NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Славне (Каховський район)

Сла́вне — село в Україні, у Горностаївській селищній громаді Каховського району Херсонської області. Населення становить близько 400 осіб. Біля села знаходиться зупинний пункт 90 км. Історія Село засноване у 1888 році, переселенцями із села Стокопані Юзкуйської волості (нині Генічеський район) Мелітопольського повіту Таврійської губернії. Спочатку село мало назву Новоолександрівка (до 1964 року). Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 67 жителів села. В 1963 році належало до Нижньо-Сірогозького району Херсонської області, а з 4 січня 1965 року — до Горностаївського району. З 1964 року назва села змінена з Новоолександрівки на Славне. Станом на 1968 рік село Славне входило до складу Великоблаговіщенської сільської ради. З 1970 року Славне стає центром Славненської сільської ради, до якої входять населені пункти Нова Благовіщенка та Софіївка. У лютому 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 533 особи, з яких 250 чоловіків та 283 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 471 особа. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Сьогодення Хоча не дуже велике населення, але люди в ньому, особливо діти, вчителі, дуже люблять своє село. Завжди гарне… При школі працює краєзнавчий музей в якому знаходиться дуже багато експонатів, яким завідує Яворська Ганна Григорівна. Директор школи Ганіч Наталія Іванівна, та весь учительський колектив: Бондар Л. Л., Михайлюк В. Б., Стицько Л. А., Костенко Л. І., Смолянець Н. О., Довга Н. І., Дейнега Н. В., Шпонька М. О., Шпонька О. М., Яворська Г. Г., та учнівський колектив де виділяються такі учні як Розсолова Віка, Михайлович Вадим, Костенко Іван, Михайлович Надя, Чуркіна Катя, Куртяник Аліна, Куріпка Катя, Карпеченко Діма, Смолянець Аліна, Стицько Юля та ін. дбають про всебічний розвиток села. Також там є велика сім'я Розсолових, в якій 11 дітей… Колективне сільськогосподарське підприємство «Перемога». Будинок культури. Бібліотека. Примітки Посилання Погода в селі Славне Джерела Горностаївська ОТГ
Славянская городская военно-гражданская администрация

Славянская городская военно-гражданская администрация (укр. Слов’янська міська вiйськово-цивiльна адмiнiстрацiя) — одна из административно-территориальных единиц в составе Донецкой области. 17 июля 2020 года территория горсовета присоединена к Краматорскому району. Состав На 2019 год город Славянск — 109 812 чел. город Святогорск — 4 395 чел. Экономика Машиностроение (Славянский завод тяжелого машиностроения, Славянский арматурно-изоляторный завод, Славянский завод строительных машин «Бетонмаш»), химическая (Славянский завод полихлорвиниловых плёнок, Славянский содовый завод, Славянский мело известковый завод), горная (соледобывающая компания), пищевая (Славянский масложировой комбинат — ЗАО «Славолія») промышленность, промышленность строительных материалов («Zuesceramica», «Керамические массы Донбасса»), а также фабрики: карандашная («Самоцветы»), мебельная, швейная. Славянская ТЭС (город Николаевка). Примечания
Славянский курорт

Славянский курорт (Славкурорт) — лечебный курорт и региональный ландшафтный парк возле города Славянск в Донецкой области. История В 1832 году штаб-лекарь А. К. Яковлев прибыл в Славянск с группой солдат Чугуевского полугоспиталя. На южном берегу Рапного озера он разбил палатки, в которых разместил больных, и начал их лечить сначала озёрной водой, а затем грязью. В 1833 году там же построили помещение для кипячения воды и площадку для намазывания грязью. В 1835 году профессор Харьковского университета Е. С. Гордиенко по предложению медицинского департамента сделал первые анализы лечебных вод и в 1837 опубликовал работы. В 1838 году на южном берегу Рапного озера устроили купальни. В 1840 году была открыта больница — отделение Чугуевского военного госпиталя на 200 мест. В 1852 году сооружено бальнеологического заведение для гражданских лиц. В 1876 году курорт перешёл в ведение города. В 1892 году от станции Славянск была проложена железная дорога. В 1907 году грязи курорта участвовали на международной выставке в городе Спа (Бельгия) и получили Гран-при. В 1928 году закончено строительство санатория № 8 имени 10-летия Октябрьской революции на 200 мест. С 1930 году после реконструкции грязевого хозяйства грязелечения стали применять зимой. В лечебно-диагностический центр курорта входят три санатория «Юбилейный», «Донбасс» и «Славянский». С середины 2014 года часть курорта закрыта для гражданских лиц и используется вооружёнными силами Украины как место базирования сил АТО. Региональный ландшафтный парк Региональный ландшафтный парк создан в 2005 году. По состоянию на 1 января 2007 года общая площадь парка составила 431,31 гектара. В состав парка входят гидрологические памятники общегосударственного значения — озёра «Слепное» (30 га) и «Рапное» (32 га), а также орнитологический заказник местного значения «Приозёрный» (79,5 га). Примечания Литература Славянские озёра // Заповедная природа Донбасса / составитель А. З. Дидова. — 2-е дополненное. — Донецк: Донбасс, 1987. — С. 111—113. — 168 с. Вовк И., Грибанова В. Славянский курорт // Телегид. Специальный выпуск. Весь Донбасс. Маршруты выходного дня. 50 лучших мест для семейного отдыха. — Донецк, май 2010. — № 1. — С. 20—21. Ссылки Славянский курорт . www.nice-places.com. Дата обращения: 3 августа 2021. За здоровьем — на Славянский курорт . Архивировано из оригинала 2 октября 2013 года. «Славянский курорт» передал городу 90 гектаров земли (рус.). tvplus.dn.ua. Дата обращения: 3 августа 2021.
Sloviatyn

Sloviatyn (Ukrainian: Слов'ятин) is a village in Saranchuky rural hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention of the village was in 1439. After the liquidation of the Berezhany Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion Saint Nicholas church with a bell tower (1714, wooden), Church of the Intercession (1997; architect Vasyl Zoryk). References Sources (in Ukrainian) Коцій М., Мельничук Б., Слов'ятин // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 294. — ISBN 978-966-528-279-2. "Sławentyn". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 10. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1889. p. 774.
Slovyatyn

Slovyatyn (ucraniano: Слов'я́тин) es un pueblo de Ucrania, perteneciente al municipio rural de Saranchuký, en el raión de Ternópil de la óblast de Ternópil.​​ En 2001, el pueblo tenía una población de 870 habitantes.​ Se ubica unos 10 km al suroeste de la capital municipal Saranchuký, junto al límite con la óblast de Ivano-Frankivsk.​ Historia Antes de su integración en el actual municipio de Saranchuký en 2020, el pueblo era sede de un consejo rural en el raión de Berezhany. El consejo rural incluía como pedanía a Dibrova.​ Referencias
Sławentyn

Sławentyn (ukr. Слов'ятин, Słowjatyn) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie tarnopolskim (do 2020 w brzeżańskim), siedziba administracyjna rady wiejskiej. W 2001 roku liczyła 870 mieszkańców. Do 1934 roku stanowiła osobną gminę wiejską. 1 sierpnia 1934 roku w ramach reformy na podstawie ustawy scaleniowej weszła w skład gminy wiejskiej Litwinów w powiecie podhajeckim, w województwie tarnopolskim. W nocy z 17 na 18 września 1939 roku bojówka OUN zabiła w Sławentynie, według różnych źródeł, od 50 do 85 Polaków, część zagród spalono. Przypisy Linki zewnętrzne Sławentyn, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 774 . Sławentyn na stronie Rady Najwyższej Ukrainy.
Sloveatîn, Berejanî

Sloveatîn (în ucraineană Слов'ятин) este localitatea de reședință a comunei Sloveatîn din raionul Berejanî, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Sloveatîn era vorbitoare de ucraineană (99,66%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Славятин

Славятин (укр. Слов'ятин) — село в Саранчуковской сельской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Бережанский район. Код КОАТУУ — 6120488401. Население по переписи 2001 года составляло 870 человек. Географическое положение Село Славятин находится на берегах реки Бебелка, недалеко от её истоков, ниже по течению на расстоянии в 1 км расположено село Шумляны. К селу примыкает лесной массив. История 1441 год — дата основания. Объекты социальной сферы УВК. Амбулатория. Примечания
Сліпне

Озеро Сліпне́ (Солоне) — озеро, одне з Слов'янських солоних озер, розташоване в місті Слов'янськ Донецькій області. Є гідрологічною пам'яткою природи загальнодержавного значення. Статус присвоєно розпорядженням Ради Міністрів УРСР № 780-р від 14 жовтня 1975 року. Загальна характеристика озера Озеро солоне, що незвично для віддаленого від моря. Воно розташоване у басейні Сіверського Донця і є просадочним озером карстового походження — утворилось під час просідання ґрунту при вимиванні солей з карстових порожнин. Карстові порожнини утворилися після розчинення ґрунтовими водами покладів кам'яної солі і гіпсу, які залишилися після висихання давнього моря Пермського періоду. З часом карстові порожнини заповнилися солоними підземними та прісними талими водами. Ропа озера за своїм хімічним складом хлоридно-натрієвого типу, містить також сульфати. Мінералізація води в озері становить 15 г/л. Площа озера — 0.30 км², Середня глибина — 2.2 м, найбільша — 3.5 м. Озеро має овальну форму 925 х 400 метрів. Температура води влітку +22 … +24 °C. Господарське використання Солону воду озера використовували для видобування солі. Спочатку, сіль видобували, попередньо закачуючи воду на спеціальні градирні. Згодом, почали бурити скважини глибиною понад 100 метрів. Через це на дні озера утворився ряд воронкоподібних западин. Вода в озері має лікувальні властивості. Воду з озера використовують з лікувальною метою. Дно вкрите відкладеннями бруду, який також має лікувальні властивості. Див. також Слов'янський курорт озеро Вейсове озеро Ропне Галерея Примітки Джерела Основи природознавства: Природа України. Озера і лимани [Архівовано 2 березня 2016 у Wayback Machine.] Климюк В. М. Фітопланктон Слов'янських солоних озер Слов'янськ [недоступне посилання] Бібліографія Донбас заповідний. Науково-інформаційний довідник-атлас / за заг. ред. С. С. Куруленка, С. В. Третьякова. Видання друге, перероблене та доповнене. — Донецьк, Донецька філія Державного екологічного інституту Мінприроди України, 2008. — 168 с. Славянськие озера // Заповедная природа Донбасса / А. З. Дідова. — 2-е доповнене. — Донецьк : Донбас, 1987. — С. 111-113. Симоненко В. Д. Очерки о природе Донбасса. Д.: Донбасс, 1977. — 150 с. Химченко В. А. Заповедными тропами Донетчины. Фотоальбом-путеводитель. — Донецк: «Донбасс», 2012. — 168 с. http://www.nbuv.gov.ua/portal/Chem_Biol/gnm/2009_54/25_32.pdf
Слиненко

Слиненко (укр. Слиненка) — посёлок в Зеленоподской сельской общине Каховского района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 227 человек. Почтовый индекс — 74850. Телефонный код — 5536. Код КОАТУУ — 6523584002. Местный совет 74850, Херсонская обл., Каховский р-н, пос. Фёдоровка, ул. Ленина, 17 Ссылки Слиненко на сайте Верховной рады Украины
Слиненка

Слиненка — село в Україні, у Зеленопідській сільській громаді Каховського району Херсонської області. Населення становить 227 осіб. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», увійшло до складу Зеленопідської сільської громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи увійшло до складу новоутвореного Каховського району. У лютому 2022 року селище тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. 1 квітня 2026 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 294-р, селище віднесено до категорії сіл. Примітки Посилання Погода в селі Слиненка
Sloboda-Novoselîțka, Ovruci

Sloboda-Novoselîțka (în ucraineană Слобода-Новоселицька) este un sat în comuna Rakivșciîna din raionul Ovruci, regiunea Jîtomîr, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația localității Sloboda-Novoselîțka era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Слобода-Новоселицкая

Слобода-Новоселицкая (укр. Слобода-Новоселицька) — село в Овручской городской общине Коростенского района Житомирской области Украины. Основано в 1653 году. До 2020 года входило в Овручский район. Код КОАТУУ — 1824286506. Население по переписи 2001 года составляет 47 человек. Почтовый индекс — 11160. Телефонный код — 4148. Занимает площадь 0,241 км². Ссылки Слобода-Новоселицкая на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Слобода-Новоселицька

Слобода-Новоселицька — село в Україні, в Коростенському районі Житомирської області. Входить до складу Овруцької міської громади. Населення становить 47 осіб. Історія У 1906 році Новоселицька Слобода, хутір Гладковицької волості Овруцького повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 16 верст, від волості 16. Дворів 13, мешканців 902. Посилання Погода в селі Слобода-Новоселицька Джерела Адміністративно-територіальний устрій Житомирщини 1795– 2006 Довідник. – Житомир: Волинь, 2007 -- 620 с. -- ISBN 966 – 690 –090 – 4 Список населених місць Волинскої губернії. — Житомир: Волинська губернська типографія, 1906. —- 219 с.
Slobidka-Mushkativs'ka

Slobidka-Mushkativs'ka (Ukrainian: Слобідка-Мушкатівська, Polish: Słobódka Muszkatowicka), a village in Ukraine, is located within Chortkiv Raion of Ternopil Oblast. It belongs to Borshchiv urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. References Notes Sources (in Ukrainian) Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2004–2010. — ISBN 966-528-197-6.
Słobódka Muszkatowiecka

Słobódka Muszkatowiecka (ukr. Слобідка-Мушкатівська) – wieś na Ukrainie w rejonie czortkowskim obwodu tarnopolskiego. W II Rzeczypospolitej wieś w powiecie borszczowskim województwa tarnopolskiego. 17 kwietnia 1944 członkowie OUN-UPA zamordowali tutaj 35 Polaków. Miejsce zbrodni nacjonalistów ukraińskich, będące przedmiotem śledztwa IPN, obejmuje też zbrodnię w pobliskich Łanowcach. Do 2020 w rejonie borszczowskim. Przypisy Bibliografia Słobódka Muszkatowiecka (18), pow. borszczowski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 807 .
Slobidka-Mușkativska, Borșciv

Slobidka-Mușkativska (în ucraineană Слобідка-Мушкатівська) este un sat în comuna Mușkativka din raionul Borșciv, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Slobidka-Mușkativska era vorbitoare de ucraineană (99,19%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Слободка-Мушкатовская

Слободка-Мушкатовская (укр. Слобідка-Мушкатівська) — село в Борщёвской городской общине Чортковского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Борщёвский район. Код КОАТУУ — 6120884903. Географическое положение Село Слободка-Мушкатовская находится на берегах реки Цыганка, выше по течению примыкает село Мушкатовка, ниже по течению на расстоянии в 1 км расположено село Волковцы. Рядом проходят автомобильная дорога Р-24 и железная дорога, станция Борщёв в 2-х км. Население Население по переписи 2001 года составляло 868 человек. По состоянию на 2014 год население села составляло 783 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Дом культуры. Примечания
Слобідка-Мушкатівська

Слобі́дка-Мушка́тівська — село в Україні, у Борщівській міській громаді Чортківського району Тернопільської області. Розташоване в центрі району. Раніше підпорядковувалося Мушкатівській сільській раді. Населення — ▼868 осіб. Географія Село розташоване на відстані 367 км від Києва, 91 км — від обласного центру міста Тернополя та 4 км від міста Борщів. Історія Поблизу села виявлено археологічні пам'ятки празької культури. Назва села походить від слова слобода, що означає невелике вільне поселення. Поселення виросло поблизу села Мушкатівка, про що й свідчить друга частина назви. На початку 19 століття селом володів Максиміліан Левицький. Діяли «Просвіта», «Луг», «Сільський господар» та інші товариства, кооператива. З 30 червня 2016 року належить до Борщівської міської громади. До 19 липня 2020 р. належало до Борщівського району. Населення У 1810 році в селі було 108 родин, 89 житлових будинків і 488 мешканців. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними Всеукраїнського перепису населення: Релігія церква святого священномученика Йосафата (1998, мурована, УГКЦ), дім молитви Християн віри євангельської (1991). Соціальна сфера Працюють Будинок культури, бібліотека, торговельний заклад. Галерея Примітки Джерела Ковальков Ю., Новосядла Н. Слобідка-Мушкатівська // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 291. — ISBN 978-966-528-279-2.
Minciuna, Bolgrad

Minciuna (în ucraineană Слобідка, transliterat: Slobidka, în germană Mintschuna) este un sat în comuna Tarutino din raionul Bolgrad, regiunea Odesa, Ucraina. Satul a fost locuit de germanii basarabeni. Demografie Conform recensământului din 2001, nu există o limbă vorbită de majoritatea populației, aceasta fiind compusă din vorbitori de rusă (45,67%), română (35,99%), ucraineană (9,34%), bulgară (6,57%) și găgăuză (1,04%). Note
Слободка (Болградский район)

Слободка (укр. Слобідка) — село в Бессарабской поселковой общине Болградского района Одесской области Украины. Протекает река Сака. Население по переписи 2001 года составляло 289 человек. Почтовый индекс — 68521. Телефонный код — 4847. Занимает площадь 0,54 км². Код КОАТУУ — 5124783802. История В 1945 году Указом ПВС УССР село Минчуна переименовано в Слободку. До 2020 года входило в Тарутинский район. Ссылки Слободка на сайте Верховной рады Украины (укр.) Примечания
Слобідка (Болградський район)

Слобі́дка — село Бессарабської селищної громади в Болградському районі Одеської області в Україні. Населення становить 289 осіб. Історія Указом Президії Верховної Ради УРСР від 14 листопада 1945 року село Мінчуна Бородінського району Ізмаїльської області перейменували на село Слобідка і Мінчунську сільраду назвали Слобідська. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області», увійшло до складу Тарутинської селищної територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Тарутинського району, село увійшло до складу новоутвореного Болградського району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 337 осіб, з яких 158 чоловіків та 179 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 290 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки
Slovatîci, Kiverți

Slovatîci (în ucraineană Словатичі) este un sat în comuna Susk din raionul Kiverți, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Slovatîci era vorbitoare de ucraineană (99,74%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Словатичи (Волынская область)

Словатичи (укр. Словатичі) — село в Киверцовской городской общине Луцкого района Волынской области Украине. До 2020 года входило в Киверцовский район. Код КОАТУУ — 0721886804. Почтовый индекс — 45220. Телефонный код — 3365. Занимает площадь 1,725 км². История В селе родился Герой Советского Союза Василий Киричук. Осенью 1943 года в селе Словатичи Киверцовского района начала работу советская подпольная организация, которой руководил учитель А. Ф. Остапчук, в которую вошли четыре человека. После того, как А. Ф. Остапчук был выявлен и убит боевиками СБ ОУН(б), организацию возглавил И. И. Остапчук. В ноябре 1943 года находившийся в селе гарнизон ОУН-УПА атаковали польский отряд самообороны из села Пшебражье (50 польских партизан) и взвод под командованием Николая Бочковского из 1-го батальона Черниговско-Волынского партизанского соединения А. Ф. Фёдорова (20 партизан), на сторону которых перешли 26 из 40 грузин, мобилизованных в ОУН-УПА и служивших в составе гарнизона. В результате атаки гарнизон ОУН-УПА был разгромлен и бежал из села, оставив 17 убитых, станок от пулемёта «максим», 3 ручных пулемёта, 3 автомата и 20 винтовок. По данным переписи населения 2001 года, население составляло 378 человек. Примечания Ссылки Словатичи на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Словатичі

Слова́тичі — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Ківерцівської міської територіальної громади. Населення становить 378 осіб. Історія У 1906 році село Тростянецької волості Луцького повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 28 верст, від волості 8. Дворів 56, мешканців 363. До 8 серпня 2018 року село належало до Суської сільської ради. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Ківерцівської міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Ківерцівського району, село увійшло до складу Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 360 осіб, з яких 171 чоловік та 189 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 378 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди У селі народився Киричук Василь Павлович (1924–1944) — Герой Радянського Союзу. Примітки Посилання Погода в селі Словатичі
Słowo (budynek)

Słowo (ukr. Слово) – budynek mieszkalny w Charkowie przy ulicy Kultury 9. Jego budowę ukończono w 1929 roku. Budynek był zamieszkiwany przez ukraińskich artystów i ich rodziny. Historia Budynek został wybudowany z inicjatywy ukraińskich pisarzy. Zaprojektowany został przez architekta Mychajła Daszkewycza; jego budowę ukończono w 1929 roku. Budynek ma kształt litery с – pierwszej litery ukraińskiego słowa слово (słowo). Budynek był zamieszkiwany przez ukraińskich artystów, głównie pisarzy. Budynek ma pięć pięter i 66 mieszkań. Jest wpisany do ukraińskiego rejestru zabytków. Dużą część mieszkańców budynku stanowili pisarze z pokolenia rozstrzelanego odrodzenia. Budynek zamieszkiwali między innymi Mykoła Bażan, Wałerjan Pidmohylny, Petro Pancz, Wołodymyr Sosiura, Iwan Kulik czy Lejb Kwitko. 7 marca 2022 roku został uszkodzony w wyniku ostrzału w czasie rosyjskiej inwazji na Ukrainę. Przypisy
Edifício Slovo

O Edifício Slovo (em ucraniano, слово) é um edifício residencial localizado na cidade de Carcóvia, na Ucrânia. Foi construído no final da década de 1920, com o intuito de abrigar escritores ucranianos. Em 1926, a União de Escritores Ucranianos peticionou ao governo soviético que construísse uma cooperativa habitacional para abrigar os escritores. Em setembro de 1927, a cooperativa assinou um acordo para implementar o projeto. O design da construção foi feito por Mytrofan Dashkevych. O governo soviético utilizou do edifício para a espionagem dos seus residentes. Referências