NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Озеряни (Олешанська сільська громада)

Озеря́ни (в минулому — Озериська) — село в Україні, у Олешанській сільській громаді Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Засноване 1441 р. Географія Селом протікає річка Млинівка. Історія Поселення Озеряни І пізнього палеоліту знаходяться на південно-східній окраїні села, урочище Лиса. Поселення Озеряни II пізнього палеоліту, один кілометр на південний схід від села, урочище Середній Горб.. Скарб Озеряни III голіградської культури фракійського гальштату в урочищі Троян. У 1934—1939 рр. село входило до об'єднаної сільської ґміни Хоцімєж Тлумацького повіту. У 1939 році в селі проживало 2 180 мешканців, з них 1 420 українців-грекокатоликів, 700 українців-римокатоликів, 290 поляків, 10 євреїв Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Церква Церква святого Миколая дерев'яна, збудована 1740 р.,згоріла під час бомбардування в 1942(?) році. Друга церква Святого Миколая Чудотворця збудована протягом 1991—2012 р.освячена 30 вересня 2012 р. Єпископом-ординарієм Коломийсько-Чернівецької єпархії владикою Миколаєм (Сімкайлом). Належить до УГКЦ. Настоятель прот. Ігор Рубінський церква Святих апостолів Петра і Павла, ПЦУ. Збудована протягом 2016—2023 р. освячена 12 липня 2023 р. Єпископом Богородчанським Феогностом (Бодоряком) вікарієм Івано-Франківсько-Галицької єпархії ПЦУ. Настоятель — митр. прот. Михайло Кирик. Примітки Джерела Jezierzany (2), wś, pow. tłumacki // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1882. — Т. III. — S. 571. (пол.).— S. 571—572. (пол.)
Ozereanî, Henicesk

Ozereanî (în ucraineană Озеряни) este localitatea de reședință a comunei Ozereanî din raionul Henicesk, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Ozereanî era vorbitoare de ucraineană (50,68%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (49,32%). Note
Озеряны (Херсонская область)

Озеряны (укр. Озеряни) — село в Генической городской общине Генического района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 444 человека. Почтовый индекс — 75542. Телефонный код — 5534. Код КОАТУУ — 6522182501. Ранее называлось Болград. История В 1946 году указом ПВС УССР село Большой Болград переименовано в Озеряны. Местный совет 75542, Херсонская обл., Генический р-н, с. Озеряны, ул. Ленина, 61. Известные люди В селе родились: Кочетков, Николай Данилович — Герой Социалистического Труда. Щербак, Анатолий Николаевич — Герой Советского Союза. Примечания Ссылки Озеряны на сайте Верховной рады Украины (рус.). w1.c1.rada.gov.ua. Дата обращения: 17 мая 2020.
Озеряни (Генічеський район)

Озеря́ни (крим. Çegerlı, до 15 квітня 1946 року — Великий Болград) — село в Україні, у Генічеській міській громаді Генічеського району Херсонської області, центр сільської ради. Розташоване за 30 км на північний схід від районного центру і за 16 км від залізничної станції Сокологірне на лінії Мелітополь—Джанкой. Населення становить 444 осіб. Село тимчасово окуповане російськими військами 24 лютого 2022 року. Історія За писемними джерелами село виникло у 1861 році. У січні 1918 року в селі розпочалась радянська окупація. Під час німецько-радянської війни 105 жителів села воювали проти німецьких військ, з низ 68 чоловік нагороджені орденами і медалями СРСР. На початку 1970-х років в селі було 146 дворів і мешкало 474 особи. Працював колгосп «Приазовський», за яким було закріплено 6,7 тисяч га сільськогосподарських угідь, у тому числі 6,3 тисяч га орної землі, 128 га саду і виноградника. Провідною сільськогосподарською культурою була озима пшениця, вирощували також ячмінь, кукурудзу, соняшник, баштанні культури, овочі. Було розвинуте м'ясо-молочне тваринництво і птахівництво. Також на той час працювали восьмирічна школа (70 учнів, 11 вчителів), будинок культури із залом на 550 місць, бібліотека,фельдшерсько-акушерський пункт, дитячий садок, відділення зв'язку, був проведений водопровід. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», увійшло до складу Генічеської міської громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації колишнього Генічеського району увійшло до складу новоутвореного Генічеського району. Відомі люди В селі народився: Щербак Анатолій Миколайович — Герой Радянського Союзу. Волик Михайло Олександрович (04.09.1921-21.02.1945) — Герой Радянського Союзу. Примітки
Vikno, Ivano-Frankivsk Oblast

Vikno (Ukrainian: Вікно, translated from Ukrainian as Window) is a Ukrainian village (from the 16th century to 17th century — market town) located in Kolomyia Raion (district) of Ivano-Frankivsk Oblast (province). It belongs to Horodenka urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. History Founded in times of Galicia-Volhynia Kingdom. Strange name comes from a spring, which does not freeze even in winter. The first saved mention of Vikno in the historical sources — under 1453 year. Until 18 July 2020, Vikno belonged to Horodenka Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Ivano-Frankivsk Oblast to six. The area of Horodenka Raion was merged into Kolomyia Raion. References
Okno (obwód iwanofrankiwski)

Okno (ukr. Вікно) – wieś na Ukrainie, w rejonie kołomyjskim (do 2020 roku w rejonie horodeńskim) obwodu iwanofrankiwskiego. Znajduje się tu przystanek kolejowy Okno, położony na linii Kołomyja – Stefaneszty. W II Rzeczypospolitej wieś w powiecie horodeńskim województwa stanisławowskiego. W latach 1943–1944 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 11 Polaków. Dwór skromny dwór wybudowany w 1816 przez Udalryka Mikołaja Cieńskiego, przebudowywany w XIX wieku. Przy dworze był park krajobrazowy kaplica Cieńskich Ludzie urodzeni we wsi Stanisław Cieński – do Rady Państwa z okręgu Stanisławów–Bohorodczany–Tłumacz–Buczacz VII kadencji Tadeusz Cieński – polityk galicyjski, prawnik, ziemianin, hodowca koni. Zięć hr. Włodzimierza Dzieduszyckiego. Julian Tarnawski (1908–1940), sędzia grodzki, porucznik piechoty rezerwy Wojska Polskiego, zamordowany w Katyniu Przypisy Bibliografia Filip Sulimierski, Bronisław Chlebowski, Władysław Walewski: Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. T. VII. Warszawa, 1880–1902, s. 427. Linki zewnętrzne Okno, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VII: Netrebka – Perepiat, Warszawa 1886, s. 427 .
Vikno, Horodenka

Vikno (în ucraineană Вікно) este o comună în raionul Horodenka, regiunea Ivano-Frankivsk, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Vikno era vorbitoare de ucraineană (99,93%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Окно (Ивано-Франковская область)

Окно́ (укр. Вікно) — село в Городенковской городской общине Коломыйского района Ивано-Франковской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 1339 человек. Занимает площадь 15,994 км². Почтовый индекс — 78125. Телефонный код — 3430. История Основан во времена Галицко-Волынского царства. Название происходит от родника, который расположен в центре села и не замерзает даже зимой. Первое сохранившееся упоминание о селе в исторических источниках датируется 1453 годом. Примечания Ссылки Окно на сайте Верховной рады Украины
Oktawin

Oktawin (ukr. Октавин) – wieś na Ukrainie w rejonie włodzimierskim obwodu wołyńskiego. Przed II wojną światową był kolonią wsi Czerczyce i miał charakter polski. W 1943 roku (rzeź wołyńska) nacjonaliści ukraińscy zamordowali tutaj co najmniej 26 Polaków a 14 lipca 1943 spalili kolonię. W roku 1947 na zgliszczach zabudowań osiedlono tu wypędzonych mieszkańców wsi Szychowice. Przypisy Linki zewnętrzne Oktawin, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 404 . Oktawin, zobacz ''Kopytków'', [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VII: Netrebka – Perepiat, Warszawa 1886, s. 440 . Kopytków, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IV: Kęs – Kutno, Warszawa 1883, s. 388 . Wykaz miejscowości województwa wołyńskiego w roku 1936
Oktavîn, Volodîmîr-Volînskîi

Oktavîn (în ucraineană Октавин) este un sat în comuna Zîmne din raionul Volodîmîr-Volînskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația localității Oktavîn era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Октавин

Октавин (укр. Октавин) — село в Зимневской сельской общине Владимирского района Волынской области Украины. Население по переписи 2026 года составляет 0 человек. Почтовый индекс — 44752. Телефонный код — 3342. Занимает площадь 5,46 км². Ссылки Октавин на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Октавин

Окта́вин — село в Україні, у Зимнівській сільській територіальній громаді Володимирського району Волинської області. Постійне населення відсутнє. В селі доступні такі телеканали: УТ-1, 1+1, Інтер, СТБ, Обласне телебачення. Село не газифіковане. Дороги до села немає. Відстань до автомагістралі 3 км. Наявне постійне транспортне сполучення з районним центром. Історія Село Октавин засноване у 1820 році[джерело?]. У 1906 році село Микулицької волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 10 верст, від волості 20. Дворів 49, мешканців 374. У 1941 році було до 80 дворів, з них дві сім'ї українців. Всі поляки виїхали за Буг, жоден поляк не загинув. У серпні 2015 року село увійшло до складу новоствореної Зимнівської сільської громади. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Зимнівської сільської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Володимир-Волинського району(1940—2020), село увійшло до новоутвореного Володимир-Волинського району (від 18 липня 2022 Володимирського). Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 8 осіб, з яких 3 чоловіки та 5 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 4 особи. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську мову. У травні 2020 року стало відомо про смерть останнього жителя села Октавин[джерело?]. Примітки Посилання Паспорт села Октавин Погода в селі Октавин [Архівовано 31 травня 2012 у Wayback Machine.] Інформаційний портал iForma Трагедія волинських сіл 1943—1944 рр.
Oktober-Palast

Der ehemalige Oktober-Palast der Kultur (ukrainisch Жовтневий палац культури) nennt sich heute Internationales Zentrum für Kultur und Kunst (ukrainisch Міжнародний центр культури і мистецтв) und ist ein Kulturgebäude nahe dem Majdan Nesaleschnosti in der ukrainischen Hauptstadt Kiew. Das Gebäude im Stil des späten Klassizismus, das unter anderem ein Theater und eine Bibliothek mit über 70.000 Buchbänden beherbergt, wurde nach Plänen des Architekten Vincent Beretti in den Jahren 1838 bis 1842 erbaut. Im Gebäude gibt es weiterhin Räumlichkeiten für beispielsweise Ausstellungen, Konferenzen, Symposien und Seminare. Geschichte Nach schweren Zerstörungen im Zweiten Weltkrieg wurde das Gebäude restauriert und am 24. Dezember 1957 wieder eröffnet. Seitdem besuchten mehr als 40 Millionen Menschen die verschiedenen kulturellen Veranstaltungen im Gebäude. Weblinks Geschichte des Gebäudes (englisch) Der Oktober-Palast im Reiseführer Kiew (russisch) Beschreibung auf www.gorodkiev.com (russisch) Geheimnis des Oktoberpalastes in memorial.kiev.ua vom 14. Februar 2006 (ukrainisch) Einzelnachweise
Centre International de la Culture et des Arts du Palais Octobre

Le Palais d'Octobre (ukrainien : Міжнародний центр культури і мистецтв) est un centre d'art contemporain ukrainien de Kiev. Le centre se trouve rue de l'Institut au cœur de la capitale. Construit entre 1838 et 1842 comme Institut de jeunes filles nobles de Kiev (en russe : Институт благородных девиц) par l'architecte Vincent Beretti, l'institution accueillait les jeunes filles nobles âgées entre douze et dix-sept années. Le bâtiment est au Registre national des monuments immeubles d'Ukraine sous le numéro : 80-382-0654. Lors de Euromaïdan les manifestants investirent le centre pour devenir un centre d'activités. Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’Ukraine Portail de l’art contemporain
Pałac Październikowy

Pałac Październikowy (ukr. Жовтневий палац), oficjalnie jako Międzynarodowe Centrum Kultury i Sztuki (ukr. Міжнародний центр культури і мистецтв) – zabytkowy budynek znajdujący się w centrum Kijowa. Wzniesiony w 1842 według projektu włoskiego architekta Wincenta Berettiego, stanowi jeden z najbardziej charakterystycznych przykładów monumentalnej architektury XIX wieku w Ukrainie. Historia Instytuty Szlachetnie Urodzonych Panien Początkowo budynek pełnił funkcję edukacyjną jako siedziba Kijowskiego Instytutu Szlachetnie Urodzonych Panien. Był to elitarny ośrodek kształcenia młodych kobiet z wyższych sfer, gdzie obok tradycyjnej edukacji kładziono nacisk na wychowanie moralne i estetyczne. Instytut odgrywał ważną rolę w formowaniu przyszłych nauczycielek, guwernantek i opiekunek dzieci w rodzinach szlacheckich i kupieckich. Okres sowiecki i II wojna światowa Po rewolucji październikowej w 1917 budynek przeszedł w ręce władz radzieckich. W latach 30. XX wieku stał się siedzibą lokalnego oddziału NKWD. W tym okresie jego podziemia były miejscem brutalnych przesłuchań, tortur oraz egzekucji wielu ukraińskich intelektualistów, pisarzy i artystów. Ciała ofiar potajemnie wywożono do lasu w Bykowni – miejsca zbiorowych pochówków. W czasie II wojny światowej budynek został zajęty przez gestapo. Pomimo licznych bombardowań i pożarów, gmach przetrwał wojnę, choć z widocznymi zniszczeniami. Odbudowa i przekształcenie w centrum kultury W 1952 rozpoczęto gruntowną odbudowę, która trwała do 1958. W jej trakcie odnaleziono m.in. spalone szczątki ludzkie oraz pozostałości dawnych cel i pomieszczeń przesłuchań. Prace rekonstrukcyjne prowadzili wybitni artyści i pisarze, m.in. Maksym Rylski, Andrij Małyszko i Wołodymyr Sosiura. 24 grudnia 1957 budynek został ponownie otwarty, tym razem jako instytucja kulturalna. Od tego czasu odbyły się w nim tysiące wydarzeń artystycznych i koncertów, czyniąc go ważnym ośrodkiem życia kulturalnego Ukrainy. W Pałacu goszczono wiele znanych osobistości, w tym m.in. Jurija Gagarina. W nim w 1965 władze Kijowa odbierały również medal Złotej Gwiazdy oraz tytuł miasta-bohatera ZSRR. Współczesność Obecnie Pałac Październikowy nosi oficjalną nzwę Międzynarodowego Centrum Kultury i Sztuki. Mieści liczne zespoły artystyczne, szkoły i studia muzyczne. Działa również Narodowa Opera Studyjna. Na scenie Pałacu organizowane są międzynarodowe konkursy, festiwale, przedstawienia teatralne i koncerty. Działa także biblioteka licząca ponad 70 tysięcy woluminów. Budynek jest obecnie własnością Federacji Związków Zawodowych Ukrainy. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona Pałacu Październikowego (ukr. • ang.)
Октябрьский дворец

Международный центр культуры и искусств Федерации профсоюзов Украины, более известный как Октябрьский дворец (укр. Жовтневий палац) — памятник архитектуры в Киеве, построенный в 1842 году. Один из самых красивых и самых больших в Киеве театральных залов (вмещает более двух тысяч зрителей). История Здание института благородных девиц спроектировано архитектором Викентием Беретти. Первый кирпич в фундамент здания заложен в 1838 году, строительство дворца длилось четыре года. Дом построен на месте бывшего имения генерала-майора Бегичева (1724—1791), считавшегося мистиком и масоном. Уже в те времена это место пользовалось дурной славой. После Октябрьской революции 1917 года здание было национализировано, институт благородных девиц упразднён. До 1934 года тут располагались различные государственные учреждения, после чего его полностью передали НКВД (Народный комиссариат внутренних дел СССР). В подвалах здания производились расстрелы осужденных тройками НКВД. В годы Великой Отечественной войны здание было значительно повреждено. Его восстановление стало всеобщим делом. Вместе с тысячами простых рабочих, студентов и людей разных профессий здесь можно было увидеть деятелей культуры и искусства Максима Рыльского, Владимира Сосюру, Андрея Малышко, Льва Ревуцкого, Авмросия Бучму, Наталию Ужвий, Гната Юру и других. 24 декабря 1957 года Октябрьский дворец культуры был открыт для посетителей. С тех пор более 40 миллионов человек побывали на различных культурных мероприятиях дворца. В настоящее время в Октябрьском дворце размещается Международный центр культуры и искусств. Первые шаги в большое искусство тут делали Дмитрий Гнатюк, Анатолий Соловьяненко, Бэла Руденко, Анатолий Мокренко, Юрий Гуляев, Диана Петриненко, Степан Турчак и многие другие. В Международном центре культуры и искусств проводятся праздники народного творчества, традиционные конкурсы и фестивали, на его сцене выступали профессиональные и самодеятельные театральные и концертные коллективы из России, Белоруссии, Молдавии, Грузии, Литвы, Эстонии и других стран. Самодеятельные коллективы центра — народный ансамбль народного танца «Горлиця», народный оркестр народных инструментов, эстрадно-джазовый оркестр «Музыкальная лаборатория», народная вокальная студия, оперная студия, народный ансамбль классического балета «Просвет», детские образцовые коллективы «Вітерець» и «Співаночка» известны не только на Украине, но и за её пределами. Международный центр культуры и искусств имеет библиотеку, насчитывающую 70 тысяч экземпляров печатных изданий, в которой проводятся встречи с писателями, композиторами, дипломатами, государственными и общественными деятелями, народными депутатами. Галерея Ссылки Октябрьский дворец в путеводителе по Киеву International Centre for Culture and Arts (Kiev) Архивная копия от 9 декабря 2017 на Wayback Machine
Olenyne

Olenyne (ukrainisch Оленине; russisch Оленино Olenino, polnisch Helenin) ist ein Dorf in der ukrainischen Oblast Wolyn mit etwa 1000 Einwohnern (2001). Die ehemals selbstständige Landratsgemeinde in der historischen Region Polesien gehört seit dem 12. Juni 2020 zur neu gegründeten Stadtgemeinde Kamin-Kaschyrskyj; bis dahin war es seit dem 7. August 2018 ein Teil der neugegründeten Landgemeinde Huta-Borowenska (Гуто-Боровенська сільська громада Huto-Borowenska silska hromada), vorher bildete das Dorf die gleichnamige Landratsgemeinde Olenyne (Олениненська сільська рада/Olenynenska silska rada) im Osten des Rajons Kamin-Kaschyrskyj. Die Ortschaft liegt auf einer Höhe von 152 m am Ufer des Stochid, einem 188 km langen Nebenfluss des Prypjat, 8 km südöstlich vom Gemeindezentrum Huta-Borowenska, 30 km südöstlich vom Rajonzentrum Kamin-Kaschyrskyj und 110 km nördlich vom Oblastzentrum Luzk. Weblinks Helenin. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 3: Haag–Kępy. Sulimierskiego und Walewskiego, Warschau 1882, S. 55 (polnisch, edu.pl). Artikel zum Dorf (ukrainisch) Einzelnachweise
Helenin (Ukraina)

Helenin (ukr. Оленине, Ołenyne) – wieś na Ukrainie, w obwodzie wołyńskim, w rejonie koszyrskim, nad rzeką Stochód, siedziba administracyjna rady wiejskiej. W 2001 roku liczyła 1057 mieszkańców. Historia W XIX wieku wieś wchodziła w skład powiecie kowelskim w guberni wołyńskiej Imperium Rosyjskiego. W okresie międzywojennym Helenin należał do gminy Borowno w powiecie kowelskim, w województwie wołyńskim, a następnie w powiecie koszyrskim, w województwie poleskim. Według spisu powszechnego z 1921 roku po I wojnie światowej mieszkało tu 505 prawosławnych deklarujących się jako Białorusini. W czasie II wojny światowej Helenin znalazł się w granicach ZSRR: od 1940 roku w rejonie koszyrskim Ukraińskiej SRR. W latach 1941–1944 pod okupacją niemiecką (Komisariat Rzeszy Ukraina). W czasach radzieckich nazwę miejscowości zmieniono na Ołenyno. Wtedy też zwiększyła się liczba ludności wsi w wyniku przesiedlenia mieszkańców z sąsiednich chutorów w ramach polityki konsolidacji punktów osadniczych. W 1991 roku miejscowość znalazła się w granicach niepodległej Ukrainy. Na terenie wsi znaleziono ślady osadnictwa z epoki brązu datowane na XVIII–VIII wiek p.n.e. i łączone z tzw. kulturą gródecko-zdołbicką (wschodni wariant kultury protomierzanowickiej). Przypisy Linki zewnętrzne Helenin na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Olenîne, Kamin-Kașîrskîi

Olenîne (în ucraineană Оленине) este o comună în raionul Kamin-Kașîrskîi, regiunea Volînia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Localitatea face parte din regiunea istorică Volânia, iar după tratatul de pace de la Riga din 1921 a devenit parte a Poloniei, după 1939 intrând în componența Uniunii Sovietice. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației satului Olenîne era vorbitoare de ucraineană (99,91%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Оленино (Волынская область)

Оле́нино (укр. Оленине) — село в Камень-Каширской городской общине Камень-Каширского района Волынской области Украины. Население по переписи 2001 года составляет 1057 человек. Почтовый индекс — 44563. Телефонный код — 33257. Занимает площадь 31,99 км². История В 1946 году указом ПВС УССР село Геленин переименовано в Оленино. Примечания Ссылки Оленино на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Olenivka, Podilsk Raion, Odesa Oblast

Olenivka (Ukrainian: Оленівка; Romanian: Urâta) is a village in Podilsk Raion, Odesa Oblast, southern Ukraine, located at 47° 57' 16"n, 29° 30' 45"e, near the Dniester River border with Moldova. Olenivka belongs to Balta urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. It is approximately 110 kilometres (68 mi) from Chișinău. Until 18 July 2020, Shkarbynka belonged to Balta Municipality. The municipality as an administrative unit was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Odesa Oblast to seven. The area of Balta Municipality was merged into Podilsk Raion. References
Urâta, Bârzula

Urâta (în ucraineană Оленівка, transliterat: Olenivka) este un sat în comuna Balta din raionul Bârzula, regiunea Odesa, Ucraina. Satul a fost redenumit în Elenovka, ulterior Olenivka după anul 1941, când o mare parte din teritoriul fostei RASS Moldovenești a trecut la Ucraina sovietică. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Urâta era vorbitoare de ucraineană (92,34%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (5,89%) și română (1,18%). Note
Оленовка (Балтский район)

Еле́новка (укр. Оле́нівка) — село, относится к Балтскому району Одесской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 679 человек. Почтовый индекс — 66143. Телефонный код — 4866. Занимает площадь 2,66 км². Код КОАТУУ — 5120685001. Местный совет 66143, Одесская обл., Балтский р-н, с. Оленовка Ссылки Оленовка на сайте Верховной рады Украины (укр.)