NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vylok

Vylok (Oekraïens: Вилок; Hongaars: Tiszaújlak) is een plaats in Oekraïne en maakt deel uit van de gemeente Vylok in de oblast Transkarpatië. De plaats telde in 2001 3.422 inwoners. Van de bevolking is 80% (2.655 personen) etnisch Hongaars. De burgemeester van de stad is de Hongaar József Kilb van de Hongaarse partij KMKSZ. Geschiedenis Vylok werd in 1304 voor het eerst schriftelijk genoemd met de naam Wylak. In 1657 werd het door de Polen, en in 1661 door de Tataren verwoest. In 1910 had de plaats, die toen deel uitmaakte van het Koninkrijk Hongarije (1867-1918) en in de Comitaat (provincie) Ung lag, 3.470 inwoners waarvan 3.411 Hongaren. Na het einde van de Eerste Wereldoorlog kwam de plaats in het nieuw ontstane Tsjecho-Slowakije te liggen; na de Tweede Wereldoorlog kwam het in de Sovjet-Unie te liggen en vanaf 1990 in onafhankelijk Oekraïne. In 1959 kreeg het de status van stedelijke vestiging. Ligging en klimaat Het dorp met ongeveer 3400 inwoners (merendeels Hongaarstalig) ligt in de Transkarpatenvlakte en bevindt zich op de rechteroever van de Tisza, direct aan de Oekraïens-Hongaarse grens. De plaats ligt 17 kilometer ten zuidwesten van Vynohradiv en 21 km ten zuidoosten van Berehove (Transkarpatië), het cultureel centrum van de Hongaarse minderheid in Oekraïne. Aan de zuidkant van de plaats is een grensovergang naar Hongarije, aan de Hongaarse kant ligt Tiszabecs. Hier wordt de Tisza een grensrivier. Het gebied wordt gedomineerd door zowel Atlantische als continentale luchtmassa's; hierdoor duurt de lente vrij kort, is de zomer vrij warm en is de herfst relatief zacht. Het klimaat is gematigd continentaal. De gemiddelde vorstvrije periode is 180 dagen. De jaarlijkse regenval is ongeveer 720 millimeter en de zon schijnt gemiddeld rond 2025 uur. Economie en vervoer Vóór de privatisering waren er tien kleinere of grotere industriële bedrijven actief in Vylok (bijv. schoenenfabriek, meubelfabriek, houtbewerkingsbedrijf, broodfabriek, asfaltfabriek). De werkloosheid is tegenwoordig hoog in het dorp, vanwege de nabijheid van de staatsgrens zoeken veel mensen naar banen over de grens. De afgelopen jaren is het economische leven verbeterd, vooral op het gebied van commerciële ondernemingen, wat grotendeels te danken is aan de opening van de grensovergang naar Hongarije. Enkele van de fabrieken (gebouwd in de Sovjet-periode) zijn nog in bedrijf, doorgaans tijdelijk. Hoewel het aantal banen toeneemt, werken veel mensen nog steeds in Hongarije. De infrastructuur voor lokaal vervoer is vrij goed, 75% van de wegen zijn geasfalteerd, terwijl de rest onverharde wegen zijn, of geplaveid met puin. Contact met het districtscentrum wordt vergemakkelijkt door taxi's en bussen. Vylok ligt aan de spoorlijn van Batjovo naar Solotvyno, en aan de snelweg van Oezjhorod via Berehove naar Halmi in Roemenië. Bezienswaardigheden Turul-monument, opgericht in 1903 Rooms-Katholieke kerk (1788), gewijd aan Helena, moeder van Constantijn de Grote Grieks-Katholieke kerk (1806, Neo-klassieke stijl) Protestantse kerk (1727), verbouwd in 1859 Afbeeldingen
Wyłok

Wyłok (ukr. Вилок, ros. Вилок, słow. Vylok, węg. Tiszaújlak) – osiedle typu miejskiego na Ukrainie w rejonie berehowskim (do 2020 roku w rejonie wynohradiwskim) obwodu zakarpackiego, przy granicy z Węgrami. Znajduje się tu przejście graniczne Ukrainy z Węgrami. Historia W 1989 liczyło 3446 mieszkańców. W 2013 liczyło 3324 mieszkańców. Przypisy Linki zewnętrzne Wyłok na stronie Rady Najwyższej Ukrainy Galeria
Uileacu Tisei

Uileacu Tisei (în ucraineană Вилок, transliterat: Vîlok, în maghiară Tiszaújlak) este o așezare de tip urban din raionul Vînohradiv, regiunea Transcarpatia, Ucraina. În afara localității principale, nu cuprinde și alte sate. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Uileacu Tisei era vorbitoare de maghiară (81,47%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (16,83%) și rusă (1,32%). Note
Вилок

Ви́лок (укр. Ви́лок) — посёлок в Береговском районе Закарпатской области Украины. Административный центр Вилокской поселковой общины. Географическое положение Расположен на правом берегу реки Тиса (приток Дуная). у границы с Венгрией. Здесь находится таможенный пост «Вилок». История Поселение возникло в 1304 году на месте бывшего села Нитерлек. Сначала носило название Уйлок (новое поселение) или Вуйлок, которое позже видоизменилось в Вилок. В 1334 году это был крупный населённый пункт с католическим приходом. В XV веке с расширением соледобывающих промыслов Вилок стал крупной перевалочной базой для транспортировки соли из Сигета. Вилок не раз был разрушен: в 1659 году — польскими войсками, 1661 — турецкими, 1717 — крымскими татарами. Местные жители участвовали в восстании Дьёрдя Дожи 1514 года, сельских выступлениях 1697—1698 годов, национально-освободительной войне венгерского народа 1703—1711 годов. Во второй половине XIX века начинается развитие селения, в марте 1863 года здесь был создан союз ремесленников. 5 августа 1919 посёлок на основании Сен-Жерменского мирного договора 1919 года присоединен к Чехословакии. С ноября 1938 начался период оккупации Вилока хортистской Венгрией. 26 октября 1944 освобождён воинами 17-го гвардейского стрелкового корпуса 4-го Украинского фронта РККА, с 1945 года — в составе СССР. С 1959 года имеет статус посёлка городского типа. В 1968 году численность населения составляла 3,5 тыс. человек, здесь действовали деревообрабатывающий комбинат и обувная фабрика. В январе 1989 года численность населения составляла 3446 человек. В мае 1995 года Кабинет министров Украины утвердил решение о приватизации находившихся здесь обувной фабрики и деревообрабатывающего комбината, в июле 1995 года было утверждено решение о приватизации находившегося здесь совхоза. По состоянию на 1 января 2013 года численность населения составляла 3324 человека. Транспорт железнодорожная станция. Достопримечательности Католический костёл святой Илоны (1788). Греко-католическая церковь Вознесения Господня (1806). Реформатская церковь (1850). Примечания Литература Історія міст і сіл Української РСР. Закарпатська область. Київ, Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1969. Памятники истории и культуры Украинской ССР: Каталог-справочник. К., 1987. Ссылки Учётная карточка на сайте ВР Украины
Badiv

Badiv (ukrajinsky Бадів, rusínsky Бодов, maďarsky Badótanya) je ves v Baťovské městyské územní hromadě v okrese Berehovo, v Zakarpatské oblasti Ukrajiny. Osada Badiv, která je samostatnou správní jednotkou, je součástí obce Svoboda. V roce 2001 zde žilo 546 obyvatel. Historie Ves byla založena v roce 1927, v období, kdy Podkarpatská Rus byla součástí první československé republiky. V letech 1938 až 1944 byla součástí Maďarského království. Od roku 1945 byla součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR. Od roku 1991 je součástí nezávislé Ukrajiny. Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Бадів na ukrajinské Wikipedii a Бодов na rusínské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Badiv na Wikimedia Commons
Badiw

Badiw (ukrainisch Бадів; russisch Бадов Badow, ungarisch Badótanya, tschechoslowakisch Badov) ist ein Dorf im Rajon Berehowe in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Badiw liegt rund 27 Kilometer Luftlinie nordwestlich vom Rajonzentrum Berehowe und 30 Kilometer südlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. Etwa drei Kilometer westlich von Badiw verläuft die ukrainisch-ungarische Grenze. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Siedlungsgemeinde Batjowo, bis dahin war es Teil der Landratsgemeinde Swoboda im Nordwesten des Rajons Berehowe. Einzelnachweise
Badótanya

Badótanya (Бадів) település Ukrajnában, Kárpátalján, a Beregszászi járásban. Társközségeivel: Nagybakossal, Kisbakossal, Bátyúval és Danilovkával együtt alkot közös közigazgatási egységet. Fekvése Beregszásztól északnyugatra fekvő település. Története A környéken a huszadik századig – Bátyú kivételével – jelentősebb település nem volt. A térség a Lónyai család uradalmához tartozott, kisebb – a majorságokon lévő – tanyák jelentik a mai települések elődjeit. A legtöbb települést a csehszlovák korszakban alapították. Ekkor ugyanis a magyar nagybirtokok felszámolásával a csehszlovák állam telepeseket költöztetett ide. 1938–44 között visszakerült Magyarországhoz. 1945-ben Szovjetunióhoz csatolták a települést. 1991 óta Ukrajnához tartozik. Népessége A 2001-es népszámlálási adatok szerint 546 lakójából 4 magyar, 542 egyéb volt. Nevezetességek Ortodox temploma Hivatkozások
Badiw

Badiw (ukr. Бадів , węg. Badótanya) – wieś na Ukrainie, w obwodzie zakarpackim, w rejonie berehowskim, w hromadzie Batiowo. Miejscowość według spisu powszechnego z 2001 roku zamieszkała w 539 osób narodowości ukraińskiej, 4 rosyjskiej i 3 węgierskiej. Przypisy
Badiv, Bereg

Badiv (în ucraineană Бадів, maghiară Badótanya) este un sat în comuna Svoboda din raionul Bereg, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Badiv era vorbitoare de ucraineană (98,72%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Бадов (Закарпатская область)

Бадов (укр. Бадів, венг. Badótanya) — село в Батьевской поселковой общине Береговского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 546 человек. Почтовый индекс — 90210. Телефонный код — 03141. Занимает площадь 1,45 км². Код КОАТУУ — 2120488402. Ссылки Бадов на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Бадів

Ба́дів — село в Україні, у Берегівському районі Закарпатської області. Входить до складу Батівської селищної громади. Населення налічує 546 осіб (станом на 2001 рік). Село розташоване на північному заході Берегівського району, за 24,6 кілометра від районного центру. Назва Колишня назва населеного пункту — село «Бодов». Географія Село Бадів розташоване за 24,6 км на північний захід від районного центру, фізична відстань до Києва — 618,2 км. Історія В 1932 році вісім селянських сімей з Хустського та Міжгірського районів заснували хутір Бадів–1, в 1935 році, на відстані двох кілометрів, аналогічно був створений хутір Бадів-2 (або «Дубки»). Нині село Бадів, яке є окремою адміністративною одиницею, належить до Свободянської сільської ради. До 2020 року орган місцевого самоврядування — Свободянська сільська рада. Храм Храм Св. Івана Предтечі. 1992. Неймовірно, але невелику дерев’яну церковну будівлю вдалося збудувати в перші роки радянської влади. Натхненником, організатором та керівником спорудження став монах Степан Воринка з Горба, що заснував у селі філію Чумалівського Святовознесенського монастиря. Для храму Воринка віддав свою землю. У селі кажуть, що він виконав і проєкт споруди. Дозвіл сільради отримали 10 травня 1947 р. Прямокутна в плані церковна будова мала довжину близько 12,7 м, ширину – 5,3 м, відкритий ґанок спирався на чотири стовпи. Найближче відношення до спорудження храму мали Степан Мотичка, Іван Кикина, Федір Кикина, Юрій Фриган, Степан Сусік, Іван Косюк, Дмитро Ізай, Степан Бабинець. Син священника Юрія Бедзіра Леонтій намалював ікони. Згодом храм збільшили шляхом прибудови приміщення до західного фасаду. Громада села однією з перших взялася за спорудження нової церковної будови в час “перебудови”. Відкрито дозволу ще не давали, і спорудження цегляної будівлі замаскували під реконструкцію. За дозволом на будівництво зверталися ще 8 лютого 1989 р. 1991 року довкола дерев’яної церковної будівлі звели корпус нової, а дерев’яну розібрали і винесли. Вели будівництво Степан Мотичка, його син Михайло Мотичка, церківник Іван Фриган, а працювало все село. Покриття дахів і вежі бляхою робив о. Юрій Комар. Малювання в інтер’єрі виконав художник Іван Іллеш з Текова у 1991 р., а ікони намалював Юрій Глагола з Мукачева. Іконостас зі старої будівлі передали до новозбудованої церкви у Дзвінковому. Населення Станом на 1989 рік у селі проживали 535 осіб, серед них — 265 чоловіків і 270 жінок. За даними перепису населення 2001 року у селі проживали 546 осіб. Рідною мовою назвали: Туристичні місця - храм ХХ століття. Примітки Посилання Облікова картка на сайті ВРУ Погода в селі Бадів [Архівовано 6 листопада 2016 у Wayback Machine.]
Музей „Писанка“

„Писанка“ е музей за изписани яйца в град Коломия, Ивано-Франковска област, Западна Украйна. Той е част от Националния музей на фолклорното изкуство „Хуцулщина и Покутия“. Музеят е открит на 23 септември 2000 г. Настоящата сграда на музея е построена през 2000 г. Преди това колекцията „Писанки“ се е помещавала в коломийската църква „Благовещение“. Централната част на музея е във формата на яйце – писанка (украинско великденско яйце). Музеят е не само оформен като яйце (14 м височина и 10 м в диаметър), но и части от външната част и от вътрешната страна на купола са боядисани така, че да приличат на изписано яйце. Това е единственият музей в света, посветен на изписаните яйца. Превърнал се е във визитна картичка на града. Обявен е за забележителност на съвременна Украйна през август 2007 г. Музейна колекция Към 2020 г. музеят притежава колекция от над 10 000 изписани яйца от различни части и области на Украйна. Освен с нови интерпретации, музеят разполага и с изящна колекция от по-стари писанки от Ивано-Франковска област, които датират от 19 и 20 век. Има много експонати както за писанки, така и за други форми на украсени яйца от славянски страни (Беларус, Полша, Чехия) и от други земи (Румъния, Франция, Швеция, САЩ, Канада, Пакистан, Шри Ланка, Индия). Другите експонати са свързани с писанската и гуцулската великденски традиции, както и други народни изкуства. Външни препратки Музей „Писанка“ Архив на оригинала от 2010-10-18 в Wayback Machine. Исторически преглед ((uk))
Pyssanka-Museum

Das Pyssanka-Museum (ukrainisch Музей писанкового розпису; Музей „Писанка“) ist ein Museum in der westukrainischen Stadt Kolomyja in der Oblast Iwano-Frankiwsk. Es ist auf die Ausstellung kunstvoll bemalter Eier, in erster Linie Ostereier (Pyssanka), spezialisiert. Geschichte Das Pyssanka-Museum wurde 1987 als Abteilung des Nationalmuseums für Volkskunst von Huzulien und Pokutien eröffnet. Da sich die Anzahl der Exponate stetig vergrößerte, wurde ein Standort für ein eigenständiges Museum gesucht. Passend zum Leitgedanken und den gezeigten Exponaten erhielt das neue Museumsgebäude die Form eines Eies. Es ist etwa 14 Meter hoch und hat einen Durchmesser von 10 Metern. Die Räumlichkeiten des Museums bestehen überwiegend aus farbigem Glas. Am 23. September 2000 während des 10. Internationalen Huzulen-Festivals wurde es mit 6000 Ausstellungsstücken neu eröffnet. Seit August 2007 ist das Museum als Wahrzeichen der modernen Ukraine anerkannt. Exponate Die Sammlung an Exponaten im Pyssanka-Museum wächst stetig und umfasst inzwischen rund 12.000 Eier. Es werden Stücke aus unterschiedlichen Materialien gezeigt, beispielsweise aus Stein, Porzellan oder Holz. Vogeleier sind in vielen Größen zu sehen, vom Wachtel- bis zum Straußenei. Das älteste Ei im Museum ist ein 500 Jahre altes, bemaltes Gänseei, das 2013 bei Ausgrabungen in Lwiw gefunden wurde. Die überwiegende Anzahl der Exponate sind Ostereier aus verschiedenen Regionen der Ukraine, die in einer traditionellen Technik bemalt sind. Dabei wird das Ei mit mehreren Wachsschichten überzogen, graviert und bemalt. Nach dem Abschmelzen des Wachses wird das Ei eingefettet und poliert, wodurch die Farbenpracht besonders zur Geltung kommt. Neben Pyssanky aus der Ukraine werden auch Exemplare aus vielen anderen Ländern gezeigt, die teilweise andere Maltechniken anwenden. Mit der Ausstellung wird auch die kulturelle Bedeutung des Eies als Fruchtbarkeitssymbol hervorgehoben. Eine spezielle Sammlung im Museum stellt Pyssanky aus, die von ukrainischen Präsidenten, deren Gattinnen sowie von ausländischen Politikern, die das Museum besucht hatten, signiert wurden. Das Museum präsentiert auch temporäre Ausstellungen in seinen Galerien, beispielsweise volkstümliche Bekleidung und traditionelle, historische Trachten aus der Ukraine. Bilder Die nachfolgende Bildauswahl zeigt einige Unikate aus dem Bestand des Museums. Weblinks Pyssanka – mehr als Ostereier ukraine-kiev-tour.com Website des Museums Einzelnachweise
Pysanka Museum

The Pysanka Museum (Ukrainian: Музей «Писанка», romanized: Muzei 'Pysanka') is a museum of pysanka located in Kolomyia, Ivano-Frankivsk Oblast, Ukraine. It was opened on October 26, 1987. The current Pysanka Museum building was built in 2000 in the western Ukrainian city of Kolomyia, Ivano-Frankivska Oblast. Previously, the pysanka collection had been housed in the Kolomyia church of the Annunciation. The museum is part of the National Museum of Hutsulshchyna and Pokuttya Folk Art. The central part of the museum is in the shape of a pysanka (Ukrainian Easter egg). This is the only museum in the world dedicated to the pysanka, and it has become a calling card of the city. In August 2007 the museum was recognized as a landmark of modern Ukraine. The museum was opened in a new building on 23 September 2000, during the 10th International Hutsul festival. Director Yaroslava Tkachuk first came up with the idea of a museum in the shape of a pysanka; local artists Vasyl Andrushko and Myroslav Yasinskyi brought the idea to life. The museum is not only shaped like an egg (14 m in height and 10 m in diameter), but parts of the exterior and inside of the dome are painted to resemble a pysanka. Museum collections The museum has a collection of over 10,000 pysanky. The permanent collection includes pysanky from the majority of the oblasts of Ukraine. Many are modern re-creations of traditional designs, including a recreation by Oksana Bilous and Zoya Stashuk of the Skarzhynska collection (as depicted by Kulzhynsky), but there is also a fine collection of older pysanky from the Ivano-Frankivsk region that date from the 19th and 20th centuries. There are many examples of both pysanky and other forms of decorated eggs from other Slavic countries (Belarus, the Czech Republic, Poland) and more distant lands (Romania, Sweden, United States, Canada, France, Pakistan, Sri Lanka, India). The museum also presents temporary exhibitions in its galleries, usually collections of folk or original pysanky by local pysankary. Other exhibits are usually related to the pysanka and Hutsul Easter traditions, but can also encompass other folk arts. Another special collection at the museum are pysanky decorated with hand-signatures by all Ukrainian presidents and most of the First Ladies, and by foreign politicians who visited the museum. Gallery See also Pysanka National Museum of Hutsulshchyna and Pokuttia Folk Art Seven Wonders of Ukraine References External links Pysanka Museum Historical overview (in Ukrainian)
Museo de Pysanka

El Museo de Písanka inaugurado en 2000, en Ucrania, en la ciudad de Kolomyia, cerca de las estribaciones de los Montes Cárpatos, está dedicado a la písanka, tradición ucraniana de los huevos de Pascua. Es la muestra de arquitectura en forma del huevo más grande del mundo, que se convirtió en la tarjeta postal de Kolomyia. Uno de los más célebres museos del huevo en todo el mundo atrae a visitantes de todos los países. La unicidad del museo está no sólo en su forma de huevo, cuya altura es de 14 metros y su diámetro es de 10 metros. El edificio, cuya superficie total es de más de 600 metros cuadrados, está hecho de vidrio de colores y carece de tejado. La exposición del museo muestra la composición rica en ornamentos del arte popular ucraniano. Esta obra maestra en miniatura conservó el idioma de los símbolos. En museo hay una tradición: la primera persona en llegar durante una visita al museo recibe un huevo de gallina blanca, un conjunto profesional: cera de abeja derretida y pysachok para dejar su autógrafo en la superficie de los huevos, que después se pintan.
Musée Pysanka

Le Musée Pysanka de Kolomya (en ukrainien : Музей писанкового розпису, musée de la peinture des œufs de pâques) est situé dans l'Oblast d'Ivano-Frankivsk. On trouve à l'intérieur de nombreuses œuvres autour des œufs. Il ouvre en 2000 et est une subdivision du musée d'art populaire Houtsoul et de Pocoutie. créé en 1987, il était alors en l'église de l’Annonciation de la ville. Il est cité dans la liste des Sept merveilles d'Ukraine. Collections Elle se déclinent autour de la décoration des œufs dans de nombreuses cultures et pays (Russie, Slaves, Pakistan, Inde) réalisée par des pissankars. Mais aussi par la présentation des cultures locales : habits, alimentation, religion. En images Notes et références Liens externes Site officiel Portail des musées Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’Ukraine
Piszanka múzeum

A Piszanka múzeum (ukránul: Музей писанки [Muzej piszanki]) hímes tojásokat bemutató népművészeti múzeum Ukrajna nyugati részén, az Ivano-frankivszki területen fekvő Kolomija városában, mely a környező Huculfölddel az ukrán hímestojás (piszanka) készítése egyik központjának számít. A múzeumot 2000-ben, a 10. Nemzetközi Hucul Fesztivál idején nyitották meg, de a gyűjtemény már korábban is létezett a Huculföldi Népművészeti Múzeum részeként és előtte egy templomépületben volt kiállítva. A világ egyetlen hímestojásokkal foglalkozó múzeuma, mely főként az egyes ukrajnai régiók hímestojásait mutatja be, de mellettük külföldről származó húsvéti tojások is találhatók. A múzeum összesen kb. 6000 db hímestojással rendelkezik. 2012-től magyarországi hímestojások is találhatók a gyűjteményében. A kiállítás koncepcióját Jaroszlav Tkacsuk, a múzeum igazgatója dolgozta ki, az építmény terveit pedig Vaszil Andrusko és Miroszlav Jaszinszkij kolomijai művészek készítették. A múzeum épületének központi része egy ukrán húsvéti hímestojást (piszanka) formál, melynek magassága 13,5 m, legnagyobb átmérője 10 m. Az épület mára Kolomija jelképévé vált. A tojás formájú építményre kívülről és belülről is az ukrán húsvéti tojások motívumait festették, így ez számít a legnagyobb ukrán húsvéti tojásnak. Jegyzetek Külső hivatkozások A Piszanka múzeum Kolomija város portálján (ukránul) A Piszanka múzeum az Ukrajna 7 csodája honlapon (ukránul)
Muzeum Pisanek w Kołomyi

Muzeum Pisanek w Kołomyi – muzeum z kolekcją pisanek z całego świata, zlokalizowane w Kołomyi, na Ukrainie. Muzeum jest oddziałem Muzeum Sztuki Ludowej Huculszczyzny i Pokucia im. J. Kobrynskiego. Opis Architektura obiektu – budynek w kształcie wielkiego jaja – zdradza z daleka wyposażenie wnętrza. Muzeum powstało w 2000 r. na fali przygotowań do kołomyjskiego festiwalu kultury huculskiej, który odbywa się w mieście, dość nieregularnie, ale za to z ogromnym rozmachem na międzynarodową skalę. Muzeum posiada bogate zbiory pisanek z całego świata. Prezentuje pisanki z wielu krajów, m.in. Chin, Izraela, Egiptu, Cejlonu, z Kenii. Polskie pisanki pochodzą z regionu łowickiego. W ekspozycji zaprezentowano pisanki robione różnymi technikami: malowane, wydrapywane, wyklejane, obszywane, haftowane, oblepiane. materiałem na pisanki może być wypreparowane jajo kurze, przepiórcze, gęsie, kacze, strusie, orle, a także obrobiony do owalnego kształtu kamień, drewno i szkło. Na terenie muzeum znajduje się kilkunastometrowa pisanka z drewna, w której wnętrzu mieści się część ekspozycji. Galeria Zobacz też Muzeum Sztuki Ludowej Huculszczyzny i Pokucia im. J. Kobrynskiego Przypisy