NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Хмельницкий (станция)

Хмельницкий (укр. Хмельницький) — железнодорожная станция Юго-Западной железной дороги, обеспечивающая внутреннее, международное и пригородное сообщение города Хмельницкий и Хмельницкой области Украины. История Открыта в 1871 году. До 1954 года называлась «Проскуров», по историческому названию города, с 1954 по 1973 года — «Хмельницкая». В Хмельницком (в то время Проскурове) железная дорога была открыта в 1870 году. Чуть позже на восточной окраине города был сооружено и первое здание железнодорожного вокзала. На сегодняшний день Хмельницкий известен одним из крупнейших вещевых оптовых рынков на всей территории СНГ. Ежедневно на железнодорожную станцию города пребывают сотни пассажиров для осуществления как предпринимательской деятельности, так и обычных туристических или семейных поездок. Инфраструктура Хмельницкого вокзала и услуги Пассажирам Хмельницкого железнодорожного вокзала предоставляется широкий комплекс платных и бесплатных услуг. В первую очередь это относится к услугам по бронированию, оформлению и доставке билетов, а также сервисы во время пребыванию на вокзале. Перечень услуг багажного отделения: Принятие от пассажиров багажа; Предоставление отправителю багажа ярлыка; Упаковка; Взвешивание багажа; Информирование о прибытии багажа; Хранение прибывшего багажа; Подвоз багажа и услуги носильщика. Также на вокзале перечень информационно-справочных сервисов, таких как: Объявление по громкой связи по просьбе пассажиров; Выдача сложных и письменных справок; Использование телефона и факса; Продажа расписаний движения поездов. Хмельницкий железнодорожный вокзал имеет все необходимое и для длительного проживания транзитных пассажиров, а именно: Стандартные комнаты отдыха и номера Люкс; Услуги утюжки одежды; Услуги парикмахера; Санитарно-душевые кабины. К услугам пассажиров — удобное и наглядное расписание поездов на вокзале ст. Хмельницкий. Дальнее сообщение С 10 декабря 2017 год вокзал отправляет и принимает поезда следующих направлений: Звёздочкой отмечены поезда сезонного обращения. Примечания
Chmelnyćke (obwód wołyński)

Chmelnyćke (ukr. Хмельницьке; do 1946 r. Batorówka) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. Do 2020 w rejonie horochowskim. Przed II wojną światową Batorówka była osadą wojskową. W 1940 roku Sowieci deportowali na wschód rodziny osadników wojskowych. Jesienią 1943 (rzeź wołyńska) członkowie UPA dokonali tutaj mordu na polskiej rodzinie Skawińskich. Przypisy Linki zewnętrzne Chmelnyćke na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Hmelnîțke, Horohiv

Hmelnîțke (în ucraineană Хмельницьке) este un sat în comuna Halîceanî din raionul Horohiv, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Hmelnîțke era vorbitoare de ucraineană (99,25%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Хмельницкое (Волынская область)

Хмельницкое (укр. Хмельницьке) — село на Украине, находится в Марьяновской поселковой общине Луцкого района Волынской области. Код КОАТУУ — 0720881303. Население по переписи 2001 года составляет 266 человек. Почтовый индекс — 45745. Телефонный код — 3379. Занимает площадь 7,543 км². История В 1946 году указом ПВС УССР село Баторовка переименовано в Хмельницкое. Ссылки Хмельницкое на сайте Верховной рады Украины (укр.). gska2.rada.gov.ua. Дата обращения: 10 мая 2020. Примечания
Хмельницьке (Луцький район)

Хмельни́цьке (до 1946 — Баторівка) — село в Україні, в Мар'янівській селищній громаді Луцького району Волинської області. Населення налічує 266 осіб. Історія Перші згадки про село — 1694 р. На хвилі антипольських настроїв у 1946 р. село було перейменоване на Хмельницьке (на честь Богдана Хмельницького). Продовжуючи радянську традицію, сучасні довідники адміністративно-територіального устрою, у тому числі портал Верховної ради України, вказують датою заснування села рік його перейменування — 1946 р. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Горохівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села налічувала 289 осіб, з яких 138 чоловіків та 151 жінка. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 266 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Хмельницьке
Khodaky, Ternopil Oblast

Khodaky (Ukrainian: Ходаки) is a village in Ukraine, Ternopil Oblast, Kremenets Raion, Shumsk urban hromada. After the liquidation of the Shumsk Raion on 19 July 2020, the village became part of the Kremenets Raion. References Bibliography (in Ukrainian) М. Бесараб, Н. Новосядла., Ходаки // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 553. — ISBN 978-966-528-279-2. "Chodaki (4)". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). p. 312.
Chodaki (Ukraina)

Chodaki (ukr. Ходаки, Chodaky) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie krzemienieckim. W 2001 roku liczyła 442 mieszkańców. Historia W okresie międzywojennym w miejscowości stacjonowała strażnica KOP „Chodaki”. W 1943 roku (rzeź wołyńska) nacjonaliści ukraińscy zamordowali tutaj pięcioro Polaków. Apolinarego Unolda, brata jednego z zabitych, ukrył u siebie Ukrainiec Skolski. Trzy inne osoby z rodziny Unoldów wydostały się z Chodaków udając Ukraińców. Wywiózł je do Ostroga pół Ukrainiec, pół Polak Rawski. Przypisy Bibliografia Romuald Niedzielko, Kresowa księga sprawiedliwych 1939–1945. O Ukraińcach ratujących Polaków poddanych eksterminacji przez OUN i UPA Instytut Pamięci Narodowej, ISBN 978-83-60464-61-8 Chodaki (4), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 312 .
Hodakî, Șumsk

Hodakî (în ucraineană Ходаки) este un sat în comuna Suraj din raionul Șumsk, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Hodakî era vorbitoare de ucraineană (99,55%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Ходаки (Тернопольская область)

Ходаки (укр. Ходаки) — село в Шумской городской общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Шумский район. Почтовый индекс — 47114. Телефонный код — 3558. Население Население по переписи 2001 года составляло 442 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания Ссылки Ходаки на сайте Верховной рады Украины
Ходаки (Кременецький район)

Хода́ки — село в Україні, у Шумській міській громаді Кременецького району Тернопільської області. Населення — 423 осіб (2016). Географія Розташоване на річці Вілія. Через село проходить автошлях Р26. Історія Перша писемна згадка — 1570 року як Ходаків. Діяла «Просвіта» та інші товариства. В центрі села розмістили «Фігуру». Фігура була створення спеціально на замовлення для села приблизно 100 років тому і пережила Другу Світову війну, в той момент була схована в Суразькій церкві, щоб її не зруйновали фашисти. На 1936 рік село входило до ґміни Шумськ Кременецького повіту. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» село увійшло до складу Шумської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Шумського району, село увійшло до складу Кременецького району. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Соціальна сфера Працюють клуб, бібліотека, ФАП. Відомі люди Народилися Сікорський Казимир Броніславович — український художник-сценограф, скульптор. Заслужений діяч мистецтв України, лауреат обласної премії ім. Михайла Бойчука Галерея Примітки Література М. Бесараб, Н. Новосядла. Ходаки // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — 708 с. — ISBN 978-966-528-279-2. — С. 553. Chodaki (4) // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1900. — Т. XV, cz. 1. — S. 312. (пол.). — S. 312. (пол.)
Cholodnyj Jar

Cholodnyj Jar (ukrajinsky Холодний Яр) je zalesněné údolí na Ukrajině. Nachází se u města Čyhyryn v Čerkaské oblasti na pravém břehu Dněpru. Má rozlohu 6804 hektarů. Terén je členitý, s hlubokými stržemi a jeskyněmi, nacházejí se zde desítky potoků a jezírek. V Cholodném Jaru roste 46 druhů stromů a okolo 150 druhů bylin. V porostu převládají duby, rostou zde také jasany, lípy, břízy a borovice. Rozsáhlé koberce vytváří barvínek menší, vyskytuje se i brslen, okrotice a sněženka. Hojné jsou houby, např. hřiby, holubinky a klouzky. K místní fauně patří prase divoké, liška obecná nebo zajíc polní. Oblast byla osídlena již v pátém tisíciletí před naším letopočtem, byly zde nalezeny četné památky tripolské kultury i skytské civilizace. Název znamená „Chladná rokle“ a odkazuje k hlubokým lesnatým stržím, kde je stále stín. Poprvé je zmíněn ve čtrnáctém století v souvislosti s bitvou u Modrých vod. Vzhledem k častým nájezdům byl oblast jen řídce osídlena a v lesích často hledali útočiště obyvatelé z okolí. V osmnáctém století místní hajdamaci vytvořili cholodnojarskou sič a konali porady na místě zvaném Sklyk. V letech 1919 až 1922 v regionu existovala Cholodnojarská republika, jejíž hlavou byl Vasyl Čučupak a sídlem vlády vesnice Melnyky – šlo o poslední část nezávislé Ukrajiny, která se bránila bělogvardějským a bolševickým silám. Jurij Horlis-Horskyj popsal tyto události v románu Cholodnyj Jar. 93. mechanizovaná brigáda Ukrajinských pozemních sil přijala podle tohoto státního útvaru čestné označení Cholodnyj Jar. Za druhé světové války zde byla silné partyzánské hnutí, v nepřehledném terénu se skrývali bojovníci Ukrajinské povstalecké armády i prosovětští partyzáni, které vedl Iľja Danilovič Dibrova. Významnou památkou je Motronynský klášter, v jehož sousedství se nachází rybník. Památným stromem byl vyhlášen Dub Maksyma Zalizňaka (pojmenovaný po veliteli místních kozáků), jehož stáří se odhaduje na 1100 let. V osadě Kreselcy byl vztyčen pomník Tarase Ševčenka, který v Cholodném Jaru často pobýval. V roce 2022 zde byl vyhlášen Národní přírodní park Cholodnyj Jar. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Cholodnyj Jar na Wikimedia Commons Oficiální stránky parku
Холодный Яр

Холодный Яр (укр. Холодний Яр) — урочище в Черкасской области Украины. Представляет собой реликтовый лесной массив площадью около 7000 га. Рельеф холмистый, с большим количеством балок (яров), имеющих крутые склоны. Территория урочища Большинство балок и ручьев Холодного Яра имеют своё название. Так, тут имеются балки Кириковский Яр, Чорный Яр, Сечевой Яр, Гайдамацкий Яр, Цыганский Яр, Поташный Яр, Гадючий Яр, Красный Яр и пр. Общая длина балок и их ответвлений составляет примерно 250 км. По дну балок протекают около 150 ручьёв, впадающих в итоге в реку Тясмин. История Холодный Яр имеет богатейшую историю. В его окрестностях на его территории археологами обнаружено большое количество древних стоянок и поселений. Он воспет Тарасом Шевченко в одноимённом стихотворении. В этих краях возникла Колиивщина — восстание населения против гнёта Польши. С 1918 по 1922 в Холодном Яру действовали партизанские повстанческие отряды, которые вели борьбу как против деникинцев, так и против большевиков. В это время здесь была провозглашена Холодноярская республика, которая контролировала около 25 близлежащих сел и имела армию около 15 тысяч человек. Литература Горліс-Горський Ю. Холодний яр. — Л.: Накл. Івана Зуба, 1934. — 176 с. Горліс-Горський Ю. Холодний Яр. Ч. 2. — Л.: «Дешева книжка», 1937. — 368 с. Вєтров О. В. Таємниця Холодного Яру. Невідома війна: національний рух опору у 1940—1950-х роках. — Черкаси: Вертикаль; Кандич С. Г., 2009. — 266 с. Могилов О., Легоняк Б., Ляшко Ю. Пам’ятки археології на території національного природного парку «Холодний яр» (укр.) // Археологія & Фортифікація. — Кам’янець-Подільський, 2025. — Вип. 2. — С. 100—106. Шкляр В. Залишенець. Чорний Ворон. — Х.: Клуб сімейного дозвілля, 2012. — 384 с. Ссылки "Холодний Яр" на Черкащині стане національним парком // 15.07.21. Проектований Національний природний парк "Холодний Яр"
Chołoniów

Chołoniów (ukr. Холонів) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. Pod rozbiorami siedziba gminy Chołoniów w powiecie włodzimierskim guberni wołyńskiej. Do 2020 w rejonie horochowskim. Zabytki pałac - wybudowany w czasach króla Polski Stanisława Augusta Poniatowskiego. Piękny obiekt z bocznymi pawilonami został odbudowany w 1870 roku po pożarze. Na początku XX w. własność hrabiego Zygmunta Krasickiego. Piętrowy pałac został zrównany z ziemią przez żołnierzy niemieckich i austriackich. Urodzeni Wałentyn Moroz Siergiej Rafalski Przypisy Linki zewnętrzne Chołoniów, wś, powiat włodzimierski, kaplica par. Horochów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 625 . Chołoniów, wś, powiat włodzimierski, par. kat. Horochów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 317 . dr Mieczysław Orłowicz, Ilustrowany przewodnik po Wołyniu, Łuck - Horochów - Stojanów. wolyn.ovh.org. [zarchiwizowane z tego adresu (2007-12-10)].
Holoniv, Horohiv

Holoniv (în ucraineană Холонів) este localitatea de reședință a comunei Holoniv din raionul Horohiv, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Holoniv era vorbitoare de ucraineană (98,94%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Холонов

Холоно́в (укр. Холонів) — село в Гороховской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Гороховский район. Код КОАТУУ — 0720888301. Население по переписи 2023 года составляет 704 человек. Почтовый индекс — 45740. Телефонный код — 3379. Занимает площадь 18,6 км². Ссылки https://rada.info/upload/users_files/04051276/d7fcfb1c86cf2c22772c4cb2fe8f334f.pdf
Холонів

Холоні́в — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Горохівської міської територіальної громади. Населення становить 700 осіб. Географія Через село тече річка Безіменка, ліва притока Липи. Історія У 1906 році село Скобелецької волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 58 верст, від волості 5. Дворів 152, мешканців 1103. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», село увійшло в склад Горохівської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Горохівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1078 осіб, з яких 512 чоловіків та 566 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 845 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди Мороз Валентин Якович — український історик, один з найрадикальніших представників українського національного руху, політв'язень, дисидент, автор понад 30 книг. Олександр Чирук — український військовослужбовець 118 ОМБр. Загинув на запорізькому напрямку. Адам Мишка-Холоневський Природа Холонів (заказник) Холонів (заповідне урочище) Див. також Мишки-Холоневські // Мишки Примітки Джерела Chołoniów // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1880. — Т. I. — S. 625. (пол.) Література Холоні́в // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.210-211 Посилання Погода в селі Холонів
Khomivka, Ternopil Oblast

Khomivka (Ukrainian: Хомівка) is a village in Bila rural hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention of the village was in 1705. After the liquidation of the Zboriv Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion Saint Demetrius church (1989, brick). References Sources (in Ukrainian) Ханас В., Хомівка // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 556. — ISBN 978-966-528-279-2.
Chomiwka (obwód tarnopolski)

Chomiwka (ukr. Хомівка) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie tarnopolskim, w hromadzie Biała. W 2001 liczyła 196 mieszkańców, spośród których 195 wskazało jako ojczysty język ukraiński, a 1 rosyjski. Przypisy
Homivka, Zboriv

Homivka (în ucraineană Хомівка) este un sat în comuna Mșaneț din raionul Zboriv, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Homivka era vorbitoare de ucraineană (99,49%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Хомовка (Тернопольская область)

Хомовка (укр. Хомівка; до 1946 года — Хомы, укр. Хоми) — село в Белецкой сельской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. Основано в 1705 году. До 2020 года входило в Зборовский район. Код КОАТУУ — 6122687703. Географическое положение Село Хомовка находится на расстоянии в 1,5 км от села Игровица (Тернопольский район) и в 3-х км от села Мшанец. Через село проходит автомобильная дорога Р-39. Население Население по переписи 2001 года составляло 196 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I ст. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Choral-Synagoge (Drohobytsch)

Die Choral-Synagoge in Drohobytsch, einer ukrainischen Stadt in der Oblast Lwiw, ist das eindrucksvollste jüdische Bauwerk der Stadt. Geschichte Die Synagoge wurde von 1842 bis 1865 errichtet. Bis 1918 war sie die Zentralsynagoge für das Kronland Galizien. Nach dem Zweiten Weltkrieg, als die Ukraine zur Sowjetunion gehörte, wurde sie zunächst als Lagergebäude für Möbel genutzt und entsprechend umgebaut. Später verfiel sie immer mehr. 1993 wurde sie an die jüdische Gemeinde zurückgegeben und ab 2014 restauriert. Architektur Die Frontseite mit dem Eingang hat einen reich verzierten Giebel mit kleinen Türmchen, der von den Gesetzestafeln abgeschlossen wird. Rechts und links sind zwei große rechteckige Türme, die der Frontseite ein breiteres Aussehen geben. Der direkte Eingangsbereich hat zusätzlich zwei große rechteckige Säulen (Pilaster) und ist ebenfalls mit einem etwas tiefer liegenden Giebel abgeschlossen. Über der Eingangstür sind in zwei Etagen Fenster eingebaut; rechts und links davon befinden sich drei Etagen mit je zwei Fenstern. An den Seitenwänden befinden sich je drei Fenster über die ganze Höhe des Gebäudes. An der Rückseite sind es zwei hohe Fenster, das mittlere Dritte ist bis aus ein Rundfenster in gleicher Höhe wie die Rundbögen verschlossen. Hier befand sich im Inneren der Toraschrein. In den zwei Türmen der Frontseite sind die Treppen zu zwei Gebetsräumen der Frauen, die sich oberhalb des Eingangs befanden. Im Inneren gibt es vier Säulen, zwischen denen die Bimah stand und die die Decke stützen. Dadurch erinnert die Struktur im Inneren an die Architektur der im frühen 17. Jahrhundert gebauten Neun-Felder-Synagogen (oder auch Vier-Pfeiler-Synagoge) wie der Großen Maharscha-Synagoge in Ostroh und der Großen Vorstadt-Synagoge in Lemberg. Siehe auch Osei-Chesed-Synagoge (Drohobytsch) Liste von Synagogen in der Ukraine Ghetto Drohobytsch Weblinks Choral-Synagoge in Drohobytsch, polnisch bei Virtuelles Schtetl Einzelnachweise
Choral Synagogue (Drohobych)

The Choral Synagogue, also called the Great Synagogue, is an Orthodox Jewish synagogue, located on Pylypa Orlyka Street, in Drohobych, Lviv Oblast in Ukraine. The congregation worships in the Ashkenazi rite. History It was built between 1844 and 1863. Up to 1918 it served as the Main Synagogue of Galicia within the Austro-Hungarian Empire. After World War II Drohobych belonged to the Soviet Union. The authorities converted the building to a warehouse and altered it accordingly; and in later years it deteriorated. After Ukraine gained its independence, the synagogue was returned to the Jewish community. Funded with the philanthropic support of Viktor Vekselberg, renovations started in 2014; were completed in 2018; and in 2019 the congregation received its first Torah since World War II. Architecture The style of the three-story building is a variant of the then-popular Rundbogenstil style. The entry is framed by massive pilasters, surmounted by a decorated gable. Two windows are placed above it vertically. A larger gable, crowned by the tablets of the law surrounds the entry treatment. It again is supported on pilasters capped by decorative towers. Between the pilasters are vertical rows of three windows. The edges of the building's main façade a framed again by pilasters and topped by (smaller) towers. Another set of windows fills the space between the pilasters. This motif is repeated on all the façades, though on the north and south façades the three vertical windows are replaced by a three-story tall, round-headed window, and on the east façade, backing the Torah ark, the centre window of the three is round. The two outer bays of the façade are stair towers, the building is actually as wide as the three central bays. The stairs lead to the two women's galleries, both of which are located above the entryway. The main hall (the prayer hall of the men) is of the nine-bay type, a structure to be found in some synagogues of the early 17th century like the Great Suburb Synagogue, Lviv and the Great Maharsha Synagogue, Ostroh. In each of these synagogues, four supports are arranged in a square in the centre of the space visually divides it into nine units. The Bimah stood in the centre between the pillars. Gallery See also Drohobycz Ghetto History of the Jews in Ukraine List of synagogues in Ukraine References External links "Wielka (Chóralna) Synagoga w Drohobyczu (ul. Leona Reicha; obecnie wuł. Pyłypa Orłyka)" [Choral Synagoge in Drohobytsch]. Virtual Shtetl (in Polish). POLIN Museum of the History of Polish Jews. 2017. "The Last Jew from Drohobych: a film by Alfred Schreyer (Synopsis)" (PDF). Austria: Rodsky Film AG. 2011.