Верб'ятин

Верб'я́тин — село в Україні, у Бучацькій міській громаді Чортківського району Тернопільської області. Підпорядковувалося колишній Озерянській сільській раді. До села приєднано хутори За шляхом і Підгорби. Назва Назва села пов'язана, найімовірніше, з деревом верба. Географія Розташоване за 9 км від центру громади і найближчої залізничної станції Бучач. За 1,5 км від села пролягає автошлях Тернопіль–Івано-Франківськ. Територія — 0,82 км² Дворів — 96. Хутори За шляхом — хутір, приєднаний до села Верб'ятин, розташований за 1 км від нього. В адміністративно-територіальному поділі не зафіксований. Відомий від 1930-х років. Назва — від місця розташування: «за шляхом (дорогою)». У лютому 1952 році на хуторі — 3 будинки, у яких проживало 6 осіб, згодом мешканців хутора переселено у села Верб'ятин. Нині незаселений. Підгорби — хутір, приєднаний до села Верб'ятин, розташований за 2 км від нього. В адміністративно-облікових даних не зафіксований. Назва — від місця розташування «під горбом (горою)». У березні 1949 році на хуторі в 6-ти будинках проживало 33 особи, у лютому 1952 році — 6 будинків (23 особи), згодом частину мешканців переселено у село Верб'ятин. У 2011 році на хуторі — 4 двори, у яких проживають 6 осіб. Зберігся придорожній хрест. Історія Село відоме від 1692 року. У 1880 році проживало: 348 українців, 40 поляків, 15 євреїв. В 1832 році належало до парохії села Озеряни. У 1882-1884 роках поблизу села будується залізнична лінія Станіславів-Гусятин. Зруйнована відступаючими німецькими військами у 1944 році. 1915 році проживав 521 мешканець, землі було — 392 морги. 1921 році у Верб'ятині — 199 будинків, 1931 році — 117 (697 осіб). У 1939 році проживало: 560 українців, 170 поляків. В УСС та в УГА воювали: Л. Андрусишин, О. Ботюк, В. і М. Гузани, М. Круподра, В. Пукало, І. Рачковський, П. Татарин, М. Шпак Т. Шушкевич (офіцер) та інші. Від 7 липня 1941 до 22 липня 1944 років село — під нацистською окупацією. Під час німецько-радянської війни в Червоній армії загинув В. Гузан, пропав безвісти С. Куподра. В ОУН і УПА загинули районний провідник СБ ОУН у Монастириському районі В. Бойчук і М. Гузан. 21 листопада 1944 році більшовики вивезли із села 6 родин. Усього репресовано, а згодом реабілітовано 14 осіб. 21 липня 1941 році в м. Умань без суду розстріляний член ОУН Василь Харевич (1912 р. н.). 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Бучацької міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бучацького району, увійшло до складу новоутвореного Чортківського району. З 11 грудня 2020 р. належить до Бучацької міської громади. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Політика Парламентські вибори, 2019 На позачергових парламентських виборах 2019 року у селі функціонувала окрема виборча дільниця № 610171, розташована у приміщенні клубу. Результати зареєстрований 241 виборець, явка 60,17%, найбільше голосів віддано за «Слугу народу» — 30,34%, за «Європейську Солідарність» — 14,48%, за Всеукраїнське об'єднання «Свобода» — 13,79%. В одномандатному окрузі найбільше голосів отримав Микола Люшняк (самовисування) — 46,85%, за Ігоря Сопеля (Слуга народу) — 22,38%, за Степана Брацюня (Конгрес українських націоналістів) — 12,59%. Економіка Земельні паї орендують ТзОВ «Бучачагрохлібпром» і ПП «Золотопотіцьке». Населення Соціальна сфера 1884 року по північній околиці села прокладено залізницю зі Станиславова (нині Івано-Франківськ) до Чорткова. Протягом 1880—1895 років діяла громадська каса. Діяли філії товариств «Просвіта» (від 1901), «Сокіл» (заснована 1904), «Луг», кооператива, аматорський гурток, оркестр. Наприкінці 1920-х років у селі була проведена протиалкогольна акція. У 1941 році збудовано клуб. 1950 році місцевий колгосп приєднано до колгоспу села Озеряни, а в 1990-х роках майно і землі розпайовані. Нині працюють клуб, бібліотека, фельдшерський пункт, торговий заклад. Освіта Від 1907 року в селі працює початкова школа. У 1946 році діяла початкова школа, де навчалося 59 учнів. Нині діє Верб'ятинська загальноосвітня школа І ступеня. Релігія церква чуда святого Архистратига Михаїла в Хонах (1893; дерев'яна; ПЦУ), «фігура» Матері Божої (2007). Пам'ятки «Шпакове вікно» — гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення. Також неподалік села є шість карстових джерел. Відомі люди Володимир Бойчук (1925—1949) — учасник національно-визвольних змагань, член ОУН; о. Роман Гузан (1910—1992) — греко-католицький священник, педагог, в'язень ГУЛАГу. Яків-Яким Гузан (р. н. невідомий) — меценат у Канаді, жертводавець на виданий у діаспорі історично-мемуарний збірник «Бучач і Бучаччина» (1972); Богдан Футей (нар. 1939) — суддя Федерального Суду США (1987), правник, політичний і громадський діяч, доктор права, професор (1968). Степан Шпак (1923—2018) — науковець і громадський діяч української діаспори в Північній Америці. Примітки Література Семанишин, В. Верб'ятин // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — С. 246. — ISBN 966-528-197-6. Семанишин В., Уніят, В. Верб'ятин // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 1 : А — Й. — С. 600. — ISBN 978-966-457-228-3. Вербятин [Текст] // Бучач і Бучаччина : іст.-мемуар. зб. — Ню Йорк ; Париж ; Сидней ; Торонто, 1972. — С. 497. Посилання «Жнибороди — Бучаччина — Тернопілля» [Архівовано 12 травня 2017 у Wayback Machine.]