innere. Die Bima steht in der Mitte des Raumes und wird von vier Säulen umgeben, die das Gewölbe tragen. Dieser Stil der sogenannten Neun-Felder-Synagoge tauchte zu Beginn des 17. Jahrhunderts erstmals in der Großen Maharscha-Synagoge in Ostroh und der Großen Vorstadt-Synagoge in Lemberg auf. Siehe auch Liste von Synagogen in der Ukraine Einzelnachweise Literatur Rudolf Klein: Zsinagógák Magyarországon 1782–1918. Fejlődéstörténet, tipológia és építészeti jelentőség. = Synagogues in Hungary 1782–1918. Genealogy, Typology and Architectural Significance. TERC, Budapest 2011, ISBN 978-963-9968-01-1, S. 170–175. Weblinks
Синагога (Хуст)

Хустська синагога — чинна синагога в місті Хуст, Закарпатська область. Історія Побудована у 1878 році. Знаходиться на вулиці Незалежності, 11. Всередині являє собою типову будівлю синагоги, три нефи. Всередині має дев'ять куполів. Одна з небагатьох діючих синагог в Україні, єдина синагога в Закарпатті. Вона також зберегла початковий інтер'єр і розпис стін. Хустська синагога завжди використовувалася громадою, і не була закрита за часів Радянського Союзу. Працює також єврейська школа. Примітки Джерела Rudolf Klein: Zsinagógák Magyarországon 1782–1918. Fejlődéstörténet, tipológia és építészeti jelentőség. = Synagogues in Hungary 1782–1918. Genealogy, Typology and Architectural Significance. TERC, Budapest 2011, ISBN 978-963-9968-01-1, S. 170–175.(угор.) Посилання Діюча хустська синагога - одна з небагатьох, яка зберегла свій початковий інтер’єр і розписи. Релігійно-інформаційна служба України Хуст пам'ятки архітектури та культури – єврейська синагога
Квант-Радіолокація

Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» — науково-виробниче підприємство оборонно-промислового комплексу України, яке займається розробкою та виготовленням багатофункціональних радіолокаційних корабельних комплексів, систем цілевказання для ракетної зброї, комплексів оптико-електронної протидії високоточній зброї, систем керування вогнем, наземних та морських станцій приймання інформації від космічних об'єктів, спеціальних електротехнічних приладів й стабілізаторів для бронетехніки. Входить до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки й безпеки України. Історія Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» було утворено як наслідок реорганізації київського ДП НДІ «Квант». У серпні 1997 року НДІ «Квант-Радіолокація» було включено до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки України. У квітні 1998 року відповідно до постанови Кабінету міністрів України НДІ було передано в підпорядкування міністерства промислової політики України. 12 липня 1999 року НДІ було надано статус спецекспортера На початок 2000-х років НДІ розробив повний комплект робочої конструкторської документації на нову корабельну трикоординатну радіолокаційну станцію з фазованими антенними ґратками «Позитив-МЕ1». РЛС була спроектована на замовлення російського ВАТ "Калузький приладобудівний завод «Тайфун», на якому було освоєно її виробництво на експорт. В 2006 році НДІ «Квант-Радіолокація» завершив випробування автоматизованої твердотільної двокоординатної радіолокаційної станції «Дельта-М» кругового огляду з дальністю виявлення 100 км. В 2007 році партія РЛС цього типу була виготовлена й поставлена на експорт (в 2011 році «Дельта-М» була прийнята на озброєння України, але до 2015 року на кораблі ВМС України не встановлювалися). Станом на початок 2008 року, основною продукцією НДІ були: корабельні трикоординатні радіолокаційні станції виявлення й супроводу повітряних і надводних цілей «Позитив-МЕ1», «Позитив-МЕ1.2», «Позитив-У»; корабельний багатофункціональний радіолокаційний комплекс цілевказання «Морена» (типу «Мінерал-Е»); система керування вогнем «Тандем». Після створення в грудні 2010 року державного концерну «Укроборонпром», НДІ було включено до його складу. У лютому 2014 року на виставці озброєння «DEFEXPO India-2014», яка проходила в Індії, НДІ «Квант-Радіолокація» вперше представив двокоординатну твердотільну радіолокаційну станцію кругового огляду «Дельта». 24—27 вересня 2014 року на виставці озброєння «Зброя та безпека-2014», яка проходила в Києві, НДІ «Квант-Радіолокація» представив комплекс «Тріада» (оптико-електронна система керування вогнем для бронетранспортерів і бойових машин піхоти) й двокоординатну твердотільну радіолокаційну станцію кругового огляду «Роса», призначену для спостереження за наземною, повітряною й надводною обстановкою. Примітки
Знаменская ремонтная база

Знаменская ремонтная база (укр. Знам'янська ремонтна база, в/ч А1201) — государственное предприятие военно-промышленного комплекса Украины, которое осуществляет хранение, ремонт и техническое обслуживание ракетно-артиллерийских боеприпасов. Относится к категории охраняемых объектов повышенной взрывоопасности. История Артиллерийский склад, обеспечивающий потребности действующей армии, был создан 19 февраля 1942 года под Сталинградом. С 1944 года склад находится на месте постоянной дислокации в Кировоградской области. После провозглашения независимости Украины 62-й арсенал министерства обороны СССР был передан в ведение министерства обороны Украины. В 1998, 1999, 2000 и 2001 гг. арсенал был освобождён от уплаты земельного налога (в это время размер земельного участка арсенала составлял 799,8 га). В 2007 году 62-й арсенал Южного оперативного командования сухопутных войск Украины являлся одним из крупнейших объектов хранения боеприпасов вооружённых сил Украины, на почти 800 га его территории хранилось свыше 74 тыс. тонн боеприпасов По состоянию на начало 2008 года, предприятие имело возможность: производить ремонтные и регламентные работы ракет 9М79, 9М79М, 9М79-1 класса "земля-земля" тактического ракетного комплекса "Точка"; противотанковых управляемых ракет; гранатомётных выстрелов к гранатомётам РПГ-7 и СПГ-9, их комплектующих и ЗИП выполнять утилизацию боеприпасов: турбореактивных снарядов к реактивным системам залпового огня БМ-21 и БМ-24 оказывать услуги военно-технического назначения: выполнять работы по ремонту, регламентному обслуживанию и утилизации боеприпасов по месту нахождения заказчиков По состоянию на начало июля 2009 года арсенал являлся одним из трёх крупнейших складов боеприпасов в центральной части Украины, занимал площадь свыше 520 га и имел возможность разместить на своей территории примерно 95 тысяч тонн различных боеприпасов. С 3 июля 2009 года в соответствии с распоряжением министерства обороны Украины в 62-й арсенал начали перемещать боеприпасы из 61-го арсенала Южного оперативного командования сухопутных войск Украины, расположенного вблизи города Лозовая Харьковской области (который начали расформировывать осенью 2008 года), до 7 августа 2009 года было перемещено около 200 тонн боеприпасов, в дальнейшем перемещение боеприпасов было приостановлено. 8 апреля 2019 года было утверждено решение о реконструкции базы. Примечания
62-й арсенал (Україна)

62-й арсенал (в/ч А1201) — база зберігання боєприпасів Збройних сил України у Кіровоградській області. Відноситься до охоронних об'єктів підвищеної вибухонебезпечності. Історія Артилерійський склад, який забезпечував потреби діючої армії, був створений 19 лютого 1942 року під Сталінградом. Від 1944 року склад перебував на місці постійної дислокації в Кіровоградській області. Після відновлення незалежності України 62-й арсенал перейшов у підпорядкування міністерства оборони України. В 1998, 1999, 2000 й 2001 рр. арсенал було звільнено від сплати земельного податку (на той час розмір земельної ділянки арсеналу складав 799,8 га). В 2007 році 62-й арсенал Південного оперативного командування сухопутних військ України був одним з найбільших о'єктів зберігання боєприпасів збройних сил України, на майже 800 га його території зберігалося більше 74 тис. тонн боєприпасів Станом на початок 2008 року, ремонтна база арсеналу мала можливість: виконувати ремонтні та регламентні роботи: ракет 9М79, 9М79М, 9М79-1 класу "земля-земля" тактичного ракетного комплексу "Точка"; протитанкових керованих ракет; гранатометних пострілів до РПГ-7 й СПГ-9, їх комплектуючих та ЗІП виконувати утилізацію боєприпасів: турбореактивних снарядів до реактивних систем залпового вогню БМ-21 и БМ-24 надавати послуги військово-технічного призначення: виконувати роботи з ремонту, регламентному обслуговуванню й утилізації боєприпасів за місцем знаходження замовників Станом на початок липня 2009 року арсенал був одним з трьох найбільших складів боєприпасів у центральній Україні, займав площу більше 520 га й мав можливість розмістити на своїй території приблизно 95 тисяч тонн різноманітних боєприпасів. Від 3 липня 2009 року відповідно до розпорядження міністерства оборони України до 62-го арсеналу почали переміщувати боєприпаси з 61-го арсеналу Південного оперативного командування сухопутних військ України, розташованого поблизу міста Лозова Харківської області (який почали розформовувати восени 2008 року), до 7 серпня 2009 року було переміщено близько 200 тонн боєприпасів, в подальшому переміщення боєприпасів було призупинене. Див. також Знам'янська ремонтна база Озброєння Збройних сил України Посилання
Grobowiec Sieniutów

Grobowiec Sieniutów, czyli kaplica Sieniutów – zabytkowy grobowiec przedstawicieli rodziny Sieniutów na prawym brzegu Horynia w dawnym mieście Tychomel, obecnie wsi w rejonie biłohirskim w obwodzie chmielnickim na Ukrainie. Według akwareli Napoleona Ordy (ok. 1862–1867) został zbudowany w 1628. Pomimo tego faktu, że zgodnie z ustawodawstwom ukraińskim jest pomnikiem architektonicznym, obecnie znajduje się w stanie głęboko posuniętej ruiny. Przypisy Bibliografia Janusz Tazbir. Pseudoariańskie zbory i grobowce. Przyczynek do dziejów mistyfikacji historycznych. „Przegląd Historyczny”, 2 (1992), s. 229-230.
Український Дім «Перемога»

Український Дім «Перемога» — культурно-мистецький заклад у місті Тернополі. Пам'ятка архітектури місцевого значення (охоронний номер 2032). Розташований на бульварі Тараса Шевченка, 27. Загальна інформація Колишній кінотеатр «Перемога» — перший та найбільший кінотеатр міста. Розрахований на 500 місць. Історія Збудований у 1950 році на місці руїн житлового будинку. Сучасність Перейменований в Український Дім «Перемога» зі статусом будинку культури. Проводяться ярмарки та вистави. Світлини Примітки Посилання Український Дім «Перемога» // Мій давній Тернопіль.
Otschakiwtor

Das Otschakiwtor (ukrainisch Очаківська брама Otschakiwska brama, russisch Очаковские ворота Otschakowskije worota) ist ein ehemaliges Stadttor der südukrainischen Stadt und Festung Cherson. Es ist eines der wenigen noch erhaltenen Bauwerke der einstmals bedeutenden russischen Festung Cherson aus dem 18. und 19. Jahrhundert. Das Tor gilt als Baudenkmal von nationaler Bedeutung in der Ukraine. Das stilisierte Abbild des Otschakiwtores ist ein Bestandteil des Wappens von Cherson. Es ist auch auf einer ukrainischen Briefmarke von 2016 abgebildet. Geschichte Das Otschakiwtor mit einer klassizistischen Fassade entstand im Zusammenhang mit dem Bau der Stadtbefestigung von Cherson um 1783. Es ermöglichte den Zugang von Westen – aus der Richtung von Odessa, Otschakiw und Mykolajiw – in das von einem mächtigen Befestigungsring mit mehreren Bastionen umgebene Stadtgebiet. Vor dem Tor befand sich ein Graben, über den eine Zugbrücke führte. Auf Beschluss von Kaiser Nikolaus I. von 1835 wurden die Festung und die Stadtbefestigung von Cherson geschleift. In den 1920er Jahren verschwanden auch die meisten alten Gebäude im Bereich der alten Festungsstadt. Erhalten blieben nur einige Hauptbauwerke wie die St.-Katharinen-Kathedrale, die nahe beim Stadttor steht, und neben dem Otschakiwtor auch noch das Moskauer Tor. Ein großer Bereich der ehemals befestigten Stadt bildet heute einen weiten Stadtpark mitten im Stadtzentrum, das von einem modernen, schachbrettartig angelegten Straßennetz durchzogen ist. Das Otschakiwtor steht im Stadtteil Suworow an der Pereskopstraße unmittelbar neben der Jubiläums-Konzerthalle von Cherson. Weblinks 473. Очаківська брама, 1783 - Херсон (ukrainisch) Очаківські ворота — м. Херсон (ukrainisch)
Очаковские ворота

Очаковские ворота — одно из первых сооружений Херсона, часть оборонительного комплекса Херсонской крепости, которая, несмотря на мощность укреплений и наличия лучшего на то время орудия и боеприпасов, ни разу не была осаждена. История строения Дата начала строительства крепости — 8 сентября 1778 года. С 1784 года инженером Николаем Ивановичем Корсаковым проводилась фундаментальная реконструкция. Крепость имела двое ворот, которые были названы по направлению ведущих дорог — на Очаков и Москву. По проекту петербургского дворцового художника-архитектора Фёдора Даниловича Данилова Очаковские ворота имели вид триумфальных. Ворота выходили на главную улицу крепости — Дворцовую, которая вела на Дворцовую площадь и к Московским воротам. Развитие ворот По предписанию Николая I от 1835 года крепость и Херсонское военное Адмиралтейство были упразднены. До 1881 года крепость была практически полностью демонтирована, в 1902 году она также подверглась разрушениям в ходе землетрясения. В 1921 году часть зданий разобрали или разрушили, а в середине XX века были срыты почти все земляные валы. На сегодняшний день Очаковские и Московские ворота служат историческим символом. Ссылки Очаковские ворота Очаковские ворота Херсонской крепости | Херсон | Памятники истории | Достопримечательности № 1537 — mistaUA Архивная копия от 4 марта 2016 на Wayback Machine Очаковские (Западные) ворота, конец XVIII в. — Мой город — Херсон Архивная копия от 25 декабря 2015 на Wayback Machine
Очаківська брама (Херсон)

Очаківська брама (ворота) в Херсоні — це частина оборонних укріплень Херсону, збудована у 1783 році через п'ять років після заснування міста, як частина комплексу Херсонської фортеці. Пам'ятка архітектури національного значення. Ця брама є тотожною до іншого в'їзду херсонської фортеці — Московській брамі. Зображення брами є частиною сучасного герба Херсона. Спорудження та архітектура Проект споруди ймовірно розробив російський архітектор Родіон Казаков, хоча, можливо, до створення брами також був причетний Федір Данилов. Зведена споруда у стилі класицизму з наскрізним проїздом з якого сходами можна піднятись на вали, які були зруйновані та відновлені в радянські часи. Брама мала забезпечувати проїзд крізь вали зі сторони Очакова. Попереду додатковим оборонним елементом слугував сухий рів та підйомний міст. Фортеця займала площу близько 100 гектарів, оточена потужним земляним валом та рвом. Вона мала 9 бастіонів з 220 знаряддями. Під фортецею проходило кілька десятків тунелів — точок охорони від підкопів і мінування оборонних валів в разі облоги фортеці. На території фортеці знаходилося кілька десятків будов 20 різних призначень. Невелике місто всередині Херсона налічував 16 кварталів, половина з яких була забудована 1- та 2-поверховими будівлями. Історія фортеці Фортеця зводилась п'ять років з 1778 по 1783 роки. Згідно з приписом імператора Миколи I від 1835 року фортеця була ліквідована. До 1881 року її практично повністю розібрали. В 1902 році вона сильно постраждала від землетрусу. В 1921 році за радянської влади частину будівель розібрали та зруйнували. Тому на середину XX століття були зриті майже всі вали. В наш час збереглися лише кілька гармат фортеці, одна будівля Адміралтейства, Катерининський собор і його дзвіниця, один пороховий льох і колодязь фортеці, арсенал (нині — слідчий ізолятор), а також Московські і Очаківська брами. Розташування Брама розташована в м. Херсон на вул. Перекопська, 13 Зображення Очаківська брама зображена на марці, яка була випущена 14 квітня 2016 року за № 473 в категоріях «Військово-історичні пам´ятки», «Замки і фортеці» та «Історичні міста». Примітки
Московские ворота (Херсон)

Московские (Северные) ворота — одно из первых сооружений Херсона, часть оборонительного комплекса Херсонской крепости. Расположены в северо-восточной его части, ныне это парк «Херсонская крепость». Памятник архитектуры национального значения. Полностью идентичны Очаковским воротам. По направлению дорог, ведущих из крепости, также их называют Петербургскими. История Считается, что Московские ворота сооружены по проекту московского архитектора Родиона Казакова в 1783 году. В строительстве использовался кирпич. Мост выполнен в классическом стиле военного строительства, что включает в себя наличие рва и подъемного механизма. Последний соединял военный Форштадт с крепостью. Через эти ворота в Херсон въехала Екатерина Великая в 1787 году. Ссылки http://www.mycity.kherson.ua/pamyatniki/arhitektura/mos_vorota.html http://ua.igotoworld.com/ru/poi_object/69192_moskovskie-severnye-vorota.htm https://web.archive.org/web/20160311051637/http://www.panoramio.com/photo/19666952