Підкамінь (селище)

Підка́мінь — селище в Україні, адміністративний центр Підкамінської селищної територіальної громади Золочівського району Львівської області. Через селище пролягає автошлях регіонального значення Р39. Відоме геологічною пам'яткою Ерозійний останець морських рифів Товтрів або Медоборів Сарматського віку. Географія Розташоване на узгір'ї посеред височин Волино-Подільського пограниччя. Територія колишнього «Підкамінського ключа​» знаходилася в межах Вороняцького і Гологоро-Кременецького кряжів, які, простягаючись із заходу на схід, нагадують гірський хребет з висотами, що перевищують 400 м над рівнем моря. На південь від Підкаменя височить горбогірне пасмо Подільських Товтр, прозваних в народі Медоборами. Саме містечко розташоване безпосередньо на стику цих височин. Через південну частину селища пролягає водорозділ між басейнами Дністра та Дніпра. Завдяки географічному розташуванню, сприятливому для проживання людей клімату і багатому на воду, родючі ґрунти, рослинний і тваринний світ ландшафту, територія сучасної Підкамінеччини приваблювала до себе людність, починаючи із стародавніх часів. Селище Підкамінь розташоване за 125 км від обласного центру, 60 км від районного центру. За 24 км знаходиться найближча залізнична станція Броди. Вулиці В Підкамені налічується 26 вулиць. Населення У 1857 році населення становило 1043 особи, у 1870 році — 2948 осіб, у 1880 році — 3199 осіб, з них: 968 римо-католиків, 799 греко-католиків та 1545 юдеїв, у 1890 році — 3423 особи, з них: 1591 юдей; у 1897 році — 3423 особи, у 1900 році — 3434 особи (1697 чоловіків та 1737 жінок), з них: 1059 римо-католиків, 927 греко-католиків та 1448 юдеїв, 1910 році — 3303 особи, у 1918 році — 3419 осіб, у 1920 році — 3083 особи. Згідно перепису населення 1921 року, у Підкамені мешкало 2990 осіб, у 1938 році — близько 3000 осіб; у 1939 році — 3360 осіб, з них: 1030 українців-греко-католиків, 250 поляків, 20 осадників, 1160 українців-римокатоликів та 900 євреїв. За даними всеукраїнського перепису населення 2001 року в селі мешкало 2276 осіб, у 2005 році — 2276 осіб, станом на 1 січня 2022 року — 1895 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року був наступним: Історія Понад п'ять з половиною століть налічує його писемна історія. Згідно з писемними джерелами, саме 1441 рік вважається першою згадкою про «місто під Каменем». За цей поважний вік не одна подія відбулася на цій благодатній місцевості, зробивши Підкамінь однією з найбільших перлин краю. А відомий він, насамперед, своїми історичними пам'ятками, на першому місці серед яких знаходиться Монастир походження дерева Хреста Господнього студитського уставу. 1471 року на королівщину Підкамінь в «тенуті» шляхтича Петра Цебровського з руського роду Цебровських «татарським способом» напали рідні брати Ян Сененський-Олеський з братами (сини львівського каштеляна Яна з Сенна і Олеська) разом з 60-ма своїми людьми із Золочева, Олеська. Гнівош Ледуховський 1539 року запросив до міста суддів, які 22 жовтня винесли вирок у майновій справі стосовно сіл Накваша, Попівці. Представниками сторін були: підстароста кременецький Ян Котовський, Якуб Дмуховський — від Гнівоша Ледуховського; Пйотр Підгорецький — від воєводини подільської Ядвіги Олеської, дружини Мартина Каменецького. Згідно з даними енциклопедичного видання «Історія міст і сіл Української РСР» 1569 року Підкаменю надано тевтонське міське або ж магдебурзьке право. У 1607 році Підкамінь переходить у володіння родини Цетнерів. Раніше поблизу містечка знаходилися фільварок «Альбертівка», «гаївка» «Шумка». Згідно з записами в «Aktach grodzkich i ziemskich» за 1758 рік, місто мало назву Підкамінь Цетнерівський (від прізвища дідичів — Цетнерів). У цьому документі згадується про дві пожежі, що сталися в містечку 16 травня та 5 вересня 1757 року. Тоді вогонь знищив 25 будинків. Представники міста Василь Твердохліб та Давид Шмайлович і Лазар Мафкілович у січні 1758 року складали у Львові присягу з приводу пожежі. Відповідно до тодішніх законів містечко Підкамінь на весь 1758 рік було звільнене від сплати податків. У 1770 році Підкамінь постраждав від епідемії чуми. 5 липня 1772 року містечко зайняли австрійські війська. У 1773 році містечко відвідав імператор Йосиф II. 8 липня 1789 року за наказом крайового уряду з монастиря було вивезено дві дев'ятифунтових та три шестифунтових гармати, 79 гвинтівок різних типів та 22 багнети. Це були переважно пожертви польських воїнів, засновників та благодійників, чиї фігури в обладунках та кунтушах збереглися на розписах монастиря. XVIII—XIX століттями датуються відбитки печатки місцевої громади з гербом містечка (імовірно, давнішого походження): на блакитному тлі — срібна скеля з двома верхами (символічне відтворення назви містечка), над якою — Око Провидіння в золотому сяйві (алегорія домініканського монастиря). У XIX столітті в Підкамені 14 днів на рік проводилися ярмарки. У 1886 році бурмістром Підкаменя обрано Альберта Цетнера. У 1911 році в містечку почало свою роботу товариство «Народний дім». У часи першої світової пожежею в монастирській бібліотеці у вересні 1915 року були знищені вогнем, зокрема, рукописи праць пріора монастиря Садока Баронча. Під час першої світової війни 23 серпня 1914 року колони російських військ перейшли кордон. 23 серпня російський війська досягли лінії: Пеняки—Звижень—Ратище. Головні сили досягнули лінії: Черниця—Малинище—Підберізці. Штаб російських військ розмістили в Підкамені. З весни 1915 року росіяни зазнають поразки в Галичині і відступають до кордону. На 1 вересня 1915 року 8-ма російська армія займає лінію: Деражно—Крупець—Радивилів-Підкамінь-Підберізці. В околицях Підкаменя російські сапери в 20-х числах серпня будують оборонні споруди. Підкамінська оборонна позиція росіян складалася з двох-трьох ліній, які проходили по домінуючих висотах сіл Кутище, Стиборівка, Паликорови, Паньківці. В монастирі був обладнаний російський спостережний пункт. В містечку розміщувався передовий загін Червоного Хреста та резервні частини російського війська. Біля місцевого цвинтаря розташовувалася батарея гармат. 2 вересня 1915 року австрійські війська підійшли до російських позицій. Цілий день точилися сутички в околицях Маркополя, Стиборівки, Вербівчика. 3-4 вересня бойові зіткнення між австрійцями та росіянами продовжилися. Австрійці пробували визначити, де слабкі місця в російській обороні. Росіяни регулярно проводили контратаки. На окремих ділянках австрійці під Підкаменем підійшли на позицію штурму. Але через погодні умови 5 вересня штурм не відбувся. Вирішальні події у битві під Підкаменем відбулися 6-7 вересня. О дев'ятій годині ранку 6 вересня австрійці розпочали артилерійський обстріл на лінії Підкамінь—річка Серет. Об одинадцятій годині шквальний вогонь на ділянці між Підкаменем та Стиборівкою, під прикриттям якого австрійці почали концентруватися у Стиборівці. Вже о першій годині пополудні австрійці захопили російські шанці в околицях села Паликорови (біля лісу Олівець), о другій годині пополудні вони захопили монастир, а ще за дві години вийшли на західні околиці Підкаменя. Близько п'ятої-шостої години вечора австрійці зайняли Наквашу. 7 вересня 1915 року росіяни відійшли на оборонну лінію біля Кременця. Часи ЗУНР, українсько-польських воєн 1918—1920 років У листопаді 1918 року місто увійшло до складу ЗУНР. В цей час у місті функціонував переповнений сирітський притулок (також діяли у Тернополі, Бродах, інших містах). Через район Підкаменя — Зборова — Озерної наступало польське військове угрупування (зокрема, дивізії полковника Владислава Сікорського, Єнджеєвского, частини генерала Юзефа Галлера) під час українсько-польської війни 1918—1919 років. 21 червня 1919 року місто було звільнене від поляків під час Чортківської офензиви УГА вояками 10-ї Янівської бригади. Влітку 1920 року під час радянсько-польської війни Підкамінь був зайнятий частинами Першої кінної армії Семена Будьонного. Тоді був створений місцевий ревком, до складу якого увійшли В. Артех, І. Паляниця, М. Шинкарчук, О. Черняхівський. Польський період У Підкамені діяла кредитна спілка «Самопоміч». На початку 1920 року сплив час повноважень директорів Арона Лейби Фюрста, Абрахама Цукера, Герша Олескера молодшого і Майка Шіноди та їх заступників Лейзора Квайлера і Менделя Кляйна. 24 січня 1920 року на загальних зборах члени правління спілки переобрали терміном на шість років тих самих директорів, заступниками обрано Менделя Квайлера та Яламона Брауна, купця з Підкаменя. У міжвоєнний період в Підкамені діяла політична партія радянофільського спрямування «СельРоб». Про добробут та рівень життя жителів Підкаменя та навколишніх сіл у міжвоєнний період дізнаємося зі статті М. Гетьмана, що була надрукована шпальтах часопису «Український робітник»: «…Бідні. Рідко, де можна побачити заможного господаря. Так майже в цілому зборівському повіті. Ціни хліборобських продуктів дуже низькі, а заробітків ніяких. Навіть, кажуть селяни, і дідичі не мають гроші на податки і оплату робочої сили. Одинокі заробітки, це на лані панському, або при товченні камінців для направи гостинця. Але які ж ті заробітки смішно малі: плата за день роботи на лані виносить 50 грошей на власних харчах. При товченні каміння на гостинці один злотий за натовчений та зложений кубічний метр. А метра за день ледве чи можна натовкти. А 48 сірників куштує 10 грошів, а пачка тютюну 25 грамів, махорки, куштує 48 грошей, а ліпшого 90 грошів. Отже людина за цілий день праці не в стані купити навіть 25 грам тютюну. А щоб написати листа за границю, треба працювати цілий день, бо марка куштує 55 грошів. Розуміється, що при таких обставинах говорити про добробут не приходиться. А землі мало. З причин цілковитого браку заробітків з'явилося багато дрібних торговців. Купують гуртом та перепродають. Але тому, що їх є дуже багато, і на цьому заробити трудно. Ось і до Підкаменя на ярмарок їде сьогодні багато таких перекупців. Біда їх жене. Добре стоять урядовці; ці добрі платні. А жандарми ходять вигодовані, як бочки з капустою». У 1930-х роках лише 5 % будинків в Підкамені були збудовані з каменю Щочетверга у Підкамені проходив ярмарок В містечку діяла читальня товариства «Просвіта», книжковий фонд якої у 1929 році складав 156 томів, а також польське Товариство Народної школи імені Генрика Сенкевича, яке мало власну бібліотеку з книжковим фондом у 303 томи. З 1 серпня 1934 року відповідно до закону про самоврядування (23 березня 1933 року) увійшло до складу сільської гміни Підкамінь. Радянський період У 1940—1941 та 1944—1959 роках був центром Підкамінського району. В селищі виходив часопис «Радянська нива» — друкований орган Підкамінського РК КПУ та районної Ради депутатів трудящих. В Незалежній Україні Від 24 серпня 1991 року в складі України. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», селище увійшло до складу Підкамінської селищної територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бродівського району, селище увійшло до складу новоутвореного Золочівського району. Пам'ятки, визначні місця «Камінь» Одним із свідків минулого є унікальна пам'ятка природи — скелястий велетень, розташований на високому узгір'ї на північно-східній околиці селища, прозваний в народі «Каменем». Звичайно, що 16-ти метровий кам'яний останець своєю величчю завжди привертав до себе увагу. В очах наших далеких предків він порівнювався з чимось духовним, надприродним. Знахідки у підніжжі Каменя фрагментів посуду висоцької культури ранньозалізного часу (XI—VII ст. до н. е.) та періоду Галицько-Волинської держави (XI—XIII століття), засвідчують використання його, у першому випадку, в ролі ідола, обереги місцевих жителів і землі від усього злого, а у другому — наскельного храму-фортеці. Можливо саме із цими часами пов'язується ніша, зроблена у формі стилізованого серця із західного боку Каменя. Там могли відбуватися язичницькі обряди давніх мешканців цієї території, приносилися жертви для умилостивлення богів. На вершині кварцового пісковику чиясь рука видовбала 6 ям-могил глибиною 0,4—0,6 м. Численні пази і заглиблення, які утримували дерев'яні конструкції, нагадують систему забудови Карпатських фортець Тустань і Бубнище. Дослідження засвідчують, що у період Галицько-Волинського князівства на Камені була побудований церква оборонного характеру. І ніби за історичною спадковістю досі у західній околиці пам'ятки збереглися кам'яні хрести від цвинтаря другої половини XVII століття, який, ймовірно, залишився від церкви Спаса. Можливо, із слов'янських часів походить й стародавня назва гори, де зараз височіє монастир — «Рожаниця». Завдяки історико-етнографічним дослідженням встановлено, що язичницькі божества Роду, Рожаниці у наших далеких предків ототожнювалися з процесом родючості і народження. У глибині Рожаницької гори, на схід від Каменя, знаходяться дві печери із слідами людської діяльності. Дослідженнями співробітників Бродівського історико-краєзнавчого музею у 2001 році встановлено, що вони мали природне походження і в давнину могли використовуватися як печерні церкви або каплиці. Однак, на початку XVIII століття звідти почали видобувати камінь для спорудження монастирських оборонних укріплень, вирізаючи його за допомогою пил та відколюючи залізними і дерев'яними клинами. Монастир студитів (УГКЦ) Навпроти Каменя, на пагорбі, височить монастир «Походження Дерева Хреста Господнього». У недалекому минулому це був домініканський римо-католицький кляштор «Успіння Пресвятої Богородиці, Хреста Господнього, Апостолів Петра і Павла та всіх Святих». Цвинтар Місцевий цвинтар розташований на південно-східній околиці села. У цвинтарній капличці поховано представників роду Цетнерів (за деякими даними — С. Баронч). Поруч з каплицею є поховання, зокрема, монахів-домініканців. Також неподалік знаходиться спільна могила поляків, що загинули у 1940-х роках. Церква 1749 року в селищі збудована церква святої Параскеви. 1839 року адміністратором місцевої парафії був о. Павло Струменський, а парафія налічувала 798 вірян. У 1900 році парохом церкви у Підкамені був о. Степан Концевич, а греко-католицька парафія налічувала 890 вірних. Наступного 1901 року парохом став о. Григорій Павлюк, можливо вже після смерті свого попередника, він опікувався 908 вірними. У 1902—1933 роках парохом у Підкамені був о. Михайло Ваврик, а греко-католицька парафія вже налічувала 985 вірних. Наприкінці 1934 року сотрудником у Підкамені був призначений о. Андрій Іздрик, а з 1939 року о. Андрій став парохом місцевої церкви святої Параскеви. Отець Андрій Іздрик зорганізував церковний хор, був членом товариств «Просвіта» та «Сільський господар». У Підкамені чотири рази на рік відбувалися відпусти, які збирали до церкви Святої Параскеви духовенство та жителів навколишніх сіл. У травні 1943 року грамотою Митрополита Андрея Шептицького отець Андрій Іздрик був призначений місцедеканом Підкамінського деканату. Однак часи були складними: отцю часто погрожували польські боївки, під час Служби Божої в селі Паликорови провідник польської боївки сказав парафіянам, «що ваш ксьондз згине з моєї руки». З огляду на це родина Іздриків 1944 року переїжджає до Олеська, де отець Андрій продовжив душпастирську роботу. Освіта Місцеву однокласову школу відкрито у 1860 році. У 1880 році вже діяла двокласова школа, у 1895 році — трикласова школа, у 1903—1914 роках — чотирикласова з додатковим рільничим курсом у 1920—1930-х роках — семикласова. Галерея Відомі люди Народилися Жаба Францішек — польський інженер, військовик АК. Пов'язані з Підкаменем Башта Віталій Антонович — помічник лісничого і лісничий Підкамінського лісництва. Леві-Іцхак Гармелін — рабин у Підкамені. Петро Гудима — український журналіст, краєзнавець, член НСЖУ, закінчив місцеву середню школу. о. Мики́та Їжак — український церковно-культурний діяч, священник, декан Бродівського деканату УГКЦ, крилошанин, адміністратор Підкамінського деканату. отець Микола-Сава-Йосафат Цегельський — український священник (УГКЦ), блаженний священномученик католицької церкви. Поховані Альбус Степан — діяч ОУН. Баронч Садок — пріор домініканського монастиря в Підкамені, історик, краєзнавець. Потоцький Стефан Александер — засновник монастиря Отців Василіян у Бучачі, батько Миколи Василя Потоцького. Дідичі Гербурт Фридерик Гербурт Станіслав, син попереднього, галицький хорунжий (1546), не залишив нащадків. Каменецький Марцін Цетнер Бальцер Цетнер Александер Цетнер Антоній Див. також Монастир походження дерева хреста господнього Підкамінська ікона Божої Матері Трагедія Підкаменя Підкамінська школа для дітей зі зниженим слухом Підкаміньський замок Примітки Джерела та література О. Андрощук Підкамінь // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2011. — Т. 8 : Па — Прик. — С. 235. — ISBN 978-966-00-1142-7. Гудима П. Підкамінь: портрет на фоні століть. — Тернопіль, 2004. — 254 с. — ISBN 966-567-11-38. Крестопроісхожденський монастир студійського уставу в Підкамені. Фотобуклет / Б. Монастирський, фото І. Бабійчук. — Львів : Свічадо. Підкамінь // Історія міст і сіл Української РСР: У 26 т. Львівська область / Маланчук В. Ю. (голова редколегії), Гнидюк М. Я., Дудикевич Б. К., Івасюта М. К., Крип'якевич I. П., Огоновський В. П., Олексюк М. М., Пастер П. I. (відповідальний секретар редколегії), Сісецький А. Г., Смішко М. Ю., Челак П. П., Чугайов В. П. — Київ : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1968. — С. 169. Онищук Я. Підкамінський монастир // Брідщина. — Броди, 1993. — № 2. — С. 14—21. Берест Р. Дослідження монастиря в селищі Підкамінь на Львівщині // Матеріали і дослідження з археології Прикарпаття і Волині. — Вип. 12. — Львів: Інститут українознавства імені І. Крип'якевича НАН України, 2008. — С. 360—367. Кубійович В. Етнічні групи південнозахідної України (Галичини) на 1.1.1939 = Ethnic groups of the South-Western Ukraine (Halyčyna-Galicia) 1.1.1939: нац. статистика Галичини / Володимир Кубійович; vorwort G. Stadtmuller. — Вісбаден : Отто Ґаррасовіц, 1983. — С. 12. — ISBN 3-447-02376-7. М. Литвин, К. Науменко. Історія ЗУНР. — Львів : Інститут українознавства НАН України; видавнича фірма «Олір», 1995. — 368 с. — ISBN 5-7707-7867-9. смт Підкамінь // Чисельність наявного населення України на 1 січня 2022 / за редакцією М. Тімоніної; Державна служба статистики України. — Київ, 2022. — С. 32. М. Baliński, Т. Lipiński. Podkamień // Starożytna Polska pod względem historycznym, jeograficznym i statystycznym opisana. — Warszawa: nakład i druk S. Orgelbranda, 1845. — Т. II. — Cz. 2. — 1442 s. — S. 906—908. (пол.) Barącz S. Dzieje klasztoru Dominikańskiego w Podkamienu. — Lwów, 1887. — 348 s. (пол.) Barącz S. Dzieje klasztoru WW. OO. Dominikanów w Podkamieniu. — Tarnopol, 1870. — 348 s. (пол.) Barącz S. Wiadomość o klasztorze WW. OO. Dominikanów w Podkamieniu. — Lwów, 1858. — 32 s. (пол.) Z. Ogarek Podkamień koło Brodów. Krótki szkic historii kościoła i klasztoru dominikańskiego. — Lwów, 1939. (пол.) Podkamień // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1887. — Т. VIII. — S. 402. (пол.) Terebiż, zagroda w Podkamieniu // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1892. — Т. XII. — S. 303. (пол.) Sęcyński M. B. Okolice Galicyi. — Lwów: Nakł. K. Jablonski, 1847. — 156 s. (пол.) Żukiewicz K. Dzieje cudownego obrazu Maryi w kościele OO. Dominikanów w Podkamieniu. — Kraków, 1907. — 240 s. (пол.) Посилання Львівська область, Золочівський район, Підкамінська територіальна громада, селище Підкамінь. decentralization.gov.ua. Процитовано 14 лютого 2026. Підкамінь // Шевченківська енциклопедія : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський. — Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2015. — Т. 5 : Пе—С. — С. 129. Етнофестиваль «Підкамінь». lvivtoday.com.ua. Lviv Today. Архів оригіналу за 2 жовтня 2018. Процитовано 16 листопада 2024. Підкамінь. castles.com.ua. Замки і храми України. Архів оригіналу за 2 жовтня 2018. Процитовано 16 листопада 2024. Підкамінська селищна рада. rada.info. Архів оригіналу за 2 жовтня 2018. Процитовано 16 листопада 2024. У селище Підкамінь їдуть побачити 16-метровий чортів камінь. gazeta.ua. Gazeta.ua. 13 листопада 2012. Архів оригіналу за 2 жовтня 2018. Процитовано 16 листопада 2024. Ірина Мокрицька (20 травня 2012). Фестуймося на Підкамені. otiumportal.com. OtiumPortal. Архів оригіналу за 19 липня 2024. Процитовано 16 листопада 2024. С.м.т. Підкамінь: карта вулиць, фото, опис. drymba.com. Дримба. Архів оригіналу за 19 липня 2024. Процитовано 16 листопада 2024. : Не збігається часова мітка у |archive-date= / |archive-url=; можливо, 2 жовтня 2018? (довідка) Підкамінь, Львівська область, Золочівський район, Підкамінська селищна громада. decentralization.gov.ua. Архів оригіналу за 19 січня 2023. Процитовано 28 грудня 2023. Podkamień koło Brodów (1915). Pocztówki. polona.pl (пол.). Архів оригіналу за 2 жовтня 2018. Процитовано 28 грудня 2023. Wnetrze kościoła oo. dominikanów w Podkamieniu koło Brodów (ante 1939). Pocztówki. polona.pl (пол.). Архів оригіналу за 2 жовтня 2018. Процитовано 28 грудня 2023.