NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Medobory Nature Reserve

The Medobory Nature Reserve (Ukrainian: Природний заповідник «Медобори») is a protected nature reserve of Ukraine located in the Podolian Upland in the western part of the country. It protects a representative portion of the Tovtry region, known for rocky limestone ridges. The reserve is in Chortkiv and Ternopil Raions of Ternopil Oblast. Topography The reserve occupies a section of the Tovtry region, a 200 km long limestone ridge that formed as a reef in a warm Miocene sea some 15-20 million years ago. The ridge is highly desiccated and eroded, rising 60–100 meters above the surrounding territory. The southwestern slopes of the ridge is steep, the northeastern slope gradually flattens. The highest point in the reserve is Mount Bogit (414 meters). The Zbruch River runs along the eastern edge of the reserve. Climate and ecoregion The climate of the Medobory area is Humid continental climate, warm summer (Köppen climate classification (Dfb)). This climate is characterized by large seasonal temperature differentials and a warm summer (at least four months averaging over 10 °C (50 °F), but no month averaging over 22 °C (72 °F). In the reserve, the average temperature in January is −3 °C (27 °F) and 18 °C (64 °F) in July. Precipitation averages 620 mm/year. Medobory is located in the Central European mixed forests ecoregion, a temperate hardwood forest covering much of northeastern Europe, from Germany to Russia. Flora and fauna 93% of the reserve is forested, mostly in oak-hornbeam, oak-hornbeam-ash, and oak-beech stands. The soils are loam and limestone, supporting a wide variety of plants. Over 1,000 species of vascular plants have been recorded in the area. Public use As a strict nature reserve, Medobory's primary purpose is protection of nature and scientific study. Public access is limited: mass recreation and construction of facilities is prohibited, as are hunting and fishing. The public may access a limited number of ecological trail under supervision of reserve staff. See also Lists of Nature Preserves of Ukraine (class Ia protected areas) National Parks of Ukraine (class II protected areas) References External links Boundaries of Medobory Nature Reserve on OpenStreetMap.org
Zapovidnyk Medobory

Zapovidnyk Medobory (Oekraïens: Природний заповідник Медобори; Russisch: Природный заповедник Медоборы) is een strikt natuurreservaat gelegen in de oblast Ternopil van Oekraïne. De oprichting tot zapovidnyk vond plaats op 8 februari 1990 per decreet (№ 25/1990) van de Raad van Ministers van de Oekraïense SSR. Op 20 september 2000 werd Zapovidnyk Medobory uitgebreid tot zijn huidige oppervlakte van 105,21 km² en bestaat uit twee clusters. Deelgebieden Zapovidnyk Medobory bestaat uit twee deelgebieden: Medobory (Медобори) - Heeft een oppervlakte van 95,21 km². Kremenetski Hory (Кременецькі гори) - Heeft een oppervlakte van 10 km². Kenmerken Zapovidnyk Medobory is gelegen in de historische regio Podolië en vormt als het ware een noordelijke voortzetting van Nationaal Park Podilski Tovtry. De formatie van de kalksteenrotsen in het gebied vond 15 à 20 miljoen jaar geleden plaats langs de kustlijn van een oeroude oceaan. Deze kalksteenformaties, gevormd door gefossiliseerde weekdieren en andere organismen, hebben het karakter van een barrière en vormen tegenwoordig een karstlandschap. Zapovidnyk Medobory omvat verscheidene grotten en andere typische karstelementen. Een groot deel van het gebied (± 93%) is bedekt met loofbossen, waarin soorten als zomereik (Quercus robur), haagbeuk (Carpinus betulus), beuk (Fagus sylvatica) en es ('Fraxinus excelsior) de belangrijkste bosvormers zijn. De flora van het reservaat bestaat uit circa 1.000 soorten vaatplanten. Dierenwereld In het reservaat zijn 47 zoogdiersoorten vastgesteld. Grotere zoogdieren zijn het ree (Capreolus capreolus), wild zwijn (Sus scrofa) en vos (Vulpes vulpes). Zoogdieren die op de Oekraïense rode lijst van bedreigde soorten staan zijn de das (Meles meles), wezel (Mustela nivalis) en vier vleermuissoorten. Opmerkelijk zijn de vleermuizen die leven in de grot Perlyna. Hier leeft een grote kolonie vale vleermuizen (Myotis myotis) — een soort die op zowel de Oekraïense als Europese rode lijst van bedreigde soorten staat. Het is ook een broedgebied voor zeldzame vogels als dwergarend (Hieraaetus pennatus), schreeuwarend (Clanga pomarina) en oehoe (Bubo bubo).
Polytechnic Stadium (Kremenchuk)

Polytechnic Stadium is a multi-purpose stadium that is part of the Polytechnic Sport Complex owned by Kremenchuk State University in Kremenchuk, Ukraine. It has historically served as the primary arena for Kremin Kremenchuk, until the club built its own stadium, Kremin-Arena. The stadium is primarily used for football matches and was the home of FC Kremin Kremenchuk. The stadium holds 12,000–13,000 spectators. Until 1999, it was known as Dnipro Stadium, named after the club's former name. During 2009 the University spent ₴ 435,000 to do renovations and refurbish the track. Gallery References
Stadion Politechnik w Krzemieńczuku

Stadion "Politechnik" (ukr. Спортивний Комплекс «Політехнік») – wielofunkcyjny stadion w Krzemieńczuku na Ukrainie, który jest częścią kompleksu sportowo-politechnicznego i należy do Narodowego Uniwersytetu w Krzemieńczuku. Do jesieni 2010 roku był to stadion domowy klubu Kremiń Krzemieńczuk, ale po wybudowaniu nowego stadionu Kreminia przestał być areną domowych meczów klubu. Historia Chronologia nazw: 1963: Stadion Dnipro (ukr. Стадіон «Дніпро») 1970: Stadion KrAZ (ukr. Стадіон «КрАЗ») 1987: Stadion Dnipro (ukr. Стадіон «Дніпро») 1999: Stadion Politechnik (ukr. Стадіон «Політехнік») Stadion "Dnipro" w Krzemieńczuku został zbudowany w XX wieku. Początkowo nazywał się "Dnipro", a w latach 70. XX wieku, po tym jak został rozwiązany miejscowy klub Dnipro, na stadionie występował klub KrAZ (Krzemieńczuckich Zakładów Samochodowych), a stadion również nazywany był "KrAZ". W latach 80. XX wieku Dnipro został reaktywowany jako Kremiń, a stadion ponownie nazywał się Dnipro. 6 marca 1992 roku na stadionie odbył się pierwszy oficjalny mecz na najwyższym szczeblu Mistrzostw Ukrainy pomiędzy miejscowym Kreminiem i winnicką Nywą (1:0). W 1999 obiekt został przekazany na własność Krzemieńczuckiego Uniwersytetu Narodowego im. Mychajła Ostrogrodzkiego i otrzymał nazwę "Politechnik". Po ostatniej rekonstrukcji stadion dostosowano do wymóg standardów UEFA i FIFA, wymieniono część starych siedzeń na siedzenia z tworzywa sztucznego. Rekonstruowany stadion będzie mógł pomieścić 11 300 widzów. Zobacz też Stadion Awanhard (zlikwidowany, poprzednie nazwy: Dzierżyniec w Kriukowie) Stadion Kredmasz (Stadion Krzemieńczuckiego Zakładu Maszyn Drogowych "Kredmasz", poprzednie nazwy: im. 1-go Maja, Dynamo, Spartak, Dormasz, Dnipro) Kremiń Arena im. Ołeha Babajewa Stadion Naftochimik (Stadion Krzemieńczuckiej Rafinerii Nafty) Stadion Wahonobudiwnyk (Stadion Kriukowskiego Zakładu Budowy Wagonów) Stadion Wertolit (Stadion Lotnego College) Przypisy Bibliografia Informacja o stadionie na pfl.ua. pfl.ua. [zarchiwizowane z tego adresu (2009-11-13)]. (ukr.). Stadion Politechnik w Krzemieńczuku w bazie Football Facts (ros.) Informacja o stadionie na worldstadiums.com. worldstadiums.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2015-01-08)]. (ang.).
Политехник (стадион, Кременчуг)

«Полите́хник» — спортивный комплекс в Кременчуге, который является частью политехнического спортивного комплекса и принадлежат Кременчугскому национальному университету. По состоянию на 2024 год регулярные игры на стадионе не проводятся. История До 1999 года стадион назывался «Днепр», как и прежнее название ФК «Кремень». До осени 2010 года был домашней ареной «Кремня», но после постройки нового стадиона «Кремень» перестал принимать домашние игры клуба. Примечания Ссылки Информация о стадионе на pfl.ua (укр.) Информация о стадионе на worldstadiums.com (англ.) «Политехник» отремонтируют (укр.)
Політехнік (спортивний комплекс)

«Політе́хнік» — спортивний комплекс у Кременчуці, який є частиною політехнічного спортивного комплексу та належать Кременчуцькому національному університету. Станом на 2011 рік регулярно ігри на стадіоні не проводяться. Історія До 1999 року стадіон називався «Дніпро», як і сам клуб ФК «Кремінь». До осені 2010 року був домашньою ареною «Кременя», але після побудови нового стадіону «Кремінь» перестав приймати домашні ігри клубу. Примітки Посилання Битва за стадіон[недоступне посилання з липня 2019] Роковини Битви за стадіон[недоступне посилання з липня 2019] «Політехнік» відремонтують
Markeliwka

Markeliwka (ukr. Маркелівка) – wieś na Ukrainie, w obwodzie wołyńskim, w rejonie włodzimierskim. W 2001 roku liczyła 97 mieszkańców. Do 1946 roku miejscowość nosiła nazwę Marcelówka (ukr. Марцелівка, Marceliwka). W 1943 roku (rzeź wołyńska) nacjonaliści ukraińscy zamordowali tutaj 23 Polaków. Przypisy Linki zewnętrzne Marcelówka, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 301 .
Markelivka, Volodîmîr-Volînskîi

Markelivka (în ucraineană Маркелівка) este un sat în comuna Ovadne din raionul Volodîmîr-Volînskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația localității Markelivka era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Маркеловка

Маркеловка (укр. Маркелівка) — село в Овадновской сельской общине Владимирского района Волынской области Украины. Население по переписи 2001 года составляет 97 человек. Почтовый индекс — 44720. Телефонный код — 3342. Занимает площадь 150 км². История В 1946 году указом ПВС УССР село Марцеловка переименовано в Маркеловку. Примечания Ссылки Маркеловка на сайте Верховной рады Украины (укр.). gska2.rada.gov.ua. Дата обращения: 10 мая 2020.
Маркелівка

Марке́лівка — (колишня назва Марцелювка (пол. Marcelówka)) село в Україні, у Оваднівській сільській громаді Володимирського району Волинської області. Населення становить 97 осіб. Кількість дворів — 30. Історія У 1906 році колонія Вербської волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 7 верст, від волості 5. Дворів 90, мешканців 612. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Оваднівської сільської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Володимир-Волинського району(1940—2020), село увійшло до новоутвореного Володимир-Волинського району (від 18 липня 2022 Володимирського). Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 107 осіб, з яких 50 чоловіків та 57 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 96 осіб. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську мову. Примітки Посилання Паспорт села Маркелівка Погода в селі Маркелівка [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.] Інформаційний портал iForma
Prokuratura Generalna Ukrainy

Prokuratura Generalna Ukrainy (ukr. Офіс Генерального прокурора) – najwyższa jednostka organizacyjna prokuratury Ukrainy. Jej zadania to nadzór nad pracą prokuratur niższego szczebla oraz zaskarżanie do sądów decyzji niezgodnych z prawem, ściganie przestępstw, pomoc prawna społeczeństwu oraz branie udziału w procesie legislacyjnym jako czynnik opiniodawczy. Działa w oparciu o Konstytucję Ukrainy. Na jej czele (jak i całej Prokuratury) stoi Prokurator Generalny, którego powołuje i odwołuje Prezydent Ukrainy za zgodą Rady Najwyższej Ukrainy na 6-letnią kadencję. Nie może on ponownie sprawować tej funkcji. Prokuratorzy Generalni Ukrainy Wiktor Szyszkin (1993–1995) Hryhorij Worsinow (1995–1997) Ołeh Łytwak (1997–1998) Mychajło Potybeńko (1998–2002) Swiatosław Piskun (2002–2003) Hennadij Wasyliew (2003–2004) Swiatosław Piskun (2004–2005) Ołeksandr Medwiedko (2005–2007) Swiatosław Piskun (2007) Wiktor Szemczuk (2007) Ołeksandr Medwiedko (2007–2010) Wiktor Pszonka (2010–2014) Ołeh Machnicki (2014) Witalij Jarema (2014–2015) Wiktor Szokin (2015–2016) Jurij Łucenko (12 maja 2016 – 29 sierpnia 2019) Rusłan Riaboszapka (29 sierpnia 2019 – 5 marca 2020) Wiktor Czumak (6–17 marca 2020) Iryna Wenediktowa (17 marca 2020 – 17 lipca 2022) Aleksiej Simonenko (p.o.) (17 lipca 2022 – 27 lipca 2022) Andrij Kostin (od 27 lipca 2022 – 2024) Rusłan Krawczenko (2024 – obecnie) Przypisy Bibliografia Konstytucja Ukrainy
Офіс Генерального прокурора

Офіс Генерального прокурора (до 2 січня 2020 року — Генеральна прокуратура України) — вищий орган прокуратури України, який організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури та виконує інші функції відповідно до закону. Функції та структура Офісу Офіс Генерального прокурора організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури, забезпечує належне функціонування Єдиного реєстру досудових розслідувань та його ведення органами досудового розслідування, визначає єдиний порядок формування звітності про стан кримінальної протиправності та роботу прокурора з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури, а також здійснює управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління. У структурі Офісу Генерального прокурора утворюються департаменти, управління, відділи, а також Генеральна інспекція. Крім того, на правах самостійного структурного підрозділу Офісу діє Спеціалізована антикорупційна прокуратура. Офіс Генерального прокурора бере участь у підготовці міжнародних договорів України щодо співробітництва у сфері кримінального судочинства, укладає міжвідомчі міжнародні договори України про співробітництво з питань діяльності прокуратури з відповідними державними органами іноземних держав і міжнародними організаціями, до компетенції яких належать питання, що регулюються договорами. Структура Офісу: 12 департаментів, 8 окремих управлінь та 2 спеціалізованих прокуратур. Загалом там працюватиме 1500 осіб. Генеральний прокурор Офіс Генерального прокурора очолює Генеральний прокурор, який має двох перших заступників та заступників, а також заступника Генерального прокурора — керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. Генеральний прокурор представляє прокуратуру у зовнішніх зносинах, організовує діяльність органів прокуратури України, у тому числі визначає межі повноважень Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх, а також виконує інші повноваження згідно з законом. Генеральний прокурор видає накази, має право давати вказівки будь-якому прокурору. Генеральний прокурор призначається на посаду Президентом України за згодою Верховної Ради України. Строк його повноважень становить шість років. Одна й та ж особа не може обіймати посаду Генерального прокурора два строки поспіль. Список Генеральних прокурорів України Поточне керівництво Офісу Кравченко Руслан Андрійович — Генеральний прокурор України Вдовиченко Марія Сергіївна — перша заступниця Генерального прокурора України Хоменко Олексій Миколайович — заступник Генерального прокурора України Крим Максим Юрійович — заступник Генерального прокурора України Лещенко Андрій Леонідович — заступник Генерального прокурора України Логачов Віктор Сергійович — заступник Генерального прокурора України Клименко Олександр Васильович — заступник Генерального прокурора України — керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Див. також Закон України «Про прокуратуру» Спеціалізована антикорупційна прокуратура Прокуратура Автономної Республіки Крим Примітки
Lavky

Lavky (ukrajinsky Лавки, rusínsky Лавкы, maďarsky Lóka, česky Lanka nebo Lávky) je sídlo v Mukačevské městské územní hromadě v okrese Mukačevo v Zakarpatské oblasti Ukrajiny. Historie První písemná zmínka o sídle pochází z roku 1360, kdy bylo uvedeno v podobě Lauka. V roce 1904 byla obec přejmenována na Lóka. V roce 1910 zde žilo 605 Rusínů. Do Trianonské smlouvy patřilo sídlo pod názvem Lóka k Uherskému království, poté k Československu. Od roku 1945 patřily Lavky Sovětskému svazu, nakonec od roku 1991 Ukrajině. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Lavki na esperantské Wikipedii.
Lawky

Lawky (ukrainisch Лавки; russisch Лавкы, ungarisch Lóka oder älter Lauka, tschechoslowakisch Lávky oder Lauka) ist ein Dorf (ukrainisch село selo) im Rajon Mukatschewo in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Lawky liegt rund vier Kilometer Luftlinie nordnordwestlich vom Rajonzentrum Mukatschewo und 33 Kilometer ostsüdöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. Durch den Ort verläuft die Rajonstraße S 070704 (Mukatschewo – Lawky – Lochowo). Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der neugegründeten Stadtgemeinde Mukatschewo im Rajon Mukatschewo, bis dahin bildete es die Landratsgemeinde Lawky (Лавківська сільська рада/Lawkiwska silska rada) im Zentrum des Rajons Mukatschewo. Einzelnachweise
Lóka (falu)

Lóka (korábbi magyar nevén Lauka, ukránul és oroszul: Лавки [Lavki], szlovákul: Lávky) község Ukrajnában, Kárpátalja középső részén, a Munkácsi járásban. Fekvése Munkács északi szomszédságában, a Szerednyei-hegyalja déli lankáin fekszik. Nevének eredete Neve a ruszin „laeka”, magyarul palló, kisebbfajta híd szóból ered. Története Nevét 1360-ban „Lauka” néven említette először oklevél. 1459-ben „Luka”, „Lwka”, 1570-ben „Lauka” néven írták. A 18-19. században a munkácsi bazilita rend birtoka volt. A 18. század végén Vályi András így ír róla: „LAUKA. Orosz falu Bereg Várm. földes Urai a’ Munkátsi Baziliták, lakosai leg inkább görög katolikusok, fekszik Nagy Lohonak szomszédságában, és annak filiája, Munkácson vagyon piatzozása, melly tsak egy órányira fekszik tőle, fája tűzre, és szőleji is vannak, de szántó földgye tsekély, ’s kaszállója szűk.” Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Lauka, orosz falu, Beregh vmegyében, N. Loho fil. 413 g. kath., 5 zsidó lak. Földje, rétje csekély, szőlőt mivel; erdeje van. F. u. a munkácsi basiliták. Ut. posta Munkács 1 1/2 óra.” Mai Lóka névváltozatát 1904-ben az országos helységnévrendezéskor kapta. A trianoni béke előtt Bereg vármegye Latorczai járásához tartozott. Az első világháborút követően a mesterségesen létrehozott Csehszlovákiához csatolták, majd 1938 novembertől ismét Magyarországhoz tartozott 1944 őszéig, amikor a szovjet csapatok megszállták. 1945-ben az Ukrán Szovjet Szocialista Köztársaság, s ezzel együtt a Szovjetunió részévé vált. 1991 óta a független Ukrajna része. Népessége 1910-ben 605 ruszin lakosa volt. 1989-ben az ukránok lakta település népessége 1284 fő volt. Források Magyar nagylexikon XII. (Len–Mep). Főszerk. Bárány Lászlóné. Budapest: Magyar Nagylexikon. 2001. 217. o. ISBN 963-9257-07-9 Jegyzetek
Ławky

Ławky (ukr. Лавки) – wieś na Ukrainie, w obwodzie zakarpackim, w rejonie mukaczewskim, w hromadzie Mukaczewo. W 2001 liczyła 1299 mieszkańców, wśród których 1278 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 17 rosyjski, 3 węgierski, a 1 inny. Przypisy
Lavkî, Muncaci

Lavkî (în ucraineană Лавки) este o comună în raionul Muncaci, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Lavkî era vorbitoare de ucraineană (98,38%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,31%). Note
Лавки (Закарпатская область)

Лавки (укр. Лавки) — село в Мукачевской городской общине Мукачевского района Закарпатской области Украины. Расположено в 7 км от Мукачево. Население по переписи 2001 года составляло 1299 человек. Почтовый индекс — 89635. Телефонный код — 3131. Занимает площадь 5530 км². Код КОАТУУ — 2122784801. История Село Лавки известны с XIV века. В центре села обнаружено древнерусское погребение (X—XI вв. н. э.). Известные уроженцы Гудивок, Пётр Михайлович — украинский математик, академик. Ссылки Лавки на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Лавки (село)

Ла́вки — село у Мукачівській міській громаді Мукачівського району Закарпатської області України. Історія В південно-західній околиці села — курган, відомий у населення під назвою Горбок. В центрі села під час риття канави для фундаменту виявлено групове поховання з тілопокладенням ІХ — ХІ століття. Перша згадка у 1360-році як Lauka, інші назви: 1459- Luka, Lwka, 1570-Lauka. Церква св. Миколи Чудотворця. 1891 Церкву згадують у 1692 р. як філію Лохова. В 1733 р. в селі стояла дерев'яна церква св. Миколи з одним дзвоном. Філія в Клячанові також мала дерев'яну церкву. Востаннє дерев'яну церкву згадано в шематизмі 1883 р. Теперішня церква — типова мурована споруда, збудована стараннями пароха Юлія Чучки. Розповідають, що великою була і заслуга місцевого жителя на прізвисько Старий Бірув, який, можливо, справді був старостою села. Церкву не могли закінчити, і тоді жінка із Старого Давидкова допомогла грошима, продавши свою землю. За переказом, та жінка на власних коровах привезла матеріал на церкву. На головному фасаді зазначені дві дати: 1862 — рік спорудження (можливо, початку спорудження) і 1982 — рік зовнішнього ремонту. Спочатку церква була вкрита шинґлами, а потім бляхою, яку змінили 1996 р. Гарним є бароковий іконостас з іконами доброго малювання, своєрідно розмальовано стіни і стелю. Стінопис перемалювали в 1969 р. свалявцями Ю. Чубірком, П. Звіздарем, М. Циганином за священика А. Штеця. Дерев'яну каркасну одноярусну дзвіницю на бетонному фундаменті, увінчану ліхтарем з главкою та хрестом, збудували в середині 1930-х років. Широ́кий — заповідне урочище місцевого значення в Україні. Площа 5 га. Статус отриманий згідно з рішенням облради від 31.05.1993 року. Перебуває у віданні ДП «Мукачівське ЛГ» (Мукачівське л-во, кв. 19, вид. 16, 18). Статус присвоєно для збереження унікальної плантації субтропічної культури чаю. Урочище є цінним об'єктом для наукових досліджень. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1278 осіб, з яких 616 чоловіків та 662 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 1284 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди Гудивок Петро Михайлович (1936—2012) — український математик. Кость Ярослав Васильович — солдат Збройних сил України, загинув у боях за Дебальцеве. Росул Рустам Михайлович (1984) — солдат Державної прикордонної служби України, нагороджений орденом «За мужність» III ступеня. Гудивок Павло Павлович (1995—2021) — учасник ООС, солдат 24-ї окремої механізованої бригади імені короля Данила. Помер під час виконання військового обов`язку. Туристичні місця - В південно-західній околиці села — курган, відомий у населення під назвою Горбок. - В центрі села під час риття канави для фундаменту виявлено групове поховання з тілопокладенням IX — ХІ століття. - храм св. Миколи Чудотворця. 1891 - Широ́кий — заповідне урочище місцевого значення в Україні. Примітки Джерела Церква св. Миколи у селі Лавки [Архівовано 24 вересня 2018 у Wayback Machine.] на сайті pslava.info Посилання Погода в селі [Архівовано 9 листопада 2016 у Wayback Machine.]
Maksîma Horkoho, Kalanceak

Maksîma Horkoho (în ucraineană Максима Горького) este un sat în comuna Prîvillea din raionul Kalanceak, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Maksîma Horkoho era vorbitoare de ucraineană (85,31%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (12,99%) și belarusă (1,13%). Note
Максима Горького (Скадовский район)

Максима Горького (укр. Максима Горького) — село в Каланчакской поселковой общине Скадовского района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 531 человек. Почтовый индекс — 75812. Телефонный код — 5530. Код КОАТУУ — 6523284404. Местный совет 75811, Херсонская обл., Каланчакский р-н, с. Приволье, переул. Школьный Ссылки Максима Горького на сайте Верховной рады Украины Веб сайт села Максима Горького (недоступная ссылка — история).