NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Velîkîi Hodak, Verhovîna

Velîkîi Hodak (în ucraineană Великий Ходак) este un sat în comuna Ilți din raionul Verhovîna, regiunea Ivano-Frankivsk, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația localității Velîkîi Hodak era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Великий Ходак

Великий Ходак (укр. Великий Ходак) — село в Верховинской поселковой общине Верховинского района Ивано-Франковской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 181 человек. Занимает площадь 25 км². Почтовый индекс — 78704. Телефонный код — 03432. Ссылки Великий Ходак на сайте Верховной рады Украины
Великий Ходак

Вели́кий Хода́к — село в Україні, у Верховинській селищній громаді Верховинського району Івано-Франківської області. Географія У селі бере початок потік Ходак. Історія Село Великий Ходак було об'єднане з селом Ільці, але 15 липня 1993 року виділене знову окремим селом. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 714-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Івано-Франківської області», увійшло до складу Верховинської селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Верховинського району, село увійшло до складу новоутвореного Верховинського району. Населення За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 181 особа. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську. Цікаві факти У хуторі Великий Ходак, влітку 2014 року знімалася стрічка режисера Івана Кравчишина, під назвою Політ золотої мушки за мотивами оповідання Богдана Волошина. Примітки Посилання
Великобритания (гостиница)

Гостиница «Великобритания» — одно из самых старых зданий в Донецке, расположенное на улице Постышева. Здание гостиницы было построено в 1883 году (по другим источникам в 1880 году). Сначала оно было двухэтажным, но в 1891 году надстроили третий этаж, после чего гостиница стала одним из самых высоких зданий в городе. Также долгое время здание являлось единственной гостиницей в городе. Гостиницей «Великобритания» владел юзовский предприниматель Хаим Срулевич Соболев. К гостинице примыкал кинотеатр с залом на 350 человек — «иллюзион Соболева» Кроме гостиницы и кинотеатра, Х. С. Соболев имел в собственности завод минеральной воды и лесной склад. В гостинице останавливались писатели Александр Куприн (приезжавший в Юзовку как корреспондент киевских газет), Александр Серафимович (от газеты «Приазовский край»), Константин Паустовский (приехавший на Юзовский завод в качестве приёмщика снарядов), Владимир Маяковский и инженеры И. П. Бардин, М. А. Павлов. В «Повести о жизни» Паустовского вошла одноимённая глава с описанием гостиницы. Паустовский описывал гостиницу так: Во время немецкой оккупации Донецка в годы Великой Отечественной войны в гостинице был бордель для немецких офицеров. В настоящее время в здании находится двухзвёздочная гостиница с тем же названием — «Великобритания». Примечания Ссылки Старый дом мой давно ссутулился… Архивировано 27 сентября 2007 года. Здание гостиницы «Великобритания» . Архивировано из оригинала 28 сентября 2007 года. Константин Паустовский Книга о жизни. Беспокойная юность. Гостиница «Великобритания» . Архивировано из оригинала 11 марта 2007 года. «По патенту у Бондаря» работали в созданных немцами юзовских борделях советские девушки . Архивировано 27 сентября 2007 года. «Великобритания» .
Велика Британія (готель, Донецьк)

Готель «Велика Британія» — одна з найстаріших будівель в Донецьку. Будівлю готелю було побудовано в 1883 році. Спочатку воно було двоповерховим, але в 1891 році надбудували третій поверх, після чого готель став одним з найвищих будівель у місті. Також довгий час будівля була єдиним готелем в місті. Історія будівлі Готелем «Велика Британія» володів Соболєв. До готелю примикав кінотеатр із залом на 350 чоловік — «ілюзіон Соболєва» . У готелі зупинялися письменники Олександр Купрін (приїздив до Юзівки як кореспондент київських газет), Олександр Серафимович (від газети «Приазовський край»), Костянтин Паустовський (який приїхав на Юзівський завод як приймальник снарядів), Володимир Маяковський та інженери І. П. Бардін, М. А. Павлов. У « Повісті про життя» Паустовського увійшла однойменна голова з описом готелю. Паустовський описував готель так: Під час німецької окупації Донецька в роки Другої Світової Війни в готелі був бордель для німецьких офіцерів . На сьогоднішній день «Велика Британія» — найстаріша будівля в місті. І вона, виконує ті функції, для яких була призначена — в будівлі знаходиться 2 зірковий готель з такою ж назвою, що й раніше. Примітки Посилання Старий будинок мій давно зсутулився ... Будівля готелю «Велика Британія» Костянтин Паустовський Книга про життя. Неспокійна юність. Готель «Велика Британія» «Велика Британія» [Архівовано 16 квітня 2010 у Wayback Machine.]
Великобурлукское водохранилище

Великобурлу́кское либо Великобурлуцкое водохранилище (укр. Великобурлу́цьке водосховище ) — небольшое русловое водохранилище, расположенное на реке Великий Бурлук в Великобурлукском районе Харьковской области. Площадь водосборного бассейна — 225 км². Высота над уровнем моря — 129 м. Описание Водохранилище было сооружено в 1979 году. Его объём 14,2 млн. м³, площадь 4,1 кв. километра. Водохранилище, главным образом, служит для обеспечения оросительных систем Великобурлукского района. Плотина водохранилища расположена у села Червоная Хвыля Великобурлукского района в 63 км от устья реки Великий Бурлук. Литература Вишневский В.І. Гідрологічні характеристики річок України, «Ніка-Центр», Київ, 2003
Великобурлуцьке водосховище

Вели́кобурлуцьке водосховище — середнє руслове водосховище на річці Великий Бурлук, розташоване у Куп'янському районі Харківської області. Великобурлуцьке водосховище було споруджено в 1979 році, його обсяг 14,2 млн куб. метрів, площа 4,1 кв. кілометра. Водосховище, головним чином, слугує для забезпечення зрошувальних систем Куп'янського району. Гребля водосховища розташована у селища Червона Хвиля Куп'янського району за 63 км від гирла річки Великий Бурлук. Великобурлуцьке водосховище перебуває на балансі Харківського Облводгоспу [Архівовано 6 червня 2020 у Wayback Machine.] Призначення — зрошення і риборозведення. Вид регулювання — багаторічне. Основні параметри водосховища нормальний підпірний рівень — 129,0 м; форсований підпірний рівень — 130,5 м; рівень мертвого об'єму — 123,5 м; повний об'єм — 14,2 млн м³; корисний об'єм — 13,4 млн м³; площа дзеркала — 410 га; довжина — 7,0 км; середня ширина — 0,59 км; максимальні ширина — 0,9 км; середня глибина — 3,5 м; максимальна глибина — 7,2 м. Основні гідрологічні характеристики Площа водозбірного басейну — 225 км². Річний об'єм стоку 50 % забезпеченості — 15,75 млн м3. Паводковий стік 50 % забезпеченості — 11,99 млн м3. Максимальні витрати води 1 % забезпеченості — 130 м3/с. Склад гідротехнічних споруд Глуха земляна гребля довжиною — 770 м, висотою — 11 м, шириною — 10 м. Закладення верхового укосу — 1:3,5, низового укосу — 1:2,5. Шахтний водоскид із монолітного залізобетону з двома водоскидними тунелями розмірами 2(2,5х3,8)м. Затвор донний плоский 3×2 м. В середині кожного тунелю розташовано по одній сталевій трубі діаметром 800 мм. Використання водосховища Водосховище було побудовано для зрошення у радгоспі «Червона Хвиля» Куп'янського району. На даний час використовується для риборозведення. Водосховище знаходиться на балансі Харківського облводгоспу. Література Водний фонд України: Штучні водойми — водосховища і ставки: Довідник [Архівовано 11 грудня 2020 у Wayback Machine.] / За ред. В. К. Хільчевського, В. В. Гребеня. — К.: Інтерпрес, 2014. — 164 с. Вишневский В. І. Гідрологічні характеристики річок України, «Ніка-Центр», Київ, 2003 Водогосподарський паспорт Великобурлуцького водосховища, Харківдіпроводгосп, 1979 Паламарчук М. М., Закорчевна Н. Б. Водний фонд України: Довідниковий посібник / За ред. В. М. Хорєва, К. А. Алієва. К.: Ніка-Центр, 2001. 392 с. Проведение работ по инвентаризации рек и водоёмов Харьковской области с разработкой особого порядка изъятия земель водного фонда из сельскохозяйственного оборота, УкрНИИЭП, Харьков, 1999. 389 с.
Welykokamjanka

Welykokamjanka (ukrainisch Великокам'янка; russisch Великокаменка/Welikokamenka) ist eine Siedlung städtischen Typs im Süden der ukrainischen Oblast Luhansk mit etwa 1100 Einwohnern. Der Ort gehört administrativ zur Stadtgemeinde der 8 Kilometer südwestlich liegenden Stadt Rowenky und gehört hier zur Siedlungsratsgemeinde von Klenowyj (3 Kilometer südöstlich gelegen), die Oblasthauptstadt Luhansk befindet sich 47 Kilometer nördlich des Ortes, durch den Ort fließt der Fluss Kamjanka (Кам’янка). Welykokamjanka wurde 1861 unter dem Namen Pisnijiwka (Пізніївка) gegründet, 1930 auf seinen heutigen Namen umbenannt und wurde 1969 zu einer Siedlung städtischen Typ erhoben. Seit Sommer 2014 ist der Ort im Verlauf des Ukrainekrieges durch Separatisten der Volksrepublik Lugansk besetzt. Weblinks Eintrag zum Ort in der Enzyklopädie der modernen Ukraine (ukrainisch)
Velykokamianka

Velykokamianka (en ukrainien : Великокам'янка, en russe : Великокаменка, Velikokamenka) est une commune urbaine de l'oblast de Louhansk, du raïon de Dovjansk et de la communauté territoriale de la ville de Dovjansk. Sa population s'élévait à 1144 habitants en 2019. Géographie La commune de Velykokamianka se situe non loin de la rivière Vedmeja, un affluent de la rivière Velyka Kamianka, puis du Donets, dans le bassin hydrographique du fleuve Don. Assise sur le plateau du Donets, à 218 mètres d'altitude, elle se situe à 17 km au nord-ouest de la ville de Dovjansk et à 49 km au sud de celle de Louhansk. Voir aussi Articles connexes Oblast de Louhansk Liens externes Références Portail de l’Ukraine
Velîkokameanka

Velîkokameanka (în ucraineană Великокам'янка) este o așezare de tip urban din orașul regional Rovenkî, regiunea Luhansk, Ucraina. În afara localității principale, nu cuprinde și alte sate. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Velîkokameanka era vorbitoare de rusă (89,81%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (10,11%). Note
Великокаменка (Луганская область)

Большека́менка (или Великока́менка) (укр. Великокам'янка) — посёлок, относится к Ровеньковскому городскому совету Луганской области Украины. Де факто — с 2014 года населённый пункт контролируется самопровозглашённой Луганской Народной Республикой. География Соседние населённые пункты: посёлки Кленовый, Покровка, Калиновка, Новодарьевка на юго-востоке, Павловка, Володарск на востоке, сёла Медвежанка, Николаевка, Нагорное на северо-востоке, Палиевка и Каменка на севере, Мечетка, Ребриково, Македоновка на северо-западе, Коробкино, Вербовка, посёлки Новоукраинка, Пролетарский на западе, Кошары, село Лозы, город Ровеньки на юго-западе, Дзержинский на юге. История В январе 1989 года численность населения составляла 1465 человек. На 1 января 2013 года численность населения составляла 1148 человек. Местный совет 94783, Луганская обл., Ровеньковский городской совет, пгт. Кленовый, Театральная, 14 Примечания Ссылки Великокаменка на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Великокам'янка

Великока́м'янка — селище в Україні, у Довжанській міській громаді Довжанського району Луганської області. Населення становить 1148 осіб (за станом на 2013 рік). Знаходиться на тимчасово окупованій території України. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 717-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Луганської області», увійшло до складу Довжанської міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації колишніх Довжанського (1938—2020) та Сорокинського районів, увійшло до складу новоутвореного Довжанського району. Відомі дюди Коваленко Катерина Андріївна (нар. 1920) — театральна акторка, народна артистка УРСР. Примітки Посилання Облікова картка на сайті ВРУ[недоступне посилання з березня 2019] Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001­–2025. — ISBN 966-02-2074-X.
Венецианский мост (Киев)

Венециа́нский мост (укр. Венеційський міст) — парковый пешеходный мост над Венецианской протокой, название которого происходит от местного топонима «Киевская Венеция», принадлежавшего островному поселению Предмостная слободка (уничтожено нацистами в 1943 году). Длина — 144 м, ширина — около 10 м. Мост открыт в 1966 году. Соединяет два острова киевского Гидропарка, учреждённого в 1965—1968 годах на месте слободки. Авторы проекта — инженер В. Коваль, архитекторы — А. Ильяшенко, В. Суворов, И. Шпара. По конструкции — однопролётный, арочный, сборный железобетонный. Пролётная часть состоит из соединённых полуарок, на которые опираются вертикальные столбы, поддерживвающие панели дорожного полотна с тротуарами. На концевых частях моста обустроены гранитные ступени к пляжам. Прилегающие береговые откосы облицованы фактурными и гладкими бетонными плитами. Простое металлическое ограждения состоит из вертикальных стержней. Литература Киев. Энциклопедический справочник. Глав. ред. Украинской Советской Энциклопедии, 1985. Трегубова Т. Міст пішохідний через Венеціанську протоку // Звід пам’яток історії та культури України: Київ: Енциклопедичне видання. Кн. 1, ч. 2.: М-С / Редкол. тому: Відп. ред. П. Тронько та ін. Упоряд.: В. Горбик, М. Кіпоренко, Н. Коваленко, Л. Федорова. НАН України. Інститут історії України; Інститут археології України; Інститут мистецтвознавства, фольклористики та етнології ім. М. Рильського. — К.: Голов. ред. Зводу пам’яток історії та культури при вид-ві «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 2004. — С. 713. — ISBN 966-95478-2-2. Ссылки Міст пішохідний через Венеціанську протоку // who-is-who.ua (укр.)
Венеційський міст (Київ)

Шаблон:Міст: невідомі параметри: |на мапі яндекс= Венеційський міст — міст над Венеційською протокою, назва якого походить від місцевого топоніму «Київська Венеція», що належав до острівного поселення Передмостова слобідка (знищено нацистами у 1943 році). Довжина — 144 м, ширина — близько 10 м. Історія Міст відкрито у 1966 році. З'єднує Гідропарк, закладений 1965–1968 роках на місці слобідки, з Долобецьким островом. Автори проєкту — інженер В. Коваль, архітектори — О. Ільяшенко, В. Суворов, І. Шпара. Особливості будови За конструкцією — однопрогінний, арковий, збірний залізобетонний. Прогінна частина складається зі з'єднаних напіварок, на які спираються вертикальні стовпи, що підтримують панелі дорожнього полотна з тротуарами. На кінцевих частинах моста влаштовано гранітні сходи до пляжів. Прилеглі берегові відкоси облицьовано фактурними та гладенькими бетонними плитами. Просте металеве огородження складається з вертикальних стрижнів. Вдало віднайдені пропорції, гарно прорисована полога кругова дуга ажурної споруди створюють виразний образ одного з найкращих мостів Києва. Зображення Див. також Мости Венеції Джерела Тоцкий Олег. Венецианский мост // tov-tob.livejournal.com. — 2013. — 20 февраля. (рос.) Трегубова Т. Міст пішохідний через Венеціанську протоку // http://history.org.ua/LiberUA/966-95478-2-2/966-95478-2-2.pdf [Архівовано 22 листопада 2015 у Wayback Machine.] / Редкол. тому: Відп. ред. П. Тронько та ін. Упоряд.: В. Горбик, М. Кіпоренко, Н. Коваленко, Л. Федорова. НАН України. Інститут історії України; Інститут археології України; Інститут мистецтвознавства, фольклористики та етнології ім. М. Рильського. — К.: Голов. ред. Зводу пам'яток історії та культури при вид-ві «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 2004. — С. 713. — ISBN 966-95478-2-2. Веб-енциклопедія Києва. Київ: енциклопедичний довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : Гол. ред. Української Радянської Енциклопедії, 1981. — 736 с., іл.
Verbka, Ternopil Oblast

Verbka (Ukrainian: Вербка) is a village in Koropets settlement hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History In historical documents, the village was first mentioned on 25 February 1485. After the liquidation of the Monastyryska Raion on 19 July 2020, the village became part of the Chortkiv Raion. Religion A church belonging to two communities and having a double name: Resurrection (UGCC) and St. Demetrius (OCU) (1994, brick). References Sources (in Ukrainian) Ониськів, М., Вербка // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2004, V. 1: А—Й, S. 245—246. — ISBN 966-528-197-6.
Werbka (obwód tarnopolski)

Werbka (ukr. Вербка) – wieś na Ukrainie w obwodzie tarnopolskim, w rejonie czortkowskim. Do 2020 w rejonie monasterzyskim. Pierwsza wzmianka o miejscowości pochodzi z 1485 r. Przynależność administracyjna przed 1939 r.: gmina Koropiec, powiat buczacki, województwo tarnopolskie. W latach 1944–1945 nacjonaliści ukraińscy z OUN - UPA zamordowali tu łącznie 21 Polaków. Kościół parafialny pw. Najświętszego Serca Jezusa w Werbce z lat 1920-30, wzniesiony na działce podarowanej przez Stefana Badeniego. Zamknięty i zamieniony na magazyn w 1945 r., obecnie w stanie ruiny. Przypisy Bibliografia Katarzyna Brzezina, Kościół parafialny p.w. Najśw. Serca Jezusa w Werbce / Kościoły i klasztory rzymskokatolickie dawnego województwa ruskiego, Kraków: «Antykwa», drukarnia «Skleniarz», 2010. Cz. I. tom 18., s. 313-317. ISBN 978-83-89273-79-6
Verbka, Monastîrîska

Verbka (în ucraineană Вербка) este localitatea de reședință a comunei Verbka din raionul Monastîrîska, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Verbka era vorbitoare de ucraineană (99,14%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Вербка (Тернопольская область)

Вербка (укр. Вербка) — село в Коропецкой поселковой общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Село расположено на реке Коропец. Почтовый индекс — 48305. Телефонный код — 3555. История Село упоминается 25 февраля 1485 года. Первое письменное упоминание — 1864 года как собственность Масловского. Правдоподобно, деревня встала на месте фольварка «Вербки Коропецькі». 1929 года в селе образован приход РКЦ, которая входила в Бучацкого деканата. На протяжении 1962—1966 село входило в Бучачский район. После ликвидации Монастыриского района 19 июля 2020 года село вошло в Чортковский район. Население Население по переписи 2001 года составляло 467 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Достопримечательности Ботанический памятник природы местного значения Теребиш. В Вербке сооружены памятники: Воинам-односельчанам, павшим в Великой Отечественной войне (1986), Погибшему воину УПА — «Быстрому» (2000). Приходской костел Святейшего Сердца Иисуса, перестроен из часовни в 1920-30-х годах. Социальная сфера Действуют общеобразовательная школа I—II степени, библиотека. Известные люди Гончар Иван Ярославович — председатель Хмельницкого областного рады Мужив Степан Алексеевич — главный инженер «Нефтепромгаза» (РФ). Примечания Ссылки Вербка на сайте Верховной рады Украины
Вербка (Чортківський район)

Ве́рбка — село в Україні, у Коропецькій селищній громаді Чортківського району Тернопільської області. Розташоване на річці Коропець (притока Дністра), на півдні району. До 2015 центр сільради, якій було підпорядковане село Діброва. За радянських часів було перейменоване на Прогрес. Від вересня 2015 року ввійшло у склад Коропецької селищної громади. Історія Село згадується 25 лютого 1485 р. Ще одна писемна згадка — 1864 року як власність Масловського. Правдоподібно, село постало на місці фільварку «Вербки Коропецькі». 1929 року в селі утворено парафію РКЦ, яка входила до Бучацького деканату. Протягом 1962–1966 село належало до Бучацького району. Після ліквідації Монастириського району 19 липня 2020 року село увійшло до Чортківського району. Населення За даними перепису населення 2001 року, у Вербці мешкали 467 осіб. Мова Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Політика Парламентські вибори, 2019 На позачергових парламентських виборах 2019 року у селі функціонувала окрема виборча дільниця № 610672, розташована у приміщенні школи. Результати зареєстровано 304 виборці, явка 44,74%, найбільше голосів віддано за «Слугу народу» — 32,35%, за Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина» — 24,26%, за Радикальну партію Олега Ляшка — 13,97%. В одномандатному окрузі найбільше голосів отримав Микола Люшняк (самовисування) — 31,85%, за Ігоря Сопеля (Слуга народу) — 20,00%, за Володимира Бліхаря (Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина») — 14,07%. Релігія Церква Вознесіння Господнього та Святого Димитрія (1990, кам'яна, ПЦУ та УГКЦ), парафіяльний костел Найсвятішого Серця Ісуса (перебудований з каплиці в 1920—1930-х рр.) Пам'ятки Ботанічна пам'ятка природи місцевого значення Теребіш. У Вербці споруджено пам'ятники: воїнам-односельцям, полеглим у німецько-радянській війні (1986), загиблому воякові УПА — «Бистрому» (2000). Соціальна сфера Діють загальноосвітня школа І-ІІ ступеня, бібліотека. Відомі люди Гончар Іван Ярославович — голова Хмельницької обласної ради Мужів Степан Олексійович — головний інженер «Нафтопромгазу» (РФ). Галерея Примітки Література М.Ониськів. Вербка / Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — 696 с. — ISBN 966-528-197-6.— С. 245-246. Вербка [Текст] : [історія боротьби за незалежність у с. Вербка Монастир. р-ну] / П. Козубський, І. Гулей // Монастирищина у боротьбі за незалежність України. — Т. : Воля, 2010. — С. 134-141. Katarzyna Brzezina. Kościół parafialny p.w. Najśw. Serca Jezusa w Werbce / Kościoły i klasztory rzymskokatolickie dawnego województwa ruskiego.— Kraków: «Antykwa», drukarnia «Skleniarz», 2010.— Cz. I.— tom 18.— 386 s.— 509 il.— S. 313-317. ISBN 978-83-89273-79-6 (пол.)
Werbka (rejon hajsyński)

Werbka (ukr. Вербка) – wieś na Ukrainie, w obwodzie winnickim, w rejonie czeczelnickim, na wschodnim Podolu. W czasach I Rzeczypospolitej wieś leżała w województwie bracławskim w prowincji małopolskiej Korony Królestwa Polskiego. W 1789 była prywatną wsią należącą do Lubomirskich. Odpadła od Polski w wyniku II rozbioru. Przypisy Linki zewnętrzne Werbka (4), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XIII: Warmbrun – Worowo, Warszawa 1893, s. 217 . Werbka na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Verbka, Cecelnîk

Verbka (în ucraineană Вербка) este localitatea de reședință a comunei Verbka din raionul Cecelnîk, regiunea Vinnița, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Verbka era vorbitoare de ucraineană (99,26%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Вербка (Гайсинский район)

Ве́рбка (укр. Вербка) — село в Чечельницкой поселковой общине Гайсинского района Винницкой области Украины. До 2020 года входило в Чечельницкий район. Расположено по обоим берегам реки Савранка (приток Южного Буга). Население по переписи 2001 года составляет 2295 человек. Почтовый индекс — 24821. Телефонный код — 4351. Занимает площадь 5,6 км². Ссылки Вербка на сайте Верховной рады Украины (укр.)