NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Рени (Украйна)

Рени́ (на украински: Рені) е град от районно значение в Измаилски район,Одеска област, Украйна Има население от 19 488 души (2011). География Отстои югозападно от Одеса на разстояние 220 километра, по шосе – 280 км. Разположен е на левия бряг на река Дунав. На 2 километра западно от покрайнините на града е началото на украинския дунавски участък, а преди него се намира с. Джурджулещ с единствения излаз и пристанище на Молдова на Дунав край устието на притока му Прут. На по-малко от километър от югоизточния край на Рени започва заливното езеро Кагул. Населението на града според официална оценка се състои от 19 488 души към 1 януари 2011 г., като е спаднало с 993 д. (4,85 %) за 10 г. Етническият му състав включва: 50 % румънци, 17,5 % украинци, 15,5 % руснаци. История На територията на града са открити археологически находки от 4 век пр.н.е. По време на османското владичество (1621-1812) тамошното селище се казва Томарово. През 1886 г. в Рени по Дунав е докаран българският княз Александър I Батенберг след преврата от 8-9 август същата година, когато е принуден да се откаже от престола. Той се връща в България още на 17 август, но все пак потвърждава абдикирането си и на 26 август напуска княжеството завинаги. На 1 септември 1998 г. е открит филиал на Днепропетровската академия по управление, бизнес и прав (днес Днепровски университет по икономика и право). Население Етнически състав Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2001 г.: Езици Численост и дял на населението по роден език, според преброяването на населението през 2001 г.: Икономика Рени разполага с морско пристанище, нефтобаза, 2 железопътни гари. Има хлебозавод, месокомбинат, винзавод, слънчева централа и други предприятия. Източници Външни препратки Ренийски градски съвет Архив на оригинала от 2016-04-20 в Wayback Machine. – официален сайт
Reni

Reni (ukrajinsky Рені; rusky Рени; rumunsky Reni) je město v Oděské oblasti na Ukrajině. Leží v oblasti Budžak v Besarábii u ústí Prutu do Dunaje, zhruba 20 kilometrů od rumunského města Galați a 220 kilometrů jihozápadně od Oděsy. V roce 2011 žilo v Reni bezmála dvacet tisíc obyvatel, z velké části Rumunů. Přes město vede železniční trať spojující Rumunsko s Moldavskem. Také tudy vede evropská silnice E87 z Oděsy do Antalye v Turecku. Dějiny Reni bylo založeno v roce 1548 a bylo jedním ze dvou mořských přístavů Moldavského knížectví. Od roku 1812 byla oblast součástí ruského impéria jako Besarabská gubernie. V roce 1821 se Reni stalo městem. V roce 1856 jej získalo na základě Krymské války zpět Moldavské knížectví, pak bylo součástí Valašského knížectví a v roce 1878 jej znovu získalo Rusko. Po konci první světové války připadlo Reni k Velkému Rumunsku, ke kterému patřilo do roku 1940 a pak opět během druhé světové války v letech 1941 až 1944. Pak bylo součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky a od roku 1991 patří k samostatné Ukrajině. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Reni (Ukraine) na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Reni na Wikimedia Commons
Reni

Reni (ukrainsk: Рені́, ukrainsk udtale: [reˈn⁽ʲ⁾i]; rumænsk: Reni; russisk: Рени) er en lille by i Odessa oblast (provinsen) i det sydlige Ukraine. Den ligger i det historiske distrikt Budjak i Bessarabien. Reni ligger på den venstre bred af Donau. Bebyggelsen blev grundlagt omkring 1548 og fik bystatus i 1821. Byen har 17.736 (2022) indbyggere. Den omkringliggende Reni rajon omfatter ca. 38.000 mennesker (inklusive dem i byen), hvoraf 49 % er etniske moldovere, 18 % ukrainere, 15 % russere, 8,5 % bulgarer og 8 % gagauzere. Der er seks skoler, en filial af Oles Honchar Dnipro National University, og tre ukrainsk-ortodokse kirkebygninger. Den er også hjemsted for Verdenskirkens lys. Gallery Referencer Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside
Reni (Ucraina)

Reni (in ucraino Рені?; in russo Рени?; rumeno: Reni) è una città dell'Ucraina (17 738 abitanti) situata nel distretto di Izmaïl, nell'oblast' di Odessa. Ospita l'amministrazione della comunità territoriale di Reni, una delle comunità territoriali dell'Ucraina. Fino al 18 luglio 2020 Reni è stata il centro amministrativo del distretto di Reni, abolito come parte della riforma amministrativa dell'Ucraina, che ha ridotto a sette il numero dei distretti dell'oblast' di Odessa. L'area del distretto di Reni è stata fusa nel distretto di Izmaïl. Geograficamente appartenente alla Bessarabia, è stata parte della Romania fino al 1947, quando è stata reclamata dall'Unione Sovietica. La cittadina dispone del porto commerciale omonimo posto sulla riva sinistra del Danubio. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Reni Collegamenti esterni Sito ufficiale, su reni.od.ua.
Reni

Reni (Oekraïens: Рені) is een stad in de Oekraïense oblast Odessa, hemelsbreed ongeveer 320 km ten zuidwesten van de hoofdplaats Odessa en via de autoweg ongeveer 690 km ten zuidwesten van de hoofdstad Kiev. Reni ligt in de historische streek Boedzjak en aan de linkeroever van de Donau. De Roemeense stad Galați ligt op ongeveer 20 kilometer afstand. Bevolking Op 1 januari 2022 telde Reni naar schatting 17.736 inwoners. Het aantal inwoners vertoont sinds de val van het communisme in 1991 een dalende trend. In de Sovjetvolkstelling van 1989 had de stad nog 23.794 inwoners. De meest gesproken taal in de stad is het Russisch. In 2001 sprak 70,5% van de bevolking het Russisch als eerste taal, terwijl 12,5% van de bevolking het Oekraïens als eerste taal sprak. Ook het Moldavisch had een groot aantal sprekers (13,3%), terwijl het Gagaoezisch (1,5%) en Bulgaars (1,4%) andere belangrijke minderheidstalen waren.
Reni (Ukraina)

Reni (ukr. Рені, rum. Reni) – miasto na Ukrainie w rejonie izmailskim obwodu odeskiego (do reformy terytorialnej w 2020 r. centrum administracyjne rejonu renijskiego), położone w południowej Besarabii, w 2006 roku liczyło 21 tys. mieszkańców, obecnie to liczba poniżej 18 tys. Ośrodek przemysłu spożywczego, port nad Dunajem. Reni jest stolicą rejonu o tej samej nazwie, który liczy ok. 41 tys. mieszkańców. Znaczną część ludności stanowią Mołdawianie – według rumuńskich i ukraińskich źródeł stanowią oni prawie 50% mieszkańców rejonu i miasta. Za czasów radzieckich, począwszy od lat 50. XX w., intensywnie rozbudowywano tutejszy port, umożliwiający wówczas bezpośrednie przewozy nie tylko między Rumunią a Związkiem Radzieckim, ale również między ZSRR a innymi państwami naddunajskimi. Trafiały tu barki węgierskie, czechosłowackie i jugosłowiańskie. Głównymi towarami przeładowywanymi stały się rudy metali, węgiel, koks, zboże, a także rozmaita drobnica. Przez Reni przechodzi linia kolejowa łącząca rumuńskie miasto Gałacz z Mołdawią (m.in. przez Gagauzję). Po rozpadzie Związku Radzieckiego w 1991 r. z dworca kolejowego w Reni nie można zatem dojechać do żadnej innej miejscowości na Ukrainie, nie przekraczając granicy mołdawskiej. Brak możliwości dogodnego transportu towarów koleją do innych miast na Ukrainie zadecydował o upadku znaczenia portu w Reni na rzecz m.in. Odessy i Izmaiłu. Przypisy
Reni

Reni (ukrainska: Рені ) är en stad i sydvästra Ukraina som ligger vid Donau alldeles vid gränsen till Rumänien. Staden ligger i Odessa oblast. Reni har ca 19 100 invånare.[källa behövs] Reni fick stadsrättigheter 1821 och sex år senare hade staden 2 290 invånare. Befolkningen var en blandning av ukrainare, ryssar, moldaver och greker. De första judarna bosatte sig på platsen på 1600-talet och 1939 hade Rivi en judisk befolkning på 1 200 personer. Stadens hamn, som anlades 1816, ligger på vänstra sidan av Donau och har idag (2022) en kapacitet på 7 miljoner ton gods om året. Källor
Pryazovskyj Nationalpark

Pryazovskyj Nationalpark ( ukrainsk: Приазовський національний природний парк) er den næststørste nationalpark i Ukraine, der dækker flodmundingerne, kystsletternes kystlandskaber omkring floderne Molochna og Utlyukskys æstuarier, på den nordvestlige kyst af Azovhavet. Området er et område med høj biodiversitet, der beskytter både steppe- og akvatiske levesteder og de unikke overgangszoner derimellem. Vådområderne understøtter meget store bestande af rugende og trækkende vandfugle. Parken krydser flere administrative distrikter, herunder Pryazovske rajon, Melitopol rajon, Berdiansk rajon og Yakymivka rajon i Zaporizjzja oblast Topografi Pryazovskyj er en kyststribe på den nordvestlige kyst af Azovhavet, omkring 32 km syd for byen Melitopol. Områdets flodmundinger (æstuarier) er omkring 80 % land og 20 % vand. Området har stor mangfoldighed med stepper, kystsletter, sumpe ved flodsletter, flodmundinger med varierende salinitet, tanger, halvøer, sandede skaløer, klitter og saltholdige søer. Den største flod gennem parken er Molochnyi-floden, som danner en saltholdig liman (lagune) ud for Azovhavet. Parken er forbundet med den tynde Fedotova-spids til Biryuchyi-øen i Azov-Syvash National Nature Park. Klima og økoregion Klimaet i Pryazovskyj Nationalpark er efter Köppen klimaklassificering fugtigt kontinentalt klima (undertypen varm sommer), med store sæsonbestemte temperaturforskelle og en varm sommer (mindst en måned i gennemsnit over 22 °C, milde vintre og relativt jævn nedbør gennem året (ingen tør sæson). Nedbør i parken er i gennemsnit 300–400 mm/år, og fordampningen er 800–900 mm/år. Vandets temperatur går op til 30 °C grader i juni. Pryazovskyj Nationalpark ligger i økoregionen den pontisk-kaspiske steppe, en region, der dækker et område af græsarealer, der strækker sig fra Sortehavets nordlige kyster til det vestlige Kasakhstan. Parkens inddeling Pryazovskyj Nationalpark er anlagt i zoner, der giver både beskyttelse og mulighed for rekreation. Beskyttet zone: 8.561 hektar (10%) "Stationær rekreation" zone: 665 hektar (1%); "Reguleret rekreativ" zone: 7.082 hektar (9%); Økonomisk zone: 62.943 hektar (80%). Pryazovskyj omfatter to vådområder af international betydning, Ramsarområder: "Molochnyi Liman" (Mælkefloddeltaet) og "Berdaflodens udmunding, Berdianska-tangen og Berdianskabugten". Turisme og rekreation Der er to feriebyer ved kysten i regionen - landsbyen Kyrylivka og den turismeorienterede by Berdjansk. Området har togforbindelse og er en populær stranddestination med en række kurbade og rekreative faciliteter. Området er kendt for mineralvand, medicinsk mudder og et sundt klima. Forskere fra parken leverer uddannelsesprogrammer til den lokale offentlighed og skoler. Se også Nationalparker i Ukraine Kilder og henvisninger
Pryazovia National Nature Park

The Pryazovia National Nature Park or Pryazovskyi National Nature Park (Ukrainian: Приазовський національний природний парк; Russian: Приазовский национальный природный парк, romanized: Priazovsky natsionalny prirodny park) is the second largest national park of Ukraine, covering the estuaries, coastal plains seaside landforms around the Molochna River estuary the Utlyuksky estuary, on the northwest coast of the Sea of Azov in Pryazovia. The area is one of high biodiversity, protecting both steppe and aquatic habitats, and the unique transition zones in between. The wetlands support very large populations of nesting and migratory waterfowl. The park crosses Melitopol Raion and Berdiansk Raion in Zaporizhzhia Oblast. Topography Pryazovia NPP is a coastal strip on the northwest of the Azov Sea, about 20 miles south of the city of Melitopol. The area's estuaries (limans) are about 80% land and 20% water. The habits themselves show great diversity: steppe, coastal plain, floodplain swamps, estuaries with variable salinity, spits, peninsulas, sandy-shell islands, dunes and saline lakes. The largest river through the park is the Molochnyi River, which forms a saline liman (lagoon) off the Azov Sea. The park is connected by the thin Fedotova Spit to Biryuchyi Island in the Azov-Syvash National Nature Park. Climate and ecoregion The climate of Pryazovia NPP is Humid continental climate - Hot summer sub-type (Köppen climate classification Dfa), with large seasonal temperature differentials and a hot summer (at least one month averaging over 22 °C (72 °F), mild winters, and relatively even precipitation through the year (no dry season). Precipitation in the park averages 300–400 mm/year, and evaporation is 800–900 mm/year. The temperature of the water ranges up to 30 °C (86 °F) in June. Pryazovia NNP is located in the Pontic–Caspian steppe ecoregion, a region that covers an expanse of grasslands stretching from the northern shores of the Black Sea to western Kazakhstan. Park Development As a national park, Pryazovia is laid out in zones providing for both protection and recreation. Protected zone: 8561 hectares (10%) "Stationary recreation" zone: 665 hectares (1%); "Regulated recreation" zone: - 7082 hectares (9%); Economic zone: 62,943 hectares (80%). Pryazovia includes two wetlands of international importance "Ramsar sites": "Molochnyi Lyman" (Milky River Delta), and "Berda River Mouth & Berdianska Spit & Berdianska Bay". Tourism and Recreation There are two resort villages on the coast in the region: the village of Kyrylivka, and the tourism-oriented city of Berdiansk. The area is accessible by rail, and is a popular beach destination, with a variety of spas and recreational facilities. The area is known for mineral waters, medicinal muds, and a healthy climate. Scientists from the park provide educational programs for the local public and schools. See also National Parks of Ukraine References External links
Parc national de Pryazovske

Le parc national Pryazovske (en ukrainien : Приазовський національний природний парк)) est un parc national de l'oblast de Zaporijjia situé au sud de l'Ukraine. Histoire Le 11 février 2010, le décret présidentiel consacre la réserve naturelle. Il se trouve en bord de la mer d'Azov (la flèche de Fedotov) et protège autant les plaines sablonneuses que le milieu aquatique. C'est un site apprécié des oiseaux migrateurs. Géographie Notes et références Voir aussi Liste des parcs nationaux de l'Ukraine. Liens externes Portail de la conservation de la nature Portail de l’Ukraine
Parque Nacional Pryazovskyi

O Parque Nacional Pryazovskyi (em ucraniano: Приазовський національний природний парк) é o segundo maior parque nacional da Ucrânia, cobrindo os estuários e planícies costeiras à beira-mar ao redor do estuário do rio Molochna e do estuário do rio Utlyuksky, na costa noroeste do Mar de Azov. A área é de alta biodiversidade, protegendo estepes e habitats aquáticos, e as únicas zonas de transição entre elas. As zonas húmidas suportam grandes populações de nidificação e aves aquáticas migratórias. O parque atravessa vários distritos administrativos, incluindo Pryazovske Raion, Melitopol Raion, Berdiansk Raion e Yakymivka Raion, no Oblast de Zaporizhia. Referências
Haltepunkt Karawajewi Datschi

Der Haltepunkt Karawajewi Datschi (ukrainisch Караваєві Дачі (зупинний пункт); russisch Караваевы Дачи (остановочный пункт)) liegt im Westen des Zentrums der ukrainischen Hauptstadt Kiew. Er gehört zum Streckennetz der Piwdenno-Sachidna Salisnyzja und ist ca. 3 km vom Bahnhof Kyjiw-Passaschyrskyj entfernt. Im Jahre 1926 ging der Haltepunkt in Betrieb und verfügt heute (2014) über drei Bahnsteige und fünf Bahngleise. Im Mai 2005 wurde ein modernes Empfangsgebäude eröffnet. Es besteht Zugang zum Regional- und Nahverkehr, u. a. der S-Bahn Kiew, welche den Bahnhof mit einem dichten Angebot, insbesondere in den Hauptverkehrszeiten, bedienen. Weblinks Aktueller Fahrplan (englisch) Historie und Fotografien vom Bahnhof (russisch) Einzelnachweise
Karawajewi Daczi (przystanek kolejowy)

Karawajewi Daczi (ukr. Караваєві Дачі) – przystanek kolejowy w miejscowości Kijów, na Ukrainie. Położony jest na linii Kijów – Żmerynka – Odessa. Lokalizacja Przystanek znajduje się przy ulicy Wadyma Het´mana i bulwarze Czokoliwśkim. Bibliografia о.п. Караваевы Дачи. railwayz.info. [dostęp 2026-01-30]. [zarchiwizowane z tego adresu (2016-12-14)]. (ros.). Участок Киев-Пассажирский — Фастов I. railwayz.info. [dostęp 2026-01-30]. [zarchiwizowane z tego adresu (2021-12-07)]. (ros.). Алфавітний показчик станцій та платформ за географією. Kolej Południowo-Zachodnia. [dostęp 2026-01-30]. (ukr. • ang.).
Караваевы Дачи (остановочный пункт)

Карава́евы Да́чи — пассажирский остановочный пункт Киевского железнодорожного узла Юго-Западной железной дороги. Расположен возле пересечения улиц Вадима Гетьмана, Ушинского и Чоколовского бульвара. Находится между станциями Киев-Волынский (расстояние — 3 км) и Киев-Пассажирский (расстояние — 3 км). Открыт в 1910-х годах, отмечен на схеме 1919 года Юго-Западной железной дороги под названием блок-пост Караваевский. Позднее имел названия платформа Караваевская, Пост-Караваевский. На карте Киева остановочная платформа впервые отмечена в 1947 году. В 1950-е годы над платформой был построен путепровод. В 2003—2005 годах остановочный пункт был реконструирован — сооружено многофункциональное здание, совмещающее функции вокзала и торгового комплекса. Бо́льшая часть помещений не введена в эксплуатацию по сей день. Обслуживает электропоезда межобластного и пригородного сообщения. Примечания Ссылки Расписание движения пригородных электропоездов по остановочному пункту Караваевы Дачи Фоторепортаж про остановочный пункт Караваевы Дачи
Караваєві Дачі (зупинний пункт)

Карава́єві Да́чі — пасажирський зупинний пункт Київського залізничного вузла Київської дирекції Південно-Західної залізниці між станціями Київ-Пасажирський (3 км) та Київ-Волинський (4 км). Розташований у місцевостях Караваєві Дачі та Чоколівка Солом'янського району Києва, біля перетину вулиць Вадима Гетьмана, Ушинського та Чоколівського бульвару. Історія Зупинний пункт відкритий у 1910-х роках, він позначений на схемі 1919 року Південно-Західної залізниці під назвою Блокпост Караваєвський. Пізніше мав назви — Платформа Караваєвська, Пост-Караваєвський. На мапі Києва вперше позначений у 1947 році, як Платформа Караваєві Дачі. Назва зупинного пункту походить від історичної місцевості у Києві Караваєві Дачі, яка пов'язана з ім'ям хірурга Володимира Караваєва — доктора медицини (1838), заслуженого ординарного професора. У 1841—1891 роках професор Київського університету, один з організаторів медичного факультету в Києві і перший його декан (1843—1847), почесний громадянин Києва. У середині XIX століття у цій місцевості знаходився київський садовий «Деревинний розплідник», який у 1869 році був придбаний професором. У 1873 році він приєднав до нього придбаний у Військовій гімназії (Кадетському корпусі) так звану «гімназичну земельну ділянку». Караваєві Дачі — також назва зупинного пункту приміських електропоїздів. У 1950-х роках над платформами було зведено автомобільний шляхопровід. У 2003—2005 роках на зупинному пункті проведена капітальна реконструкція — зведено багатофункціональну будівлю вокзалу, що поєднує в собі функції як вокзалу, так і торговельного комплексу. Пасажирське сполучення Зупинний пункт обслуговує електропоїзди приміського та міжрегіонального сполучення фастівського, коростенського, ніжинського та яготинського напрямків. З 4 жовтня 2011 року — одна з зупинок київської міської електрички. Особливості зупинного пункту Зупинний пункт має 3 високі платформи (1 бічна та 2 острівні) та 5 колій, колійний розвиток відсутній. Вихід до платформ здійснюється через турнікети. Поруч з зупинним пунктом розташовані супермаркети та радіоринок. Галерея Примітки Джерела Тарифное руководство № 4. Книга 1 (на 01.02.2025) (рос.) [Архівовано з першоджерела 07.02.2025.] Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В двух книгах. — М. : Транспорт, 1981.(рос.) Україна. Атлас залізниць. Масштаб 1:750 000. — К. : ДНВП «Картографія», 2008. — 80 с. — ISBN 978-966-475-082-7. Посилання Розклад руху приміських поїздів по зупинному пункту Караваєві Дачі [Архівовано 19 січня 2010 у Wayback Machine.] Веб-енциклопедія Києва. Станцію Караваєві Дачі відкрили у Києві[недоступне посилання з липня 2019] // «5-й канал». — 2005. — 27 травня
Boris-und-Gleb-Kathedrale (Tschernihiw)

Die Boris-und-Gleb-Kathedrale (ukrainisch Борисоглібський собор Borysohlibskij sobor, russisch Борисоглебский собор Borisoglebski sobor) in der ukrainischen Stadt Tschernihiw ist eine orthodoxe Kirche aus dem frühen 12. Jahrhundert. Sie ist den Heiligen Boris und Gleb geweiht. Geschichte Die Kirche wurde unter der Regentschaft des Fürsten Dawyd Swjatoslawowitsch (reg. 1097–1123) von Tschernigow errichtet. Nach der Plünderung durch die Mongolen unter Batu Khan im Jahre 1239 wurde sie in der zweiten Hälfte des 13. Jahrhunderts restauriert. Erneuten Schaden nahm sie 1611 bei der Eroberung Tschernihiws durch Polen-Litauen. Ab 1628 nutzten katholische Dominikaner das Gotteshaus als Klosterkirche, bis sie ab 1649 wieder von den Orthodoxen genutzt wurde. Es folgten An- und Umbaumaßnahmen in den Jahren 1659, 1790 bis 1805 und 1857. Beschädigungen durch den Zweiten Weltkrieg wurden 1948 bis 1955 behoben. Architektur Die Boris-und-Gleb-Kathedrale ist ein kompakter Ziegelbau mit rechteckigem, in West-Ost-Richtung gestrecktem Grundriss. Sie entspricht dem typischen Schema einer orthodoxen Kreuzkuppelkirche nach byzantinischem Vorbild. Sechs Pfeiler unterteilen das Bauwerk in drei Schiffe mit drei Apsiden im Osten. Im Westen ist der Kirche ein schmaler Narthex vorgebaut. Die Längs- und Querschiffe sind mit Tonnengewölben überdacht, deren Stirnseiten an der Nord-, West- und Südseite als dreifach abgestufte Rundgiebel gestaltet sind. Überragt werden die Tonnendächer von einer Kuppel über der zentralen Vierung. Die in einer Linie mit der Kuppel liegenden Rundgiebel entsprechen in der Breite dem Kuppeldurchmesser und sind höher als die übrigen Giebel. Die Fassade wird durch Lisenen und darin integrierte Halbsäulen gegliedert. Die Säulenkapitelle zieren Reliefs mit Pflanzen- und Flechtbandornamenten sowie paarweise angeordneten Tieren und Fabelwesen. Schmale, hohe Fensteröffnungen durchbrechen die Fassade, die außerdem durch kleine doppelt abgestufte Nischen in der oberen Hälfte aufgelockert wird. Unterhalb der Dachgesimse der Kuppel und der Apsidendächer sowie auf Höhe der Grundlinie der Rundgiebel verlaufen Rundbogenfriese. Einzelnachweise Literatur Hubert Faensen, Wladimir Nikolajewitsch Iwanow: Altrussische Baukunst. Union Verlag, Berlin 1974 (2. Auflage), S. 337. Weblinks
Boris and Gleb Cathedral, Chernihiv

The Boris and Gleb Cathedral (Ukrainian: Собор Бориса й Гліба), also known as Borysohlibskyi Cathedral (Ukrainian: Борисоглібський собор), is a former church and an architectural monument in Chernihiv, Ukraine of the pre-Mongol era. It is located next to the Transfiguration Cathedral in Dytynets Park. History The construction of the church was ordered by Davyd Sviatoslavich in 1120, and he was buried there in 1123. The cathedral was constructed on the site of an older building, as shown by remains of the building's foundations. Boris and Gleb Cathedral was damaged and reconstructed several times throughout its existence. In the beginning of 17th century, the building was rebuilt into a Dominican church by the Poles. An octagonal rotunda-narthex was added to the western facade in the style of Ukrainian Baroque in 17th century. In the beginning of 18th century, by order of Hetman Mazepa, Philipp Jacob Drentwett of Augsburg made the silver royal doors of the church. The church was damaged significantly during WWII. In 1952–1958, the building was restored to its original appearance according to the project by M. V. Kholostenko. The frescoes that covered the walls of the church have hardly survived to this day. The cathedral has been on the UNESCO World Heritage Site tentative list since 1989. Currently, the museum of Ancient Chernihiv reserve is located on the territory of the church. Gallery See also List of churches and monasteries in Chernihiv Ancient Chernihiv References