NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Гужевик

Гужеви́к — орнітологічний заказник місцевого значення. Розташований на схід від села Блешня Семенівського району Чернігівської області. Загальні відомості Орнітологічний заказник місцевого значення «Гужевик» створений рішенням Чернігівського облвиконкому від 14 травня 1999 року № 578. Заказник «Гужевик» загальною площею 26,1 га розташовано в Семенівському держлісгоспі на землях Блешнянського лісництва кв. 88. Завдання Основним завданням орнітологічного заказника місцевого значення «Гужевик» є збереження заболоченої території, на якій міститься гніздування лелеки чорного. проведення наукових досліджень і спостережень; підтримання загального екологічного балансу в регіоні; поширення екологічних знань тощо. Посилання Департамент екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації [Архівовано 31 серпня 2011 у Wayback Machine.]
Гутянська сільська рада (Ратнівський район)

Склад ради Рада складалась з 16 депутатів та голови. Керівний склад ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 1569 осіб, з яких 757 чоловіків та 812 жінок. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 1687 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Гірницька селищна рада (Червоноград)

Гірницька селищна рада — орган місцевого самоврядування у складі Червоноградської міської ради Львівської області з адміністративним центром у селищі міського типу Гірнику. Загальні відомості Територією ради протікає річка Західний Буг. Населені пункти Селищній раді підпорядковані населені пункти: смт Гірник Склад ради Рада складається з 20 депутатів та голови. Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Дерева-екзоти

Дере́ва-екзо́ти — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована на північ від села Радомка Семенівського району Чернігівської області. Загальні відомості Площа 3,2 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 27 квітня 1964 року № 236. Перебуває у віданні ДП «Семенівське лісове господарство» (Радомське л-во, кв. 62, уч. 2). Завдання Основним завданням пам'ятки природи «Дерева-екзоти» є охорона та збереження показової ділянки екзотичних дерев — бархата амурського. проведення наукових досліджень і спостережень; підтримання загального екологічного балансу в регіоні; поширення екологічних знань тощо. Посилання Департамент екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації [Архівовано 31 серпня 2011 у Wayback Machine.]
Дзвіниця (Мгарський монастир)

Дзвіниця Спасо-Преображенського собору — частина комплексу пам'яток Спасо-Преображенського Мгарського монастиря, що розташований неподалік міста Лубни, на правому березі Сули. Пам'ятка архітектури національного значення, охоронний № 593/2. Опис Дзвіниця включена в кільце огорожі, слугувала головним входом на територію Спасо-Преображенського Мгарського монастиря. Мурована, чотириярусна. Перший ярус — квадратний у плані із заокругленими кутами, оздоблений із чотирьох боків портиками зі спареними колонами дорійського ордеру і трикутними фронтонами. Другий і третій яруси — круглі в плані, прикрашені спареними колонами відповідно іонійського й коринфського ордеру, на які спираються розкріповані антаблементи. Останній, четвертий ярус слугує підбанником купола, увінчаного хрестом. Зміна колон по вертикалі, аркові прорізи у другому та третьому ярусах, півциркульні ніші між ними створюють динамічну композицію. Висота дзвіниці 56. Закрита для відвідувань, потребує внутрішнього ремонту, проектування та спорудження сходів для сходження туристів і паломників. З історії монастиря Дзвіниця Спасо-Преображенського собору споруджена 1785, добудована 1837–1844. Після революційних потрясінь 1917–1921 монастир запустів. У 1930-х на території монастиря розміщувалася дитяча колонія. З 1937 — дисциплінарний батальйон. З 1946 — військові склади. З 1985 — піонерський табір. Собор, дзвіницю, келії було розграбовано. Сучасність За радянської влади споруди Спасо-Преображенський собор і дзвіниці зазнали серйозних ушкоджень. Відродження обителі розпочалося у травні 1993 року. Нині в основному відреставровані. Галерея Джерела МГАР с., Лубенський рн. Громада Православної церкви (УПЦ МП). Преображенський собор Мгарського Лубенського Спасо-Преображенського монастиря. [Архівовано 2 квітня 2015 у Wayback Machine.] Примітки
Димерський заказник

﻿ «Димерський» — гідрологічний заказник місцевого значення. Заказник розташований на території Вишгородського району Київської області, займає площу 850 га. Заказник загальною площею 850 га розташований в межах Ясногородської сільської ради Вишгородського району на території Дніпровського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» – квартали 1, 2, 3, 4, 8, 9 (всі виділи), Ясногородського лісництва – квартали 2, 3, 4, 5, 8, 9, 12, 13 (всі виділи), квартал 18, виділи 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12. Створений рішенням Київського облвиконкому № 441 від 18 грудня 1984 р. Типовий болотний ландшафт з вільховими та змішаними насадженнями вільхи, берези, осоки, сосни, дуба. Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Природно-заповідний фонд Київської області. Архів оригіналу за 30 жовтня 2014. Василюк О., Костюшин В., Норенко К., Плига А., Прекрасна Є., Коломицев Г., Фатікова М. Природно-заповідний фонд Київської області. — К.: НЕЦУ, 2012. — 338 с., з дод. Димерський заказник [Архівовано 8 червня 2015 у Wayback Machine.]
Дніпровські ліси

Дніпро́вські ліси́ — регіональний ландшафтний парк місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Дніпропетровської області. Розташований поблизу смт Обухівка та села Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області. Площа 4437,465 га. Створено у 2010 році. Перебуває у віданні: Дніпропетровський держлісгосп; Дніпропетровська райдержадміністрація; Дніпропетровська міська рада, Кіровське лісництво. Статус надано для збереження природних комплексів у долині річки Оріль. Наявні невеликі лісові масиви, луки, заболочені ділянки заплави і стариць річки. Через близькість до великих населених пунктів територія регіонального ландшафтного парку регулярно потерпає від незаконних рубок лісу та інших зловживань. Галерея Примітки
Дрогобицька міська рада

Дрого́бицька міська́ ра́да — орган місцевого самоврядування у Львівській області з адміністративним центром у місті обласного значення Дрогобичі. Загальні відомості Територія ради: 44 км² Населення ради: 97 683 особи (станом на 2001 рік) Територією ради протікає річка Тисмениця, Серет. Населення Розподіл населення за віком та статтю (2001): Підпорядкування Дрогобицькій міській раді підпорядкована Дрогобицька міська територіальна громада. Депутати, склад та керівні органи Дрогобицька міська рада депутатів трудящих І скликання (1940) Дрогобицька міська рада VI демократичного скликання (2010) Склад ради Рада складається з 38 депутатів та голови. Депутати Всього до Дрогобицької міської ради VIII демократичного скликання 25 жовтня 2020 року було обрано 38 осіб. Згідно з результатами виборів до облради потрапили представники зі списків таких політичних сил: Примітки Джерела Дрогобицька міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Дуби княгині Ольги

Дуби́ княги́ні О́льги — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована на території Пірнівської сільської громади Вишгородського району Київської області, біля південної околиці села Новосілки (в урочищі «Лужок»). Площа 0,05 га. Статус присвоєно рішенням Київської обласної ради від 21 червня 2012 року. № 365-19-VI.Землекористувачем є Новосілківська сільська рада. Пам'ятка природи являє собою 7 дубів, віком понад 400 років, заввишки понад 20 м. На висоті 1,3 м перший дуб має охоплення 5,7 м і зростає на захисній дамбі. На південь від нього зростають ще 5 дубів, що мають в охопленні 3,3 м, 4,5 м, 4,34 м, 2,86 м. Сьомий дуб зростає на південний захід від цієї групи дубів на відстані приблизно 150 м та має в охопленні 4 м. Ці дерева мають велику меморіальну та естетичну цінність. «Дуби княгині Ольги» — це лише поетична назва, адже вони були посаджені на декілька століть пізніше Ольжиного часу. Назва ця перегукується з історичним минулим села, де в дохристиянські часи ріс священний ліс, дубам у якому поклонялися язичники, що жили у цих краях. Місцевість, де ростуть ці дуби, називається Микільська пустинь. Тут до 1930 року існував храм, це була територія Микільського Пустинного Задеснянського монастиря, який підпорядковувався Софії Київській. Тут проживали ченці, і за віком дерев можна припустити, що саме вони посадили ці дуби і доглядали за ними. У період з 06-20.05.2020 року під час буревію один з дубів (четвертий), що мав пошкодження стовбура, завалився. Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Природно-заповідний фонд Київської області. Архів оригіналу за 30 жовтня 2014. Василюк О., Костюшин В., Норенко К., Плига А., Прекрасна Є., Коломицев Г., Фатікова М. Природно-заповідний фонд Київської області. — К.: НЕЦУ, 2012. — 338 с., з дод. Ботанічна пам'ятка природи місцевого значення «Дуби княгині Ольги» [Архівовано 22 грудня 2021 у Wayback Machine.]
Дубовая роща с природным водоёмом

«Дубо́вая ро́ща с приро́дным водоёмом» (укр. «Дубовий гай з природною водоймою») — ботанический памятник природы местного значения, расположенный на территории Шевченковского района Киевского горсовета (Украина). Создан 24 октября 2002 года. Площадь — 1,8 га. Землепользователь — коммунальное предприятие по содержанию зелёных насаждений в Шевченковском районе и школа № 73 (соглашение от 19.03.2002 № 83) История Ботанический памятник природы местного значения был создан решением Киевского горсовета № 96/256 от 24 октября 2002 года с целью сохранения, охраны и использования в эстетических, воспитательных, природоохранных, научных и оздоровительных целей наиболее ценных экземпляров паркового строительства. Описание Памятник природы занимает понижение в верховье реки Сырец и ограничен Берестейским проспектом (дом № 86), улицами Даниила Щербаковского, Балаклеевской и Гончарова (дом № 21). Территория огорожена забором, есть информационные знаки и щит-указатель. Территория разделена забором на восточную с прудом и западную без пруда с заболоченным участком при впадении ливневой системы. В восточную часть памятника природы нет организованного входа (ранее был спуск к пруду с восточной стороны), в западную — через школу № 73. Расположен в непосредственной близости от выхода станции метро Нивки. Природа Памятник природы представлен высокобонитетными дубово-грабовыми насаждениями, которые являются остатками природного древостоя. Внутри рощи расположено озеро реки Сырец, соединяющееся с другими озёрами (посредством канализированного русла под улицей Даниила Щербаковского), что в парке Нивки (примыкает восточнее). Галерея Примечания Ссылки Текст Решения Киевского горсовета № 96/256 . Архивировано из оригинала 13 мая 2016 года. Про памятник природы на сайте pryroda.in.ua
Дубовий гай з природною водоймою (Київ)

Дубовий гай з природною водоймою — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення у місті Києві. Розташована на Берестейському проспекті, 86 (поруч зі станцією метро Нивки). Залишки корінного деревостану, представленого високобонітетним дубово-грабовим насадженням. Площа — 1,8 га. Об'єкту наданий статус рішенням Київської міської ради від 24.10.2002 р. № 96/256. Призначення: збереження, охорона і використання в естетичних, виховних, природоохоронних, наукових та оздоровчих цілях найвизначніших та найцінніших зразків паркового будівництва. У Дубовому гаю бере свій початок річка Сирець. Галерея Джерела Рішення Київської міської ради від 24.10.2002 р. № 96/256 Інформаційна табличка про пам'ятку
Житомирський технологічний коледж

ВСП Житомирський технологічний фаховий коледж Київського національного університету будівництва і архітектури — навчальний заклад І рівня акредитації денної та заочної форм навчання в Житомирі. Історія Історія ВСП Житомирський технологічний фаховий коледж КНУБА розпочалась 1 липня 1911 року в Житомирі з казеної нижчої ремісничої школи, яка розміщувалась у найманому будинку по вулиці Великій Вільській, 35 (нині вулиця Перемоги). 1914 року школа переїжджає до побудованого для неї двоповерхового будинку по вулиці Московській, 45 (нині вулиця Небесної Сотні, 37) Базою для технікуму послужила Житомирська об’єднана профшкола, заснована 1924 року шляхом злиття трьох колишніх професійних шкіл: Першої механічної, Другої хімічної, Третьої будівельної. На той час у школі навчалось 354 учні. 23 березня 1930 року Житомирська чотирирічна індустріальна профшкола була перейменована на Житомирський індустріальний технікум, а 1939 року заклад отримав назву «Житомирський технікум механічної обробки деревини». Протягом 60-х та 70-х років здійснювалось будівництво нових навчальних корпусів, побудовано спортзал площею 570 кв. м., щорічно вводилися в експлуатацію навчальні аудиторії. 1 вересня 1977 року було введено в експлуатацію новий навчальний корпус на 1200 місць. 1978 року почав функціонувати гуртожиток на 537 місць. Наказом Міністерства освіти і науки України № 162-к від 02.08.1990 р. Житомирський технікум механічної обробки деревини був реорганізований у вищий навчальний заклад – коледж з присвоєнням навчальному закладу найменування – Житомирський технологічний коледж, а у 1993 році акредитований за другим рівнем в системі безперервної освіти, що забезпечує підвищений рівень підготовки спеціалістів. Наказом Міністерства освіти і науки України № 388 від 02.04.2015 р. було проведено реорганізацію Житомирського технологічного коледжу шляхом його приєднання до Київського національного університету будівництва і архітектури як відокремлений структурний підрозділ – Житомирський технологічний фаховий коледж Київського національного університету будівництва і архітектури. У 2021 році відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки України та Наказу Київського національного університету будівництва і архітектури коледж отримав нову назву: Відокремлений структурний підрозділ Житомирський технологічний фаховий коледж Київського національного університету будівництва і архітектури (ВСП ЖТФК КНУБА). Перелік спеціальностей Фізична культура і спорт Дизайн Економіка Облік і оподаткування Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок Інженерія програмного забезпечення Комп'ютерна інженерія Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка Хімічні технології та інженерія Автоматизація, комп'ютерно-інтегровані технології та робототехніка Деревообробні та меблеві технології Лісове господарство Соціальна робота Випускники Цибора Віталій Вікторович, старший солдат ЗСУ, загинув 2014 року в боях на українсько-російському кордоні. Джерела Офіційний сайт коледжу Примітки
Зайцівська селищна рада

Зайцівська селищна рада — орган місцевого самоврядування у складі Бахмутського району Донецької області. Адміністративний центр — селище міського типу Зайцеве. Загальні відомості Населення ради: 3459 осіб (станом на 1 січня 2013 року) Населені пункти Селищній раді підпорядковані населені пункти: смт Зайцеве Склад ради Рада складається з 20 депутатів та голови. Голова ради: Весьолкін Володимир Юрійович Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Зарічанська сільська рада (Іршавський район)

Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Архітектурні та історичні пам'ятки Греко-католицький храм з іконостасом 1881 року пам'ятник Т. Г. Шевченку пам'ятник добровольцям — учасникам ВВВ пам'ятний знак на місці вбивства священика О. П. Ороса в 1955 році Економіка Село славиться вирощуванням ранніх овочів. Розвинуто підприємництво по автоперевезеннях. Підприємці-автоперевізники займають провідне місце в Україні. Відомі вихідці Васько Іван Петрович (1889—1963 р.р.) — поет Палаташ Олександр Іванович (1919) — громадський діяч Васько Ганна Іванівна(1908 р.н.) — казкарка Кобаль А.І та Фегир В. В. — автори виданої книги про давнину і сьогодення с. Заріччя. Бабич М. Д. — кандидат фізико-математичних наук Булеза В. В. — кандидат біологічних наук Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 6153 особи, з яких 3021 чоловік та 3132 жінки. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 3939 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Зарічанська сільська рада на сайті Іршавської РДА[недоступне посилання з липня 2019] Картка ради на сайті Верховної Ради України
Звеняча долина

Звеня́ча доли́на — ботанічний заказник місцевого значення. Розташований у селі Слобода-Яришівська Могилів-Подільського району Вінницької області. Цінна ділянка природної степової рослинності. Площа — 89 га. Утворений у 1999 р. (Рішення Вінницької обласної ради від 17.12.1999 р.). Перебуває у віданні Слободо-Яришівської сільської ради. Галерея Джерела Заповідні об'єкти Вінниччини. — Вінниця: Велес, 2005. — 104 с.+ 28 с. іл.
Кадуби

Кадуби́ (Кадовби, Кодуби) — колишнє село в Україні, у колишньому Золотопотіцькому районі Тернопільської області. Було розташоване за 5 км від с. Новосілка та 1 км від села Пожежа (нині обидва села Бучацького району) обабіч теперішнього автошляху Т 2016. Історія Село відоме з XIX ст. як присілок с. Новосілки Язловецької. За переказами, поселення виникло ще у XVI—XVII столітті і назву отримало від заняття мешканців, які виготовляли кадуби (великі та середні діжки для борошна, капусти, буряків, меду) і продавали їх на знаменитих ярмарках у місті Язловці (нині село Бучацького району); за іншими переказами, від лісу, звідки брали дерева для виготовлення діжок. Спогади і копію карти Кадубів залишив Людвік Домський. У 1930-х роках у Кадубах були церква, початкова школа, діяли українські товариства, кооператива; господарства були заможними (мали по 3 морґи поля). До початку німецько-радянської війни в селі нараховувалося близько 70 господарств. У липні 1944 р. через село пролягала лінія фронту, внаслідок військових дій майже всі господарства були спалені. Мешканці переховувалися спочатку в кадубецькому лісі, згодом частина перейшла у с. Білу (нині Чортківського району). Село чи не найбільше із сіл Золотопотіцького району було зруйноване під час військових дій. Після завершення війни компартійці вирішили відбудувати село і в другій половині 1940-х — на початку 1950-х рр. тут була сільська рада, до якої належали хутори Пожежа і Хатки. У 1946 р. від Новосілки до Кадубів проклали дорогу. Працювали колгосп, школа. Переселення У другій половині 1940-х місцевих поляків виселили, у 1952 р. прийняте рішення про переселення хутора Хатки (в 11 будинках проживало 70 осіб) у східні області України. Нині на хуторі один будинок, у якому проживає одна особа. Мешканців Кадубів протягом 1950-х переселили в Новосілку та Коломийський і Снятинський райони Івано-Франківщини. Населення У 1880 р. у Новосілці разом із присілками Кадовби (Кодуби) та Пожеже (нині с. Пожежа) проживало 712 українців, 434 поляки, 9 євреїв; у 1939 р. — 1440 українців, 600 поляків, 40 євреїв. Згодом у документах про село знову немає згадок, аж до 1946 року, коли село стало центром сільської ради. Сьогодення Нині на місці села — поля, на яких під час сільськогосподарських робіт можна побачити виорані залишки фундаментів, збереглися залишки цвинтаря, на якому є 8 могил кадубівців (кілька доглянуті нащадками). Джерело Домський Л., Клочак Н., Уніят В. Кадуби (Кадовби, Кодуби) // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 1 : А — Й. — С. 627. — ISBN 978-966-457-228-3. Уніят-Карпович В. нині там свищуть вітри…[недоступне посилання з липня 2019] / Віктор Уніят-Карпович // Місто. — 2008. — Серпень. Посилання
Калитянская дача

«Калитянская дача» (укр. Калитянська дача) — ландшафтный заказник общегосударственного значения, расположенный на территории Броварского района (Киевская область, Украина). Площадь — 1 162 га. История Заказник был создан согласно Указу Президента Украины от 20 августа 1996 года № 715/96. Описание Природоохранный объект создан с целью охраны ценных природных комплексов в южном Полесье. Заказник занимает все участки квадратов 12-31 Семиполкинского лесничества на территории Калитянского поселкового совета и Заворичского сельсовета — между автодорогой Е95 и ж/д линией Киев—Нежинː между населёнными пунктами Калита, Рудня, Семиполки и Гаевое до урочищ Гаи и Журавлево на востоке. Ближайший населённый пункт — Калита, Рудня, Семиполки; город — Бровары. Природа Ландшафт заказника преимущественно представлен широколиственным лесом и низинными (эвтрофными) болотами. Распространены широколиственные леса с доминирующими породами дуб, ясень, липа, а также иногда встречаются клён остролистный, бархат амурский. Травяной ярус представлен доминирующими видами сныть обыкновенная, здвездчатка ланцетолистная и осока волосистая. Краснокнижные видыː тайник яйцевидный и дремлик зимовниковый. Болота расположены очагами как внутри так и севернее лесного массива, где примыкает ручей реки Трубеж. Растительность осоковых болот представлена доминирующими осокой омской и острой, высокотравных — тростником и рогозом. Также есть незначительные участки кустарниковых болот с ивой пепельной и лесных болот с черноольшаниками и телиптерисом. В заказнике встречаются лось, косуля, олень, западный соловей, пеночка-теньковка, пеночка-трещотка, зяблик, певчий дрозд, кряква, чирок-трескунок. Является местом селения большой популяции барсука, занесённого в Красную книгу Украины. Примечания Литература Географическая энциклопедия Украины. Издательство Украинская советская энциклопедия. 1989. Топографическая карта. Листыː M-36-038, M-36-039 Мережа територій та об’єктів природно-заповідного фонду області станом на 1 січня 1998 р. Державне управління екологічної безпеки в Київській області. — Київ, 1998 Фіторізноманіття Українського Полісся та його охорона / Під заг. ред. Т. Л. Андрієнко. — К.: Фітосоціоцентр, 2006. — 316 с Ссылки Про заказник на сайте pryroda.in.ua . Архивировано 13 марта 2016 года. Указ Президента Украины № 715/96 . Архивировано 17 марта 2018 года. Про заказник на сайте Энциклопедия современной Украины . Архивировано 13 января 2016 года. Фотогалерея заказника на сайте kalyta.kiev.ua . Архивировано из оригинала 23 июня 2016 года.
Калитянська Дача

Калитя́нська Да́ча — ландшафтний заказник загальнодержавного значення в Україні. Розташований у Броварському районі Київської області, в межах Калитянської селищної та Заворицької сільської рад. Площа 1162 га. Перебуває у підпорядкуванні Київського ДЛГ. Займає в Семиполківському лісництві кв. 12-31, всі виділи. Об'єкт був створений згідно з Указом Президента України від 20.08.1996 року № 715/96. У рослинному покриві основні площі займає лісова рослинність. Переважають листяні ліси з дубом звичайним, ясенем звичайним та липою серцелистою. Значні домішки в деревостані становить клен гостролистий, поодиноко в масиві висаджений бархат амурський. У трав'яному покриві переважають яглиця звичайна, зірочник ланцетолистий та осока волосиста. Тут зростають також зозулині сльози яйцеподібні та коручка чемерникоподібна — види, занесені до Червоної книги України. Болота, які розташовані в долиноподібних зниженнях, обводнені, належать до евтрофного типу. Тут представлені осокові болота з осокою омською, осокою гостроподібною, високотравні з переважанням очерету звичайного та рогозу широколистого. Досить поширені чагарникові болота з вербою попелястою. Невеликими ділянками трапляються лісові болота, представлені чорновільшанниками з теліптерисом болотним. Примітки Література 1. Фіторізноманіття Українського Полісся та його охорона / Під заг. ред. Т. Л. Андрієнко. — К.: Фітосоціоцентр, 2006. — 316 с.