NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Николаевская епархия УПЦ МП

Никола́евская и Оча́ковская епа́рхия — епархия Украинской православной церкви с центром в городе Николаев. Действует на территории Николаевского, Березанского, Очаковского, Витовского, Новоодесского, Баштанского, Снигиревского, Новобугского, Березнеговатского и Казанковского районов Николаевской области. История Николаевское викариатство Херсонской епархии было учреждено 6 ноября 1913 года и просуществовало до конца Второй мировой войны. Решением Священного синода Украинской православной церкви от 20 июня 1992 года была восстановлена Николаевская и Вознесенская епархия, теперь как самостоятельная, будучи выделена из Кировоградской. 25 августа 2012 года из состава Николаевской и Вознесенской епархии была выделена Вознесенская епархия, в связи с этим епархиальному архиерею Синод постановил именоваться Николаевский и Очаковский. Архипастыри Николаевское викариатство Херсонской епархии Алексий (Баженов) (8 декабря 1913 — 24 декабря 1917) Прокопий (Титов) (8 февраля 1918—1921) Феодосий (Кирика) (14 октября 1933 — 23 мая 1937) Николаевская епархия Украинской автономной православной церкви Серафим (Кушнерук) (21 июля — декабрь 1942) Николаевская епархия Варфоломей (Ващук) (25 августа 1992 — 23 июня 1993) Питирим (Старинский) (с 22 июня 1993 года) Монастыри Мужской монастырь во имя святых царей Константина и Елены Церковь равноапостольных Константина и Елены была построена в 1905 году на деньги прихожан. В годы советской власти церковь была действующей, разобрали только колокольню. Сейчас проводятся ремонтно-реставрационные работы по обновлению храма. Монастырь создан из прихода решением Священного Синода от 29 июля 1998 года. Расположен по адресу: Украина, 57200, Николаевская область, Витовский район, село Константиновка Настоятель: архимандрит Варнава Свято-Михайловский Пелагеевский монастырь Создан в 1994 году. В хозяйстве имеется 90 га земли, сад, огород, пасека, коровы, лошадь, куры, гуси. Проводится летний лагерь для воспитанников воскресных школ. Расположен по адресу: Украина, 55622, Николаевская область, Новобугский район, село Пелагеевка. Настоятельница — монахиня Серафима (Шкара) Учебные заведения Николаевское духовное училище СМИ Газета «Голос Православия» (издаётся епархиальным управлением) См. также Религия в Николаеве Ссылки Сайт Николаевской епархии. Архивная копия от 18 октября 2011 на Wayback Machine Голубцов Владимир, иерей. История Православной Церкви на территории современной Николаевской области (по материалам Херсонских епархиальных ведомостей) Архивная копия от 8 октября 2010 на Wayback Machine. Николаевская епархия на patriarchia.ru Архивная копия от 29 сентября 2007 на Wayback Machine. Монастыри Николаевской епархии Архивная копия от 6 декабря 2010 на Wayback Machine. Александр Влащенко. Чем живёт Николаевская епархия Украинской православной церкви? Новости N (19 января 2009а). Дата обращения: 5 августа 2009. Архивировано из оригинала 10 февраля 2009 года. Монастыри Николаевской епархии — Синодальная комиссия УПЦ по делам монастырей. Google-карта: Монастыри Николаевской епархии — Синодальная комиссия УПЦ по делам монастырей.
Миколаївська єпархія УПЦ (МП)

Миколаївська єпархія — єпархія УПЦ (МП) з центром у Миколаєві. Правлячий архієрей — Митрополит Питирим (Старинський) (з 1993 року). Діє на території Миколаївського, Березанського, Очаківського, Вітовського, Новоодеського, Баштанського, Снігурівського, Новобузького, Березнегуватського і Казанківського районів Миколаївській області. Історія Миколаївське вікаріатство Херсонської єпархії було засновано 6 листопада 1913 року і проіснувало до кінця Другої світової війни. Рішенням синоду УПЦ МП 20 червня 1992 року відновлена ​​Миколаївська та Вознесенська єпархія як самостійна, її було виділено з Кіровоградської. 25 серпня 2012 року зі складу Миколаївської та Вознесенської єпархії була виділена Вознесенська єпархія, у зв'язку з цим назву єпархії було змінено на Миколаївська. Єпархіальному архієрею Синод постановив іменуватися Миколаївським і Очаківським. Див. також Релігія в Миколаєві Релігія в Миколаївській області Примітки Посилання Сайт Миколаївської єпархії УПЦ МП [Архівовано 20 листопада 2016 у Wayback Machine.] Монастирі Миколаївської єпархії УПЦ МП Google-карта: Монастирі Миколаївської єпархії УПЦ МП — Синодальна комісія УПЦ МП у справах монастирів
Николаевский украинский театр драмы и музыкальной комедии

Николаевский национальный академический украинский театр драмы и музыкальной комедии (укр. Миколаївський національний академічний український театр драми і музичної комедії ) — один из театров Николаева, основан в 1959 году. История 1 ноября 1927 года создан Театр юного зрителя. В августе 1959 года труппы Николаевского государственного театра юного зрителя и Николаевского передвижного украинского театра имени Т. Г. Шевченко объединены в Николаевский областной украинский музыкально-драматический театр. В 1980 году театру присвоен новый статус — Николаевский украинский театр драмы и музыкальной комедии. Главный режиссер театра - Игнатьев Олег Григорьевич В 1988 году Терещенко Юрия Владимировича на посту директора сменил Берсон Николай Семёнович. С 1999 года ежегодно принимает участие в международном театральном фестивале «Мельпомена Таврии». 28 сентября 2001 года театру присвоен статус академического. 18 сентября 2002 года коллектив театра удостоен Почётной грамоты Кабинета Министров Украины за высокое профессиональное мастерство и по случаю 65-летия образования Николаевской области. 31 мая 2021 года театру присвоен статус национального. Примечания Ссылки Губернская Неделя: "Магистр Берсон и его Наталка" Архивная копия от 4 марта 2016 на Wayback Machine Фан-страница Театра в Facebook Официальный сайт театра Архивная копия от 9 февраля 2010 на Wayback Machine (укр.) Информация о театре на сайте nikportal.net Архивная копия от 12 июня 2010 на Wayback Machine
Николаевский художественный драматический театр

Никола́евский академический худо́жественный драмати́ческий теа́тр (укр. Миколаївський академічний художній драматичний театр) — театр, расположенный в исторической части Николаева на пересечении улиц Лягина и Адмиральской. Здание театра, построенное в 1881 году, является памятником архитектуры. Нынешний творческий коллектив театра был организован в 1922 году в Луганске. Здание театра представляет собой прямоугольное в плане сооружение с доминирующим объёмом сценической коробки. Фасад оформлен в псевдоренессансном стиле. Вход выделен монументальным шестиколонным портиком, возведённым в послевоенное время. История В 1881 году мещанин Карл Иванович Монте построил по проекту архитектора Т. К. Брусницкого театр, выходивший фасадом на Рождественскую улицу (улицу Лягина), а глухой стеной — на Адмиральскую. Зал был рассчитан на 900 человек. Зрители размещались в 350 креслах партера, а также в 39 ложах бенуара и бельэтажа. В 1894 году Карл Монте продал театр Якову Шефферу, который перепланировал здание. На сцене театра в разное время выступали такие деятели театральной культуры, как Вера Комиссаржевская и Мария Савина, Павел Орленев и Мамонт Дальский, Фёдор Шаляпин, Леонид Собинов, Всеволод Мейерхольд, Марк Кропивницкий и Панас Саксаганский. В августе 1896 года в театре состоялся первый в Николаеве сеанс кино. Нынешний творческий коллектив был основан в 1922 году в Луганске русским актёром и режиссёром Григорием Свободиным. 12 лет труппа имела статус передвижного театра под названием «Шахтёрка Донбасса». В 1927 году московский журнал «Современный театр» отмечал «Шахтёрку Донбасса» как «самый серьёзный из русских драматических театров Украины». Вскоре коллектив получил право писать в своих афишах — «Художественный театр Украины». В 1934—1935 годах театр становится стационарным и приобретает свою базу в Николаеве. В 1939 году театру было присвоено имя лётчика В. П. Чкалова (это наименование театр носил до 1994 года). В 1997—2017 гг директор и художественный руководитель театра — Кравченко Николай Антонович. 22 сентября 2022 года здание театра было повреждено российским обстрелом города. Незадолго до этого театр открыл новый сезон в бомбоубежище в другом месте. Актёры театра Вербец, Альберт Васильевич (1975—2015), заслуженный артист Украины, актёр, режиссёр-постановщик. Роза Подьякова, Народная артистка Украинской ССР. См. также Персоналии:Николаевский художественный драматический театр Примечания Ссылки Официальный сайт Архивная копия от 25 марта 2019 на Wayback Machine
Миколаївський академічний художній драматичний театр

Миколаївський академічний художній драматичний театр — україномовний театр в місті Миколаїв. Будівля Власник готелю «Золотий Якір» Карл Іванович Монте 1881 року збудував на розі вулиць Різдвяної (нині Лягіна) і Адміральської театр за проєктом архітектора Брусницького. Будівля театру є пам'яткою архітектури. Розташування Театр розташований в історичній частині Миколаєва на розі вулиць Нікольської, Адміральської та Лягіна. Адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 50. Історія Творчий колектив було створено 1922 року в Луганську російським актором і режисером Григорієм Свободіним. Це був перший російський театр, що виник у республіці в післяреволюційний період. 12 років трупа мала статус пересувного театру під назвою «Шахтарка Донбасу». Діяльність театру мала широкий резонанс, у 1927 році московський журнал «Современный театр» відзначав «Шахтарку Донбасу» як «найсерйозніший з російських драматичних театрів України». Незабаром колектив отримав право писати у своїх афішах — «Художній театр України». У 1934–1935 роках театр стає стаціонарним і розташовується в Миколаєві. У 1939 році «за численними побажаннями трудящих» театру було надане ім'я льотчика Валерія Чкалова (цю назву театр носив до 1994 року). Театр відмітив своє 85-річчя у 2019 році, та приурочив до дати проведення XI Театрального фестивалю міжнародного Чорноморського клубу «Homo Ludens» («Людина, що грає»). Російське вторгнення в Україну В день повномасштабного вторгнення Росії в Україну, 24 лютого 2022 року, рішенням колективу з назви було забрано «російський». Першим кроком стало оновлення назви інтернет-ресурсів театру. В процесі підготовки документи для юридичної фіксації змін органом управління та депутатами обласної ради. В ніч на 22 вересня 2022 року будівля була пошкоджена зовні і всередині російським обстрілом міста. Зруйновано театральний скверик. Директори 1997 — 2017 — Микола Кравченко з 2017 — Артем Свистун Нагороди Колектив театру удостоєний Почесної Грамоти Президії Верховної Ради України. Актори Беркун Ілля Мойсейович (1903—1964). Борщов Дмитро Васильович (1924—2008) — народний артист Української РСР, працював у театрі з 1993 року. Вербець Альберт Васильович — заслужений артист України, працював у театрі з 1975 року. Іванов Павло Іванович — народний артист Української РСР, працював у театрі з 1952 року. Квасенко Алла Володимирівна (1918-?) — народний артист Української РСР, працювала в театрі з 1946 року. Кравченко Олександр Іванович (1949—2023) — народний артист України, працював у театрі 1977—1982 роках. Лагошняк Сталіна Василівна (1939—2022) — Заслужена артистка України (1996). Працювала у театрі у 1969—2022 роках. Остафійчук Василь Георгійович (1957) — народний артист України. Троянова Ніна Петрівна (1937—1986) — народна артистка УРСР. Працювала у театрі у 1960—1986 роках. Примітки Посилання Офіційний сайт [Архівовано 20 жовтня 2021 у Wayback Machine.] Миколаївський академічний художній драматичний театр на сайті «Театр. Український театр» Миколаївський художній російський драматичний театр на сайті Миколаївської обласної бібліотеки для дітей імені В. О. Лягіна
Николаевский ликёро-водочный завод

Николаевский ликёро-водочный завод (укр. Миколаївський лікеро-горілчаний завод) — предприятие пищевой промышленности в Николаеве (Украина). История В 1901 году в Николаеве по адресу Соборная, 69 был построен «Казённый винный склад № 3», который принадлежал Министерству финансов. В 1908 году склад переименовали в «Казённый водочный завод». После Октябрьской революции предприятие получило название «Винодельный филиал Центргосспирта». В 1950 году на заводе началась модернизация. Во время Великой Отечественной войны в ходе наступления немецких войск 16 августа 1941 года части 11-й армии вермахта оккупировали город. В дальнейшем, на территории ликеро-водочного завода был создан немецкий концентрационный лагерь. После создания в июне 1996 года государственного концерна спиртовой и ликеро-водочной промышленности «Укрспирт», завод был передан в ведение концерна «Укрспирт» В 2000 году была запатентована торговая марка «Никольская». В 2007 году концерн «Укрспирт» внёс «Николаевский ликёро-водочный завод» в перечень заводов, подлежащих ликвидации. Начавшийся в 2008 году экономический кризис осложнил положение в отрасли, к началу декабря 2009 года 32 предприятия ликеро-водочной промышленности либо полностью остановили работу, либо работали не более чем на 20 % мощности. В результате, в феврале 2010 года завод был ликвидирован. Примечания Ссылки Николаевский ликёро-водочный завод на сайте «Бизнес-новости Николаева» Архивная копия от 4 марта 2016 на Wayback Machine
Миколаївський лікеро-горілчаний завод

Державне підприємство «Миколаївський лікеро-горілчаний завод» — підприємство харчової промисловості в Миколаєві (Україна). Входить до складу державного підприємства «Укрспирт». Серед продукції мінеральна вода і лікеро-горілчані вироби. Історія 1901 року в Миколаєві за адресою Соборна, 69 був побудований «Казенний винний склад № 3». Склад належав Міністерству фінансів. 1908 року склад перейменували в «Казенний горілчаний завод». Після Жовтневої революції підприємство отримало назву «виноробна філія Центрдержспирту». 1950 року на заводі почалася модернізація. 2000 року була запатентована торговельна марка «Нікольска». 2007 року концерн «Укрспирт» вніс «Миколаївський лікеро-горілчаний завод» в перелік заводів, що підлягають ліквідації. В 2010 році завод був ліквідований. Разом з Миколаївським ліквідовуються ще 4 підприємства (всього 80 підприємств в Україні виробляють спирт). Діюче обладнання розподілено між заводами-флагманами в цій галузі. Примітки Посилання Миколаївський лікеро-горілчаний завод на сайті «Бізнес-новини Миколаєва» [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
Mikołajowski Uniwersytet Narodowy im. Wasyla Suchomłynskiego

Mikołajowski Uniwersytet Narodowy im. Wasyla Suchomłynskiego (ukr. Миколаївський національний університет імені В. О. Сухомлинського, МНУ) – ukraińska szkoła wyższa w Mikołajowie, najstarszy uniwersytet w mieście. Kształcenie prowadzone jest w różnych specjalnościach na 6 fakultetach i 4 instytutach. 18 lipca 1913 roku został założony Mikołajowski Instytut Nauczycielski (ukr. Миколаївський учительський інститут). 1 września 1920 został przemianowany w Mikołajowski Instytut Edukacji Narodowej (ukr. Миколаївський інститут народної освіти), a w 1933 roku na Mikołajowski Instytut Pedagogiczny (ukr. Миколаївський педагогічний інститут). W latach 1949–1992 lat Instytut w nazwie miał imię Wissariona Bielińskiego. W 1999 roku uczelnia została reorganizowana w Mikołajowski Uniwersytet Pedagogiczny (ukr. Миколаївський педагогічний університет), a w 2003 nagrodzona imieniem Wasyla Suchomłynskiego. Dopiero 21 sierpnia 2010 uniwersytet otrzymał obecną nazwę. Bibliografia Oficjalna strona uczelni. mdu.edu.ua. [zarchiwizowane z tego adresu (2017-09-10)].
St. Nicholas Cathedral, Nizhyn

The St. Nicholas Cathedral in Nizhyn (Ukrainian: Собор Святого Миколая Чудотворця, romanized: Sobor Sviatoho Mykolaia Chudotvortsia; Russian: Свято-Николаевский кафедральный собор) is the main Eastern Orthodoxy church of Nizhyn eparchy in Ukraine. The powerful centric 55-metres high building with five domes has become a prototype Ukrainian baroque architecture of stone five-domed cruciform churches. The cathedral reproduces in brick the techniques conventional to Ukrainian wooden folk architecture. The special and parade role of building is likewise emphasized in the interior, where both sides of the main entrance are arranged with placing special loggias for regimental starshyna. The predominant location of the cathedral among the surrounding city buildings is still beyond the competition, although the public centre moved to the other square. The main axis of the city goes from the market the Oster River. See also Ukrainian Baroque All Saints Church, Nizhyn
Catedral de San Nicolás (Nizhyn)

La catedral de San Nicolás (en ucraniano: Собор Святого Миколая Чудотворця) es una catedral ortodoxa ucraniana que se sitúa en Nizhyn, en el óblast de Chernígov de Ucrania.​ El templo es sede de la eparquía de Nizhyn y se trata de un ejemplo notable de arquitectura de estilo barroco ucraniano del siglo XVIII. Historia Anteriormente, en el lugar de la catedral se alzaba una iglesia de madera del mismo nombre. Se desconoce la fecha exacta de la construcción de la iglesia de piedra, pero se cree que tuvo lugar a finales de la década de 1650 o principios de la de 1660. La iglesia actual fue construida por cosacos del regimiento de Nizhyn con fondos de los hermanos Vasil e Iván Zolotarenko. Según la "Crónica del Testigo Ocular", la catedral de San Nicolás se convirtió en el centro de los dramáticos acontecimientos asociados con la Rada Negra de 1663. Tras su elección, el atamán Iván Briujovetski prestó juramento de lealtad "junto con su ejército en la Iglesia Catedral de San Nicolás" en Nizhyn. En 1734, el iconostasio de la catedral fue creado por el iconógrafo Vasil Reklinski. La catedral se ha incendiado y reconstruido varias veces. En tiempos soviéticos, albergó un almacén de sal de 1920 a 1939. En la Segunda Guerra Mundial, durante los dos años de ocupación de Nizhyn por las tropas nazis, la catedral permaneció en funcionamiento y luego volvió a cerrar. En 1946, se inauguró un centro comunitario en uno de los anexos. En 1990, la catedral fue restaurada y devuelta a los fieles. Arquitectura Se trata de un edificio de 55 metros de altura y cinco cúpulas, convertido en un prototipo de la arquitectura barroca ucraniana de iglesias cruciformes de piedra con cinco cúpulas. La catedral reproduce en ladrillo las técnicas tradicionales de la arquitectura popular ucraniana de madera. En el interior de la iglesia, a ambos lados de la entrada principal, se han dispuesto logias especiales para las starshinas en tiempos del Sich de Zaporiyia. Galería Referencias Enlaces externos
Sobór św. Mikołaja w Niżynie

Sobór św. Mikołaja (ukr. Свято-Миколаївський собор) – sobór prawosławny w stylu wczesnego baroku w Niżynie na Ukrainie. Katedra eparchii niżyńskiej Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego. Historia Obecna cerkiew, pochodząca najprawdopodobniej z okresu 1650–1660, powstała na miejscu wcześniejszej, drewnianej cerkwi za pieniądze Iwana i Wasyla Zołotarenków (budowniczymi obiektu byli kozacy z pułku niżyńskiego). Barokowy sobór stał się architektonicznym wzorem dla kolejnych obiektów w tym samym stylu na całej Ukrainie. W 1663 w sobór był areną części wydarzeń tzw. Czarnej Rady, w następnie której hetmanem kozackim został zwolennik współpracy z Rosją – Iwan Brzuchowiecki. W dwadzieścia lat później sobór, razem z całym miastem, został zniszczony przez oddział księcia Romadanowskiego za współpracę z Piotrem Doroszenką. Został jednak pieczołowicie odbudowany. W latach 1920–1939 sobór został zamieniony na magazyn. Po 1946 do upadku ZSRR mieścił się w nim lokalny dom kultury. Od 1990 pełni ponownie funkcje sakralne. Architektura Sobór wzniesiony jest z cegły i białego marmuru w stylu barokowym, na planie krzyża greckiego. Najwyższa z pięciu kopuł obiektu ma 55 m wysokości, szerokość nawy poprzecznej wynosi 13 m. Wszystkie kopuły soboru są malowane na zielono i złoto. We wnętrzu wyróżnia się bogato rzeźbiony ikonostas. Wszystkie okna w cerkwi są półkoliste, otoczone sztukateriami i płaskorzeźbami. Centrum fasady obiektu stanowi niewielka rozeta. Bibliografia A.Dylewski, Ukraina, Pascal, Bielsko-Biała, 2005, ISBN 83-7304-508-2.
Николо-Васильевский монастырь

Успенский Николо-Васильевский монастырь — монастырь Донецкой епархии Украинской православной церкви, расположенный в селе Никольском Волновахского района Донецкой области. Основан в 1998 году схиархимандритом Зосимой (Сокуром). Монастырь объединяет в себе две обители — мужской Свято-Васильевский (зарегистрирован в 2002 году) и женский Свято-Николаевский (зарегистрирован в 2001 году) монастыри. Является самым большим из вновь основанных монастырей на Украине. История После революции в Никольском жили монахини-изгнанницы из Крымских монастырей. В годы атеистических гонений власти пытались прекратить молебны и церковные ходы около источников, засыпали их землей, цементировали, пытались стереть память о них, но их воды вновь и вновь пробивали цемент. Монастырь был основан в 1998 году схиархимандритом Зосимой (Сокуром). 31 июля 2009 года посетивший монастырь патриарх Кирилл освятил главный престол Успенского собора, построенного по завещанию отца Зосимы в меру и подобие Успенского собора Московского Кремля. Храмы Успенский собор, выстроенный по завещанию отца Зосимы после его кончины, точная копия Успенского собора в Московском Кремле. Свято-Васильевский каменный храм с шатровой колокольней над входом (построен в 1912 году, полностью сгорел после обстрела 14 марта 2022 года). Трапезный храм Всех Святых, в Земле Русской просиявших, построенный к 2000-летию Рождества Христова Надвратная церковь Иверской иконы Божией Матери с колокольней Домовой храм в богадельне в честь преподобного Сампсона Странноприимца (открыт в 2004 году) Храм Святителя Николая Чудотворца с колокольней над входом (построен в 1910 году). Расположен на противоположной стороне села и относится к обители. Долгое время он был закрыт и использовался под склад, мастерские, скотобойню. Сейчас храм восстановлен, в нём совершаются богослужения по воскресным дням и великим праздникам. Примечания Библиография Вовк И., Грибанова В. Свято-Успенская обитель // Телегид. Специальный выпуск. Весь Донбасс. Маршруты выходного дня. 50 лучших мест для семейного отдыха. — Донецк, май 2010. — № 1. — С. 72—73. Ссылки Официальный сайт монастыря https://obitelnikolskoe.ru Фильм об о.Зосиме "Дорога длиною в жизнь" https://yandex.fr/video/touch/preview/10189959632087538208 Статья «Старец», посвященная основателю монастыря. Свято-Васильевский мужской и Свято-Николаевский женский монастыри Официальный сайт монастыря Архивная копия от 7 ноября 2012 на Wayback MachineMachine
Nova Oleksandrivka, Burîn

Nova Oleksandrivka (în ucraineană Нова Олександрівка) este un sat în comuna Mîhailivka din raionul Burîn, regiunea Sumî, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Nova Oleksandrivka era vorbitoare de ucraineană (99,53%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Новая Александровка (Сумская область)

Но́вая Алекса́ндровка (укр. Нова Олександрівка) — село, Михайловский сельский совет, Бурынский район, Сумская область, Украина. Код КОАТУУ — 5920984603. Население по переписи 2001 года составляло 214 человек . Географическое положение Село Новая Александровка находится недалеко от истоков реки Чаша. На расстоянии до 1,5 км расположены сёла Михайловка и Дьяковка. По селу протекают пересыхающие ручьи с запрудами. Объекты социальной сферы Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания