NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Макітра (заказник)

Макі́тра — ботанічний заказник місцевого значення в Україні. Розташування Розташований у межах Бродівського району Львівської області, між селами Гаї-Дітковецькі, Бучина і Суховоля, що на південний схід від міста Броди. Опис Площа 16 га. Створений у 1931 році (спершу на території 4,02 га) з метою охорони і збереження осередка степової рослинності волинського типу на північній межі її поширення. На даний час заказник переданий під охорону Гаї-дітковецької сільської ради. Входить до складу Національного природного парку «Північне Поділля». Ще в кінці XX ст. на північно-західному схилі гори Макітра витікало джерело. Сьогодні джерело заросло і замутилось. Залишилась лише назва — урочище Кринички. Територія заказника охоплює схили гори Макітра (343,6 м), що в північній частині низькогірного пасма Вороняки. Здалеку на тлі рівнинної місцевості профіль гори нагадує перевернуту макітру. Гора складена з вапняків, які добре розчиняються. Утворюються порожнини, які поступово заповнюються водою. Таким підземним руслом вода рухається на північний захід і через 5 км виходить у карстовій западині, озері Калдуб. Природа Зростає 17 рослин, занесених до Червоної книги України, та 33 види, що підлягають охороні на регіональному рівні. На горі Макітрі було вперше знайдено та описано кострицю макітрянську. Охороняється осередок рідкісної степової рослинності волинського типу на північній частині її поширення. Тут зростає велика кількість квітів, лікарських рослин, різних видів трав, зокрема видів, занесених до Червоної книги України — сон великий, зозулинець шоломоносний, первоцвіт весняний, вовчі ягоди пахучі, любка дволиста. Див. також Макітра Вороняки Національний природний парк «Північне Поділля» Галерея Джерела Бродівський район. Ботанічний заказник «Макітра» [Архівовано 12 лютого 2012 у Wayback Machine.] Ботанічний заказник «Макітра»
Мертве озеро

Журавли́не о́зеро (інша назва — Мертве озеро) — гірське озеро в Українських Карпатах (масив Сколівські Бескиди). Розташоване в межах Сколівського району Львівської області, на південний схід від села Дубина, на території Національного природного парку «Сколівські Бескиди». Озеро неправильної овальної форми, завдовжки бл. 50 м. Вода прозора, але через велику насиченість сірководнем у ньому відсутні вищі живі організми. Багато заболочених ділянок (оліготрофне, сфагнове болото). На берегах зростають цінні та рідкісні рослини: журавлина болотна (звідси й назва озера), пухівка піхвова, осока багнова, росичка круглолиста тощо. Довкола озера росте смереково-ялицевий ліс, трапляються невеликі скелі. Серед тварин — здебільшого земноводні: тритони (карпатський, гірський), жаби (квакша), ящірки. Також трапляються гадюки. Озеро — популярний об'єкт туризму (разом з Кам'янецьким водоспадом). Див. також Мертве озеро (Поляницьке) Джерела Офіційний сайт Національного природного парку «Сколівські Бескиди» Озеро Журавлине (Мертве озеро) - Про озеро, фото, карта, розташування, відгуки туристів. Посилання Відео - Озеро Журавлине
Biserica de lemn Sfântul Nicolae din Cernăuți

Biserica de lemn „Sfântul Nicolae” este cea mai veche construcție a orașului Cernăuți. A fost ridicată de boierul Stroescu, starostele de Cernăuți, în anul 1607. Această biserică se numea odinioară "Biserica din Săliște" - centrul în care erau stabiliți băștinașii moldoveni ai târgului Cernăuți. Refăcută în 1748, a mai fost restaurată la 1779, 1885 și 1928. După 1940 a fost închisă, iar în 1993 a fost distrusă de un incendiu. A fost ulterior reconstruită și este protejată ca monument de arhitectură. Legături externe http://www.derev.org.ua/bukov/chernivtsi_e.htm
Николаевская церковь (Черновцы)

Николаевская церковь (укр. Миколаївська церква) — старейшая деревянная церковь Черновцов, памятник архитектуры национального значения, построена в 1607 году. Принадлежит ПЦУ. История Николаевская церковь — один из самых древних образцов буковинской школы народного зодчества. Построенная в Черновцах в 1607 году в буковинском («домашнем») стиле. По архитектурной композицией — это одноуровневое сооружение без купола, стены которой сложены из дубовых брусьев в сруб, а крыша покрыта дранкой и увенчана тремя коваными крестами. За годы существования церковь перестраивалась в XVIII и XIX веках. В результате последней перестройки бабинец приобрёл несколько нетрадиционную удлиненную пятигранную форму (длина увеличена на 2,5 метра) и потерял первоначальный пирамидальный верх. Вероятно, тогда же была достроена ризница. Сначала возле церкви стояла деревянная колокольня на три колокола, а в 1868 году на её месте построили каменную колокольню, которая сохранилась до наших дней. В 1954 и после пожара в 1992 году производилась реставрация здания, когда сгорела большая его часть. Ссылки Николаевская церковь в Черновцах Архивная копия от 25 июня 2017 на Wayback Machine на сайте «Деревянные храмы Украины»
Миколаївська церква (дерев'яна, Чернівці)

Миколаївська церква (Чернівці) — найстаріша дерев'яна церква Чернівців, пам'ятка архітектури національного значення, побудована у 1607 році Історія побудови і перебудови Миколаївська церква — один з найстародавніших зразків буковинської школи народного зодчества. Є пам'яткою архітектури національного значення. Побудована у Чернівцях в 1607 році в буковинському («хатньому») стилі. За архітектурною композицією – це однорівнева споруда без купола, стіни якої складені з дубових брусів у зруб, а дах покритий драницями та увінчаний трьома кованими хрестами. Існують дві версії місця побудови церкви Миколи. Згідно з першою в часи протекторату над цими землями турків вона була єпископською церквою і знаходилась в центрі міста, а потім була перенесена на теперішнє місце. Друга стверджує, що церква стояла на цьому місці з часів її побудови в 1607 році у житловому масиві Селище поруч з давніми Чернівцями. Храм зазнає перебудов у XVIII та XIX ст. Внаслідок останньої перебудови бабинець набуває дещо нетрадиційної видовженої п'ятигранної форми (довжину збільшено на 2,5 метри) та втрачає первісний пірамідальний верх. Ймовірно, тоді ж добудовано ризнецю. Спочатку поблизу церкви стояла дерев'яна дзвіниця на три дзвони, а в 1868 році на її місці спорудили муровану дзвіницю, яка збереглася до наших днів. Реставрації проведені в 1954 році та після пожежі 1992 році, коли згоріла значна частина будівлі. Після відновлення у освяченому в 1996 році храмі проводить богослужіння православна громада Чернівців Київського Патріархату. Відправи провадить настоятель церкви отець Валерій Полянко. Архітектура церкви Миколаївська церква — дерев'яна, тридільна. Складається з трьох великих дубових зрубів: п'ятигранного видовженого західного, ширшого квадратного центрального та п'ятигранного східного. Бабинець перекритий пласкою стелею на сволоках, нава — восьмигранним наметовим верхом з заломом, вівтар чотиригранним наметовим верхом (подібний до перебудови мав і бабинець). Перехід четверика центрального зрубу в восьмерик здійснений за допомогою плоских парусів. Вертикальні розміри всіх складових склепінчастої конструкції над центральним об'ємом дуже малі. Всі верхи покриті спільним стрімким ґонтовим дахом, широкі звиси якого влаштовані на фігурних кронштейнах. Традиційно для буковинських храмів центральний вхід знаходиться в південній стіні західного зрубу. Висотно розкритий внутрішній простір об'єднано фігурними арками-вирізами Адреса церкви м. Чернівці, вул. Петра Сагайдачного, 89 Галерея Див. також Храми Чернівців Примітки Джерела Миколаївська церква у Чернівцях на сайті «Дерев'яні храми України» [Архівовано 25 червня 2017 у Wayback Machine.] Миколаївська церква на сайті «Замки і храми України» [Архівовано 16 січня 2014 у Wayback Machine.] Миколаївська церква (Чернівці) — wikimapia [Архівовано 6 березня 2016 у Wayback Machine.] Миколаївська церква на сайті ОКО [Архівовано 2 жовтня 2013 у Wayback Machine.]
Молодёжный парк (Харьков)

Молодёжный парк — городской парк Харькова на улице Григория Сковороды. Расположен в Киевском районе города. Описание Площадь Молодежного парка — 18 гектаров. На его территории находится Храм Усекновения главы Иоанна Предтечи, спорткомплекс Политехнического университета, детская площадка, фонтан, могилы Гавриила Зашихина, Марка Кропивницкого, Сергея Васильковского, Петра Гулака-Артемовского, а также памятные знаки Василию Эллану — Блакитному и Мыколе Хвылевому (их могилы потеряны), воинам УПА, жертвам Чернобыльской катастрофы, жертвам Голодомора в Украине и братская могила советских воинов (на ней надпись на русском: "Вечная память дорогим товарищам: Онищенко Иван Данилович, Макаревич Никита Афанасьевич, Юнашев Леонид Павлович, Лидия Федоровна, Алешин Михаил Алексеевич, Коломийцева Нина Романовна. История На месте парка, между улицами Григория Сковороды (бывшая Немецкая, Пушкинская) и Алчевских (Епархиальная), находилось Ивано-Усикновенское кладбище — бывшее Первое городское кладбище — самое известное кладбище Харькова, где хоронили известных харьковчан XIX — начала XX века. После Второй мировой войны места захоронения известных харьковчан взяли под охрану государства, а кладбище закрыли. Могилы постепенно разрушались, а территория кладбища попала на особый контроль милиции, как место собраний алкоголиков, бомжей, проституток и грабителей. В начале 1970-х кладбище решили снести. Потомки похороненных там харьковчан, в том числе академиков Багалея, Бекетова и Потебни, добились частичного перезахоронения. Могилы величайших деятелей перенесли на кладбище № 13 по улице Григория Сковороды, 108, остальные — на другие кладбища города. Оставили только могилы генерал-полковника Гавриила Зашихина, драматурга Марка Кропивницкого, художника Сергея Васильковского, писателя Петра Гулака-Артемовского. На месте кладбища разбили парк — с летним кинотеатром, детской площадкой и кафе. В начале 1980-х через него проложили теплотрассу. По данным очевидцев, тогда из земли было выкопано много костей и черепов. В 1985—1991 годах в Молодежном парке был построен спорткомплекс Политехнического университета — общей площадью 8 602 м². Тогда в земле тоже находили кости. См. раздел также Парки и скверы Харькова Примечания Ссылки Молодежный парк// На сайті про визначні місця Харківщини «Путеводитель: Харьков и Харьковская область»: guide.kharkov.ua (рус.) Источники Нарыжная Л. Прогулки по Харькову: парк неупокоенных душ// Харьков: Комментарии. — 2012. — 10 березня. Спасская Н. Как Харьков утратил часть своей памяти Архивировано 21 ноября 2009 года.// Время. — 2009. — 20 листопада.
Молодіжний парк (Харків)

Молоді́жний парк — міський парк Харкова на вулиці Григорія Сковороди. Розташований у Київському районі міста. Опис Площа Молодіжного парку — 18 гектарів. На його території розташовані: Храм Усікновення глави Іоана Предтечі могили Гаврила Зашихіна, Марка Кропивницького, Сергія Васильківського, Петра Гулака-Артемовського, а також пам'ятні знаки Василю Еллану-Блакитному і Миколі Хвильовому (їхні могили втрачені), воїнам УПА, жертвам Чорнобильської катастрофи, жертвам Голодомору в Україні та братська могила радянських воїнів (на ній напис російською: «Вічна пам'ять дорогим товаришам: Оніщенко Іван Данилович, Макаревич Микита Афанасійович, Юнашев Леонід Павлович, Копєйкін Василь Олександрович, Сафонова Лідія Федорівна, Альошин Михайло Олексійович, Коломійцева Ніна Романівна. Загинули при виконанні державного завдання 14 січня 1945 року»). спорткомплекс Політехнічного університету дитячий майданчик фонтан альтанка Історія На місці парку, між вулицями Григорія Сковороди (колишня Німецька, Пушкінська) і Алчевських (Єпархіальна), був Івано-Усікновенський цвинтар — колишній Перший міський цвинтар — найвідоміше кладовище Харкова, де ховали відомих харків'ян XIX — початку XX століття. Після Другої світової війни місця поховання відомих харків'ян узяли під охорону держави, а кладовище — закрили. Могили поступово руйнувалися, а територія цвинтаря потрапила на особливий контроль міліції, як місце зібрань алкоголіків, бомжів, повій і грабіжників. На початку 1970-х кладовище вирішили знести. Нащадки похованих там харків'ян, в тому числі академіків Багалія, Бекетова та Потебні, домоглися часткового перепоховання. Могили найвидатніших діячів перенесли на цвинтар № 13 по вулиці Григорія Сковороди, 108, решту — на інші кладовища міста. Залишили лише могили генерал-полковника Гаврила Зашихіна, драматурга Марка Кропивницького, художника Сергія Васильківського, письменника Петра Гулака-Артемовського. На місці кладовища створено парк — з літнім кінотеатром, дитячим майданчиком і кафе. На початку 1980-х через нього проклали теплотрасу. За даними очевидців, тоді з землі було викопано багато кісток і черепів. У 1985–1991 роках в Молодіжному парку побудували спорткомплекс Політехнічного університету — загальною площею 8 602 м². Тоді в землі теж знаходили кістки. Див. також Парки і сквери Харкова Примітки Посилання Молодежный парк// На сайті про визначні місця Харківщини «Путеводитель: Харьков и Харьковская область»: guide.kharkov.ua (рос.) Джерела Нарыжная Л. Прогулки по Харькову: парк неупокоенных душ// Комментарии: Харьков. — 2012. — 10 березня. Спасская Н. Как Харьков утратил часть своей памяти [Архівовано 21 листопада 2009 у Wayback Machine.]// Время. — 2009. — 20 листопада.
Monastyryszcze (stacja kolejowa)

Monastyryszcze (ukr: Станція Монастирище) – stacja kolejowa w miejscowości Sataniwka, w obwodzie czerkaskim, na Ukrainie. Jest częścią Kolei Odeskiej. Znajduje się na linii Koziatyn – Chrystyniwka. Linie kolejowe Koziatyn – Chrystyniwka Bibliografia Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В двух книгах. — М.: Транспорт, 1981. Linki zewnętrzne Rozkład jazdy
Монастырище (станция)

Монастырище — промежуточная железнодорожная станция на линии Христиновка — Казатин Одесской железной дороги. История Железнодорожная станция в местечке Монастырище Липовецкого уезда Киевской губернии Российской империи была построена в декабре 1890 года. В ходе Великой Отечественной войны 23 июля 1941 Монастырище было оккупировано наступавшими немецкими войсками, 10 марта 1944 года — освобождено частями 42-й гвардейской стрелковой дивизии РККА. Началось восстановление разрушенной железной дороги. В 1944 году железнодорожная станция была восстановлена. В 1971 году на станции был построен новый железнодорожный вокзал. Примечания Литература Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В 2-х кн. — М. : Транспорт, 1981.
Монастирище (станція)

Монастирище — проміжна вантажна залізнична станція Шевченківської дирекції Одеської залізниці на неелектрифікованій лінії Козятин I — Христинівка між станціями Оратів (32 км) та Христинівка (31 км). Розташована в селі Сатанівка Уманського району Черкаської області. Станція обслуговує Монастирищенське хлібоприймальне підприємство (на території станції). Історія Станція відкрита 18 (30) грудня 1890 року під час будівництва лінії Козятин I — Умань. Пасажирське сполучення На станції зупинялися лише приміські дизель-поїзди сполученням Козятин I — Христинівка. З 2020 року скасований рух приміського поїзда сполученням Козятин — Христинівка, тож станція здійснює лише вантажні роботи. Примітки Джерела Тарифное руководство № 4. Книга 1 (на 01.02.2025) (рос.) [Архівовано з першоджерела 07.02.2025.] Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В двух книгах. — М. : Транспорт, 1981.(рос.) Україна. Атлас залізниць. Масштаб 1:750 000. — К. : ДНВП «Картографія», 2008. — 80 с. — ISBN 978-966-475-082-7. Посилання Інформація про станцію Монастирище на сайті railwayz.info(рос.) Розклад руху приміських поїздів по станції Монастирище. Панорама
Музей історії давнього Галича

Музей історії давнього Галича — музей, присвячений історії стародавнього міста Галич у селі Крилос Галицького району Івано-Франківської області. Входить до складу Національного заповідника «Давній Галич». Музей розташований у Митрополичих палатах — пам'ятці архітектури XVIII ст. У музеї представлено археологічні знахідки, виявлені під час досліджень Крилоського городища та його довкілля. Експозиція музею ілюструє долітописний та княжий період історії давнього Галича. Серед експозиційних колекцій: зброя, ювелірні вироби галицьких ремісників, керамічні плитки, архітектурні деталі з фресками з Успенського собору. Постійно функціонує виставкова зала музею. Історія створення Ідея створення музею належить професорові Львівського університету, досліднику стародавнього Галича Ярославові Пастернаку та митрополиту Андрію Шептицькому, який, висловив побажання створити біля фундаментів Успенського собору музей-заповідник. Мрію предстоятеля УГКЦ виконав у 1938 році Ярослав Пастернак, який у каплиці Св. Василія, пам'ятці архітектури XV ст., зібрав знахідки зі своїх розкопок у Крилосі. Таким чином, каплиця Св. Василія стала першим музеєм на місці княжого Галича. Фестивалі 17-18 травня 2015 року в Музеї історії Галича відбувся перший Всеукраїнський музейно-туристичний фестиваль «Давній Галич збирає друзів: варто побачити, де живе пам'ять». Серед учасників: Національний Києво-Печерський історико-культурний заповідник Національний історико-культурний заповідник «Гетьманська столиця» Національний історико-етнографічний заповідник «Переяслав» Національний заповідник «Хортиця» Національний історико-меморіальний заповідник «Поле Берестецької битви» Національний заповідник «Батьківщина Тараса Шевченка» Національний заповідник «Замки Тернопілля» Державний історико-культурний заповідник «Самчики» Державний історико-культурний заповідник в м. Белзі Державний історико-культурний заповідник «Тустань» Державний історико-культурний заповідник в м. Бережанах Кременецько-Почаївський державний історико-архітектурний заповідник Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську, Кам'янець-Подільський державний історичний музей-заповідник та інші. Також на захід приїхали керамісти зі Спілки гончарів м. Слов'янська Донецької області. У фестивалі брав участь начальник управління музейної справи та культурних цінностей Міністерства культури України Василь Рожко. Одним із культурних заходів була презентація експоната «Меч князя Святослава» з фондів Національного заповідника «Хортиця». Примітки Посилання Музей історії давнього Галича [Архівовано 29 травня 2014 у Wayback Machine.] // Офіційний сайт Національного заповідника «Давній Галич»
Нагольчанський заказник

Нагольчанський — один з об'єктів природно-заповідного фонду Луганської області, ботанічний заказник місцевого значення. Розташування Заказник розташований на території Нижньонагольчицької селищної ради Антрацитівського району Луганської області. Історія Ботанічний заказник місцевого значення «Нагольчанський» оголошений рішенням Луганської обласної ради народних депутатів № 6/38 від 31 серпня 2011 року. Під час російської збройної агресії проти України (2014—2015) на території заказника велися бойові дії, в результаті чого він був пошкоджений пожежами (додатково див. екологічні наслідки війни на сході України). Мета Мета створення заказника — збереження типових для Луганщини природних ландшафтів, охорона рослинного світу, підтримка загального екологічного балансу в регіоні. Загальна характеристика Загальна площа ботанічного заказника місцевого значення «Нагольчанський» становить 795,0 га. Ландшафтний склад Степи — 99 %, умовно-природні ліси — 1 %, штучні ліси — 0 %, водойми — 0 %, орні землі — 0 %, населені пункти — 0 %. Примітки Джерела Рішення Луганської обласної ради № 6/38 від 31 серпня 2011 року «Про оголошення ботанічного заказника місцевого значення „Нагольчанський“»
Народний дім імені Володимира Короленка

Народний дім імені Володимира Короленка — пам'ятка історії та архітектури у Полтаві, що знаходиться на розі вулиць Пушкіна і Котляревського. Збудований у 1922—1923 роках за проектом архітектора Аркадія Яковичя Лангмана, який використав ідеї нового на той час стилю — конструктивізму. Будинок був названий на честь російського письменника Володимира Короленка. Будинок мурований, двоповерховий. Розташування на розі вулиць визначило Г-подібну форму плану будівлі. У вирішенні фасадів використано елементи класицистичної архітектури. На розі будинку — чотириколонна ротонда доричного ордера. Народний дім призначався для літераторів і вчених. Використовується з кінця 20-х років XX століття як школа (нині середня школа № 10 імені Володимира Короленка). На фасаді встановлено меморіальні дошки Лялі Убийвовк і Володимиру Челомею. У травні 1975 року в стіну будинку вмуровано капсулу зі зверненням ветеранів Німецько-радянської війни 1941—1945 років до молоді 1995 року. Література «Полтавщина:Енциклопедичний довідник». Довідник. (За ред. А. В. Кудрицького.- К.: УЕ, 1992). Стор. 764 (укр.) Посилання Полтава Історична — Народний дім ім. В. Г. Короленка [Архівовано 28 вересня 2013 у Wayback Machine.] (укр.)
Nedre Polesien Nationalpark

Nedre Polesien Nationalpark (ukrainsk: Національний природний парк «Мале Полісся») er en nationalpark i Khmelnytskyj oblast, Ukraine, oprettet i 2013. Parken der er på 87,62 km2 er en del af Polisien-regionen og omfatter flere søer og vådområder samt dele af floddale Gorin, Vilia, Gnylyi Rih. Flora og fauna Nedre Polesien er et paradis for fugle - der er 186 arter af dem, inklusive dem, der er unikke for området. Pattedyr er repræsenteret af omkring 33 arter, blandt dem 4 arter fra den europæiske rødliste (Alburnoides bipunctatus, carusse, havørn, sort glente) og 101 arter på Bern-konventionens Bilag2 (strengt beskyttede dyrearter), 11 arter opført i Ukraines rødliste, herunder: grævling, trane, og odder. Parkens søer og floder byder på 18 fiskearter samt padder. Kilder og henvisninger Указ Президента України № 420/2013 "Про створення національного природного парку «Мале Полісся» Указ Президента України № 1129/2008 «Personlig dækning og dækning af forsikringsselskaber» На території історичної Волині створено новий національний парк «МАЛЕ ПОЛІССЯ» — ЦЕ УНІКАЛЬНА ПРИРОДА
Lower Polissia National Nature Park

The Lower Polissia National Park (Ukrainian: Національний природний парк «Мале Полісся», romanized: 'Male Polissia') is a national park in Khmelnytskyi Oblast, Ukraine, created in 2013. The park is an 8,762 hectares (87.62 km2) section of Polissia region and includes several lakes and wetland areas as well as parts of river valleys Horyn, Viliia, Hnylyi Rih. History For the first time, the creation of the Small Polissia National Nature Park was mentioned in the Decree of the President of Ukraine “On Expanding the Network and Territories of National Nature Parks and Other Nature Reserves” of December 1, 2008. The next stage in the creation of the park was the order of the Head of the Khmelnytsky Regional State Administration of June 16, 2011, “On Approval of the Creation of the Small Polissia National Nature Park”, which marked the beginning of the development and approval of the project for the creation of the Small Polissia National Nature Park by various agencies. Flora and fauna The Lower Polissia is a haven for birds, there are 186 species of them, including those unique for the area. Mammals are represented by around 33 species, among them 4 species of European Red List (Alburnoides bipunctatus, Crucian carp, white-tailed eagle, black kite) and 101 species of Annex 2 of the Berne Convention, 11 species listed in the Red Book of Ukraine, including: badger, gray crane, river otter. The Park’s waters feature 18 species of fish, as well as amphibians. References External links Указ Президента України № 420/2013 "Про створення національного природного парку «Мале Полісся» Указ Президента України № 1129/2008 «Про розширення мережі та територій національних природних парків та інших природно-заповідних об'єктів» На території історичної Волині створено новий національний парк «МАЛЕ ПОЛІССЯ» — ЦЕ УНІКАЛЬНА ПРИРОДА