Nagyboldogasszony-főszékesegyház (Lviv)

A Nagybologasszony-főszékesegyház, teljes nevén Boldogságos Szűz Mária Mennybemenetele főszékesegyház (ukránul: Архикатедральна Базиліка Пресвятої Діви Марії, lengyelül: Bazylika Archikateldralna Najświętszej Maryi Panny), amelyet általában egyszerűen Latin-székesegyháznak (ukránul: Латинський собор, latin betűs átírásban: Latinszkij szobor; lengyelül: Katedra Łacińska) neveznek, egy basilica minor ranggal rendelkező 14. századi római katolikus székesegyház Lvivben, Ukrajna nyugati részén. A város óvárosában, a piactér délnyugati sarkán, a Székesegyház téren található, így az óváros részeként 1998 óta az UNESCO világörökség része. Története Az ezen a helyen épült első templom egy kis, a Szentháromságnak szentelt római katolikus faépület volt, amelyet 1344-ben emeltek, és amely hat évvel később tűzvészben elpusztult. 1360-ban III. Nagy Kázmér, Lengyelország és Ruténia királya megkezdte a mai gótikus stílusú templom építését, amelynek az újonnan létrehozott Lwówi püspökség székesegyháza lett volna. A templomot 1405-ben szentelték fel, és a plébániát ide költöztették a Havas Boldogasszony-templomból. 1412-ben a latin egyházmegyét Halicsból ide helyezték át. Az építési munkálatok a 15. század folyamán folytak, és a székesegyházat végül 1481-ben szentelték fel. A székesegyház számos jelentős eseménynek volt tanúja. 1440-ben a kijevi metropolita, Isidor kijevi bíboros a keresztény egységért szentmisét celebrált, amikor a firenzei zsinatról hazatérő útján Lwówban megállt. 1656. április 1-jén ebben a székesegyházban, a Kegyes Szűz Mária csodatévő képe előtt II. János Kázmér király letette a lvivi fogadalmat, amelyben a Lengyel–Litván Államszövetséget Jézus anyjának, Máriának a gondjaira bízta; valamint 1677. október 21-én a későbbi lengyel király, Stanisław Leszczyński itt lett megkeresztelve. 1761 és 1776 között a székesegyházat barokk stílusban újjáépítették, és egy magas harangtoronnyal bővítették. A munkálatokat Piotr Polejowski építész, valamint Johann Georg Pinsel és Maciej Polejowski szobrászok vezették, Wacław Hieronim Sierakowski érsek megbízásából. 1776-ban a katedrálisban őrzött, Józef Szolc-Wolfowicz által festett, 16. századi csodatévő Kegyelem Anyja ikonját megkoronázták és a főoltárra helyezték. 1892–1898 között a szentélyt neogótikus stílusban átalakították, és Józef Mehoffer és Jan Matejko által tervezett ólomüveg-ablakokat szereltek be. 1908-ban a székesegyház restaurációs munkáinak vezetőjévé nevezték ki Tadej Obminski professzort, a Lvivi Műszaki Egyetem oktatóját,aki ezt a tisztséget 1932-ben bekövetkezett haláláig töltötte be. 1909-ben az időjárás által megrongált barokk kővázákat a tornyon ónvázákra cserélték. Ennek kapcsán az „Építészek Körének” nevű szervezet tiltakozást nyújtott be, mivel egy ilyen lépést rendkívül szakszerűtlennek tartott. 1910-ben X. Piusz pápa basilica minor rangot adományozott a székesegyháznak. Ugyanebben az évben a székesegyházon emléktáblát helyeztek el a grünwaldi csata 500. évfordulója tiszteletére, melyet Michał Łużecki terve alapján Henrik Perier cége készített el, 1912-ben pedig Piotr Skarga emlékére állítottak emléktáblát, ennek alkotója Luna Drexler volt. 1917-ben Tadeusz Kościuszko tiszteletére, halálának századik évfordulója alkalmából készített emlékművet Wilhelm Skunžil műhelye. Az első világháború alatt az osztrák hatóságok elkobozták a tető rézborítását, és leszerelték azt, csak a tornyon hagyták meg. Az 1919. május 3-i lvivi ukrán–lengyel harcok során egy tüzérségi lövedék találta el a székesegyházat. Ennek emlékére a Halicska utcáról nyíló támfalba egy Ex obsidione ruthenorum feliratú emléktáblát helyeztek el. Az 1920-as években Tadeusz Obmiński megszervezte a székesegyház alapjainak kiszárítását és az épület új réz tetővel való fedését. 1923-ban a vakolat alól felfedeztek két gótikus portált a hajó oldalain, amelyek az 1760–1770-es évekbeli átépítés óta voltak befalazva. Miután a második világháború nyitányaként a Szovjetunió 1939 szeptemberében a lengyelországi hadjárat során annektálta Lengyelország háború előtti területének csaknem felét, a katolikus székesegyház maradt a két lvivi templom egyike, amelyet a szovjet uralom alatt nem zártak be, illetve nem rendeltek az orosz ortodox egyház alá; a másik a Lychakivban (ma Licsakivszkij kerület) található Szent Antal-templom volt. A katolikus egyházmegye deportált püspökei Lubaczówban laktak, egy ma Lengyelország délkeleti részén, az ukrán határ közelében fekvő városban, az egyházmegye a kommunista megszállás során de facto megszűnt. A második világháború alatt a templom szinte sértetlen maradt, azonban a grünwaldi csatának és Piotr Skargának szentelt emléktáblákat a megszálló hatóságok megsemmisítették. A Szovjetunió széthullása után 1991-ben II. János Pál pápa ismét létrehozta a Lvivi főegyházmegyét. A csodatévő Madonna-ikont a második világháború után Krakkóba szállították, majd 1974-ben a lubaczówi társszékesegyházba. 1983-ban a Jasna Góra-i kolostorban ismét megkoronázták, és jelenleg is Lubaczówban található. A lvivi székesegyház birtokol egy másolatot, amelyet II. János Pál pápa koronázott meg 2001. június 26-án, ukrajnai apostoli látogatása során. Építészeti jellemzői A templom a Székesegyház tér közepén áll, és a középkor óta az egykori belváros (a városfalakon belüli rész) délnyugati részének domináns építészeti eleme. Kelet-nyugati tengelyre épült, főbejárata nyugatról, a templom tengelyével párhuzamosan nyílik. Kétféle színű téglából épült, vakolt (a téglát az apszis támpillérén található próbafal mutatja). Használtak még miocén kori litotamniás mészkő és mészköves homokkő tömböket is, amelyeket az akkori Lviv környéki kőbányákban bányásztak. A templom hossza 67 méter, szélessége 23 méter, a torony magassága pedig 66 méter. Az épület háromhajós csarnoktemplom, megnyújtott presbitériummal és sokszögű apszissal. Nyugatról két négyzet alaprajzú harangtorony csatlakozik a templom testéhez. A jobb oldali harangtorony csak a hajó boltozatainak magasságáig épült meg. Eredetileg a székesegyházat kívülről 12 négyemeletes támpillér támasztotta alá, amelyek kissé a tetőpárkány alatt végződnek. A főhajó szinte négyzet alakú, de a későbbi bővítések jelentősen bonyolították a templom alaprajzát. A presbitérium mindkét oldalán szimmetrikusan egy-egy szentély és egy kápolna csatlakozik. A kontrfortok közötti részekben az északi és déli oldalon 3-3 kápolna épült a hajókhoz. A presbitériumot és a három hajót három keresztboltozat fedi. A hajók és a presbitérium tetejét nyeregtető fedi, a bal oldali harangtorony tetejét összetett barokk tető díszíti vázákkal, a befejezetlen jobb oldali torony tetejét pedig lapos nyeregtető. A hajó tetején két sor, különböző magasságú tetőablak található. A gótikus stílust a tető magas csúcsa hangsúlyozza. A belső térben négy magas pillérköteges oszlop tartja a csúcsíveket és a gótikus bordás keresztboltozatot. A falakat és a boltozatot számos freskó borítja. Ma a Latin székesegyház nemzeti jelentőségű műemlék, műemléki azonosítója 316/0, a kiemelkedő nemzetközi jelentőségű műemlékek között pedig 46-101-0548 azonosítóval szerepel. Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Cathedral Basilica of the Assumption, Lviv című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.