NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Харківська бісквітна фабрика

|лістинг на біржі= |діяльність= |НДДКР= |колишні назви= |оборот= Харківська бісквітна фабрика, ХБФ — українська кондитерська компанія в Харкові, що з 2004 входить в корпорацію «Бісквіт-Шоколад» Історія Будівництво фабрики почалося у 1932, а в травні 1935 відбувся пуск чотирьох ліній з цегляними печами тунельного типу і ручним обслуговуванням, що працювали на вугіллі. На фабриці працювало 1300 осіб, які виробляли 16 000 тонн печива в рік. Під час війни обладнання вивезено до Уфи. У 1944 почалося відновлення виробництва. Першу продукцію фабрика випустила у 1945 — 382 тонни. Повністю відновлення закінчено у 1954, але в цехах як і раніше переважала ручна праця. У 1958 у зв'язку з розробкою Шебелинського газового родовища була проведена повна реконструкція із заміною печей на газові та з установкою чотирьох нових цукрових технологічних ліній, що дозволили значно збільшити випуск продукції (обсяг фасованої продукції виріс більш ніж у 8 разів), поліпшити умови праці. Повністю технологічний потік створений до 1965 — змонтовано дві напівавтоматичні лінії, встановлено 10 загорткових напівавтоматів для фасування печива, 3 тістомісильні машини, впроваджено безтарне перевезення сировини, механізовані підйомно-транспортні роботи з прийому та подачі сировини у виробництво, поліпшені умови праці в складах та цехах підприємства, методом «народного будівництва» споруджено будинок вафельного цеху. У 1967 створено виробництво картонної та транспортної тари. Повна механізація вафельного цеху закінчена у 1969. У 1986 п'ять застарілих бісквітних ліній з виробництва цукрових сортів печива замінені сучасними. У 1988 встановлена ​​лінія «Мінел» з виробництва затяжних сортів печива, значно покращилися умови праці. 1 січня 1991 фабрика виходить зі складу Харківського об'єднання кондитерської промисловості і стає самостійною. У 1992 запущена перша в Україні потокова автоматизована лінія з виробництва крекеру італійської фірми «Орланді». На підприємстві з'явилися фахівці з електронної та обчислювальної техніки. У 1993 фабрика отримала сертифікати відповідності на готову продукцію, що дозволило забезпечити випуск продукції стабільної якості та експортувати її. У грудні 1993 підприємство приватизовано трудовим колективом та перейменовано в АТЗТ «Харківська бісквітна фабрика». Підприємство отримало можливість самостійно розпоряджатися заробленими коштами. У вересні 1998 фабрика підписала договір про спільну діяльність з Харківською кондитерською фабрикою, за яким вона забезпечувала останню сировиною і вела збут готової продукції. У листопаді того ж року збори акціонерів кондитерської фабрики вирішили продати Харківській бісквітній фабриці контрольний пакет акцій: кондитерська фабрика, що отримала згодом назву «Харків'янка», стала нарощувати обсяги виробництва, повертати втрачені ринки збуту, а бісквітна фабрика отримала можливість пропонувати торговим партнерам весь спектр кондитерських виробів. З 2001 всі вироби обох підприємств випускаються під об'єднаним логотипом «Бісквіт-Шоколад». У серпні 2004 підприємства об'єдналися в корпорацію «Бісквіт-Шоколад». Див. також Харківське виробниче об'єднання взуттєвих підприємств Джерела Бісквіт-шоколад
Харьковская кондитерская фабрика

Харьковская кондитерская фабрика «Харьковчанка» (укр. Харківська кондитерська фабрика «Харків'янка») — предприятие пищевой промышленности в Харькове. В связи с использованием в производственных процессах опасных химических веществ, относится к категории предприятий повышенной опасности. История История предприятия начинается в 1896 году, когда в Харькове была открыта кондитерская фабрика товарищества «Жорж Борман». После Октябрьской революции фабрика была национализирована и в 1922 году получила новое название: Харьковская кондитерская фабрика «Октябрь» (укр. «Жовтень»). В 1927/1928 году фабрика выпустила продукции на 8,8 млн рублей, в дальнейшем предприятие было реконструировано. Были внедрены новые технологические процессы, автоматизация и механизация работ, установлена конвейерная система и улучшен внутризаводской транспорт. В результате, уже в 1932 году численность работников фабрики увеличилась до 2658 человек, объёмы выпускаемой продукции — до 49,8 млн рублей в год. По состоянию на начало 1935 года, фабрика являлась третьей по мощности среди кондитерских фабрик СССР. В 1976 году фабрика стала главным предприятием Харьковского производственного объединения кондитерской промышленности (в состав которого вошла также Харьковская бисквитная фабрика). С 2004 года фабрика входит в состав корпорации «Бисквит-Шоколад». Современное состояние На фабрике работает около полутора тысяч человек. Производство продукции составляет 24 тысяч тонн при расчетной мощности 35 тысяч тонн в год. Кондитерская фабрика «Харьковчанка» расположена в центре Харькова, в состав предприятия входят шесть основных цехов: карамельный, ирисо-конфетный, конфетно-шоколадный, шоколадный и мучнисто-кондитерский. Предприятие производит карамель, конфеты (глазированные и неглазированные), шоколад, зефир, ирис, мармелад, драже. Известные сотрудники Китаенко, Антон Макарович (1897—1942), советский деятель подполья на Украине в годы Великой Отечественной войны, работал до войны мастером на кондитерской фабрике, был секретарем первичной партийной организации. Примечания Ссылки История фабрики
Charkowska Obwodowa Administracja Państwowa

Charkowska Obwodowa Administracja Państwowa, COAP (ukr. Харківська обласна державна адміністрація, ХОДА) – obwodowa administracja państwowa (ODA), działająca w obwodzie charkowskim Ukrainy. Przewodniczący ODA Ołeksandr Maselski (7 lipca 1995 – 12 kwietnia 1996) Ołeh Domin (p.o., 8 maja 1996 – 8 sierpnia 1996) Ołeh Domin (8 sierpnia 1996 – 27 października 2000) Jewhen Kusznariow (27 października 2000 – 17 grudnia 2004) Stepan Maselski (17 grudnia 2004 – 4 lutego 2005) Arsen Awakow (4 lutego 2005 – luty 2010) Wołodymyr Babajew (p.o., luty – 18 marca 2010) Mychajło Dobkin (18 marca 2010 – 2 marca 2014) samozwańczy ludowi gubernatorzy Charkowskiej Republiki Ludowej z poparciem rosyjskim (2014) Jurij Apuchtin (od 7 do 8 kwietnia 2014) Wołodymyr Warszawski (21 kwietnia 2014) Ihor Bałuta (2 marca 2014 – 3 lutego 2015) Ihor Rajnin (3 lutego 2015 – 29 sierpnia 2016) Julia Switłyczna (29 sierpnia 2016 – 5 listopada 2019) Ołeksij Kuczer (5 listopada 2019 – 27 listopada 2020) Aina Timczuk (27 listopada 2020 – 11 sierpnia 2021) Ołeksandr Skakun (p.o., 11 sierpnia 2021 – 24 grudnia 2021) Ołeh Syniehubow (od 24 grudnia 2021) Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona Administracji
Харьковская областная государственная администрация

Харьковская областная государственная администрация, ХОГА (укр. Харківська обласна державна адміністрація, ХОДА) — орган исполнительной власти в Харьковской области Украины. Глава областной государственной администрации назначается Президентом Украины по представлению Кабинета Министров Украины на срок полномочий президента. По состоянию на апрель 2025 года должность занимает Олег Синегубов. Местное самоуправление в области осуществляет Харьковский областной совет. Инциденты Захват в 2014 году 1 марта 2014 года в Харькове по инициативе мэра Геннадия Кернеса на площади Свободы был проведен митинг, на котором с российскими флагами выступали сам Кернес и бывший глава Харьковской ОГА Михаил Добкин. По окончании митинга между участниками мероприятия и активистами харьковского Евромайдана произошла стычка, в ходе которой использовались палки и слезоточивый газ, после чего сторонники Кернеса начали штурм здания Харьковской облгосадминистрации, контролируемого представителями Самообороны Майдана и «Правого сектора», в результате чего здание было захвачено, а на крыше здания администрации украинский флаг был сорван и установлен российский. К вечеру сепаратисты покинули здание госадминистрации, а российский флаг был снят. 6 апреля 2014 года пророссийские демонстранты вторично захватили здание госаминистрации под аплодисменты местной милиции. По состоянию на утро 7 апреля здание ОГА было освобождено от захватчиков. Обстрел в 2022 году 1 марта 2022 года здание Харьковской ОГА пострадало от двух ракетных ударов в ходе вторжения России на Украину. Видео первого удара облетело интернет, став наглядной демонстрацией принесённых российской армией смертей и разрушений. Попавшая на это видео ракета, согласно Bellingcat, выглядит как «Калибр». 1 апреля 2022 года глава Харьковской областной администрации Олег Синегубов сообщил, что при этом обстреле погибли 29 человек. 13 ноября 2023 года он же сообщил о 44 погибших. В честь одной из них, волонтёра Юлии Здановской, преподававшей математику, Массачусетский технологический институт организовал бесплатную образовательную математическую программу для украинских старшеклассников. В здании были разрушены перекрытия и повреждена крыша. Пострадали и близлежащие здания, в том числе оперный театр, филармония и жилые дома; было разрушено консульство Словении. Отчёт ОБСЕ называет подобные атаки «особо коварной формой нападения»: обстрел был нанесён двумя ракетами с перерывом в 5-7 минут, а потому, по мнению авторов отчёта, имело место «преднамеренное нападение в качестве цели на спасателей и пострадавших от первого нападения». Председатели ХОГА Примечания Ссылки Официальный сайт Харьковская Областная Государственная Администрация
Харківський державний музичний ліцей

Харківський державний музичний ліцей (до 2021 року — Харківська середня спеціалізована музична школа-інтернат) утворений 1943 р. на базі Студії (Групи) для музично обдарованих дітей, що існувала з 1933 р. при Харківському музично-театральному інституті (згодом — при Харківській консерваторії). Передісторія 1933 — М. Ітігіна та М. Хазановський організували Групу (студію) для музично обдарованих дітей. Первісний склад — 58 дітей віком від 8 до 14 роквів: 33 піаніста, 16 скрипалів, 5 віолончелістів, 4 баяніста. Серед педагогів були професори А. Л. Лунц, Н. Б. Ландесман, Л. Й. Фаненштіль, І. В. Добржинець, С. С. Богатирьов. Серед випускників: Н. Гольдінгер, Е. Цукурова, Г. Бортновська, Л. Булгаков, І. Заславський, В. Міхелевич, І. Дудник, Ф. Бельман, Б. Юхт, Б. Яровинський. Історія школи 1943 — за ініціативою Комаренка офіційно створена Харківська музична десятирічка. Колективи Симфонічний оркестр. Очолювали: І. В. Добржинець, В. С. Міхелевич, І. Д. Сіротін, Ю. В. Сухін, Ю. В. Янко. Хор хлопчиків. Очолювали: М. І. Герасимчук, О. М. Кошман. Хор дівчат. Очолювали: Н. А. Грозенок. Духовий оркестр. Очолювали: В. А. Комаренко, В. Г. и Л. Г. Гриник, В. А. Чувараян, В. Н. Дворниченко Ансамбль скрипалів. Очолювали: А. Л. Козловичер, Л. А. Красько, Ю. Г. Подлєсний. Директори 1943—1948 — Комаренко Володимир Андрійович 1949—1961 — Карпова Людмила Олександрівна 1961—1984 — Соколов Анатолій Миколайович 1984—2021 — Алтухов Валерій Миколайович 2021—2023— Сенченкова Тамара Юріївна (в.о.) 2023—т.ч - Оріщенко, Олег Володимирович Відомі педагоги Т. Б. Вєркіна А. Я. Гельрот Г. Л. Гельфгат М. І. Герасимчук Р. С. Горовиць І. М. Дубінін Л. Н. Іванюшенко А. Л. Козловичер А. А. Лещинський В. Л. Макаров Ю. Ф. Пактовська Б. О. Скловський Н. С. Тишко О. М. Філонова М. С. Хазановський Відомі вихованці Література Тишко Н. С. Сторінки з історії музичної освіти в Україні (до 50-річчя Харківської середньої спеціальної музичної школи-інтернату) // Харківські асамблеї. Міжнародний музичний фестиваль 1993 р. «Шуберт і український романтизм». Збірка матеріалів / Упорядник Г. І. Ганзбург. — Харків, 1993. — C. 34-40. Немцова И. А. Харьковской средней специальной музыкальной школе-интернату 60 лет // Формування творчої особистості в інформаційному просторі сучасної культури: Збірка наукових праць. — Харків: Основа, 2004. — С. 5-12. ISBN 5-7768-0810-3 Алтухов В. М., Нємцова І. А. Харківська середня спеціальна музична школа-інтернат: сторінки історії // Харківський державний університет мистецтв імені І. П. Котляревського. Pro Domo Mea: Нариси / Ред. Т. Б. Вєркіна, Г. А. Абаджян, Г. Я. Ботунова. — Харків, 2007. — С. 241-253. Більше ніж школа: ХССМШі у спогадах випускників. — Харків: Планета-Прінт, 2013. — 132 с. ISBN 978-966-97373-0-4 Посилання Офіційний сайт ХССМШ-і А. Мінакова. З вікон цієї школи завжди лунають звуки музики
Sinagoga Coral de Khàrkiv

La Sinagoga Coral de Khàrkiv (en ucraïnès: Харківська хоральна синагога) és un indret de culte jueu situat a la ciutat de Khàrkiv, Ucraïna. Aquest edifici és la major sinagoga de la regió de Khàrkiv. Història de l'edifici La construcció de la sinagoga va començar el 1909, amb els arquitectes presentant propostes de disseny com a part d'un concurs. L'arquitecte de Sant Petersburg, Yakov Gevirts va presentar el disseny guanyador, i la construcció de l'edifici va acabar el 1913, i va tenir un cost de 150.000 rubles de l'època. El 1923, la sinagoga va ser tancada i nacionalitzada pel govern. L'edifici va ser transformat en un club per als treballadors jueus que formaven part del Komintern. Llavors va servir per a diversos usos incloent entre ells un club social, un cinema i un complex esportiu. El temple no va ser usat com a lloc de culte fins al 1990. Després del col·lapse de la Unió Soviètica, diversos grups jueus van lluitar per prendre el control de la sinagoga. Edward Khodos va crear una organització que representava als membres del judaisme reformista, i va aconseguir prendre el control del temple. Els representants de Habad Lubavitx van presentar una reclamació, i durant un temps tots dos grups van fer servir l'edifici. El 1993, Khodos feia servir la segona planta de la sinagoga, on freqüentava un negoci d'antiguitats, i va fundar un club nocturn on la joventut local practicava esport i arts marcials com el kickboxing. El 1998, un incendi va arrasar la sinagoga i aquesta va ser oficialment lliurada a l'organització jueva ortodoxa Habad. Diverses reformes van ser dutes a terme a l'edifici el 2003. Estil arquitectònic El disseny de l'edifici ha estat descrit com una combinació de diversos estils entre ells: romànic, gòtic, neo-gòtic i arquitectura islàmica. Segons la societat arquitectònica de Khàrkiv aquesta barreja d'estils és una reminiscència de les grans muralles de l'antiga Palestina. L'edifici té 138 peus (42 metres) d'altura damunt del dom i 50 metres (160 peus) de longitud, comptant amb una àrea total de 2.067 metres quadrats (22.250 peus quadrats). Està situat conforme a les lleis locals que requereixen una certa distància entre les esglésies i els altres llocs de culte. La sinagoga avui Actualment la sinagoga és un centre de referència per a la vida jueva a la ciutat de Khàrkiv. Les festivitats jueves són celebrades per jueus i gentils per igual. Una celebració de Hanukà va comptar amb l'assistència del Primer ministre d'Ucraïna Petrò Poroixenko, l'acte va atreure l'atenció dels mitjans de comunicació. Altres esdeveniments inclouen un tribut per als veterans de guerra jueus de Khàrkiv. La sinagoga és gestionada per Habad, l'organització hassídica té la seu regional a Khàrkiv a la sinagoga, on també manté una micvé i una ieixivà. El rabí de la sinagoga, Moixé Moskowitz, és també el rabí major de Khàrkiv. Habad també gestiona una escola jueva per a 500 alumnes, així com una llar d'infants amb 70 nens. L'alcalde de Khàrkiv Hennadiy Kernes, va participar en la celebració de la festa de Purim, i va assistir a les noces de la filla del Rabí Moskowitz. Referències
Choral-Synagoge (Charkiw)

Die Choral-Synagoge (ukrainisch Хоральна синагога «Бейт Менахем» Choralna synagoga „Beit Menachem“) in der ukrainischen Stadt Charkiw ist die größte Synagoge in der Ukraine. Geschichte Die Synagoge wurde zwischen 1909 und 1913 nach Plänen von J. G. Gewirtz, V. A. Feldman und M. F. Piskunov erbaut. Nach der Oktoberrevolution wurde sie 1923 als Synagoge geschlossen und als jüdischer Arbeiterklub, Kino und Sportklub genutzt. Während der deutschen Besatzung und der schweren Gefechte um Charkiw im Zweiten Weltkrieg blieb die Synagoge unbeschadet. Nach dem Zerfall der Sowjetunion und der Unabhängigkeit der Ukraine wurde sie an jüdische Organisationen zurückgegeben. Im Jahr 1998 wurde die Synagoge durch ein Feuer beschädigt. Danach wurde sie renoviert; diese Arbeiten wurden 2003 abgeschlossen. Dabei wurden auch andere Nutzungen in der Synagoge untergebracht, darunter eine Bibliothek, ein Hochzeitszimmer und ein Fitnessraum. Die Synagoge wird von Chabad betrieben. Während der Schlacht um Charkiw beschossen russische und prorussische Angreifer die Stadt. Durch die Explosionswelle einer Rakete, die am 9. März 2022 in der Nähe einschlug, wurden Fenster der Synagoge sowie Teile der Fassade beschädigt. Baubeschreibung Die Synagoge gehört zu den Bauten des Historismus und vermischt Elemente von Neugotik und der orientalisierenden Architektur, so dass sie am ehesten eklektizistisch genannt werden kann. Die Grundfläche soll mehr als 2000 m² betragen, so dass in der Andachtshalle zirka 1000 Menschen Platz finden. Diese Angaben – und die Einordnung als zweitgrößte Synagoge Europas nach der Großen Synagoge in Budapest – sind aber umstritten. Die Kuppelhöhe beträgt 42 Meter. Siehe auch Liste von Synagogen in der Ukraine Liste von Choral-Synagogen Liste beschädigter und zerstörter Kulturstätten in der Ukraine infolge des russischen Angriffskrieges seit 2022 Weblinks Einzelnachweise
Synagoga Tempel w Charkowie

Synagoga Bejt-Menachem w Charkowie, zwana również Chóralną albo Tempel (ukr. Синагогa Бейт Менахем, Xоральна синагога y Харкові) – synagoga wzniesiona w latach 1909–1913 na terenie Charkowa. Największa bożnica na Ukrainie i druga pod względem kubatury w Europie. Wzniesiono ją na miejscu domu należącego do kupca Zarudnego, któremu już w 1906 roku groziło zawalenie. Teren wykupiła gmina żydowska – władze zezwoliły jej na budowę bóżnicy pod warunkiem, że będzie cofnięta kilkanaście metrów w głąb ulicy i zachowa odpowiednią odległość od cerkwi św. Mikołaja. Architektem bóżnicy był Jakow Gewirc, a o palmę pierwszeństwa w ogłoszonym konkursie ubiegał się m.in. Adolf Szyszko-Bohusz. W 1923 roku synagoga została zamknięta przez władze USRR, które przeznaczyły ją na siedzibę klubu „Spartak”. Po uzyskaniu przez Ukrainę niepodległości służyła wyznawcom judaizmu jako obiekt wynajmowany od państwa. W 2003 roku, po uprzednim remoncie sfinansowanym ze środków międzynarodowej społeczności żydowskiej i charkowskich żydów, dokonano oficjalnego powtórnego otwarcia bóżnicy. Na czele żydowskiej gminy Charkowa stoi rabin Mosze Moszkowycz. Nazwa Bejt Menachem została nadana na cześć lubawickiego rabina. Adres: ul. Puszkińska 12 (м. Харків, вул. Пушкінська 12) Galeria Przypisy Bibliografia ZbigniewZ. Hauser ZbigniewZ., Ilustrowany przewodnik po zabytkach kultury na Ukrainie, t. 4, Warszawa: Burchard Edition, 2003, ISBN 83-87654-13-2, OCLC 830495337 . Linki zewnętrzne Prasowa notka na temat otwarcia synagogi (jęz. ukraiński), obok załączone zdjęcie budynku sprzed I wojny światowej Historia żydowskiej społeczności Charkowa
Харковска хорска синагога

Харковска хорска синагога (укр. Харківська хоральна синагога) је највећа синагога у Украјини, зграда од архитектонског значаја, градска знаменитост и центар јеврејског живота у Харкову. Историјат Изградња синагоге је почела 1909. године, а архитекте су поднеле предлоге пројекта као део конкурса. Пројекат архитекте из Санкт Петербурга Јакова Гевиртса је победио и изградња је завршена 1913. по цени од 150.000 рубаља. У јуну 1923. је синагога затворена на инсистирање јеврејских радника, национализована је од стране владе и коришћена као јеврејски раднички клуб, део Коминтерне. Локална Јевсекција је тај дан прогласила празником, организован је марш до синагоге са групом јеврејских радника који су носили црвену заставу у зграду. Новине Дер Емес су прогласиле синагогу „контрареволуционарним гнездом”, а свице у синагоги посвећене цару. Зграда је тада служила за различите намене, као смештај за клуб, биоскоп и спортски комплекс и није коришћена као богомоља до 1990. године. Након распада Совјетског Савеза разне јеврејске групе су се бориле за контролу над синагогом. Едвард Ходос је створио организацију која представља припаднике реформског јудаизма и потврдио је контролу над синагогом. Представници Хабада су изнели супротстављене тврдње и једно време су обе групе деловале у згради. Године 1993. је Ходос радио на другом спрату синагоге где је, према извештајима, водио посао са антиквитетима и основао кик-бокс клуб за локалну децу који је радио петком увече. Године 1998. је пожар уништио синагогу и тада је званично предата Хабаду. Обимна реновирања су завршена 2003. Данас се у синагоги организују празници који славе сви становници Харкове, а не само Јевреји. Пример тога је прослава Хануке на којој је присуствовао Петро Јушченко, Арсен Аваков и национални медији, као и одавање почасти јеврејским ветеранима из Другог светског рата у Харкову. Генадиј Кернес је присуствовао прослави пурима у синагоги и венчању ћерке Рабина Московица. Синагогом управља Хабад који има седиште у Харкову, одржава микве јешиву и води школу од петсто јеврејске деце од првог до једанаестог разреда и обданиште од седамдесеторо деце. Архитектура Дизајн зграде је описан као комбинација романо–готичких, неоготичких и исламских стилова архитектуре. Архитектонско друштво Харкова је синагогу упоредило са грађевинама древне Палестине. Зграда је 42 метара висока, а куполе 50 метара, укупна површина је 2067m². За разлику од осталих зграда у блоку уклоњена је из улице како би била у складу са локалним законима који захтевају одређену удаљеност од цркава и других богомоља. Галерија Референце
Kharkiv Ukrainian Drama Theatre

The Kharkiv Ukrainian Drama Theatre also known as the Taras Shevchenko Kharkiv Academic Ukrainian Drama Theatre (Ukrainian: Харківський академічний український драматичний театр імені Тараса Шевченка, romanized: Kharkivskyi akademichnyi ukrainskyi dramatychnyi teatr imeni Tarasa Shevchenka) is a national theatre founded in 1935 out of remnants of the suppressed Berezil Theatre, which was founded by Les Kurbas in 1922. Kharkiv Ukrainian Drama Theatre has two stages: Main Stage (900 seats) and Small Stage "Berezil" (115 seats). The theater's repertoire was formed by directors trained in Konstantin Stanislavsky's school, and since 1990s by directors trained by Anatoly Vasiliev. Over the years the theater's ensemble included many renowned artists such as Vadym Meller (stage designer), Leonid Bykov (actor), Amvrosy Buchma (actor, star of the film Ivan the Terrible), Andriy Zholdak (theatre director), Andrzej Szczytko (theatre director). From 2002 to 2005, Andriy Zholdak was the artistic director of the theatre, where he produced five plays, which, apart from Ukraine, were also presented in many European countries including Germany, France, Finland, Netherlands, Poland, Austria, Romania and Russia, at well known festivals. In 2005, after Kharkiv authorities prohibited his staging of Romeo and Juliet. A Fragment Zholdak was forced to leave the theatre. In 2004, the theatre's ensemble was named by ITI - UNESCO critics as one of the best ensembles in Europe. During the Russo-Ukrainian War, the theatre was forced to go underground. See also Yefrosyniya Zarnytska References