NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Парк Слави (Біла Церква)

Парк Слави — один із парків у Білій Церкві. Первинно являв собою меморіальний комплекс присвячений загиблим визволителям Білої Церкви — солдатам РСЧА та бійцям 1-ї окремої Чехословацької піхотної бригади. Наразі наповнюється пам'ятниками, які висвітлюють героїчні вчинки білоцерківців. Біля центрального пам'ятника Загиблим визволителям горить вічний вогонь. Історія На території парку до закінчення німецько-радянської війни розташовувались римо-католицьке та лютеранське кладовища. Також біля католицьких поховань стояла каплиця, яку разом з могилами було знесено для закладення меморіального комплексу. Утім, місце для Парку слави було обрано не випадково: ще у 1919 році тут було поховано вбитих продармійців, про що свідчить пам'ятник. На приміщенні школи № 1 ім. В. Логінова, яке безпосередньо прилягає до парку, у 1975 році встановлено капсулу часу, яку потрібно відкрити у 2045 році. У 2014 році у зв'язку з кампанією декомунізації було демонтовано пам'ятник продармійцям. 21 листопада 2016 у парку встановили пам’ятник героям Небесної сотні, який через свій неестетичний дизайн та зображення Криму відламаним від України, спричинив значний резонанс. У 14 грудня 2017 році у парку встановлено пам'ятник загиблим працівникам ДСНС. Галерея Примітки
Парк Хіміків (Черкаси)

Парк Хі́міків — парк культури та відпочинку у місті Черкаси. Розташований у районі Хімселище, між вулицями В'ячеслава Чорновола, Чиковані, Гуржіївською та проспектом Хіміків. Площа 10,8 га. Природоохороний статус: парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення. Перебуває у віданні КП «Дирекція парків» (Черкаська міськрада). Загальні дані Парк облаштований пішохідними доріжками, встановлено лавки та огорожа по периметру території. Всередині парку розташований футбольний стадіон з біговими доріжками, є волейбольний та дитячий майданчики. У 2016 році в парку висаджено «Алею дружби» з бл. 50 саджанців катальпи. Примітки
Парк імені Тараса Шевченка (Біла Церква)

Білоцерківський міський парк культури і відпочинку імені Т. Г. Шевченка — один з парків у місті Біла Церква. Розташований у центральній та історичній частині міста — біля Соборної площі, вдовж Олександрійського бульвару між вулицями Ярослава Мудрого та Леся Курбаса. Історія Парк заснований у 1931 році на місці колишнього осушеного болота між Соборною та Торговою площами. З середини XIX — початку XX століття місце майбутнього парку позначена на міських планах під назвою Сквер. Поява Скверу пов'язана з демонтажем Білоцерківського замку графами Браницькими, який на кінець XVIII століття втратив оборонне значення. Тому через близьке розташування до Зимового палацу задля створення культурно-естетичного ландшафту там було висаджено дерева. Згодом після встановлення влади Рад в Білій Церкві на території Скверу було облаштовано Парк культури і відпочинку, названий на честь більшовицького державного діяча Петровського Григорія Івановича. Згодом, зважаючи на причетність Петровського до Голодомору, парк перейменовано на честь Тараса Шевченка. Галерея Примітки
Свято-Петропавлівська церква (Павлівка)

Свято-Петропавлівська церква побудована у 1865 р. в селі Павлівці, Волноваський район, Донецька область. Будівництво велося коштом українських переселенців-козаків та селян з Полтавської, Харківської та Чернігівської губерній, які у 30-40 роках ХІХ ст. заснували Павлівку. Церква побудована кам'яною, названа іменами Петра і Павла. Церкві належало 33 десятини землі. У 1930-х роках Петропавлівська церква, як і більшість інших в часи більшовицького режиму, була закрита. Церковна будова перебудована під спортивний зал, їдальню. У 1942 році Петропавлівська церква знову відкрилася. Ікони для церкви мешканці зносили з домівок. У 1945 р. українські переселенці з Польщі привезли у с. Павлівка дзвін, кришталеву люстру, Євангеліє, ризи. Все це передали Петропавлівській церкві. У 1961 році Петропавлівська церква була виключена з числа діючих і у 1962 році закрита, її будова знову переобладнана під спортзал. Див. також Павлівка (Волноваський район) Посилання Павлівка - Інформаційно-пізнавальний портал | Донецька область у складі УРСР [Архівовано 19 жовтня 2013 у Wayback Machine.] (На основі матеріалів енциклопедичного видання про історію міст та сіл України, том - Історія міст і сіл Української РСР. Донецька область. — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1970. — 992 с.) Дзюбан А.М. Петропавлівська церква. Історія знищення.. Донецьк: Східний видавничий дім. 2014. 32 с.
Площа Героїв Майдану (Вінниця)

Площа Героїв Майдану розташована в центрі міста Вінниця на перехресті вулиць Магістратської та Театральної. Рішенням Вінницької міської ради від 21 лютого 2014 року вирішено перейменувати площу Радянську на площу Героїв Майдану, щоб увіковічнити пам'ять загиблих героїв Майдану в Києві. За це рішення проголосували 45 з 50 депутатів ради . Посилання У Вінниці з’явилася площа Героїв Майдану [Архівовано 26 лютого 2014 у Wayback Machine.] У Вінниці площу Радянську перейменували на Героїв Майдану [Архівовано 24 лютого 2014 у Wayback Machine.] У Вінниці самоліквідувалися "регіонали" і з'явилася площа Героїв Майдану [Архівовано 24 лютого 2014 у Wayback Machine.] У Вінниці площу Радянську перейменували на Героїв Майдану Примітки
Мытная площадь (Львов)

Мы́тная (Тамо́женная) пло́щадь — площадь во Львове рядом с историческим центром города. Расположена в начале Лычаковской улицы. Сведения Название площади связано с тем фактом, что с 1782 года в помещениях монастыря клариссинок размещалась таможня (укр. митниця). Стороны площади: около 60-80 м. Дорожное покрытие — брусчатка. Площадь является важным транспортным узлом, через нее проходит несколько трамвайных маршрутов, в частности № 1, 2, 7, 9. Западную часть площади пересекает улица Винниченко, в северной части прилегает Лычаковская улица, а в юго-восточной — улица Римлянина. Застройка площади: вдоль западной части простираются стены костела и монастыря бернардинцев с Глинянскими воротами, вдоль восточной части — костёл клариссинок с бывшим келейным корпусом. Ныне в костёле расположен Музей сакральной барочной скульптуры Пинзеля, а в келейном корпусе — учебное заведение. В юго-восточной части площади расположен миниатюрный сквер и фонтан «Мальчик». Летом 2016 года проводился ремонт, который был завершён к Дню города, площадь была официально открыта 6 мая 2017 года Примечания Источники Львів (туристичний путівник). — Львів : Центр Європи, 1999. — С. 343, 344. Ссылка Постановление Львовского городского совета от 10.07.1990 О восстановлении исторических названий улиц и площадей м. Львова (укр.)
Площа Митна (Львів)

Пло́ща Ми́тна — площа у Львові, поруч з історичним центром міста. Розташована на початку вулиці Личаківської. Західну частину площі перетинає вулиця Винниченка, до північної частини прилягає вулиця Личаківська, а до південно-східної — вулиця Римлянина. Назва Давня назва площі — Цлова, що відома була ще наприкінці XVIII століття. 1933 року була перейменована на честь римо-католицького єпископа-суфрагана Владислава Бандурського та зберігала її до 1946 року (з перервою на час німецької окупації: у 1942—1944 роках, вона була відома як Цолльпляц). У 1945—1990 роках — площа Радянська, а 1990 року повернена історична назва — площа Митна. Назва площі походить від того, що з 1782 року в приміщеннях монастиря кларисок містилась митниця. Забудова Забудова площі: вздовж західної частини простягаються мури костелу і монастиря бернардинів з Глинянською брамою, вздовж східної частини — костел кларисок з колишнім келійним корпусом (нині в костелі розташований Музей сакральної барокової скульптури Пінзеля, а в келійному корпусі — Львівський поліграфічний коледж Української академії друкарства). У південно-східній частині площі розташований мініатюрний сквер і фонтан «Хлопчик». Влітку 2016 року розпочався ремонт площі Митної, який планували закінчити до жовтня того ж року. Натомість ремонт був завершений до Дня міста, а оновлена площа Митна офіційно відкрита 6 травня 2017 року. Тут є «сухий» фонтан, оновлено вуличні меблі та насадження. Під час реконструкції замінено верхнє покриття, саму площу понизили й замінили комунікації. Транспорт Невеличка площа, розміром 60×80 метрів є важливим транспортним вузлом; через неї курсує декілька трамвайних маршрутів міста, зокрема № 1, 2, 7, а також автобуси: міські — № 5А, 5Н, 18, 29, 47А; приміські — № 102, 110, 138, 217А та маршрутні таксі — № 24, 39. Примітки Джерела Ухвала Львівської міської ради від 10.07.1990 року Про відновлення історичних назв вулиць і площ м. Львова Львів: туристичний путівник. Lviv — sightseeing guide / А. Рудницький (ред.), Бірюльов Ю. — Львів : Центр Європи, 1999. — С. 343—344. — ISBN 966-7022-09-9. Посилання Проєкт «Вулиці Львова»: площа Митна. lvivcenter.org. Центр міської історії Центрально-Східної Європи. Процитовано 24 вересня 2020.: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання)
Площа Перемоги (Біла Церква)

Площа Перемоги — одна з площ у Білій Церкві. Історія Здійснення задуманих планів по визволенню міста було розпочато вранці 1 січня 1944 року. Жорстокі бої з перемінним успіхом точилися до 4 січня. Зокрема, ві­дома висота у передмісті Білої Церкви 208,4, звідки доб­ре проглядалися всі стратегічні пункти ворога, кілька разів переходила з рук в руки. І тільки 4 січня 1944 року після чотириденних запеклих боїв розпочався штурм. Фашисти вперто чинили опір. Вони стріляли з-за кожної стіни, з кожного підвалу. На перехрестях були влашто­вані завали, з дахів уцілілих будинків строчили кулеме­ти. Вулицю за вулицею довелось звільняти і очищати від окупантів багнетами й гранатами. Першим прорвався в Білу Церкву з району горбатого мосту танк Костянтина Турчанінова. Ударом його тридцятьчетвірки були знищені протитанкова гармата, три кулеметні точки. Розстрілявши десятки фашистів, а ре­шту змусивши тікати, танк відважного офіцера продов­жував просуватися вглиб міста. Опинившись серед руїн, в темряві, командир екіпажу вирішив оглянути місце­вість. В цей час прямим попаданням ворожого снаряда в танк він був смертельно поранений. На його місце став механік-водій. Машина знову рвонула в бій і продов­жувала громити ворога. Цей подвиг пізніше буде опи­саний однополчанином. Трудящі Білої Церкви свято бережуть пам'ять про героя — одну з вулиць названо іменем Костянтина Турчанінова. Зображення Див. також Площа імені Тараса Шевченка (Біла Церква) Соборна площа (Біла Церква) Примітки
Подоляни (ТРЦ)

ТРЦ «Подоляни» — торговельно-розважальний центр у Тернополі, відкритий 15 грудня 2007 року. Про торговий центр Подоляни — один із найбільших багатофункціональних комплексів Заходу України. Розташований на вулиці Текстильній біля об'їзної дороги міста Тернополя — автошляху Р41. Проєкт реалізував у 2007 році тернопільський підприємець Василь Чубак. Загальна площа торговельно-розважального центру складає 50 000 м²: супермаркет, торгова галерея, ковзанка, боулінг, кінотеатр, найбільший у Західній Україні пивний клуб, концерт-хол. Супермаркет «Сільпо» площею 8 000 м². Великі орендарі: Фокстрот, Ельдорадо, Алло, Мойо, Colin's, Reserved, Cropp, Brocard, LC Waikiki, Goldi, ССС, VOVK, Let out outlet, Sinsay. Торгова галерея — 135 бутиків, більше 20 розважальних закладів, ресторанів і кафе. Критика У 2016 році тут виступала відома своєю негативною репутацією Світлана Лобода, що викликало спротив української громади міста. Посилання Офіційний вебсайт Подоляни Подоляни у соцмережі «Facebook» Стаття про відкриття ТРЦ «Подоляни»
Парк Киевского политехнического института

«Парк Киевского политехнического института» или «Политехнический парк» (укр. «Парк Київського політехнічного інституту») — парк-памятник садово-паркового искусства местного значения, расположенный на территории Соломенского района Киева (Украина). Создан 20 марта 1972 года. Площадь — 13,5 га. Землепользователь — коммунальные предприятия по содержанию зелёных насаждений Соломенского района. Является местом отдыха горожан. История Парк получил статус парка-памятника садово-паркового искусства местного значения Решением исполнительного комитета Киевского горсовета от 20 марта 1972 года № 363 с общей площадью 16 га. Решением Киевского горсовета от 17.02.1994 года № 14 площадь парка была уменьшена на 2,5 га. Парк был заложен в 1903 году, после окончания строительства комплекса Киевского политехнического института. Был заложен в природном стиле, только у корпусов института — в регулярном стиле. Здесь преподавателями и студентами института были высажены 200 видов и форм деревьев и кустарников. В период Великой Отечественной войны парк значительно пострадал (по другим данным, почти не пострадал) и вновь насаживался в 1950-60 годах. К 100-летию со дня основания, в период 2004—2008 года парк был реконструирован и благоустроен КП Киевзеленбудː вырублены старые и больные деревья, насажены новые деревья и кустарники, обустроены газоны. После реконструкции парк стал регулярно-ландшафтным. Описание Парк расположен на правом берегу Днепра в исторической местности Шулявка и ограничен проспектом Победы, улицей Академика Янгеля и корпусами Национального технического университета Украины «Киевский политехнический институт». Имеет прямоугольную форму, вытянутую с запада на восток. Парк служит украшением архитектурного ансамбля КПИ. Есть памятник черногорскому государственному деятелю и поэту Петру II Негошу, открытый 14 июня 2013 года. Природа Цельные насаждения на севере парка (у проспекта Победы) сменяются на юге насаждениями с лужайками (у корпусов КПИ). Саженцы для парка были привезены с леса Фастовского лесничества, редкие виды были предоставлены ботаническим садом Киевского университета. В парке есть аллеи липы (от 4-го корпуса КПИ до проспекта Победы), ясеня (в восточной части парка), дуба (южная часть) и конского каштана (северная часть, вдоль проспекта Победы). В парке преобладают лиственные породы деревьевː бук, клён серебристый, дуб обыкновенный, ясень, липа сердцелистная, конский каштан обыкновенный, клён остролистный, берёза, робиния ложноакациевая (известный как акация белая), вяз малый (берест), а также экзотические для Украиныː гинкго двулопастный, гимнокладус (бундук), клён сахарный, кавказская лапина. Кроме того есть хвойные породы деревьев такие как сосна обыкновенная и виды рода ель и лиственница. Примечания Ссылки Про парк на сайте pryroda.in.ua Архивная копия от 16 сентября 2016 на Wayback Machine Про парк на сайте КПИ Архивная копия от 9 августа 2016 на Wayback Machine См. также Старая дубовая роща
Політехнічний парк

Політехнічний парк — міський парк, розташований у Солом'янському районі міста Києва, вздовж Берестейського проспекту, перед першими корпусами Київського політехнічного інституту. Площа — 13,5 га. Парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення з 1972 року. Історія Комплекс споруд Київського політехнічного інституту було збудовано впродовж 1898-1902 рр. 1903 року перед ними було закладено парк, у якому висаджувалися цінні породи дерев. Згідно з кошторисом на будівництво парку виділялось 49 тис. 143 руб. 48 коп. Парк було закладено у природному стилі, лише перед корпусами КПІ було створено регулярний тип парку. Парк закладався викладацьким та студентським складом, тут було висаджено бл. 200 видів та форм дерев та кущів. У довоєнну добу, а особливо внаслідок воєнних подій більшу частину рослинності було втрачено. Сучасний стан Фактично парк засаджувався наново вже у 1950-60-х роках. Під час проведення інвентаризації зелених насаджень на території в 15 га було відмічено близько 9 тис. дерев. Сьогодні у парку переважають листяні дерева (бук, липа серцелиста, гіркокаштан звичайний, клен гостролистий, робінія звичайна), зокрема екзотичні для України (ґінкго дволопатеве, бундук, клен цукровий, кавказька лапина), однак зустрічаються й хвойні - сосна звичайна, модрина тощо. Впродовж 2005-2008 рр. здійснено реконструкцію парку. Роботи обійшлися міському бюджету в 17 млн грн. Численні організації та комунальні служби міста доклали зусиль до цієї роботи: видалили старі та пошкоджені дерева, проклали та вимостили доріжки, насадили саджанці та кущі, збудували центральні сходи, установили стелу з написом «Національний технічний університет «КПІ», влаштували клумби та висадили квіти. За проектом Інституту “УкрНДІінжпроект” Управлінням “Київзеленбуд” проводилася реконструкція парку: зносилися сухостійні і хворі дерева, насаджувалися нові дерева і чагарники, реконструювалася кам’яниста гірка, влаштовувалися газони, будувалися звивисті доріжки з декоративним покриттям. Це перетворило регулярний парк на регулярно-ландшафтний. Див. також Парки Солом'янського району Примітки
Посольство Іраку в Україні

Посольство Республіки Ірак в Києві — офіційне дипломатичне представництво Республіки Ірак в Україні, відповідає за підтримку та розвиток відносин між Іраком та Україною. Історія дипломатичних відносин Республіка Ірак визнала незалежність України 1 січня 1992 року. 16 грудня 1992 року було встановлено дипломатичні відносини між Україною та Іраком. З 1992 року Ірак був представлений Послом Республіки Ірак в Україні за сумісництвом з резиденцією в Москві. У 2000 році Україна відкрила своє Посольство в Багдаді, яке очолював Тимчасовий Повірений у справах. На церемонії відкриття були присутні український перший віце-прем'єр Юрій Єхануров і іракський міністр фінансів Хікмет Мізхаб Ібрагім. Українське посольство розташовано в районі Аль-Мансур на заході Багдаду.Посольство Іраку розпочало свою місію в Україні у 2002 році. Після повалення режиму Саддама Хусейна у 2003 році діяльність Посольства Іраку в Україні було припинено. Дипломатична місія Іраку в Україні відновила свою роботу у 2007 році. 22 червня 2009 року відбулось офіційне відкриття Посольства Республіки Ірак в Києві під головуванням заступника Міністра Закордонних Справ Іраку пана Лябіда Аббаві. Посли Іраку в Україні Хішам Ібрагім (2002) т.п. Мусхер Аль-Дурі (2002—2003) т.п. Халід Джасім Аш-Шамарі (2007—2010) т.п. Шорш Халід Саїд (2010—2016) Бакір Ахмад Азіз Аль-Джаф (2016—2021) Таан Хуссейн Аббас Хуссейн (2021—2024) т.п. Тарек Аділ Казем (з 2024)т.п. Див. також Список дипломатичних місій в Україні Посольство України в Іраку Український дипломатичний корпус Українсько-іракські відносини Примітки Посилання Посольство Іраку в Україні [Архівовано 8 березня 2012 у Wayback Machine.] Міністерство закордонних справ України У Києві "замінували" посольство Іраку [Архівовано 9 жовтня 2016 у Wayback Machine.]
Прибутковий будинок Блюмберга

Прибутковий будинок Блю́мберга — пам'ятка архітектури місцевого значення в Одесі на розі вулиць Троїцька та Преображенська, охоронний номер 673-Од. Споруджений 1912 року архітекторами А. Мінкусом та В. Кундертом для одеського торговця Вольфа Блюмберга. Історія Побудовано 1912 року за проєктом Адольфа Мінкуса та Володимира Кундерта. Ділянка, де було споруджено чотириповерхову будівлю належала торговцю мануфактурами Вольфу Блюмбергу. Нині в будівлі працює Одеська обласна універсальна наукова бібліотека імені Михайла Грушевського. Галерея Див. також Перелік пам'яток культурної спадщини Одеси Архітектура Одеси Блюмберг Північний модерн Вікіпедія:Вікі любить пам'ятки/Одеська область/Одеса Посилання Одеса, Троїцька вулиця, 51 / Преображенська вулиця, 64. photobuildings.com. Antique (19 червня 2012). Одеса. Будинок В.Л. Блюмберга (1910 р.). archexplorer.wordpress.com (укр.). : Проігноровано невідомий параметр |subtitle= (довідка) (фото) Прибутковий будинок Блюмберга в проєкті WikiMapia
Пушкарівка (Полтава)

Пушкарівка — село в Україні, Полтавському районі Полтавської області. Розташоване на струмку Говтвянчик (права притока Ворскли). Знято з обліку як окремий населений пункт у зв'язку із включенням села у межі Полтави 21 вересня 1984 року. Нині у межах обласного центру. Історія Поселення засноване полковником часів Хмельниччини Мартином Пушкарем. Коли 1641 року Полтава перейшла до польського полковника Станіслава Конєцпольського, навколо міста вже існували Пушкарівка, Жуки, Павленки, Петрівка, Рибці, Супрунівка, Яківці та інші, що, на той час, належали українській козацькій старшині. 1646 року частину Полтавщини, до якої належала і Пушкарівка, захопив Ярема Вишневецький. 1690 року, відколи рід Пушкарів втратив свій колишній вплив, гетьманським універсалом її було надано Олександру Чуйкевичу. Пушкарівка належала до Другої полкової сотні Полтавського полку. На час ревізії 1732 року отаманом у Пушкарівці був Іван Дем'яненко, а осавульцем — Лукаш Селочко. Власником шинку у селі (єдиного козацького) був значковий товариш із добре знаним на Полтавщині прізвищем — Григорій Чуйкевич. 1709 року, під час Полтавської битви, поблизу села стояли у резерві козаки І. Мазепи, а також табір шведського війська Карла XII. 1721 року стараннями полковника Івана Черняка до Пушкарівки було перенесено всі споруди Полтавського Покровського монастиря. Тут він отримав назву Пушкарівського Покровського, а від 1762 року — Пушкарівського Вознесенського, після зведення Вознесенської церкви (49.58036° пн. ш. 34.495759° сх. д.﻿ / 49.58036; 34.495759). На початку XIX ст. монастир був зліквідований, споруди його зруйновані, церкви розібрані, і залишилася єдина церква — Вознесенська. На 1859 рік населення села становило 507 осіб, із них 244 чоловіки та 263 жінки. На межі 90-х років XX ст. була розпочата відбудова Пушкарівської церкви у нинішньому мікрорайоні Полтави Пушкарівський. Примітки Джерела Полтава. Історичний нарис. — Полтава: Полтавський літератор, 1999. — 280 с, іл. + 24 с. вкл. ISBN 966-7462-22-6. Полтавіка — Полтавська енциклопедія. Том 12: Релігія і Церква.- Полтава: «Полтавський літератор», 2009. Пушкарівка. С. 55. / Віталій Орловський НАРИСИ ІСТОРІЇ ПОСЕЛЕНЬ ПОЛТАВЩИНИ ТА ЧЕРКАЩИНИ. У книзі: ДОНЕЦЬКИЙ ВІСНИК НАУКОВОГО ТОВАРИСТВА ім. ШЕВЧЕНКА. — Т. 49. — ДОНЕЦЬК-МАРІУПОЛЬ-ХАРКІВ, 2022. — 208 с. [Архівовано 13 березня 2022 у Wayback Machine.] Кривошея, Володимир (2014). Українське козацтво в національній пам'яті. Полтавський полк. Том І Ч.: Десна Поліграф ISBN 978-617-7223-01-5.
Харьков Палас Отель

«Харьков Палас Отель» (укр. Харків Палац) — первая пятизвёздочная гостиница в Харькове, расположена в центре города по адресу Проспект Независимости, 2. История Гостиница была построена в 2012 году по проекту архитектурного бюро «С. Бабушкин». Стоимость проекта составила 126 млн долларов. Владельцем является Александр Ярославский («Development Construction Holding»). Здание возведено с использованием стилевого языка и декоративных элементов, которые присущи архитектуре Харькова конца XIX века — в стиле конструктивизма. Строительство велось полтора года (с 2010 по 2012 год). Возведение монолитного железобетонного каркаса и внутренние отделочные работы лестниц со стороны проспекта осуществляла строительная компания «Форпост». Фасад выполнен из натурального камня, остеклённые части фасада составлены из стекла серо-голубого цвета. Входная группа выполнена из стали и стекла. Диаметр — 19 м, вес — 120 тонн. Структура здания отеля — атриумная, соединяют этажи панорамные лифты. В отеле «Харьков Палас» насчитывается 171 номер, включая Представительский этаж и Президентские апартаменты. Есть номера, специально оборудованные для инвалидов. На первом этаже отеля размещён ряд бутиков, VIP-клуб, на втором этаже — ресторан тихоокеанской кухни «Pacific Spoon» и залы общей площадью около 1500 м². Залы, расположенные на территории Харьков Палас Отеля: Конференц-зал Харьков, площадью 150 м2; Конференц-зал Киев, площадью 47 м2; Комната переговоров Львов, площадью 25 м2; Комната переговоров Одесса, площадью 22 м2; Бальный Зал, площадью 500 м2; Фойе Бального зала, площадью 287 м2. На 4 этаже расположен гриль ресторан The Terrace, на 11 этаже расположен клубный ресторан Sky Lounge и SPA-центр с бассейном, массажем, тренажёрным залом и салоном красоты. Под гостиницей находится подземный двухъярусный паркинг. Во время проведения Евро-2012 в отеле размещалась штаб-квартира УЕФА. В 2015 году отель был официальным партнёром международного форума «Агропорт». В 2016 году отель занял четвёртое место среди 64 украинских гостиничных комплексов премиум- и бизнес-класса в рейтинге по версии американского журнала «U.S. News & World Report». 30 декабря 2023 года отель был повреждён российским ракетным ударом во время вторжения России в Украину. Под обстрел попали 6 сотрудников немецкого телеканала ZDF. Они не пострадали, но их украинская переводчица получила переломы. Примечания