NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Korolivka, Chortkiv Raion

Korolivka (Ukrainian: Королівка; Polish: Korolówka) is a village located on the Tupa River in Chortkiv Raion of Ternopil Oblast in western Ukraine. It belongs to Borshchiv urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. Korolivka belongs to the administration of Holovchyntsi village. Located near it is Optymistychna Cave, the longest cave in Eurasia. Until 18 July 2020, Korolivka belonged to Borshchiv Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Ternopil Oblast to three. The area of Borshchiv Raion was merged into Chortkiv Raion. Religion There are two stone churches in the village: Church of the Resurrection of Jesus Christ (built in 1997) and Church of the Conception of St. John the Baptist (1851). Population The population of the village was 92 as of 2001. People from Korolivka Mykhailo Hnydiuk, scientist and doctor Jacob Frank, founder of Frankism, born in Korolivka in 1726 References Notes Sources (in Ukrainian) І. Гаврильцьо, С. Панькевич, В. Уніят., Королівка // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2005, V. 2: К—О, S. 181–182. — ISBN 966-528-199-2. Ірина Мадзій. Королівка, яка народжувалась двічі // «Вільне життя плюс». — 2014. — No. 91 (12 лист.). — С. 12.
Korolówka (rejon czortkowski)

Korolówka (ukr. Королівка, Koroliwka) – wieś w rejonie czortkowskim obwodu tarnopolskiego, centrum silskiej rady. Historia W II Rzeczypospolitej miejscowość była siedzibą gminy wiejskiej Korolówka w powiecie borszczowskim województwa tarnopolskiego. Znajdował się tu garnizon kompanii granicznej KOP „Korolówka”. W latach 30. w Korolówce działał Dom Polski TSL. W czasie okupacji niemieckiej mieszkająca w Korolówce polska rodzina Sawickich ukrywała troje Żydów. W 1985 roku Instytut Jad Waszem podjął decyzję o przyznaniu Emilii, Janowi, Kazimierzowi i Nikodemowi Sawickim tytułu Sprawiedliwych wśród Narodów Świata. Z kolei rodzeństwo Emilia Puchała i Eugeniusz Koszyk ukrywało Jerzego Teperberga (uznani za Sprawiedliwych wśród Narodów Świata w 1985 roku). W latach 1944–1945 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 21 Polaków, w tym Emilię Sawicką i Nikodema Sawickiego. Do 2020 w rejonie borszczowskim. Wieś liczy 1094 mieszkańców. W pobliżu wsi znajduje się wejście do Jaskini Optymistycznej. Urodzeni Jakub Frank (1726–1791), prawdopodobnie urodził się tutaj lub w Buczaczu, twórca żydowskiej sekty frankistów Mieczysław Jastrun, poeta. Przypisy Linki zewnętrzne Korolówka (3), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IV: Kęs – Kutno, Warszawa 1883, s. 411 . Korolówka na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Korolivka, Borșciv

Korolivka (în ucraineană Королівка) este o comună în raionul Borșciv, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Korolivka era vorbitoare de ucraineană (99,73%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Королёвка (Борщёвская городская община)

Королёвка (укр. Королівка) — село в Борщёвской городской общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Село известно с XV века. До 2020 года входило в Борщёвский район. Код КОАТУУ — 6120883701. Происхождение названия Украинское название села несколько раз изменялось: укр. Каролівка, при австрийцах и поляках — укр. Корольовка, 1945—1989 — укр. Коралівка. В русскоязычном издании АТД УССР 1978 года село называется Коралловка. Географическое положение Село Королёвка находится на правом берегу реки Ничлава, выше по течению на расстоянии в 0,5 км расположено село Стрелковцы, ниже по течению на расстоянии в 2 км расположено село Сковятин. Через село проходит автомобильная дорога Т-2018. Население Население по переписи 2001 года составляло 1094 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Карстовая пещера Оптимистическая — длиннейшая гипсовая пещера в мире. Известные уроженцы и жители Андрияшик, Роман Васильевич (1933—2000) — украинский писатель, журналист, лауреат Шевченковской премии. Франк, Яков (1726—1791) — польско-еврейский религиозный деятель. Примечания
Jüdischer Friedhof (Medschybisch)

Der Jüdische Friedhof Medschybisch liegt in Medschybisch, einer Siedlung städtischen Typs in der Oblast Chmelnyzkyj im Westen der Ukraine. Auf dem jüdischen Friedhof im Norden des Ortes sind zahlreiche Grabsteine erhalten. Siehe auch Liste jüdischer Friedhöfe in der Ukraine Geschichte der Juden in der Ukraine Weblinks
Єврейський цвинтар (Меджибіж)

Меджибізький єврейський цвинтар розташований у селищі міського типу Меджибіж Хмельницької області на заході України. На єврейському цвинтарі на півночі села збереглися численні надгробки. Короткий опис Цвинтар розташований на високому пагорбі правого берега річки Бужок і являє собою неправильної форми ділянку розмірами 120 х 75 метрів. На єврейському цвинтарі Меджибожа налічується близько 200 надгробків, найдавніші з яких датуються ще XVI століттям. Збереглась лише частина надгробків, що тяжіють до входу і оточують могилу Баал Шем Това. Зокрема, зберігся пам'ятник 1555 року на могилі Гіли, дочки р. Шмуеля. Напис нанесено на обох боках стели, позбавленої будь-яких зображень чи декору. За результатами інвентаризації некрополя, проведеної в 1988—1990 роках, дослідник цвинтаря І. Дворкін поділяє його на три сектори. Найдавніша ділянка (сектор В) розташована навпроти входу до кладовища й межує з кевером (надмогильною буцовою) Бепгга. Саме тут знайдено жіночий надгробок середини XVI ст. Багато з пам'ятників кінця XVIII — початку XIX століть мають високохудожні зображення та витончені написи. В кінці XX ст. в Меджибожі на єврейському кладовищі зроблено некрополь, де похований засновник хасидизму, а також його учні. Поруч споруджено синагогу. Єврейський некрополь, де поховано засновника хасидизму Ісраеля Баал-Шем-Това (1698—1760 роки) в Меджибожі є пам'яткою історії XVI—XIX ст., яку внесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Цей некрополь залишається й зараз важливим центром паломництва хасидів з усього світу. Галерея Примітки Див. також Єврейська громада Меджибожа Література Єврейські некрополі України [Текст] / Ю. І. Ходорковський. — К. : [б.в.], 1998. — 80 с. — (Некрополі України). — ISBN 966-532-003-3 Посилання Меджибіж. Бешт, синагоги та руїни костьолу
Jüdischer Friedhof (Irschawa)

Der Jüdische Friedhof in Irschawa, einem Ort in der ukrainischen Oblast Transkarpatien, stammt aus der Mitte des 19. Jahrhunderts. Er ist eingezäunt und in einem gepflegten Zustand. Der jüdische Friedhof ist auf Katasterkarten von 1865 eingezeichnet. Der älteste vorhandene Grabstein ist von 1890 und der jüngste von 1974. Insgesamt befinden sich hier noch 95 Grabsteine. Zusätzlich gibt es ein Mausoleum (Ohel). Siehe auch Liste jüdischer Friedhöfe in der Ukraine Weblinks Einzelnachweise
Jüdischer Friedhof (Kilija)

Der Jüdische Friedhof in Kilija, einer Stadt in der ukrainischen Oblast Odessa, stammt vermutlich aus der ersten Hälfte des 19. Jahrhunderts. Der älteste lesbare Grabstein auf dem jüdischen Friedhof stammt von 1822. Der Friedhof wird noch genutzt; ein Grabstein stammt von 2018. Insgesamt sind 590 Grabsteine vorhanden. Der Friedhof wurde im Zweiten Weltkrieg, aber auch in den Jahren 1945 bis 1981, geschändet. Auf dem Gelände befindet sich ein verfallenes Taharahaus. Im Jahr 2014 wurde der Friedhof gründlich von dem Bewuchs gesäubert. Dabei wurden auch die Inschriften auf den Grabsteinen analysiert. Die Beschriftung bis circa 1930 war hauptsächlich in hebräischer Sprache (133), spätere in russischer Sprache (175). Auch gibt es fünf in rumänischer Sprache. Auf einigen der Grabsteine ist das Bild des Verstorbenen eingraviert, wie es auf vielen Friedhöfen in Osteuropa üblich ist. Wegen des Bilderverbots im Judentum ist das ein Zeichen dafür, dass in den Jahren der Sowjetunion und danach sich viele Juden von den starren Glaubensvorschriften gelöst haben. Siehe auch Liste jüdischer Friedhöfe in der Ukraine Weblinks Film auf youtube mit Bildern des Friedhofs. Viele Bilder des Friedhofs. Einzelnachweise
Jüdischer Friedhof (Pidhajzi)

Der Jüdische Friedhof Pidhajzi liegt in Pidhajzi, einer Stadt in der Oblast Ternopil im Westen der Ukraine. Nach Angaben der European Jewish Cemeteries Initiative (ESJF) ist der jüdische Friedhof von Pidhajzi einer der ältesten und am besten erhaltenen jüdischen Friedhöfe der Ukraine. Auf dem Friedhof sind zahlreiche erhaltene, aber auch zahlreiche zerstörte Grabsteine vorhanden. Über 1500 Gräber sind bis heute erhalten geblieben, darunter mehr als 50 aus dem 17. und 18. Jahrhundert. Der älteste noch erhaltene Grabstein ist von 1630. Der Friedhof ist in einer Katasterkarte von 1846 eingezeichnet. Der Friedhof wurde durchgängig belegt bis zum Mai 1941. Am 4. Juli 1941 marschierten Truppen der Wehrmacht in die Stadt ein. Im September und Oktober 1942 wurden mehr als 2.200 Juden in das Vernichtungslager Belzec deportiert. Anfang Juni 1943 wurden bei der Liquidierung des jüdischen Ghettos und eines Arbeitslagers Häftlinge auf dem nordöstlichen Teil des Friedhofs hingerichtet. In dem Massengrab sind etwa 300 Personen begraben. Ein Stein mit einer Gedenktafel erinnert an die Opfer dieses Kriegsverbrechens. Danach wurde erst wieder im Jahr 1952 ein Grabstein für Riva Goldenberg aufgestellt. Das Gelände befindet sich im Eigentum der örtlichen Gemeinde. Der Friedhof erstreckt sich entlang der Straße „Lesi Ukrainky“ und hat eine Länge von 494 Metern. Der Friedhof ist eingezäunt, an der Straßenseite ist er mit einem 1,8 m hohen Metallzaun gesichert. Die Süd- und Ostseite sind von einem Metallgitterzaun umgeben. Das Friedhofsgelände wird auch als Viehweide für Ziegen und Kühe genutzt. Siehe auch Geschichte der Juden in der Ukraine Weblinks Einzelnachweise
Jüdischer Friedhof (Busk)

Der Jüdische Friedhof Busk liegt in der Stadt Busk, Oblast Lwiw in der Westukraine. Auf dem jüdischen Friedhof sind zahlreiche gut erhaltene Grabsteine vorhanden. Geschichte Die ersten Juden siedelten sich ab dem 16. Jahrhundert in Busk an. 1931 gehörten der dortige jüdischen Gemeinde rund 2.600 Mitglieder an, so dass die Bevölkerung des Ortes zu fast einem Drittel aus Juden bestand. Während der Besetzung durch die deutschen Truppen, wurden viele jüdische Bewohner ermordet und die etwa 1200 Leichen wurden am jüdischen Friedhof in der Stadt verscharrt. Die existierte jüdische Gemeinde von Busk existierte nicht mehr. Ein Denkmal auf dem jüdischen Friedhof erinnert an die im Zweiten Weltkrieg ermordeten Juden der Stadt. Der jüdische Friedhof wurde um 1521 gegründet und gehört zu den ältesten dieser Art in der Ukraine. Er befindet sich östlich des Stadtgebiets am Ufer des Flusses Slotwina. Da das Gelände nicht gepflegt wurde, sind einige der Grabsteine umgefallen und teilweise zerbrochen. Der genaue Standort des Massengrabs blieb verborgen und diente als Weideplatz. Im Jahr 2004 setzte sich die jüdischen Organisation „Yahad-In Unum“ dafür ein auf dem Friedhof einen Gedenkstein zu errichtet. 2005 wurden die 15 Massengräber geöffnet und untersucht. Die Ergebnisse der forensische Untersuchungen wurden 2007 in Paris in der Gedenkstätte Mémorial de la Shoah vorgestellt. Siehe auch Liste jüdischer Friedhöfe in der Ukraine Geschichte der Juden in der Ukraine Weblinks Busk cemetery – Jewish Galicia and Bukovina Organization jgaliciabukovina.net Ukraine: Documentation of Jewish cemetery in Busk uncovers previously unknown Jewish gravestones from 16th century jewish-heritage-europe.eu Busk (Busik, Bisik) – Lviv yahadinunum.orgwww.yahadmap.org Einzelnachweise
Jüdischer Friedhof (Kalusch)

Der Jüdische Friedhof Kalusch liegt in Kalusch im Rajon Kalusch in der westukrainischen Oblast Iwano-Frankiwsk. Auf dem jüdischen Friedhof sind zahlreiche gut erhaltene Grabsteine vorhanden. Siehe auch Liste jüdischer Friedhöfe in der Ukraine Geschichte der Juden in der Ukraine Weblinks Kalush Jewish Cemetery auf esjf-cemeteries.org
Єврейський цвинтар (Калуш)

Єврейський цвинтар у Калуші виник наприкінці XVII століття. Площа цвинтаря близько 1 гектара. Точна кількість захоронень невідома, вцілілих надгробних плит (мацев) налічується щонайменше 1200. Під час будівництва прилеглих будинків у 1980-х площу кладовища було трохи зменшено, деякі надгробки було перенесено вглиб цвинтаря, щоб звільнити територію під будівництво. На місці братньої могили біля центрального входу в 1990-х було встановлено монумент, присвячений пам'яті євреїв, знищених у Калуші під час Голокосту (з бл. 6000 тисяч калуських євреїв після Другої світової війни вижило лише 17). Тоді ж у 1990-х було споруджено огорожу. У 2018 році місцеві волонтери прибрали та впорядкували територію цвинтаря. Відомі поховання Іцхак Лайфер — юдейський праведник, батько засновника хасидської династії у Надвірнянському районі Галерея Примітки
Iwaniwka (rejon włodzimierski)

Iwaniwka (ukr. Іванівка; do 1946 r. Janiewicze) – wieś na Ukrainie w rejonie włodzimierskim obwodu wołyńskiego. W 2001 roku liczyła 393 mieszkańców. We wsi znajduje się przystanek kolejowy Janiewicze, na którym wysadzono przymusowo wysiedlaną prawosławną ludność wsi Szychowice, osiedloną później w Jaseniwce. 11 lipca 1943 r. (rzeź wołyńska) doszło tutaj mordu na co najmniej 9 Polakach. Do 2020 w rejonie iwanickim. Przypisy Linki zewnętrzne Iwaniwka na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Ivanivka, Ivanîci

Ivanivka (în ucraineană Іванівка) este un sat în comuna Mîșiv din raionul Ivanîci, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Ivanivka era vorbitoare de ucraineană (99,75%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Ивановка (Владимирский район)

Ивановка (укр. Іванівка) — село в Иваничевской поселковой общине Владимирского района Волынской области Украины. Код КОАТУУ — 0721183405. Население по переписи 2001 года составляет 393 человека. Почтовый индекс — 45326. Телефонный код — 3372. Занимает площадь 8,7 км². История В 1946 году указом ПВС УССР село Яневичи переименовано в Ивановку. До 2020 года входило в Иваничевский район. Ссылки Ивановка на сайте Верховной рады Украины (укр.). gska2.rada.gov.ua. Дата обращения: 14 мая 2020. Примечания
Іванівка (Володимирський район)

Іва́нівка (до 1946 Яневичі) — село в Україні, в Іваничівській селищній громаді Володимирського району Волинської області. Населення становить 393 осіб. Географія Селом протікає річка річка Луга. Історія У 1906 році село Грибовицької волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 23 верст, від волості 10. Дворів 72, мешканців 557. В 1946 році указом ПВС УРСР село Яневичі перейменовано в Іванівку. До 30 червня 2017 року село перебувало в складі Мишівської сільської ради Іваничівського району Волинської області. Після ліквідації Іваничівського району 19 липня 2020 року село увійшло до Володимир-Волинського району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 380 осіб, з яких 170 чоловіків та 210 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 393 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Іванівка [Архівовано 19 вересня 2020 у Wayback Machine.]
Šenborn

Šenborn (ukrajinsky Шенборн, německy Unterschönborn, maďarsky Alsóschönborn, česky Nové Selo) je obec v Mukačevské městské územní hromadě v okrese Mukačevo v Zakarpatské oblasti Ukrajiny. V roce 2025 zde žilo 465 obyvatel. Historie Prvá písemná zmínka pochází z roku 1484, kdy sídlo neslo pojmenování Kisfalu. Obyvatelstvo této oblasti hodně utrpělo během povstání Františka II. Rákocziho. Vleklá válka region vyčerpala a k ekonomickým potížím se přidala morová epidemie. Většina rodin opustila své domovy a nikdy se nevrátila. V roce 1728 zde žilo pouze 6 rodin. V roce 1726 císař Karel VI. věnoval zdejší území Lotarovi Františkovi ze Schönbornu za to, že jako kurfiřt vojensky pomohl císaři, aby císař porazil Františka II. Rákócziho, jehož bylo toto panství dříve majetkem. Schönbornové pak na zdejší území přivedli německé kolonisty. V roce 1732 zde žilo již 30 rodin kolonistů. Od té doby se osada stala téměř výhradně německou. Do Trianonské smlouvy byla ves součástí Uherska, poté po názvem Nové Selo součástí Československa. V důsledku první vídeňské arbitráže byla v letech 1938 až 1944 součástí Maďarska. Od roku 1945 patříla k Ukrajinské sovětské socialistické republice, která byla součástí SSSR, a nakonec od roku 1991 samostatné Ukrajině. Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Шенборн (Мукачівський район) na ukrajinské Wikipedii a Schönborn na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šenborn na Wikimedia Commons
Schenborn

Schenborn (ukrainisch und russisch Шенборн; deutsch Unterschönborn, ungarisch Alsóschönborn, tschechoslowakisch Nové Selo) ist ein deutschsprachiges Dorf in der Oblast Transkarpatien (genauer im Rajon Mukatschewo), Ukraine. Es liegt südlich der Stadt Mukatschewo und wurde nach 1728 durch den Fürstbischof Karl Friedrich Schönborn mit mainfränkischen Einwanderern besiedelt. Eine schon zuvor existierende Siedlung mit dem Namen Nowo Selo hatte nur noch 6 Familien als Einwohner, die aus der Gegend von Bamberg und Würzburg stammenden Siedler errichteten abseits der alten Siedlung eine neue. Noch heute leben im Dorf überwiegend Schönbornfranken. Die etwa 370 Einwohner sprechen zum größten Teil Deutsch, da zum Großteil deutsche Auswanderer dort leben, und die deutsche Sprache über mehr als 200 Jahre beibehalten wurde. Bis 1945 gab es im Ort eine deutsche Schule, sie wurde 1991 wiedereröffnet. Bis 1919 gehörte der Ort zu Ungarn, danach war er bis 1938 ein Teil der Tschechoslowakei (ČSR), 1938–1945 wurde er wieder von Ungarn aufgrund des Wiener Schiedsspruches annektiert, seit 1945 ist er Teil der Sowjetunion beziehungsweise seit 1991 ein Teil der Ukraine. Von 1946 bis zum 1. April 1995 trug das Dorf den Namen Nowe Selo (Нове Село) bzw. russisch Nowoje Selo (Новое Село). 1994 eröffnete die Gemeinschaft Stabat Mater Maria ein römisch-katholisches Missionszentrum. Von dort betreiben deutschsprachige Priester und Laien die Seelsorge. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Stadtgemeinde Mukatschewo im Rajon Mukatschewo, bis dahin bildete es die Landratsgemeinde Schenborn (Шенборнська сільська рада/Schenbornska silska rada) im Süden des Rajons Mukatschewo. Literatur Rudolf Distler: Die vergessenen 'Schönbornfranken' in der Region Mukatschewo/Ukraine. Zur Geschichte und Volkskultur einer deutschsprachigen Minderheit. Universität Bamberg, 2002 Weblinks Einzelnachweise
Șenborn, Muncaci

Șenborn (în ucraineană Шенборн) este o comună în raionul Muncaci, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Șenborn era vorbitoare de ucraineană (73,21%), existând în minoritate și vorbitori de germană (13,26%), rusă (9,81%) și maghiară (3,18%). Note
Шенборн (Закарпатская область)

Шенборн (укр. Шенборн, нем. Schönborn) — село в Мукачевской городской общине Мукачевского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 377 человек. Почтовый индекс — 89670. Телефонный код — 3131. Занимает площадь 0,634 км². Код КОАТУУ — 2122788101. Через село протекает река Коропец. История В 1726 году архиепископ Майнцский Лотар Франц фон Шёнборн приобрел в Закарпатье имение, которое затем перешло к его родственникам. Фридрих Карл фон Шёнборн-Бухайм привлёк в Закарпатье немецких переселенцев из Франконии, которые поселились рядом с существовавшим селом под названием Новое Село. И в наше время большинство людей, живущих в селе, являются немцами, немецкий язык они сохраняют уже более 200 лет. В 1995 году Новое Село было переименовано в Шенборн В 2001 году в Шенборне построили католическую часовню св. Иосифа. Чтобы обеспечить работой местное население, священники из Германии создали в Шенборне столярный цех имени святого Франциска Ассизского. Ссылки Шенборн на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.) Примечания
Hirske urban hromada

Hirske urban hromada (Ukrainian: Гірська міська громада) is a hromada of Ukraine, located in Sievierodonetsk Raion, Luhansk Oblast. Its administrative center is the city Hirske. It has an area of 169.8 square kilometres (65.6 mi2) and a population of 33,125, as of 2020. The hromada contains 11 settlements: 2 cities (Hirske and Zolote), 3 towns (Nizhne, Novotoshkivske, and Toshkivka), and 6 villages: See also List of hromadas of Ukraine References
Comunità territoriale di Hirs'ke

La Comunità territoriale urbana di Hirs'ke (in ucraino Гірська міська громада?) è una hromada ucraina, situata nel distretto di Sjevjerodonec'k e nell'oblast' di Luhans'k. Il suo centro amministrativo è la città di Hirs'ke. L'area della comunità è di 169,8 km² e una popolazione, al 2020, di 33 125 abitanti. Suddivisioni Città Hirs'ke Zolote Insediamenti di tipo rurale Nižne Novotoškivs'ke Toškivka Villaggi Katerynivka Kryms'ke Orichove Pryčepylivka Sokil'nyky Žolobok Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Comunità territoriale di Hirs'ke Collegamenti esterni Sito ufficiale, su girska-gromada.gov.ua.
Горская городская община

Горская городская территориальная община (укр. Гірська міська територіальна громада) — территориальная община в Украине, в Северскодонецком районе Луганской области, с административным центром в городе Горское. Населенные пункты Города — Горское, Золотое. Посëлки — Нижнее, Новотошковское, Тошковка. Сёла — Жолобок, Катериновка, Крымское, Орехово, Причепиловка, Сокольники. Всего 11 НП. История Образована 26 июля 2017 года путем объединения Горского городского и Нижненского и Тошковского поселковых советов Попаснянского района Луганской области. Согласно распоряжению Кабинета Министров Украины № 717-р от 12 июня 2020 года «Об определении административных центров и утверждении территорий территориальных общин Луганской области», в состав общины были включены территории и населенные пункты Золотовского городского, Новотошковского поселкового советов Попаснянского и Крымского сельского совета Новоайдарского районов Луганской области. Органы власти Административный центр — Горское Глава общины — Должность вакантна Рада — Горский городской совет Код КАТОТТГ — UA44120010000044132 Примечания
Гірська міська громада

Гірська міська територіальна громада — територіальна громада в Україні, в Сіверськодонецькому районі Луганської області, з адміністративним центром в місті Гірське. Площа та населення Площа території — 301 км², кількість населення — 39 673 особи (2020). На час створення площа території громади становила 35,35 кв. км, населення — 17 723 (2017). Населені пункти До складу громади увійшли міста Гірське, Золоте, селища Нижнє, Новотошківське, Тошківка та села Жолобок, Катеринівка, Кримське, Оріхове, Причепилівка, Сокільники. Історія Утворена 26 липня 2017 року шляхом об'єднання Гірської міської та Нижненської і Тошківської селищних рад Попаснянського району Луганської області. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 717-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Луганської області», до складу громади були включені території та населені пункти Золотівської міської, Новотошківської селищної рад Попаснянського та Кримської сільської ради Новоайдарського районів Луганської області. Відповідно до постанови Верховної Ради України № 807-IX від 17 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», громада увійшла до складу новоствореного Сєвєродонецького району Луганської області. Примітки