NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Щасливе (Скадовський район)

Щасли́ве (до 2024 року — Максима Горького) — село в Україні, у Каланчацькій селищній громаді Скадовського району Херсонської області. Населення становить 531 осіб. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Назва 19 вересня 2024 року Верховна Рада підтримала перейменування села Максима Горького на Щасливе. 26 вересня 2024 року перейменування набуло чинності. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 561 особа, з яких 269 чоловіків та 292 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 526 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання неофіційний сайт с. Щасливе[недоступне посилання з квітня 2019] Погода в селі Щасливе [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Lopatkî, Hornostaiivka

Lopatkî (în ucraineană Лопатки) este un sat în comuna Cervonoblahodatne din raionul Hornostaiivka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Lopatkî era vorbitoare de ucraineană (99,59%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Лопатки (Херсонская область)

Лопатки (укр. Лопатки) — село в Горностаевской поселковой общине Каховского района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 242 человека. Почтовый индекс — 74620. Телефонный код — 5544. Код КОАТУУ — 6522684503. Местный совет 74620, Херсонская обл., Горностаевский р-н, с. Червоноблагодатное Ссылки Лопатки на сайте Верховной рады Украины
Лопатки (Україна)

Лопа́тки — село в Україні, у Горностаївській селищній громаді Каховського району Херсонської області. Населення становить 242 осіб. Історія У лютому 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Основні відомості Складається з двох вулиць: вулиця Шевченка та вулиця Московська. На вулиці Шевченка знаходиться Дім культури та сільський магазин від УКоопСпілки. Основне зайняття: фермерська діяльність. Також в селі Лопатки знаходиться церква в будівлі колишнього дитсадка. Початкова школа І ступеня була закрита в 2006 році і нині ця будівля пустує. З тих пір діти з села Лопатки навчаються в сусідньому селі Червоноблагодатне, що знаходиться за 5 кілометрів. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 240 осіб, з яких 112 чоловіків та 128 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 243 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Лопатки [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] Джерела Горностаївська ОТГ [Архівовано 3 вересня 2021 у Wayback Machine.]
Lozy, Ternopil Oblast

Lozy (Ukrainian: Лози) is a village in the Vyshnivets settlement hromada of the Kremenets Raion of Ternopil Oblast in Ukraine. History The first written mention of the village was in 1405. After the liquidation of the Zbarazh Raion on 19 July 2020, the village became part of the Kremenets Raion. Religion Church of the Intercession (1887, wooden) References Bibliography "Łozy (pow. krzemieniecki)". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 5. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1884. p. 769.
Łozy (rejon krzemieniecki)

Łozy – wieś na Ukrainie w rejonie krzemienieckim należącym do obwodu tarnopolskiego. Do 2020 w rejonie zbaraskim. Przypisy Linki zewnętrzne Łozy (pow. krzemieniecki), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. V: Kutowa Wola – Malczyce, Warszawa 1884, s. 769 . Łozy na stronie Rady Najwyższej Ukrainy.
Lozî, Zbaraj

Lozî (în ucraineană Лози) este localitatea de reședință a comunei Lozî din raionul Zbaraj, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Lozî era vorbitoare de ucraineană (98,19%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,51%). Note
Лозы (Тернопольская область)

Лозы (укр. Лози) — село в Вишневецкой поселковой общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. Основано в 1405 году. До 2020 года входило в Збаражский район. Код КОАТУУ — 6122486001. Географическое положение Село Лозы находится на левом берегу реки Горынь, выше по течению примыкает посёлок Вишневец, ниже по течению на расстоянии в 3 км расположено село Котюжины, на противоположном берегу — сёла Старый Вишневец и Бодаки. Через село проходит автомобильная дорога Т-2009. Население Население по переписи 2001 года составляло 664 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I ст. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Дом где родился украинский писатель Харчук Борис Никитович. Известные люди Харчук, Борис Никитович (1931—1988) — родился в селе Лозы. Примечания
Лози (Кременецький район)

Ло́зи — село в Україні. у Вишнівецькій селищній громаді Кременецького району Тернопільської області. До 2020 центр сільради, якій підпорядковане село Кривчики. До Лозів приєднано село Суха Лоза, хутори Звіринець і Калантир. Розташоване на річці Горинь, в центрі району. Населення — 594 особи (2014). Історія Поблизу села виявлено археологічні пам'ятки пізнього палеоліту, трипільської та давньоруської культур. В урочищі Городище — поселення трипільської культури етапу С, воно розміщується на викому пасмі, в його західній частині і тягнеться вздовж лівого берега Горині. З півдня поселення обмежується рікою, із заходу та сходу — ярами, на півночі — пагорби. Пасмо висотою більше півсотні метрів, з крутими берегами. В 1968 році розвідку здійснював В. П. Савич, у 1969 році розкопував М. А. Пелещин, відкривши триста квадратних метрів поселення. Давньоруське городище розміщене в урочищі «Зимний Город» (Городище) за західною межею села, на західній частині високого пасма, що тягнеться зі сходу на захід, вздовж лівого берега ріки Горинь. Виявлено кілька фрагментів давньоруської кераміки. Біля городища, за валом, розташоване селище. Виявлено напівземлянку прямокутної форми з глинобитною піччю. Розкопав в 1938 році Олександр Цинкаловський. Також виявлено давньоруський могильник з підплитовими похованнями. Перша писемна згадка — 1583. На 1936 рік село входило до ґміни Вишневець Кременецького повіту. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області», село увійшло до складу Вишнівецької селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Збаразького району, село увійшло до складу новоутвореного Кременецького району. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Релігія Є церква Покрови Пресвятої Богородиці (1898, дерев'яна), мурована каплиця Великомучеників Маковеїв. Пам'ятки Споруджено пам'ятник воїнам-односельцям, полеглим у німецько-радянській війні (1982), встановлено меморіальну таблицю Борисові Харчуку. Соціальна сфера Діють загальноосвітня школа І ступеня, клуб, бібліотека, ФАП. Видатні люди Народилися Харчук Борис Микитович (1931—1988) — український прозаїк; Н. Когуська — письменниця, редактор, громадська діячка (за іншими даними — у смт Вишнівець); М. Салайда — хірург. Галерея Див. також Лозів Примітки Джерела Бігус М., Мельничук Б. Лози // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2005. — Т. 2 : К — О. — С. 385. — ISBN 966-528-199-2. Цинкаловський О. Стара Волинь і Волинське Полісся. Краєзнавчий словник — від найдавніших часів до 1914 року. — Вінніпег : Накладом Товариства «Волинь», 1986. — Т. 2 : Л — Я. — 578 с.
Lîznîk, Volodarsk-Volînskîi

Lîznîk (în ucraineană Лизник) este un sat în comuna Toporîșce din raionul Volodarsk-Volînskîi, regiunea Jîtomîr, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Lîznîk era vorbitoare de ucraineană (96,26%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,8%). Note
Лизник

Лизник (укр. Лизник) — село в Хорошевской поселковой общине Житомирского района Житомирской области Украины. Основано в 1890 году. До 2020 года входило в Хорошевский район. Население по переписи 2001 года составляет 107 человек. Почтовый индекс — 12135. Телефонный код — 4145. Занимает площадь 4,68 км². Ссылки Лизник на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Лизник

Ли́зник — село в Україні, у Хорошівській територіальній громаді Житомирського району Житомирської області. Населення становить 107 осіб (2001). Населення За даними перепису 2001 року населення села становило 107 осіб, з них 96,26 % зазначили рідною українську мову, 2,8 % — російську, а 0,94 % — іншу. Історія У 1906 році — Лезник, село Фасівської волості Житомирського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 40 верст, від волості 7. Дворів 41, мешканців 366. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 711-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», територію та населені пункти Топорищенської сільської ради включено до складу Хорошівської територіальної громади Житомирського району Житомирської області. Примітки Джерела Список населених місць Волинської губернії. — Житомир: Волинська губернська типографія, 1906. —- 219 с. Посилання Погода в селі Лизник [Архівовано 29 березня 2022 у Wayback Machine.]
President Hotel (Kyiv)

The President Hotel (Ukrainian: Президент-Готель, Prezydent-Hotel) is a hotel in the center of Pechersk, Kyiv, Ukraine. It was initially built as part of the All-Union hotel chain Intourist. Today, the hotel belongs to hotel chain Vertex Hotel Group. Restaurant The hotel has its own restaurant, à la carte "Slavyansky", that serves Ukrainian and Mediterranean cuisine. Construction history and operation "President Hotel was built in 1990 and became the last project of the all-Union Intourist and was part of the hotel complex. The design of the hotel's façade — a vault of four arches — is inspired by the legend of the times of Kievan Rus, when four arches served as the entrance to the city — gates that were considered a symbol of hospitality. Since 1998, President Hotel has been an independent four-star hotel complex with extensive infrastructure. In 2012, President Hotel underwent a large-scale reconstruction. The hotel's room stock was completely renovated in accordance with the standards for 4-star hotels. Banqueting and conference halls were reconstructed, allowing up to 17 independent events to be held simultaneously. See also List of hotels in Ukraine References External links Information at the State Management of Affairs website
Дарницкая площадь

Да́рницкая пло́щадь (укр. Да́рницька пло́ща) — площадь в Днепровском районе города Киева, жилой массив Соцгород. Расположена между проспектом Соборности, проспектом Мира, улицей Строителей, проспектом Леонида Каденюка, улицей Ивана Сергиенко, Улицей Владимира Сосюры, Пражской улицей и Харьковским шоссе. История Возникла в середине XX века поблизости контрольного пункта (КП), существовавшего при въезде в город на левом берегу Днепра, имела название площадь КП. С 1958 года — Ленинградская площадь, в честь города Ленинграда. Современное название, происходящее от местности Дарница — с 2015 года. Является частью Малой Окружной дороги. Из-за больших заторов в час пик площадь планируют реконструировать. Литература Вулиці Києва. Довідник / Упорядники О. І. Марчук та ін. — К.: Державне видавництво технічної літератури, 1958. — С. 139, 397. (укр.) Вулиці Києва : довідник : [укр.] / За ред. А. В. Кудрицького. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 1995. — С. 119. — 352 с. — ISBN 5-88500-070-0. Ссылки
Дарницька площа

Да́рницька пло́ща — площа в Дніпровському районі міста Києва, місцевість Соцмісто. Розташована між проспектами Соборності, Миру, вулицею Будівельників, проспектом Леоніда Каденюка, вулицями Пластовою, Володимира Сосюри, Празькою і Харківським шосе. Історія Площа утворилася в середині XX століття поблизу контрольного пункту (КП), який існував при в'їзді в місто. Мала назву площа КП. З 1958 року мала назву Ленінградська площа на честь міста Ленінграда. Сучасна назва на честь місцевості Дарниця — з 2015 року. Є частиною Малої Окружної дороги. Через великі затори у години пік площу планують реконструювати. Проєкти реконструкції У 2008 році з метою підвищення пропускної спроможності було розроблено проєкт трирівневої розв'язки на площі. Проте через брак коштів цей проєкт не був втілений. Згодом проєкт було визнано незадовільним, а наступні плани щодо реконструкції площі анонсувалися у вересні 2015 (ПАТ «Київсоюзшляхпроєкт»), у жовтні 2017 особисто мером та у березні 2018 Також після реконструкції площі поряд має з'явитися 18-поверховий торгово-офісний комплекс. Його особливістю мали стати висаджені на даху дерева. У будівлі нібито планувалося розмістити банк, офіси і бутики. Ще мав бути паркінг на 26 машин. Передпроєктні рішення, були схвалені на містобудівній раді ще в грудні 2009 року, а саме будівництво планувалося ще у 2011-2012 роках. Загалом плани забудови дарницької площі існують від 1962 року. Зображення Див. також Харківська площа Примітки Посилання У мережі показали, як може виглядати Дарницька площа після реконструкції та забудови [Архівовано 31 березня 2022 у Wayback Machine.] Джерела Веб-енциклопедія Києва. Вулиці Києва. Довідник / упоряд. О. І. Марчук та ін. — К. : Державне видавництво технічної літератури, 1958. — С. 139, 397. Вулиці Києва. Довідник / упоряд. А. М. Сигалов та ін. — К. : Реклама, 1975. — С. 94. Вулиці Києва. Довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1995. — С. 119. — ISBN 5-88500-070-0. Ленінградська площа // Вулиці міста Києва: офіційний довідник / Додаток до рішення Київської міської ради від 22 січня 2015 року № 34/899 «Про затвердження офіційного довідника „Вулиці міста Києва“». — С. 129. [Архівовано з першоджерела 6 жовтня 2021.]
Ландыш (заказник)

Ландыш — ботанический заказник местного значения. Находится в Бахмутском районе Донецкой области. Статус заказника присвоен решением облисполкома № 9 от 10 января 1979 года. Площадь — 43 га. Заказник находится на территории Краснолиманского государственного лесничества и входит в состав Национального природного парка «Святые горы». Территория заказника представляет собой лес в пойме реки Северский Донец, на которой произрастает ландыш майский, для охраны которого был создан заказник. В заводях произрастают дубравы естественного происхождения. Большей частью возраст деревьев составляет около 110 лет, некоторые экземпляры возрастом около 300 лет. На территории заказника «Ландыш» сращиваются естественным образом ясенево-дубовые, липово-дубовые и кленово-дубовые дубравы. Примечания Библиография Заказники місцевого значення : Казанок; Кальчицький; Ковила біля села Григорівки; Колодязне; Конвалія; Конвалієва діброва; Кохане; Красногорівський; Крейдяна рослинність біля села Кірове; Кривокіський лиман; Круглик; Ларинський; Ліс по річці Кринка; Нескучненський ліс[ та ін.] // Донбасс заповідний : Наук.-інформац. довідник-атлас . 2003 . 159 с. : іл. — С.65-105. Пасичник, Н. И. Озера и заказники : [Краснолиман. р-на] / Н. И. Пасичник //Пасичник, Н. И. Краснолиманщина: вчера, сегодня, завтра. 2007 . 335 с. : ил. — С.262-264. Ссылки Заказник «Ландыш» (недоступная ссылка — история).
Конвалія (заказник)

Конва́лія — ботанічний заказник місцевого значення. Розташований у Лиманському районі Донецької області. Статус заказника присвоєно рішенням облвиконкому № 9 від 10 січня 1979 року. Площа — 43 га. Заказник розташований на території Лиманського державного лісництва і входить до складу Національного природного парку «Святі гори». Територія заказника являє собою ліс у заплаві річки Сіверський Донець, у якому росте конвалія травнева, для охорони якої був створений заказник. У заплавах ростуть діброви природного походження. Здебільшого вік дерев становить близько 110 років, деякі екземпляри віком близько 300 років. На території заказника «Конвалія» вирощують природним способом ясенево-дубові, липово-дубові та кленово-дубові діброви. Координати: 48°55′12″ пн. ш. 38°04′12″ сх. д. Скасований згідно з рішенням Донецької обласної ради №4/18-508 від 02.10.2004 року . Примітки Бібліографія Заказники місцевого значення: Азовська дача; Артемівські садово-дендрологічні насадження; Балка Водяна; Балка Грузька; Балка Орлинська; Балка Північна; Бесташ; Болото Мартиненкове; Верхньосамарський; Гектова балка; Заплава — 1; Знаменська балка та ін. // Донбас заповідний: Наук.-інформац. довідник-атлас. 2003. 159 с.: іл. — с. 65-105. Пасичник, Н. И. Озера и заказники: Краснолиман. р-на / Н. И. Пасичник //Пасичник, Н. И. Краснолиманщина: вчера, сегодня, завтра. 2007. 335 с.: ил. — С. 262–264. Посилання Заказник «Конвалія»[недоступне посилання з квітня 2019]
Ivanți, Horol

Ivanți (în ucraineană Іванці) este un sat în comuna Tarasivka din raionul Horol, regiunea Poltava, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Ivanți era vorbitoare de ucraineană (97,67%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,33%). Note
Иванцы (Полтавская область)

Иванцы (укр. Іванці) — село, Хорольская городская община, Лубенский район, Полтавская область, Украина. Код КОАТУУ — 5324885707. Население по переписи 2001 года составляло 43 человека. Географическое положение Село Иванцы находится на правом берегу реки Богачка, ниже по течению на расстоянии в 1 км расположено село Запорожчино. Река в этом месте пересыхает, на ней сделана запруда. Рядом проходит автомобильная дорога М-03. История Хутор приписан к Михайловской церкви в Ерковцах. Село указано на трёхверстовке Полтавской области. Военно-топографическая карта.1869 года как хутор Иванцы. См. также Иванци — село в Болгарии Ивановци — название нескольких сёл в Болгарии Ивановцы — название населённых пунктов Примечания
Іванці

Іванці́ — село в Україні, у Хорольській міській територіальній громаді Лубенського району Полтавської області. Населення становить 43 осіб. До 2015 орган місцевого самоврядування — Тарасівська сільська рада. Історія У 2015—2020 рр. у складі Покровсько-Багачанської сільської об'єднаної територіальної громади. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 721-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області», село увійшло до складу Хорольської міської громади.. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно — територіальної реформи та ліквідації Хорольського району, село увійшло до складу новоутвореного Лубенського району. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Географія Село Іванці знаходиться на правому березі річки Багачка, нижче за течією на відстані 1 км розташоване село Запорожчине. Річка в цьому місці пересихає, на ній зроблена загата. Поруч проходить автомобільна дорога М03. Примітки Посилання Погода в селі Іванці [Архівовано 20 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Ivane-Zolote

Ivane-Zolote (Ukrainian: Іване-Золоте) is a village in Zalishchyky urban hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History It was first mentioned in writings in 1349. After the liquidation of the Zalishchyky Raion on 19 July 2020, the village became part of the Chortkiv Raion. Religion Saint Nicholas church (1895; brick). Famous people Stefaniia Shabatura (1938–2014), Ukrainian textile artist and human rights activist Ivan Palahniuk, Ukrainian emigrant to the United States, father of Jack Palance References Sources (in Ukrainian) Дубецький І., Олійник В., Уніят В., Іване-Золоте // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2004, V. 1: А—Й, 696 s. — ISBN 966-528-197-6. "Iwanie (2)". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 3. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1882. p. 311.
Iwanie Złote

Iwanie Złote (ukr. Іване-Золоте, Iwane-Zołote) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie czortkowskim. W 2001 roku liczyła ok. 900 mieszkańców. Położenie i historia Pod koniec XIX w. wieś w powiecie zaleszczyckim, 12 km na północny zachód od Zaleszczyk, na lewym brzegu Dniestru w dolinie potoku Ługi. Od północy sąsiaduje ze wsiami: Uścieczko i Torskie, od wschodu Dźwiniacz, a od zachodu, za Dniestrem leżą Potoczyska a od południa Horodnica. W II Rzeczypospolitej wieś w powiecie zaleszczyckim województwa tarnopolskiego. W latach 1943-1945 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 15 Polaków. Przypisy Linki zewnętrzne Iwanie (2), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. III: Haag – Kępy, Warszawa 1882, s. 311 . Iwanie Złote na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Ivane-Zolote, Zalișciîkî

Ivane-Zolote (în ucraineană Іване-Золоте) este o comună în raionul Zalișciîkî, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Ivane-Zolote era vorbitoare de ucraineană (99,56%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Иване-Золотое

Иване-Золотое (укр. Іване-Золоте) — село в Залещицкой городской общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Код КОАТУУ — 6122084301. Географическое положение Село Иване-Золотое находится на левом берегу реки Днестр в месте впадения в неё реки Луча, ниже по течению на расстоянии в 4 км расположено село Зелёный Гай, выше по течению реки Луча на расстоянии в 1,5 км расположено село Глушка. История 1349 год — дата основания как село Иване. В 1900 году переименовано в село Иване-Золотое. До 2020 года село входило в Залещицкий район. Население Население по переписи 2001 года составляло 900 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Экономика В основном выращивание сельскохозяйственных культур. Наиболее выращиваемые: помидоры и картофель. Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Детский сад. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Церковь перенесения мощей Св. Николая Мир Ликийских (отец Степан Барновский), часовня, крест в честь освобождения от крепостного права. Братская могила советских воинов. Примечания Ссылки Иване-Золотовская библиотека-филиал (укр.)
Zelenîi Kurhan, Antrațît

Zelenîi Kurhan (în ucraineană Зелений Курган) este un sat în așezarea urbană Șciotove din orașul regional Antrațît, regiunea Luhansk, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația localității Zelenîi Kurhan era vorbitoare de rusă (100%). Note
Зелёный Курган (Луганская область)

Зелёный Курган (укр. Зелений Курган) — село, относится к Антрацитовскому городскому совету Луганской области Украины. Под контролем самопровозглашённой Луганской Народной Республики. География Соседние населённые пункты: посёлки Колпаково и Степовое на западе, Щётово и город Антрацит на юго-западе, Каменное на юге, Ясеновский на юго-востоке, сёла Картушино на востоке, Зеленодольское на северо-востоке, Червоная Поляна на северо-западе. Население Население по переписи 2001 года составляло 32 человека. Общие сведения Почтовый индекс — 94621. Телефонный код — 6431. Занимает площадь 0,1 км². Код КОАТУУ — 4410346901. Местный совет 94600, Луганская обл., Антрацитовский городской совет, с. Щётово, ул. Ленина, 5 Примечания Ссылки Зелёный Курган на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Зелений Курган

Зелений Курга́н — село в Україні, в Антрацитівській міській громаді Ровеньківського району Луганської області. Населення становить 32 осіб. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода у Зеленому Кургані