NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Сухорабівська ГЕС

Сухорабівська ГЕС — мала гідроелектростанція на річці Псел. Розташована неподалік села Сухорабівка у Решетилівському районі Полтавської області за адресою: вулиця Щорса, будівля 104. Побудовано 1957 року. Встановлена потужність 300 кВт·год, середньорічна генерація електроенергії: 1,6 млн кВт·год, напір води на споруду — 4 м. 1976 виведено з експлуатації. 1997 роботу станції відновлено. Необоротні активи ГЕС є державною власністю. Балансоутримувач: Хорольське міжрайонне управління водного господарства (Полтавська область, місто Хорол, вулиця Івана Хмари, 9) Полтавського обласного управління водного господарства «Полтававодгосп». З листопада 2004 року частина необоротних активів, що обліковуються за Сухорабівською ГЕС (а саме: наземна і підземна частини будівлі ГЕС, водозабірні споруди, а також електромеханічне та технологічне обладнання ГЕС, що забезпечує її виробничу діяльність) передані в оренду ТОВ "Фірма «Енергостар» (місто Полтава) терміном на десять років. Джерела Полтавське обласне управління водних ресурсів[недоступне посилання з липня 2019]
Comuna Silțe, Kovel

Silțe (în ucraineană Сільце) este o comună în raionul Kovel, regiunea Volînia, Ucraina, formată din satele Arsenovîci, Pidlisî, Silțe (reședința) și Uhlî. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației satului Silțe era vorbitoare de ucraineană (99,52%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Сільцівська сільська рада (Ковельський район)

Сільцівська сільська рада — колишня адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядуванняу Ковельському районі Волинської області з центром у селі Сільце. Рада була утворена 22 грудня 1986. Припинила існування 14 серпня 2015 року через входження до складу Велицької сільської громади Волинської області. Натомість утворено Сільцівський старостинський округ при Велицькій сільській громаді. Населені пункти Сільській раді підпорядковувались населені пункти: с. Сільце с. Арсеновичі с. Підліси с. Угли Склад ради Сільська рада складалась з 12 депутатів та голови. З них одинадцятеро депутатів (91.7 %) є самовисуванцями та ще один депутат (8.3 %) від Української Народної Партії. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Населення сільської ради згідно з переписом населення 2001 року становить 1,238 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Географія Сільрада розташована на крайньому сході Ковельського району та розбита Підрізькою сільською радою на два квазі-анклави. Граничить з південного боку з Рожищенським районом, а зі східного боку з — Маневицьким районом. З південно-західного боку межує з Велицькою сільською радою, із західного — з Мельницькою та з північного з — Підрізькою сільськими радами. Село Угли є найсхіднішим поселенням району. На заході сільської ради протікає річка Стохід — притока Прип'яті (басейн Дніпра). Села Арсеновичі та Угли лежать на лівому березі Стоходу. Визначні місця В селі Підліси знаходиться дерев'яна Дмитрівська церква. Зведена у 1910 році. Церква має охоронний статус під номером 176, згідно з рішенням № 76 від 3 квітня 1992 виконкому Волинської обласної ради. Примітки
Тавпиширківський ботанічний заказник

Тавпиши́рківський зака́зник — ботанічний заказник загальнодержавного значення в Україні. Розташований на захід від села Бистриці (Надвірнянський район, Івано-Франківська область), на схилах центральної та північно-західної частин хребта Тавпиширки, що в гірському масиві Горгани. Площа 424 га, створений 1974 року. Перебуває у віданні ДП «Надвірнянський держлісгосп» (Бистрицьке л-во, кв. 36, 39, 53, 57). Охороняються високогірні ялинові ліси з домішкою на верхній межі сосни кедрової. На кам'яних осипищах в оліготрофних умовах поширені угруповання кедрово-ялинових та ялиново-кедрових пралісів з домішкою берези повислої. На верхній межі лісу зростає криволісся сосни гірської. У заказнику є також два невеликі осередки модрини, що росте разом з ялиною та сосною кедровою. З тварин трапляються ведмідь, дика свиня, рись, куниця, канюк, глухар та інші. Див. також Ботанічний заказник «Горгани і Тавпіширка» Заповідне урочище «Тавпіширка» Догляд У 2014 році волонтерами ГО «Туристичне товариство «Карпатські стежки» в рамках проєкту британської Фундації Rufford та спільно з працівниками Бистрицького лісництва ДП «Надвірнянське лісове господарство» встановлено інформаційну таблицю та 3 охоронні знаки (аншлаги), у відповідності до вимог законодавства. Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8.
Тальнівський парк

Тальні́вський парк — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення в Україні. Розташований у місті Тальне Черкаської області. Площа 406 га. Охоронний режим встановлено як об'єктові природно заповідного фонду Постановою Ради Міністрів УРСР від 29 січня 1960 року № 105, сучасний статус — з 1972 року. Установа, землекористувач або землевласник, у віданні якої перебуває заповідний об'єкт, — ДП «Уманське лісове господарство» Потаське лісництво. Історія Парк заснований у XVIII — початку XIX століть. Він розташований на території колишнього маєтку Потоцьких-Шувалових. З 1725 року тальнівський маєток був у власності польських та російських аристократів: Оранських, Калиновських, Потоцьких. Згодом у спадок від батька перейшло до генерал-лейтенантші графині Ольги Станіславовни Шувалової, народженої Потоцької. У 1857 році П. П. Шувалов заклав тут оранжерею, невеликий ботанічний сад. Створення парку розпочато в 70-х роках XIX століття, будівництво палацу — 1896 року. Наприкінці XIX — початку ХХ століть був перебудований палац з дерев'яного на цегляний у стилі французького бароко. Композиція парку складається з розташованого в центрі палацу, великої галявини біля палацу, численних алей півциркульної форми. Долина річки сформована у вигляді набережних з водоспадом і численними джерелами та місточками. Парк створювався на базі існуючого лісового масиву, хоча додатково наповнювався різними породами дерев. На початку ХХ ст. паркові скульптури з Тального були перевезені в уманську «Софіївку». У Радянські часи була спроба зробити реконструкції цього парку для потреб міста, але проектне рішення не було вдалим і руйнувало парк. Зараз на території парку знаходиться міський стадіон, у палаці − музей хліборобства. Будинок пристарілих розташований в колишньому піонерському таборі, що в свою чергу містився на господарчому дворі. Характеристика парку Територією парку протікає річка Тальнянка, є ставки. Вздовж річки — виходи кристалічних порід. У парку налічується 61 вид дерев та кущів. Основу насаджень складають дуб звичайний, ясен високий, граб звичайний. Збереглися старі дерева: дуби, сосни звичайні, Веймутові та чорні, яловець віргінський та інші. Галерея Див. також Палац графа Шувалова Примітки Посилання Садово-паркова архітектура Черкащини [Архівовано 31 травня 2010 у Wayback Machine.] Тальнівський парк на Via est Vita [Архівовано 27 квітня 2013 у Wayback Machine.]
Comuna Tamarîne, Snihurivka

Tamarîne (în ucraineană Тамарине) este o comună în raionul Snihurivka, regiunea Mîkolaiiv, Ucraina, formată din satele Bezimenne și Tamarîne (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Tamarîne era vorbitoare de ucraineană (86,99%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (4,34%). Note
Тамаринська сільська рада

Тама́ринська сільська́ ра́да — орган місцевого самоврядування у Снігурівському районі Миколаївської області. Адміністративний центр — село Тамарине. Загальні відомості Населення ради: 1 245 осіб (станом на 2001 рік) Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: с. Тамарине с. Безіменне Склад ради Рада складається з 14 депутатів та голови. Голова ради: Секретар ради: Кухар Ольга Олександрівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Тамаринська сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Tarasy

Tarasy (Ukrainian: Тараси) is an abandoned settlement and former village in the Chernobyl Exclusion Zone, in Vyshhorod Raion, Kyiv Oblast, Ukraine. History The village was founded in the 18th century. After the nuclear disaster of 26 April 1986, it was abandoned. However, in 1999, it was taken out of a registry as it was completely depopulated being located in the Zone of Alienation. Currently nobody lives there. Tarasy previously belonged to Poliske Raion until was abolished on 18 July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Kyiv Oblast to seven. The area of Poliske Raion was merged into Vyshhorod Raion. Geography The village is located along the right bank of Uzh River, 7 km from Poliske (Habne), the former district center, and 22 km from the nearest railway station, at Vilcha. Across the river Tarasy borders with the village of Stupyscha (now part of Motiyky village), Korosten Raion, Zhytomyr Oblast. Gallery See also Chernobyl Nuclear Power Plant References External links Media related to Tarasy at Wikimedia Commons
Tarasy

Tarasy (en ucraniano: Тараси) es una localidad fantasma ucraniana del óblast de Kiev situada en el raión de Poliske, dentro de la zona de exclusión de Chernóbil.​​ Geografía Se encuentra en el margen derecho del río Uzh a 7 km de Poliske y a 22 km de la estación de Vilcha. A lo largo del río, la localidad limita con Stupyscha (posteriormente integrada en Motiyky) y con el raión de Narodichi, Zhytomyr.​​ Galería Véase también Accidente de Chernóbil Zona de exclusión de Chernóbil Referencias
Tarasi

Tarasi (ukrajinsko Тараси, latinizirano: Tarasy) je zapuščeno naselje in nekdanja vas v Černobilskem izključitvenem območju, del Kijevske oblasti v Ukrajini. Nahajalo se je na območju okrožja Poliske. Tarasi je bila ustanovljena v 18. stoletju. Po černobilski jedrski nesreči 26. aprila 1986 je bila vas zapuščena. Vendar je bila leta 1999 izbrisana iz izključitvenega območja, saj je bila popolnoma brez prebivalstva, sedaj pa se nahaja v pred območju izključitvenega območja. Trenutno v vasi ne živi nihče. Glej tudi Černobilsko izključitveno območje Sklici
Терехи (Чорнобильський район)

Терехи або Терехів — колишнє село в Україні, яке було відселене через наслідки аварії на ЧАЕС. Історія та географія Розташоване в Іванківському районі Київської області. До аварії входило до складу Чорнобильського району. Розташоване за 22 км від колишнього райцентру — м. Чорнобиль. Населення у 1971 році становило 433 особи. Була восьмирічна школа, клуб, бібліотека. Село було центром сільської ради, сільській раді було підпорядковано село Андріївка. Поруч з селом протікає річка Вересня. У 1986 році населення було 287 осіб та 134 дворів. Населення села Терехи було відселено до села Дорогинка (123 особи), Ярошівка (Фастівський район) та Новосілки (Боярська міська громада) Київської області. Село було повністю відселене 4–7 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС. Офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 30-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Частина території села згоріла під час лісових пожеж у 1996 році. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Частина території села згоріла під час лісових пожеж у 2020 році. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Посилання Інформація про Чорнобильський район Примітки
Tarnopolskie Obwodowe Muzeum Krajoznawcze

Tarnopolskie Obwodowe Muzeum Krajoznawcze – muzeum regionalne obwodu tarnopolskiego Ukrainy, znajdujące się w budynku, zbudowanym w latach 1980. 30 grudnia 1982 roku odbyło się uroczyste otwarcie czterokondygnacyjnego budynku Obwodowego Muzeum Krajoznawczego, zbudowanego w Tarnopolu według projektu Ołeha Hołowczaka. Za tę pracę architekt został wyróżniony dyplomem ІХ Republikańskiego Przeglądu Prac Młodych Architektów Związku Architektów USRR, który odbył się w 1985 roku w Kijowie. Przypisy Bibliografia Піскова Е. М., Тернопільський обласний краєзнавчий музей [w] Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України, К. : Наук. думка 2013, t. 10 : Т — Я, s. 71. ISBN 978-966-00-1359-9. (ukr.) Linki zewnętrzne Obwodowe Muzeum Krajoznawcze Historia muzeum na Сайт ТОДКМ. (ukr.) Тернопільському краєзнавчому виповнюється 100 років [w] 20 хвилин. (ukr.)
Université nationale technique Ivan-Puluj de Ternopil

L'université nationale technique Ivan-Puluj (en ukrainien Тернопільський національний технічний університет імені Івана Пулюя) est une université publique qui se trouve à Ternopil, dans l'Ouest de l'Ukraine. Histoire Elle porte le nom d'Ivan Puluj, physicien, inventeur et promoteur de l'Ukraine. Organisation Activité internationale En images Références Annexes Liens externes Site officiel Portail de l’Ukraine Portail des universités
Тернопільський технічний ліцей

Тернопільський технічний ліцей — середній загальноосвітній навчальний заклад Тернопільської міської ради Тернопільської області. Історія 29 квітня 1991 р. Рішенням Тернопільської обласної Ради та її виконавчого комітету за № 121 на базі середньої школи № 6 м. Тернополя при Тернопільському приладобудівному інституті та об'єднанні «Ватра» відкрито Технічний ліцей з метою забезпечення високого рівня фундаментальної допрофесійної підготовки здібної молоді, яка має нахил до технічної творчості, дизайну, точних наук: фізики, математики, креслення, інформатики (директор Д. С. Левенець). Ініціаторами створення закладу виступили Приладобудівний інститут, науково-виробниче об'єднання «Ватра», міське та обласне управління освіти. Діяльність Технічного ліцею виправдана вимогами сьогодення, адже народження сучасної інтелігенції гармонійно поєднується з формуванням особистості кожного ліцеїста. За 19 років заклад закінчило 637 учнів, а 68 з них — із золотою та срібною медалями. 595 випускників поступили у вищі навчальні заклади на державну форму навчання. 1994 — 1996 роки — навчально-науково- виробничий комплекс «Світло» (на базі середньої школи № 6) (директор Олександр Остапчук). 1996—2008 роки — реорганізація технічного ліцею шляхом відокремлення від середньої школи № 6 (директор С. Г. Чаплюк) З 2019 року — директор ліцею Марусина Ю.В. Рішенням Тернопільської міської ради від 27 листопада 2009 року в ліцеї запроваджено такі профілі навчання: фізико-математичний, інформаційно-технологічний, біолого-фізичний 10 лютого 2012 року в приміщенні Технічного ліцею відкрито кімнату пам'яті воїнів-афганців. з 2023 року не є самостійною установою і належить гімназії №1 Примітки Посилання Вебсторінка ліцею
Тернопільський центральний універмаг

Тернопільський центральний універмаг — пам'ятка архітектури місцевого значення. Розташований у центрі м. Тернополя на бульварі Тараса Шевченка, 12, на розі вул. Руської. Збудований у 1957—1959 роках на місці зруйнованого «совітами» Парафіяльного костелу РКЦ. Будівля Будівля універмагу є пам'яткою архітектури місцевого значення, охоронний номер 2030. У 2001—2003 роках приміщення реконструйовано, розширено торговельні зали. У закладі — широкий асортимент продовольчих і промислових товарів, надаються додаткові послуги. Комерція Закрите акціонерне товариство, функціонує від 1958 року. Загальна площа — 5856 м²; 96 відділів. Голова правління — Володимир Фостик. Джерела Дем'янова І. Тернопільський центральний універмаг // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 437. — ISBN 978-966-528-279-2.
Терновский район (Кривой Рог)

Терновский район (укр. Тернівський район) — административно-территориальная единица, район в северной части города Кривой Рог, Днепропетровская область, Украина. Код КОАТУУ — 1211037200. История Образован 23 мая 1969 года указом Президиума Верховного Совета Украинской ССР № 176 «Об образовании районов в отдельных городах Украинской ССР», согласно которому в городе Кривой Рог за счёт части территории Жовтневого района был образован Терновский район. Город Терны был включён в черту Кривого Рога и вошёл в новообразованный район. Население Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Характеристика Граничит на юге с Покровским районом Кривого Рога, на западе, севере и востоке с Криворожским районом. Исторические и жилые районы Терны, Весёлые Терны, Даманский, им. Ленина, им. Горького, им. Розы Люксембург, Божедаровка, Мировское, 9-й квартал, 17-й квартал, Алексеевка, Краматоровка, Роковатая, Новопавловка, Владимирский, Горняцкое, Закарпатский. Главные улицы ул. Сергея Колачевского; ул. Ивана Сирко; ул. Таисия Буряченко; ул. Адмирала Головко; Ул. Маршака; ул. Генерала Доватора. Предприятия На территории района расположено два горно-обогатительных комбината — ЦГОК и СевГОК, шахты «Казацкая», «Терновская», им. Орджоникидзе, «Первомайская», другие предприятия. Интересные факты На территории района находится Терновский кратер. Примечания Ссылки Учётная карточка Терновского района на сайте Верховной рады Украины. (укр.) Терновский район на сайте исполнительного комитета Кривогожского городского совета. (укр.) Терновский район в Викимапии.
Тернівський район

Терні́вський райо́н — адміністративний район міста Кривого Рогу на півночі міста. Тернівський район межує на півночі з Олександрійським районом, на півдні з Покровським районом міста Кривого Рогу, на заході та сході з Криворізьким сільським районом. Історія 23 травня 1969 року вийшов Указ Президії Верховної Ради Української РСР № 176 «Про утворення районів в окремих містах Української РСР», відповідно до якого в місті Кривому Розі за рахунок частини території Покровського району був утворений Тернівський район. Місто Терни включено у межі міста Кривого Рогу. З 1898 до 1956 роки це було шахтарське селище Веселі Терни. Населення Мовний склад Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Житлові райони Головні вулиці вулиці Івана Сірка, Пляжна, Володимира Терещенка, Антона Ігнатченка, Ольги Басараб (Терни) вулиці Героїв Маріуполя, Андрія Божка, Ботанічна (Даманський) вулиці Олексія Солом'яного, Канадська, Новопавлівська, Старотернівська (Веселі Терни) вулиці Сергія Колачевського, Сергія Гладуша, Чарівна (Закарпатський) вулиці Романа Шухевича, Степова, Федьковича (Божедарівка) вулиця Семипалатинська (Краматорівка) Навчальні заклади (середня освіта) Тернівський ліцей, КЗШ школа I—II ступенів № 106, КЗШ I—III ступенів № 110, № 117, № 50, № 61, № 105, № 116, № 42, № 45, № 48, № 55, № 78, № 27, № 37, Криворізька Тернівська гімназія Визначні об'єкти Стадіон «Авангард» (Терни) Михайлівська церква (Веселі Терни) 1791 р. Пам'ятки Криворізький ботанічний сад (Терни) Ландшафтний заказник загальнодержавного значення Червона Балка Північна Ландшафтний заказник місцевого значення Балка Північна Червона Братська могила «Не пройдуть!» Низка курганів: курган (охоронний № 7800), курган (охоронний № 7801), курган (охоронний № 7812). Важливі установи міські лікарні № 7 (Даманський), № 8 (Леніна),№ 14 (Терни) Індустріальний технікум (9-й квартал) Стоматологічна поліклініка № 6 (Терни) Підприємства Північний ГЗК Центральний ГЗК ВАТ «Кривбасзалізорудком» Олександрівський рудник РУ Леніна РУ Першотравневе шахта імені Колачевського ВАТ «Центральний ГЗК» шахта Гвардійська Шахта «Тернівська» шахти Об'єднана і ПЗРК Хлібзавод «Днєстр» Завод бурової техніки «ДСД» Транспорт Тролейбуси Маршрутне таксі Автостанція «Терни» Залізничні станції Рокувата Терни Грекувата з.п. 54 км Постаті Курячанський Вадим Анатолійович (1978—2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
Тихая Десна

Тихая Десна (укр. Тиха Десна) — озеро (старица), расположенное на территории Корюковского и Черниговского районов (Черниговская область). Площадь — 0,3 км². Тип общей минерализации — пресное. Происхождение — речное (пойменное). Группа гидрологического режима — сточное. География Длина — 1,5. Ширина средняя — 0,18 км. Глубина наибольшая — 7 м, средняя — 4 м. Озеро (кроме юго-западной оконечности) входит в состав Каморетского заказника, созданного 28 октября 1974 года с общей площадью 515 га. Озеро образовалось вследствие русловых процессов (изменения меандрированного русла) реки Десна. Расположено на правом берегу Десны — непосредственно северо-восточнее села Кладьковка. Озерная котловина имеет вытянутую форму, раздваивается в направлении Десны. Раздвоенные края озера протоками сообщаются с Десной. Во время половодья протоками сообщается с озёрами Комарет и Лопата. Берега возвышенные, крутые, поросшие ивой; кроме северных и северо-западных берегов — пологие, укрыты луговой растительностью. Водоём зарастает прибрежной и водной растительностью (тростник обыкновенный, осока, стрелолист, кувшинка белая). Питание смешанное. Дно илистое. Прозрачность воды — 0,9 м. Температура воды летом +19, +19,5°C на глубине 0,6 м от поверхности и +12,5, +14°C у дна. Природа Водятся карась, плотва, окунь, линь. Прибрежная зона служит местом гнездования соловьев, сверчков, чибиса, улит, крачек. Охранный статус 28 августа 1989 года водоём получил статус гидрологический памятник природы местного значения под названием Озеро «Тихая Десна» согласно Решению Черниговского облисполкома № 164. Находится в ведении Куликовского поселкового совета. Площадь — 8,1 га. Примечания Источники Никифоров О. Г. Деснянські озера: Путівник. К., 1967 Чернігівщина: Енциклопедичний довідник, К.: УРЕ і м. М. П. Бажана, 1990. Лист карты M-36-17 Мена. Масштаб: 1 : 100 000. Указать дату выпуска/состояния местности.
Тиха Десна

Ти́ха Десна́ — заплавне озеро у Менському районі Чернігівської області, на правому березі Десни (басейн Дніпра), за 3 км на південний схід від села Блистова. Протокою сполучене з Десною. Довжина 1,5 км, ширина 180 м, площа 0,3 км², переважають глибини 4—7 м. Улоговина має форму дуги з роздвоєними вершинами. Береги підвищені, круті, поросли верболозом, крім північних та північно-західних — пологих, укритих лучною рослинністю. Живлення мішане. Температура води влітку до +19, +19,5 °C, на глибині 0,6 м від поверхні, +12,5, +14 °C біля дна. Узимку замерзає. Прозорість води до 0,9 м. На дні мулисті відклади. З рослин поширені осока, стрілолист звичайний, латаття біле. Водяться карась, окунь, плітка, лин. У прибережних заростях — гніздування солов'їв, кобилочок, чибісів, травників, крячки та інших птахів. Тиха Десна — у межах Каморетського заказника. Джерела Географічна енциклопедія України