NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Топаз (завод)

Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз» — підприємство в Донецьку, яке спеціалізувалося на розробці і виробництві складних радіотехнічних систем і комплексів, в тому числі унікальних комплексів дальньої радіотехнічної розвідки та раннього попередження систем протиповітряної оборони, зокрема станції радіотехнічної розвідки «Кольчуга». Від початку російської воєнної агресії виробництво деяких зразків техніки ДАХК «Топаз» було перенесене до НВК «Іскра». Історія і характеристика заводу До складу холдингу входять ВАТ «Топаз», засноване 10 жовтня 1974 року, і ВАТ «Спеціальне конструкторське бюро радіотехнічних пристроїв», засноване 1987 року. За час існування ДАХК «Топаз» здійснені спільні контракти із закордонними підприємствами, зокрема РФ, КНР, Латвії, Німеччини, Малайзії, Ефіопії, Туркменістану, Туреччини. За внесок у розвиток економіки України, впровадження нових наукомістких технологій ВАТ «Топаз» нагороджений «Орденом пошани» Міжнародної кадрової академії України. Російсько-українська війна З початком російсько-української війни завод опинився на захопленій російськими терористами території. Колективу підприємства вдалось евакуювати літаками вже готовий комплекс «Кольчуга» виготовлений в інтересах закордонного замовника. Проте російським бойовикам вдалось захопити й вивезти створений на підприємстві комплекс «Мандат». 50 співробітників заводу разом із родинами переїхали до Росії. Частина колективу разом з евакуйованою технічною документацією змогла виїхати до Запоріжжя та відновити виробництво на потужностях НВК «Іскра». В серпні 2016 року рішенням Кабінету міністрів України завод було перепідпорядковано з управління мінекономрозвитку до ДК «Укроборонпром». 18 червня 2022 року будівлі та територія заводу піддались обстрілам. Російські загарбники поспіхом спробували врятувати розташовану на території техніку. На поширених відео видно дві машини комплексу пошуку та пеленгування джерел радіовипромінювань «Свет-КУ», машина 1Л29 «Ртуть-Б» та, імовірно, «Борисоглебск-2». Примітки Посилання ОАО «Топаз». Золотой фонд Донбасса [Архівовано 14 липня 2007 у Wayback Machine.] Супутниковий знімок заводу «Топаз» на esosedi.ru Откуда растут ноги у «кольчужного» скандала?, ЛІГА.net, 2000, № 52, 28 декабря 2007 — 3 января 2008 [Архівовано 21 травня 2010 у Wayback Machine.] У російському «гумконвої» з України намагаються вивезти обладнання заводу «Топаз» [Архівовано 26 серпня 2014 у Wayback Machine.] Олександр Пономарьов: «вкравши завод, росіяни повелись як варвари». opk.com.ua. Оборонно-промисловий кур'єр. 17 лютого 2019. Архів оригіналу за 27 травня 2019. Процитовано 27 травня 2019.
Green Plaza (торгово-офісний центр)

Торговельно-офісний центр «GREEN Plaza» — 21-поверховий хмарочос класу «А» в місті Донецьк. З 1 по 3 поверх в споруді розміщений торговельний центр, з 4 по 20 офісний центр, 21 поверх — технічний. Історія будівництва Хмарочос почали зводити в червні 2007 року, будівництво тривало до 2009 і не заморожувалось в час кризи, офіційне відкриття відбулося 17 квітня 2010 року. Характеристики Бізнес центр займає 17 поверхів — з четвертого по двадцятий, має окремий вхід з боку Садового проспекту. Вільне планування, дизайнерський ремонт офісів і зон загального користування відповідає вимогам про комфортну робочу обстановку. Загальну картину комфорту підкреслюють три панорамних ліфта, централізована система кондиціонування та власний паркінг (Підземний паркінг на 100 машиномісць). Торговельна частина включає в себе: магазини (найрізноманітніший спектр товарів (одяг та взуття різних стилів, аксесуари та біжутерія, білизна, парфуми, ювелірні вироби, шкіргалантерея, господарські та побутові товари, сувеніри та подарунки, іграшки, книги, аудіо та відео товари та ін.), а також послуги для населення (студія зачісок і візажу, експрес-манікюр, банкомати, телекомунікаційні послуги, термінали моментальної оплати послуг тощо). На 3 поверсі торговельного центру знаходиться дитячий розважальний центр «FUNTY Land», ресторан, піцерія, зона фуд-корту. Фотогалерея Див. також Список найвищих хмарочосів Донецька Примітки Джерела http://green-plaza.com.ua/ [Архівовано 23 січня 2014 у Wayback Machine.] Green Plaza — Донецький ТОЦ [Архівовано 17 лютого 2010 у Wayback Machine.] «Грин Плаза»
Rajdużnyj

Rajdużnyj (ukr. Райдужний) – przystanek kolejowy w miejscowości Kijów, na Ukrainie. Położony jest na obwodnicy Kijowa. Istnieje tu możliwość przesiadki na przystanek tramwajowy Rajdużnyj. Historia Dawniej przystanek nosił nazwę Trojeszczyna-2 (ukr. Троєщина-2). W 2024 została ona zmieniona na obecną przez Radę Miasta Kijowa. Przypisy Bibliografia о.п. Троещина-2. railwayz.info. [dostęp 2026-01-31]. [zarchiwizowane z tego adresu (2021-01-17)]. (ros.). Участок Святошино — Дарница. railwayz.info. [dostęp 2026-01-31]. [zarchiwizowane z tego adresu (2020-12-03)]. (ros.). Алфавітний показчик станцій та платформ за географією. Kolej Południowo-Zachodnia. [dostęp 2026-01-31]. (ukr. • ang.).
Радужный (остановочный пункт)

Радужный (укр. Райдужний) — пассажирская железнодорожная остановочная платформа Киевского железнодорожного узла Юго-Западной железной дороги, а такжепересадочный узел между Киевской городской электричкой и Левобережной линией скоростного трамвая (станция Радужный, маршруты № 4 и 5). До 2024 года имела название Троещина-2. История Открыта 25 октября 2012 года как остановочный пункт городской электрички. Примечания
Райдужний (зупинний пункт)

Ра́йдужний (до 2024 — «Троєщина-2») — пасажирський зупинний пункт Київської дирекції Південно-Західної залізниці в Дніпровському районі міста Києва між дачними масивами Воскресенські та Русанівські сади. Розташований на дільниці Дарниця — Київ-Волинський (через Почайну) між зупинним пунктом Воскресенка і постом 17 км. Зупинний пункт має дві платформи берегового типу. Платформа у напрямку станції Почайна суміщена із однойменною станцією швидкісного трамвая. На зупинному пункті зупиняються лише поїзди міської електрички. Історія 25 жовтня 2012 року, паралельно з відкриттям нової лінії швидкісного трамвая, запрацював новий зупинний пункт столичної міської електрички «Троєщина-2». За лічені дні нова станція стала однією з найпопулярніших на маршруті. 18 січня 2024 року Київська міська рада перейменувала зупинкову платформу «Троєщина-2» на зупинкову платформу «Райдужний». Влітку 2024 року зупинкова платформа берегового типу, що розташована з боку Русанівських садів, зазнала масштабної реконструкції та модернізації. Під час капітального ремонту, зокрема, для забезпечення безбар'єрного доступу на платформу були облаштовані пандуси. До 30 квітня 2026 року на обох платформах зупинного пункту планується завершити спорудження ліфтових башт та сходів. Це дасть змогу забезпечити зручний та безпечний доступ до міської електрички для всіх категорій громадян, зокрема людей з обмеженими можливостями. Зазначена модернізація, особливо з урахуванням появи нової зупинки громадського транспорту під розворотним кільцем швидкісного трамвая на Воскресенських садах, є важливим кроком у розвитку інклюзивної міської інфраструктури. Примітки Посилання Розклад руху київської міської електрички станцією Райдужний на сайті Місто здорової людини
Троїцька церква (Ржищів)

Троїцька церква — пам'ятка архітектури 19 століття, православний храм у місті Ржищів на Київщині. Історія Споруджена протягом 1853—1860 років на місці однойменної дерев'яної попередниці (яка існувала з 17 століття при садибі місцевих магнатів Вороничів) за ініціативою графині Дзялинської (до шлюбу — Воронич). Освячена 1860 року. Станом на 1882 рік церква мала 2847 прихожан, до парафії було приписане село Березівка. З 16 червня 1977 р. по 04 червня 2021 року настоятелем був протоієрей Михаїл Афонін, за період якого Свято-Троїцький храм оновився, почала працювати недільна школа, трапезна, іконна лавка. З 14 жовтня 2017 року по 05 жовтня 2020 року тут проходив службу кліриком храму ієрей Георгій Гичка. З 7 квітня 2022 року настоятелем є протоієрей Василій Беца. Опис Архітектура Цегляна, потинькована, чотиристовпна тринефна, із шатровою дзвіницею над притвором. Увінчана приземкуватим цибулястим куполом на восьмигранному барабані. Великі вікна декоровано наличниками, кути підкреслено пілястрами. В західній частині центральної нави — хори. Архітектурний стиль — перехідний від класицизму до так званої «єпархіальної» культової архітектури другої половини 19 століття. Живопис На північній стіні — фрески 19 століття. Решту інтер'єру розписано у 70-х роках 20 століття. Примітки Джерела та посилання Пам'ятки містобудування і архітектури Української РСР = Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. — Т. 1. — С. 135.
Трубин

Озеро Тру́бин — заплавне озеро, гідрологічна пам'ятка природи (з 1996 р.) загальнодержавного значення в Україні. Розташоване в Борзнянській громаді Ніжинського району Чернігівської області, на лівому березі Десни (басейн Дніпра), біля сіл Гришівка та Ядути. Оголошене пам'яткою природи Указом Президента України від 20.08.1996 р. № 715/96. Довжина 7 км, ширина 600 м, площа 0,4 км², пересічна глибина 5—7 м. Улоговина видовженої форми з роздвоєною північною частиною. Береги поросли лісом і чагарниками. Живлення мішане та за рахунок водообміну з Десною під час весняної повені. Температура води влітку від +19, +20,5 °C на глибині 0,5 м від поверхні, біля дна зменшується до +16, +17,5 °C. Взимку замерзає. Прозорість води до 0,85 м. Дно озера вкрите піщано-мулистими відкладами. Рослинність представлена прибережно-водними і водними ценозами, з участю таких видів: очерет звичайний, осока гостра, глечики жовті, латаття біле, омег водяний, вех широколистий, щавель земноводний, частуха подорожникова, півники болотні. На окремих ділянках збереглися реліктові види: сальвінія плаваюча, водяний горіх плаваючий, плавун щитолистий, що занесені або були занесені до Червоної книги України. Водяться карась, окунь, плітка, лин, сом, щука. У прибережних заростях — гніздування погонича, болотних крячків, чибісів, очеретяної вівсянки; є поселення бобрів. Рибальство, на берегах Трубину — місця відпочинку. Галерея Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8. Пам'ятка природи «Озеро Трубин» Указ Президента України Про оголошення територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення Природно-заповідний фонд Чернігівської області. Департамент агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації — Чернігів, 2018. — 130 с.
Трускавецька дитяча школа мистецтв

Трускавецька школа мистецтв імені Романа Савицького — позашкільний навчальний заклад, міська школа мистецтв у місті Трускавці Львівської області, база підготовки юних трускавчан, рідний дім для низки творчих колективів. З історії та сьогодення школи Трускавецька школа мистецтв бере свій початок від заснування у місті музичної школи в 1965 році. У 1981 році заклад було перейменовано у школу мистецтв. У 2015 році, на відзначення 50 річного ювілею, школі надано ім'я видатного українського піаніста-віртуоза, педагога і громадського діяча Романа Савицького (1907—1960) У школі мистецтв на трьох відділеннях: музичному, хореографічному та образотворчого мистецтва навчаються 430 учнів, працюють 55 кваліфікованих викладачів. З 2001 року тут проводиться обласний фестиваль — огляд юних піаністів імені Р. Савицького (раз на 2 роки). Школа є початковою ланкою мистецької освіти. Викладачі та учні школи неодноразові переможці та дипломанти конкурсів, фестивалів, виставок еруть участь у концертах, фестивалях та конкурсах, що відбуваються в місті, області, а також за межами України. У школі функціонують такі творчі колективи: зразковий дитячий камерний оркестр; камерний хор учнів старших класів «Кантус»; хор учнів молодших класів; ансамбль бандуристів; ансамбль скрипалів молодших класів; фольклорний ансамбль «Славень»; зразковий хореографічний ансамбль «Золоті діти»; інструментальне тріо «Con Anima»; дует бандуристок «Живиця»; оркестр естрадно-джазової музики. Відомі вихованці школи У школі навчався український вояк, лицар ордена «За мужність» III ступеня Ігор Дідач. Примітки Джерело-посилання Про місто на truskavets-city.gov.ua («Трускавець — Все про місто-курорт»), Офіційний сайт Трускавецької міської ради Трускавецькі «Золоті діти» представляють Україну на міжнародному фестивалі в Грузії Яскраве й незвичне: креативний підхід у хоровому виконанні Золотий ювілей школи мистецтв Кашкадамова Н. Фестиваль-огляд юних піаністів імені Романа Савицького
Турист (готель, Київ)

Готель «Турист» у Києві — тризірковий 27-поверховий готель, найвищий в Україні. Будувався протягом 1980—1987 років. Історія будівництва Спершу планувалося, що готель буде побудований до Олімпіади 1980, деякі змагання якої відбувалися також і в Києві. Але будівництво рухалося дуже повільно. В середині 1980-х років будівництво прискорилося, і вже 1987 року готель був збудований. Споруджений «Турист» вражав киян своєю висотою. 93-метровий хмарочос був третім за висотою у Києві (після Будівлі Міністерства розвитку громад та територій України та Будинку Торгівлі, та другим за кількістю поверхів. Додаткові факти Перший директор готелю Німак Задля безпеки будівля має свій пожежний ліфт. Готель може комфортно розмістити 988 гостей. Готель «Турист» включає в себе 332 номерів: одномісні, двомісні і номери класу «Люкс». У всіх номерах є телефон, телевізор з супутниковим телебаченням, холодильник, ванна кімната. В усіх номерах окрім 'економів' розміщені кондиціонери. В будівлі також розміщені ресторани «Рив'єра» і «Кіото», конференц-зал на 300 місць, бар, сауна, кімнати для переговорів і дві автостоянки на 250 машиномісць. Фотогалерея Примітки Джерела Все про Готель «Турист» Готель «Турист» «Турист» на skyscraperpage
Тясминський каньйон

Тя́сминський каньйо́н — каньйон на річці Тясмин, у районі міста Кам'янка Черкаського району Черкаської області. Утворений у протерозойських гранітах, вік яких оцінюється у 2 мільярди років. Опис Тясминський каньйон — цінна пам'ятка природи. Стрімкі, майже прямовидні скелі на лівому боці річки піднімаються вгору подекуди на 12—15 метрів. Скелі густо поросли молодим лісом з татарського та американського кленів, глоду та інших порід. Хоч вік цих насаджень невеликий, вони мають важливе протиерозійне і наукове значення. Тут трапляються рідкісні для області папороті — аспленій волосовидний, аспленій стінний, багатоніжка та цистоптерис ламкий. Особливу наукову цінність Тясминського каньйону становить флора мохів гранітних скель, що зрошуються вапняковими водами. Український біолог А. С. Лазуренко відкрив і описав у цьому місці реліктовий комплекс мохів, котрі збереглися тут ще з льодовикового часу. Усі вони дуже рідкісні, а місце зростання десматадону українського — єдине в Україні. Неабиякий інтерес викликає у ботаніків флора та рослинність степових схилів і ділянок степу, що розкинулись по обидва боки Тясмину. На степових схилах домінують ковилово-типчакові угрупування, які колись переважали в українських степах, а тепер збереглися лише подекуди. Крім таких характерних степових видів різнотрав'я, як рутвиця мала, вероніка австрійська, миколайчики сині, тут зростають мало поширені в регіоні види — півники угорські, ковила волосиста (тирса), що занесені до «Червоної книги України». Оригінальний вигляд мають ділянки степу на пологих схилах з гранітними виходами — «лобами». Вони майже скрізь вкриті типчаком і розетками молодила руського, яке рідко побачиш у такій кількості. В цьому угрупуванні зростають також властиві кам'янистим степам рослини — цибуля подільська, авринія скельна, чебрець та інші. Заповнені гумусом тріщини скель заселяють авринія скельна, тонконіг вузьколистий, а з кущів — кизильник чорноплідний. Природно-заповідний об'єкт У Тясминському каньйоні відповідно до рішення Черкаського облвиконкому від 13.05.1995 року № 288 створено однойменну комплексну пам'ятку природи місцевого значення на площі 1,497 га. Землекористувач або землевласник, у віданні якого перебуває заповідний об'єкт,— Кам'янський державний історико-культурний заповідник.. Також у межах каньйону розташована геологічна пам'ятка природи Дівоча Скеля. Галерея Джерела та література Посилання Сім чудес України Тясминський каньйон на Via est Vita
Угерський газовий кратер

Уге́рський га́зовий кра́тер (інша назва — Озеро геологів) — штучний кратер, заповнений водою, що утворився внаслідок аварії розвідувальної свердловини на Угерському газовому родовищі в 1946 році. Розташований на північ від села Угерсько Стрийського району Львівської області, при автошляху М 06. Історія Розвідувально-пошукове буріння (на газ) на території Угерського газового родовища було розпочате німецькою нафтогазовидобувною компанією 1943 року. У листопаді 1946 року розвідувальна свердловина № 105 розкрила газоносний поклад у пісковиках дашавської світи. Через аномально високий пластовий тиск газу і помилку бурової бригади під час спуско-підйомної операції стався раптовий викид газу. Тиск газу зірвав превентор з устя свердловини і за лічені секунди викинув 800-метрову колону 6-дюймових бурильних труб. Через тертя бурильних труб об бурову вишку газ загорівся. Стовп вогню сягав 30 м заввишки, а вночі заграву було видно аж зі Львова. В перші ж дні фонтанування на місці свердловини утворився кратер завширшки до 125 м і завглибшки до 40 м. Палаючий газ, викиди величезної кількості води разом з породою не давали тривалий час загасити пожежу і затампувати свердловину. Для ліквідації фонтану 1947 року були пробурені дві похило скеровані свердловини за 200 м від аварійної 105-ї, і лише після введення цих свердловин в експлуатацію фонтан вдалося загасити. Кратер заповнився водою, а озеро збереглося й досі. Див. також Дарваза (газовий кратер) Примітки Посилання Опис Угерського газового кратеру Геологічні пам'ятки Львівщини
Ужгородський коньячний завод

Ужгородський коньячний завод — є одним із лідерів коньячного виробництва в Україні, входить у трійку найбільших виробників вітчизняних коньяків. Частка заводу на вітчизняному ринку коньяків становить близько 13 %. Історія 1959 рік — Початок коньячного виробництва в Закарпатті. У цеху спиртокуріння в с. Великі Лази було вироблено і закладено на витримку в дубові бочки першу партію коньячного спирту. 1961 рік — Великолазьке відділення спиртзаводу реорганізовано в Закарпатський коньячний комбінат. 1962 рік — Випущено перший коньяк «Три зірки». 1967—1970 р.р. — значне розширення виробництва: збудовано два цехи витримки коньячних спиртів, купажу коньяків. За цей період цех спиртокуріння і виробництво поступово перебазовувались до Ужгорода. 1977 рік — Підприємство перейменовано в Ужгородський коньячний завод. 1991 рік — Ужгородський коньячний завод став орендним підприємством з колективною формою власності, найбільшим акціонером якого є трудовий колектив 2008 рік — Редизайн пляшки і етикетки коньяків. Напої розливаються в сучасніші за формою і якісними характеристиками скляні пляшки. 2009 рік — На підприємстві встановлені нові лінії розливу для марочних та ординарних коньяків, модернізовані виробничі потужності, побудовані нові приміщення для витримки спиртів. Колекція Основними пріорітетами підприємста були і залишаються надійне довготривале співробітництво з стратегічними партнерами щодо стабільного й безперебійного забезпечення виробництва якісною сировиною і матеріалами, співпраця з інвесторами і кредиторами на взаємовигідних умовах, розширення мережі фірмової торгівлі з урахуванням кон'юнктури ринку і потреб конкретного споживача. Додаткові активи Ужгородський коньячний завод як юридична особа володіє 42,06 % акцій Комінвестбанку, стратегічним партнером якого є даний завод. Див. також Коньяки України Примітки Посилання Каталог підприємств України Регіонали хочуть приватизувати Ужгородський коньячний завод[недоступне посилання з липня 2019] Роботи і дні Володимира Гісема[недоступне посилання з липня 2019 — історія] Аналіз ринку Коньяк, бренді
Український Народний Будинок

Український Народний Будинок — громадська установа міста Херсона часів Української Народної Республіки. Будинок зведений на початку XIX століття для генерала царської армії пана Лобрі. З 1818 по 1822 рік будівля слугувала приміщенням губернської гімназії. У 1918 році у цій будівлі розташовувався Український Народний Будинок, що об'єднував під одним дахом херсонське товариство «Просвіта», видавниче товариство «Українська книгарня», «Український національний шкільний Комітет», «Українську вчительську спілку» та «Студентську громаду», товариство «Вільне козацтво», «Українську Революційну Раду», редакцію газети «Дніпро» та інші українські установи. В цьому будинку були підготовлені до друку перші на Херсонщині «Євангеліє» українською мовою та «Кобзар» Тараса Шевченка.
Ukrainian Humanities Lyceum

Ukrainian Humanities Lyceum (UHL) is a high school educational institution in the Pechersk district of the city Kyiv. It was founded in 1991. Ukrainian Humanitarian Lyceum is a subdivision of Taras Shevchenko National University of Kyiv. Admission is done on a competitive basis and the main areas of training include philological, historical, economic and law. History 1991 — year of foundation 1994 — reorganization of the Lyceum in subdivisions of Kyiv Taras Shevchenko University 2000 – Philosophical added to the three main fields of study 2007–2013 — first in Ukraine by results of External independent testing Famous graduates Among the graduates of the Lyceum of different years, many influential Ukrainian journalists, including Lidia Taran, Maxim Drabok, Natalie Fitsych, Alex Ananov, Tatiana Kur, Alex Berdnick, Godovanets Olga, Natalia Ivchenko ( Turchak ), Anna Berezetska, Bogdan Nasal, Natalia Nedilko, Maxim Butkevych, politicians and diplomats Yuriy Pavlenko, Alexander Kravchenko, and Lesya Orobets. Graduates include popular singer Kate Chile, director and actor Philip Illyenko, screenwriter Natalie Kononchuk, and the lawyer of European Court of Human Rights Olga Dmytrenko . Other Asteroid 318794 Ugliya that was discovered in 2005 by Andrushivka Astronomical Observatory was named after the Lyceum. References
Укрдіпроліс

Український державний проєктно-вишукувальний інститут лісового господарства «Укрдіпроліс» — багатопрофільна проєктно-дослідницька організація, яка здійснює проєктно-вишукувальні роботи для підприємств лісового господарства. Підпорядковане Державному комітету лісового господарства України. 1948 року заснована Київська проєктно-вишукувальна експедиція «Агроліспроект», яка у 1969 році була реорганізована у Київський Філіал Всесоюзного державного проектно-вишикувального інституту лісового господарства «Союздіпролісгосп». У 1991 році перейменовано в Український державний проектно-вишикувальний інститут лісового господарства «Укрдіпроліс» Мінлісгоспу України. У 1998 році «Укрдіпроліс» став базовою організацією з метрології та стандартизації у системі Державного комітету лісового господарства України з питань розроблення нормативної документації з виробничої діяльності, нормування праці, матеріальних ресурсів та управління виробництвом. Основні напрямки діяльності: норми виробітку та витрат матеріалів по деревообробці та лісогосподарській діяльності; розробка стандартів, пов'язаних з деревиною, лісопродукцією та декоративними рослинами; проєктно-кошторисна документація на декоративні розсадники, утримання парків; протипожежне облаштування лісових територій. Загальна чисельність працюючих понад 30 чоловік. Література Вакулишин С., Василенко Л. Деснянський район: Із глибини століть — у сьогодення. — Довідково-інформаційне видання. — Київ, 2006. — 244 с. Посилання Український державний проектно-вишукувальний інститут лісового господарства «Укрдіпроліс» на порталі who-is-who.com.ua