NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Старинная еловая аллея (Чернигов)

«Старинная еловая аллея» или «Шевченковская еловая аллея» — ботанический памятник природы местного значения, расположенный на территории Деснянского района Черниговского горсовета (Черниговская область, Украина). Площадь — 0,05 га. История Статус памятника природы присвоен решением Черниговского облисполкома от 27.04.1964 года № 236 с целью сохранения, охраны и использования в эстетических, воспитательных, природоохранных, научных и оздоровительных целях наиболее ценных природных комплексов. На территории памятника природы запрещена любая хозяйственная деятельность, в том числе ведущая к повреждению природных комплексов. Описание Памятник природы внутри городской застройки на углу улиц Шевченко и Павлова, у частного дома по адресу улица Шевченко, 54 — памятник архитектуры — усадебный дом. Деревья не ограждены, есть охранный знак. Абсолютная высота местности, где расположен памятник природы — 117-118 м над уровнем моря. Природа Объект охраны — группа из 18 деревьев вида ель обыкновенная (Picea abies). Возраст деревьев свыше 75-85 лет. На местности 18 деревьев, хотя в нормативном документе было 24 дерева. Примечания Ссылки Список памятников природы Черниговской области
Старовинна ялинова алея (Чернігів)

Старови́нна яли́нова але́я — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в місті Чернігів, на вул. Т. Шевченка, 54. Площа 0,05 га. Статус дано згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 27.04.1964 року № 236; від 10.06.1972 року № 303; від 06.12.1982 року № 602; від 27.12.1984 року № 454; від 28.08.1989 року № 164; рішення Чернігівської обласної ради від 22.12.2005 року. Перебуває у віданні: Чернігівське МК РБП «Зеленбуд». Статус дано для збереження кількох екземплярів ялини, що зростають у невеликому сквері, розташованому на розі вулиць Шевченка і Павлова. Галерея Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (545. Старовинна ялинова алея) «Природно-заповідний фонд Чернігівської області» (Чернігівська обласна державна адміністрація, 2016 р.). Стор. 196
Группа вековых насаждений (Чернигов)

«Группа вековых насаждений» — ботанический памятник природы местного значения, расположенный на территории Деснянского района Черниговского горсовета (Черниговская область, Украина). Площадь — 0,2 га. История Статус памятника природы присвоен решением Черниговского облисполкома от 27.04.1964 года № 236 с целью сохранения, охраны и использования в эстетических, воспитательных, природоохранных, научных и оздоровительных целях наиболее ценных природных комплексов. На территории памятника природы запрещена любая хозяйственная деятельность, в том числе ведущая к повреждению природных комплексов. Описание Памятник природы расположен внутри городской застройки: по адресу улица Шевченко, 55 и 55А — Черниговский военно-исторический музей. Деревья не ограждены, есть охранный знак. Абсолютная высота местности, где расположен памятник природы — 117 м над уровнем моря. Природа Объект охраны — группа деревьев (дубы, клёны, липы, сосна). На местности дубов не выявлено. Примечания Ссылки Список памятников природы Черниговской области . Архивировано 4 марта 2016 года.
Група вікових насаджень (Чернігів)

Гру́па вікови́х наса́джень — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в місті Чернігів, на вулиці Шевченка, 57 (сквер біля Чернігівського військово-історичного музею). Площа 0,2 га. Статус дано згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 27.04.1964 року № 236; від 10.06.1972 року № 303; від 27.12.1984 року № 454; від 28.08.1989 року № 164. Перебуває у віданні: Чернігівське МК РБП «Зеленбуд». Статус дано для збереження групи вікових дерев різних видів. Джерела Державний кадастр територій та об’єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (544. Група вікових насаджень) «Природно-заповідний фонд Чернігівської області» (Чернігівська обласна державна адміністрація, 2016 р.). Стор. 196
Конча (озеро)

Конча (укр. Конча) — озеро, расположенное на территории Голосеевского района Киевского горсовета и Обуховского района Киевской области. Площадь — км² (га). Тип общей минерализации — пресное. Происхождение — речное. Группа гидрологического режима — бессточное. География Длина — около 11 км. Ширина наибольшая — 0,14 км, средняя — 0,03-0,1 км. Глубина средняя — м, наибольшая — м. Озеро не используется. Озеро образовалось отмежеванием рукава, который сформировался вследствие русловых процессов Днепра: русловая многорукавность. На карте M-36-62-A-a (Ходосовка, 1934 год) озеро обозначено рекой Конча. Река Конча тянется от реки Коник (обозначена на карте Конник) и впадает в реку Козинка. В верхнем и нижнем течении пересыхая, где русло представлено временными водотоками (у истоков их несколько). Впадала в Козинку восточнее современного санатория Октябрь и улицы Старокиевская; и не сообщалось восточное ответвление с Днепром (южнее озера Заспа) как сейчас. Озёрная котловина узкая вытянутая с северо-запада на юго-восток с крутыми поворотами: форма схожа с речным руслом. На север тянется озеро узкой протокой до улицы Лесничая Киева и острова Жуков, с широкими участками озёрной котловины. Северный участок озера (южнее улицы Лесничая) площадью 5,4 га. Южная часть озера доходит до улицы Монашинская пгт Козин. У пересечения улиц Монашинская и Весенняя (Козин) впадает (с шлюзовой системой) в рукав Старик Днепра. Озеро сообщается протокой с озером Заспа. В центральной части правый берег обрывистый с лесными насаждениями (дубравы), в основном берега пологие заболоченные с луговой и кустарниковой растительностью, редколесьем (дубравы). Водное зеркало частично занято тростниковой растительностью. Правый берег занят санаториями, домами отдыха и частными дачами, левый на территории Киева — заказником Левый берег озера Конча, площадью 80 га, созданный 14 октября 1997 года. На правом берегу на территории санатория Конча-Заспа (Столичное шоссе, 215) расположен памятник природы Два дуба в санатории «Конча-Заспа»; деревья возрастом более 300 и 500 лет, обхват 4,1 и 5 м, высота 20 м. Озеро было в составе заповедника Конча-Заспа, существовавшего в период 1920—1930-е годы. Первое известное описание из XVI века, озеро, ещё под названием Глушец, упоминается как богатое на рыбу. Ценным являлся прилегающий к реке Конча сенокос. Земли стали собственностью царской семьи, затем — советской номенклатуры, сейчас здесь расположены дома отдыха (Конча-Заспа Государственного управления делами, загородная резиденция Президента Украины), особняки. Ссылки Лист карты M-36-062. Лист карты M-36-62-A-a (Ходосовка, 1934 год) Лист карты M-36-62-A (Kosino, 1937 год) Енциклопедія Києва (укр.). wek.kiev.ua. Дата обращения: 13 января 2023. ДЕРЖАВНИЙ ЗАПОВІДНИК «КОНЧА-ЗАСПА» (рус.). www.alyoshin.ru. Дата обращения: 13 января 2023.
Конча (озеро)

Конча — озеро, що розташоване на території Голосіївського району Київської міськради та Обухівського району Київської області. Площа — км 2 (га). Тип загальної мінералізації — прісне. Походження — річкове. Група гідрологічного режиму — безстічний. Географія Довжина — близько 11 км. Ширина найбільша — 0,14 км, середня — 0,03-0,1 км. Озеро не використовується у господарській діяльності. Озеро утворилося відмежуванням рукава, що сформувався внаслідок руслових процесів Дніпра: руслова багаторукавність . На карті M-36-62-Aa (Ходосівка, 1934) озеро позначено річкою Конча. Річка Конча тягнеться від річки Коник (позначена на карті Конник) і впадає у річку Козинка. У верхній і нижній течії пересихаючи, де русло представлено тимчасовими водотоками (біля витоків їх кілька). Впадала в Козинку на схід від сучасного санаторію Жовтень та вулиці Старокиївська. У центральній частині правий берег стрімчастий з лісовими насадженнями (дуброви), в основному береги пологі заболочені з лугової та чагарниковою рослинністю, дубравами. Водне дзеркало частково зайняте очеретяною рослинністю. Правий берег зайнятий санаторіями, будинками відпочинку та приватними дачами, лівий на території Києва — заказником Лівий берег озера Конча, площею 80 га, створений 14 жовтня 1997 року. На правому березі на території санаторію Конча-Заспа (Столичне шосе, 215) розташований пам'ятник природи Два дуби в санаторії «Конча-Заспа» ; дерева віком понад 300 і 500 років, обхват 4,1 і 5 м, висота 20 м. Озеро було у складі заповідника Конча-Заспа, що існував у період 1920-1930-х років. Перший відомий опис з XVI століття, озеро, ще під назвою Глушець, згадується як багате на рибу. Цінним був прилеглий до річки Конча сінокіс. Землі стали власністю царської родини, згодом — радянської номенклатури, зараз тут розташовані будинки відпочинку (Конча-Заспа Державного управління справами, заміська резиденція Президента України), особняки. Посилання Аркуш карти M-36-062. Карта M-36-62-A-a (Ходосівка, 1934 год) Енциклопедія Києва. wek.kiev.ua (укр.). Процитовано 13 січня 2023.: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання)
Курган Слави (Нова Одеса)

Курган Слави — пам'ятник у місті Нова Одеса Миколаївської області. Символічна могила воїнів, що загинули у Другу світову війну в боях за визволення міста Нова Одеса та під час форсування річки Південний Буг. Меморіальний комплекс являє собою земляний пагорб висотою 23 метри, на верхівці якого встановлена символічна фігура воїна з неіржавної сталі. Створення Курган закладено у 1974 році на місці, де під час Другої світової війни відбувалися запеклі бої. Тут само відбувалося криваве форсування річки Південний Буг – частини операції з визволення Миколаєва. Курган висотою в 23 метри насипали землею з Кашперівського кар'єру, разом з тим людьми символічно додавалася земля з братських могил інших сел. Сумарно на курган була завезена земля із 645 братських могил Миколаївщини. Для створення багатометрової скульптури бул розроблено 12 ескізних проєктів, серед яких було обрано найбільш вдалий: скульптура солдата, подана до бою, йде врозріз з більшістю інших меморіальних споруд, присвячених жертвам Другої світової війни. На відміну від них, скульптура зображає продовження бою, а не мовчазну скорботу за загиблими. Автор пам'ятника – Юрій Андрійович Макушин у співавторстві з Інною Вікторівною Макушиною. Монумент формували в Миколаєві, там само відлили у гіпсі. Разом з Макушиними працювали архітектори В. Бутаков, А. Кавун, інженери і робочі заводів «Океан», Миколаївського суднобудівного заводу, Чорноморського суднобудівного заводу і південного турбінного заводу «Зоря». Конструкції для монтажу виготовялися за кресленнями конструктора Г. Метта і розрахункам інженера-конструктора В. Горового. На кургані роботами керував головний будівельник С. В. Козіол. Після відлиття скульптури з неіржавної сталі на заводі «Океан» постала проблема: скульптуру неможливо було транспортувати автомобільним шляхом. Висота монумента не давала можливості проїхати під низько звисаючими електричними дротами міста, тому її доставляли баржами по воді до Нової Одеси, де від берега танковими тягачами на спеціально виготовлених полозьях довезли до курагана і встановили на сталевій рамі, яку залили бетоном. Відкриття пам'ятника Офіційне відкриття пам'ятника відбулося 8 травня 1975 року. Галерея Примітки
Щедрівська ГЕС

Щедрівська ГЕС — діюча мала гідроелектростанція у Хмельницькій області. Розташована на річці Південний Буг біля селища Летичів. Опис Збудована у 1958 році, відновлена у 2002 році. Встановлена потужність 640 кВт. Власник: ТОВ «Енергія Карпат». Див. також Малі ГЕС України Примітки
Львівський кіноцентр

Львівський кіноцентр (англ. Lviv Film Center) на базі колишнього кінотеатру «Сокіл» розташований в парку «Горіховий гай» в історичній місцевості Кульпарків. Історія У грудні 1978 року, посеред парку «Горіховий гай», було споруджено будівлю дитячого кінотеатру «Орлятко» (рос. Орлёнок). У 1990 році глядацька зала кінотеатру налічувала 273 місця, а за день у кінотеатрі відбувалося, у середньому, до 7 кіносеансів. Завантаженість кінозалу у 1989—1990 роках становила приблизно 35 %. Протягом 1989 року кінотеатр відвідало близько 283 тисяч глядачів, а працювало, станом на 1 січня 1991 року, лише 18 осіб. За часів незалежної України змінив назву на «Сокіл». Серед надто малу відвідуваність кіносеансів та припинення фінансування у середині 1990-х роках кінотеатр припинив свою роботу і лише 2003 року заново її поновив. Тоді директором закладу культури була Росоловська Анна Михайлівна. Державне комунальне підприємство кінотеатр «Сокіл» рішенням ЛМР від 18 грудня 2014 року було реорганізовано в ЛКП «Львівський кіноцентр» зі збереженням функціонального призначення. 2 березня 2015 року директором установи призначено Андрія Породка. Архітектура Львівський кіноцентр розташований у глибині житлового масиву та стоїть посеред озелененої території поряд зі ставком Олеська долина. Це цегляний отинькований будинок змішаної поверховості, збудований у стилі модернізму та у своєму плані, наближений до правильного прямокутника. На першому поверсі містяться: вестибюль із квитковими касами; великий квадратний у плані холу, прикрашений кольоровим вітражем на всю довжину стіни; кафе-бар; глядацький зал, туалети, сходи, що ведуть на 2-ий поверх будівлі. На другому поверсі розташовані: кабінет директора, апаратна, службові кімнати. Загальна площа приміщень — 620 м², з яких зала займає площу 235 м², а фоє — 175 м². Сцена має великий екран. Матеріально-технічна база кінотеатру збереглася дотепер в доброму стані, однак є застарілою. Примітки
Фрегат (гостиница, Херсон)

«Фрегат» — гостиничный комплекс в центре города Херсона. Располагается возле набережной реки Днепр, по адресу Проспект Независимости, дом 2. Описание Строительство гостиничного комплекса «Фрегат» началось в конце 70-х годов XX века. Данное здание являлось частью масштабного проекта, цель которого состояла в том, чтобы изменить облик всей прибрежной части Херсона. Автором проекта гостиничного комплекса выступил архитектор Вячеслав Фёдорович Михайленко. Само здание построено по типовому проекту, однако элементы декора и внешнего оформления, в числе которых паруса, делают здание визитной карточкой города. При строительстве были использованы материалы из многих регионов СССР, в том числе облицовочные материалы, произведённые в Армении, и паркет из Закарпатья. Гостиница была сдана в эксплуатацию в 1989 году. У входа в гостиницу находится фонтан, в строительстве которого принимал непосредственное участие сам архитектор здания. Комплекс расположен вблизи памятника «Фрегат». Примечания Ссылки Сайт Как создавалась туристическая визитка Херсона, гостиница «Фрегат», материал на сайте «Любимый Херсон» (рус.)
Фрегат (готель, Херсон)

«Фрега́т» — готельний комплекс у середмісті Херсона. Розташований біля набережної Дніпра, за адресою проспект Незалежності, 2. З історії будівництва Готельний комплекс «Фрегат» у Херсоні був частиною масштабного будівельного проекту, здійснюваного з кінця 1970-х років, і який мав змінити вигляд міста, зокрема його прибережну частину, втім, так і незреалізованого до кінця. Автором проекту готелю був Михайленко В'ячеслав Федорович. Попри те, що будівля готелю є досить типовою, окремі деталі декору і зовнішнього оформлення надають конструкції модерністської оригінальності і неповторності, зробивши будівлю однією з візитівок міста. Зокрема, у будівлі застосовували ефект кораблеподібності, структуру кают, круглі вікна-ілюмінатори, вітрила нагорі. Інтер'єри готелю містили граніт, мармур, художній паркет, керамічна плитка та мозаїка. Комплекс здали в експлуатацію в 1989 році, а вже наступного року готель було номіновано на конкурс найкращих споруд року. Сучасність У 2010-их «Фрегат» міг одночасно прийняти до 300 гостей. До їхніх послуг було 178 номерів різних категорій з усіма зручностями, ресторан і кілька барів, конференц-зали, весь спектр послуг тризіркового готелю. На півдні України готель також відомий як осередок проведення різноманітних масових заходів: конференцій, семінарів, форумів тощо. Заклад пропонував низку супутніх сервісів, зокрема екскурсійні та туристичні програми по Херсона та Херсонщині. Російсько-українська війна У квітні 2024-го готель постраждав під час обстрілів росіян: вибиті вікна, зруйновані стіни, зламані балкони . Примітки Джерела та посилання Сайт готелю Как создавалась туристическая визитка Херсона, гостиница "Фрегат", матеріал на вебресурсі «Любимый Херсон» (рос.)
Конгресно-виставковий центр «Парковий»

Конгресно-виставковий центр «Парковий» — унікальний архітектурний та технологічний комплекс світового рівня, призначений для організації виставок, конференцій, форумів, концертів і приватних подій. Одна з найбільших івент-локацій України розміщена в діловому центрі міста, але одночасно — у мальовничій парковій зоні в безпосередній близькості від Маріїнського парку. Був споруджений у Києві у 2010-ті за адресою Паркова дорога 16-а. Спеціалізується на наданні площ в оренду для проведення заходів різного формату. Характеристика До будівлі комплексу «Парковий» входять: лаунж-бар «Cava lounge bar» — розташований на першому поверсі комплексу, є основним лаунжем конгресно-виставкового центру ресторан «Chi» — розташований на третьому поверсі комплексу, має велику літню терасу з видом на річку Дніпро. офісний простір, дата-центр «Парковий» — комерційний дата-центр, безпосередньо конгресно-виставковий центр, вертодром «Дніпро 1» — розташований на даху і має 2 посадочні поля важких вертольотів. На вертодромі встановлено найсучасніше світло-сигнальне, радіолокаційне, метеорологічне обладнання, що дозволяє приймати повітряні судна цілодобово і за будь-яких погодних умов. Також вертодром може приймати різноманітні івенти: конференції, концерти, виставки і презентації. У складі Конгресно-виставкового центру: Конгресно-концертний зал площею 1500 м² місткістю до 1100 осіб. Виставковий простір, пристосований для трансформацій, загальною площею до 3500 кв.м. Малі конференц-зали, конференц-кімнати і переговорні від 50 до 300 кв.м. Тераса із видом для проведення заходів у літній час. Підземний паркінг і відкриті парковки. Події У центрі «Парковий»: проводили свої конференції компанії Hewlett Packard, Samsung, Syngenta, Basf. проходили покази в рамках Українського тижня моди та Mercedes Fashion Days, презентації авто Lexus, BMW, Range Rover, Porsche, Volvo. На вертолітному майданчику провели концерти Steve Aoki і Іван Дорн. «Парковий» приймав засідання представників ООН, благодійний захід від UNICEF і став офіційною локацією пісенного конкурсу Євробачення 2017. Власність центру У грудні 2010 ТОВ «Амадеус Ко» отримало в оренду на 25 років земельні ділянки площею 2,18 га. «Амадеус Ко» виступало замовником будівництва вертолітного майданчика для тодішнього президента України Віктора Януковича. 28 лютого 2017 Верховний Суд України задовольнив заяву ГПУ та скасував незаконні судові рішення, якими з держбюджету України було безпідставно стягнуто на користь ТОВ «Амадеус Ко» понад 66 млн грн бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 4 серпня 2017 року Апеляційний суд Києва за поданням ГПУ виніс рішення про накладення арешту та заборону користуватися, розпоряджатися та відчужувати земельні ділянки площею понад 2 га та розташовані на цих ділянках об'єкти нерухомості так званого «Вертолітного майданчика Януковича», власником якої є ТОВ «Амадеус Ко». Панорама Примітки Посилання http://www.parkovy.info [Архівовано 16 березня 2022 у Wayback Machine.] Офіційний сайт Конференц-сервіс в Україні. Архів оригіналу за 11 вересня 2017.
Пам'ятний знак воїнам-землякам, які загинули в роки Другої світової війни (Шманьківці)

Пам'ятний знак воїнам-землякам, які загинули в роки Другої світової війни в Шманьківцях — пам'ятка історії місцевого значення в Україні, охоронний номер 620. Відкритий в 1969 році. Розташований біля сільського цвинтаря у Шманьківцях Чортківського району Тернопільської області. Складається із шести плит, на яких викарбувані імена загиблих. По центру розташований хрест і табличка, на якій викарбувано напис: «Односельцям, полеглим у боротьбі з фашизмом. Вічна пам'ять 1941—1945». Позаду розташовано скульптурну композицію «Матір та син». Примітки Джерела Гуцал П., Уніят В. Шманьківці // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 645. — ISBN 978-966-528-279-2. Шманьківці // Історія міст і сіл Української РСР. — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР. — 15 000 прим. Лист Тернопільської ОДА від 23 червня 2021 року № 02-5124/42.
Přehradní nádrž Vilšany

Přehradní nádrž Vilšany se nachází na řece Terebla nad obcí Vilšany (Вільшани), v okrese Chust v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Popis Jezero má délku asi deset kilometrů, šířku 500 metrů a plochu 0,8 km². Hloubka jezera dosahuje 8 metrů a objem 24 miliónů m³. Přehrada nemá výpustě, pokud je překročena maximální přípustná hladina, voda volně přetéká přelivem přehrady. Z přehrady je voda odváděna derivačním tunelem do hydroelektrárny na řece Rika Jezero bylo původně využíváno k rekreaci. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Вільшанське водосховище na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vilšany na Wikimedia Commons
Égermezei-víztározó

Az Égermezei-víztározó (ukránul: Вільшанське водосховище, Vilsanszke vodoszhoviscse) a Talabor felduzzasztásával létrejött mesterséges tó. Ukrajnában, Kárpátalja területén, Égermező közelében található. Az 1950-es években hozták létre a Talabor–Nagy-ági vízerőmű részeként. A felduzzasztott Talabor vizét 3 km hosszú csővezetéken vezetik át a mélyebben fekvő Nagy-ágba, ahol a víz 3 db, egyenként 9 MW-os generátort forgató Pelton-turbinát működtet. Történelem A két világháború között a csehszlovák kormány már vizsgálta a Máramarosi-Verhovina folyóinak energetikai hasznosíthatóságát. Már ekkor felmerült az egymástól mindössze 4 km-re folyó Talabor és Nagyág közötti 210 méteres szintkülönbség kihasználása. Az elképzelés azonban csak a szovjet időszakban valósult meg, 1949 és 1956 között. A víztározó feltöltéséhez Égermezőn 161, két kisebb lakott helyen (Kriszove és Bovcar) pedig 15 ill. 10 házból kellett áttelepíteni az ott lakókat. Őket az állami áttelepítési terv teljesítése érdekében 1955-től Kárpátalján kívül helyezték el, általában akaratuk ellenére. Később felmerült egy atomerőmű létesítése is, melynek hűtővizét a víztározó biztosította volna, de ez nem valósult meg. A korábbi évtizedekben kedvelt szabadidős célpont, táborozóhely volt. A 2010-es években a vízgyűjtő területén található falvak illegális hulladéklerakóiból a folyó nagy mennyiségű háztartási hulladékot mosott el, ami a duzzasztógát mögött felgyülemlett. Jegyzetek
Вільшанське водосховище

Вільша́нське водосхо́вище — руслове водосховище на річці Теребля. Розташоване в Тереблянській долині, у межах Хустського району Закарпатської області. Гребля водосховища розташована неподалік від північної околиці села Вільшани. Створене 1955 року для Теребле-Ріцької ГЕС. Опис Довжина водосховища понад 10 км, площа 80 га (при мінімальному рівні води — 72 га, при максимальному — 90 га). Глибина 8 м. Об'єм води — до 24 млн. м³. Висота греблі 46 м, довжина — 153 м. Джерела Вільшанське водосховище[недоступне посилання з червня 2019]
Тролейбусне депо № 2 (Харків)

Тролейбусне депо № 2 — структурний підрозділ Харківського комунального підприємства «Міськелектротранс». Історія 1966 року відкрито тролейбусне депо № 2 на 100 машиномісць. 9 січня 1966 року тролейбусне депо № 2 випустило перші 27 тролейбусів МТБ-82Д на маршрути № 5 та 6. Впродовж лютого-березня 2022 року, під час російського вторгнення в Україну, внаслідок артилерійського обстрілу тролейбусного депо № 2 пошкоджено та виведено з ладу 70 % тролейбусів. Це становить близько 40 % парку тролейбусів Харкова. Станом на 6 квітня 2022 року було пошкоджено близько 30 % тролейбусної контактної мережі міста. Рухомий склад 9 липня 2019 року до тролейбусного депо № 2 надійшли перші 2 тролейбуса Богдан Т70117. У 2019—2020 роках було придбано 57 тролейбусів даної моделі, що замінили на маршрутах більшу частину тролейбусів ЗіУ-682Г-016.02 Примітки Посилання Харків-транспортний (рос.)