NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Джерело (пам'ятка природи, Глухівський район)

Джерело, Джерела «Ключі 4» - гідрологічна пам'ятка природи, об'єкт природно-заповідного фонду Сумської області. Оголошений рішенням Сумського Облвиконкому № 429 20.07.1977 року на землях Глухівського лісгоспу (в урочищі «Туманщина», Слоутського лісництва, кв. 50, вид. 30). Розташована на захід від с. Годунівка, Глухівського району у підніжжі правого корінного берега р. Есмань, притоки р. Клевень. Площа – 0,05 га. Охороняється місце витоку на поверхню самовитічного джерела води доброї питної якості, що збирається у вигляді природної чаші. Примітки Джерела Природно-заповідний фонд Сумської області: Атлас-довідник. / [уклад.: Р. В. Бойченко, В. В. Вертель, О. Ю. Карлюкова та ін.]. — 2-е вид., випр. та допов. — К.: ТОВ «Українська Картографічна Група», 2019. — 96 с.
Народная площадь (Ужгород)

Народная площадь (укр. Площа Народна) — главная площадь Ужгорода, расположенная в центре города между улицами Шевченко и Довженко, в историческом районе Малый Галагов. История Площадь появилась в 1934—1936 годах в результате реализации городско-строительного проекта по застройке Малого Галагова, автором которого был чешский архитектор Адольф Либшер. В рамках этого проекта предполагалось создание центральной площади, по сторонам которой будут возведены административные здания: земского правительства, суда и жандармерии. Застройка площади началась в начале 1930-х годов, под руководством чешского архитектора Франтишека Крупки, который в рамках городско-строительного плана Либшера разработал собственный проект застройки Народной площади. Его стоимость составила около 20 млн чешских крон. К 1938 году был сформирован архитектурный ансамбль площади, который, впрочем, несколько отличался от проекта Крупки, в частности пространство зелёной зоны в центре площади было значительно увеличено. Эти изменения были связаны с тем, что согласно первоначальному плану площадь должна была переходить в мост через реку Уж и таким образом быть важной транспортной артерией, однако по неизвестным причинам мост возвели несколько западнее изначально запланированного места. Также площадь должна была с трёх сторон окружена зданиями, а на самом деле были застроены только северная и восточная её стороны. Первоначально площадь носила имя Антония Бескида, второго губернатора Подкарпатской Руси (1923—1933). В советский период она называлась площадью Ленина, памятник которому здесь был водружён в 1974 году. Этот монумент был демонтирован в 1991 году. 9 марта 1999 года в северо-западной части площади установили памятник Тарасу Шевченко (скульптор М. Михайлюк), расположение и внешний вид которого вызвали неоднозначную реакцию у соответствующих специалистов и жителей города. На рубеже 1990-х — 2000-х годов из зелёной зоны были изъяты декоративные вечнозелёные кусты, а вместо них в её центре был выложен украинский трезубец из цветов. В 2007 году на западной, незастроенной стороне площади планировалось возвести здание Закарпатского филиала Национального банка, однако из-за активного общественного протеста этот проект не был реализован. В 2013 году зелёная зона Народной площади исчезла в результате реконструкции, сопровождавшейся активным сопротивлением со стороны ужгородской общественности. В начале 2014 года, когда Ужгород присоединился к Евромайдану, на площади располагались базовые укрепления майдановцев. 22 августа 2015 года на площади открыли световой фонтан. На Народной площади проводятся многочисленные праздники и массовые мероприятия, в частности, устанавливается новогодняя ёлка. С 2016 года здесь работает бесплатный wi-fi. Примечания Литература Кобаль Йосип. Ужгород відомий та невідомий. — Вид. 2-ге, виправлене. — Львiв: Світ, 2008. — 196 с. — (Історичні місця України). — 2000 экз. — ISBN 978-966-603-555-7.
Липа Т. Г. Шевченка (Седнів)

Ли́па Т. Г. Шевче́нка (Шевчéнкова л́ипа) — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в смт Седнів Чернігівського району Чернігівської області, на території Лизогубівського (Седнівського) парку. Площа 0,01 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 27.04.1964 року № 236; від 10.06.1972 року № 303; від 27.12.1984 року № 454; від 28.08.1989 року № 164. Перебуває у віданні: Седнівська середня школа. Пов'язана з життям Тараса Шевченка. Під нею любив працювати й відпочивати Шевченко, коли відвідував Седнів навесні 1846 року і в березні 1847 року за завданням Археографічної комісії при Київському університеті імені Святого Володимира. На кінець 1990-х рр. вік дерева становив понад 600 років (за іншими даними, 600-річного віку липа досягла вже на час перебування Тараса Шевченка в Седневі. Під деревом було встановлено мармурову меморіальну дошку з відповідним текстом, неподалік — пам'ятник Шевченкові: мармурове погруддя на чорному гранітному постаменті (загальна висота пам'ятника — 2,7 м; автор — Г. В. Бистровський). Пам'ятник і меморіальну дошку відкрито 1957 року. У 70-х роках ХХ століття дерево тріснуло, вигнило всередині й розкололося. На початку ХХІ ст. крона і стовбурова частина загинули, але пізніше з коріння проросли молоді пагони. Галерея Примітки Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (525. Липа Т. Г. Шевченка) Чернігівщина: енцикл. довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : Гол. редакція УРЕ, 1990. — С. 948, 950; кольорове фото на табл. XVI.
Макове (заповідне урочище)

«Ма́кове» — заповідне урочище, об'єкт природно-заповідного фонду, що був оголошений рішенням Сумського Облвиконкому № 704 від 31.12.1980 року на землях Криничанські сільській раді (Тростянецький держлісгосп, Маковське лісництво, квартал 29, відділ 7). Адміністративне розташування — Тростянецький район, Сумська область. Характеристика Площа — 11,3 га. Скасування Рішенням Сумської обласної ради від 19.10.2000 року «Про розширення, оптимізацію мережі і зміну назв деяких територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення» об'єкт було скасовано. Зазначена підстава — насадження внаслідок всихання та зараження стовбурними і іншими хворобами головних порід втратило своє наукове та природоохоронне значення. Підстава не відповідає вимогам законодавства. Вся інформація про створення об'єкту взята із текстів зазначених у статті рішень обласної ради, що надані Державним управлянням екології та природних ресурсів Сумської області Всеукраїнській громадській організації «Національний екологічний центр України». Галерея Примітки
Соснові насадження (квартал 8)

«Соснові насадження» — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення у Київській області. Пам'ятка розташовується на території Леонівського лісництва ДП «Іванківське лісове господарство» – квартал 8, виділ 14. Оголошено рішенням виконкому Київської обласної Ради трудящих від 28 лютого 1972 р. № 118. Пам'ятка є високопродуктивними сосново-дубовими насадженнями, серед яких є сосна висотою понад 30 м і діаметром близько 64 см, дуб висотою 26 м, діаметр – 46 см. Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Природно-заповідний фонд Київської області. Архів оригіналу за 30 жовтня 2014. Василюк О., Костюшин В., Норенко К., Плига А., Прекрасна Є., Коломицев Г., Фатікова М. Природно-заповідний фонд Київської області. — К.: НЕЦУ, 2012. — 338 с., з дод. Соснові насадження (квартал 8)
Соснові насадження (квартал 22, виділ 1)

«Соснові насадження» — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення. Пам’ятка розташовується на землях Феневицького лісництва ДП «Іванківське лісове господарство» – квартал 22, виділ 1. Знаходиться коло села Коленці, обабіч дороги на Іванків. Оголошено рішенням виконкому Київської обласної Ради трудящих від 28 лютого 1972 р. № 118. Пам’ятка продставлена ділянками природного соснового лісу високої продуктивності віком понад 126 років. Світлини Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Природно-заповідний фонд Київської області. Архів оригіналу за 30 жовтня 2014. Василюк О., Костюшин В., Норенко К., Плига А., Прекрасна Є., Коломицев Г., Фатікова М. Природно-заповідний фонд Київської області. — К.: НЕЦУ, 2012. — 338 с., з дод. Соснові насадження (квартал 22, виділ 1)
Соснові насадження (квартал 15)

«Соснові насадження» — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення. Пам’ятка розташовується на землях Обуховицького лісництва ДП «Іванківське лісове господарство» – квартал 15, виділ 15. Оголошено рішенням виконкому Київської обласної Ради трудящих від 28 лютого 1972 р. № 118. Пам’ятка є високопродуктивними сосновими насадженнями віком понад 156 років. Світлини Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Природно-заповідний фонд Київської області. Архів оригіналу за 30 жовтня 2014. Василюк О., Костюшин В., Норенко К., Плига А., Прекрасна Є., Коломицев Г., Фатікова М. Природно-заповідний фонд Київської області. — К.: НЕЦУ, 2012. — 338 с., з дод. Соснові насадження (квартал 10)
Соснові насадження (квартал 23, виділ 6)

«Соснові насадження» — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення. Пам’ятка розташовується на землях Феневицького лісництва ДП «Іванківське лісове господарство» – квартал 23, виділ 6. Оголошено рішенням виконкому Київської обласної Ради трудящих від 28 лютого 1972 р. № 118. Пам’ятка є високобонітентими сосновими насадженнями висотою понад 30 м. Світлини Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Природно-заповідний фонд Київської області. Архів оригіналу за 30 жовтня 2014. Василюк О., Костюшин В., Норенко К., Плига А., Прекрасна Є., Коломицев Г., Фатікова М. Природно-заповідний фонд Київської області. — К.: НЕЦУ, 2012. — 338 с., з дод. Соснові насадження (квартал 22, виділ 6)
Сквер Небесной сотни (Киев)

Сквер Небесной Сотни (название официально не утверждено) — сквер, расположенный в центре Киева на улице Михайловской, 24-26, между Михайловской площадью и Майданом. Сквер назван в честь Героев Небесной Сотни. История Во время противостояния 18-20 февраля 2014 активисты Майдана демонтировали на участке железный забор, с которого возвели баррикады. С марта волонтеры убрали территорию, распланировали сквер, создали детскую площадку. Деревья, которые привезли из разных уголков Украины, высадили киевляне и родственники Героев Небесной Сотни. Идею общественного огорода заимствовали у зарубежных энтузиастов из Лос-Анджелеса, Мельбурна, Мумбаи, Сиэтла, Лондона, где есть опыт основания городских ферм. Открытие прошло 9 июля 2015 года. В открытии приняли участие Президент Украины Петр Порошенко, посол Португалии в Украине Мария Криштина Серпа ди Алмейда, активисты, художники, отец Сергея Нигояна — Гагик Нигоян. Граффити Представители общественного объединения «Город Сад» предложили в сквере сделать мурал-арт (настенную живопись). Основатель сквера Евгения Кулеба и специалист по стрит-арту Олег Соснов пригласили португальского граффити-художника Алешандре Фарту (Vhils). Уличный художник с помощью техники вырезки сделал на стене дома изображение Сергея Нигояна площадью 100 квадратных метров. Фарту объяснил, что центральным элементом композиции являются глаза Нигояна, являющиеся «глазами всей Небесной Сотни». Борьба за собственность По состоянию на начало 2016 года участок, на котором находится Сквер, вопреки заявлению мэра города Виталия Кличко, по которому сквер «вернули общине города», и в дальнейшем находится в частной собственности под строительство гостиничного комплекса с подземными и наземными паркингами. Это побудило общественных активистов создать петицию в Киевсовет с требованием «вернуть Сквер Небесной сотни киевлянам!», эта петиция набрала необходимое количество голосов в течение трех дней. 1 декабря 2016 года Хозяйственный суд Киева отобрал право собственности на земельный участок сквера Небесной сотни у частных владельцев в пользу города. Награда В 2016 году в Барселоне Сквер Небесной Сотни получил награду «Особое упоминание 2016» на конкурсе «Европейская награда за урбанистическое публичное пространство» (The European Prize for Urban Public Space), самый авторитетный урбанистический конкурс в Европе. Примечания Ссылки https://web.archive.org/web/20150711035142/http://misto-sad.com.ua/projects/ https://www.youtube.com/watch?v=UKYkNfzjOhg
Сквер Небесної Сотні (Київ)

Сквер Небе́сної Со́тні (назва офіційно не затверджена) — сквер, розташований у середмісті Києва на вулиці Михайлівській, 24-26, між Михайлівською площею та Майданом. Сквер названий на честь Героїв Небесної Сотні. Історична довідка Особливо цінну земельну ділянку зеленої зони Київська міська рада на чолі з Леонідом Черновецьким незаконно, без громадських слухань спочатку передала у довгострокову оренду (рішення від 08.02.2007 № 124/785), а згодом продала (рішення від 26.04.2007 № 481/1142) приватній структурі. Із часом тут виросло стихійне звалище. Під час протистояння 18-20 лютого 2014 року активісти Майдану демонтували на ділянці залізний паркан, з якого звели барикади. З березня волонтери прибрали територію, розпланували сквер, створили дитячий майданчик. Дерева, які привезли з різних кутків України, висадили кияни і родичі Героїв Небесної Сотні. Ідею громадського городу запозичили у зарубіжних ентузіастів з Лос-Анджелеса, Мельбурна, Мумбаї, Сієтла, Лондона, де є досвід заснування міських ферм. Відкриття відбулось 9 липня 2015 року. В урочистостях взяли участь Президент України Петро Порошенко, посол Португалії в Україні Марія Кріштіна Серпа ді Алмейда, активісти, митці, батько Сергія Нігояна — Гагік Нігоян. Графіті Представники громадського об'єднання «Місто Сад» запропонували у сквері зробити мурал-арт (настінний живопис). Засновник скверу Євгенія Кулеба та фахівець зі стріт-арту Олег Соснов запросили португальського графіті-художника Алешандре Фарту (Vhils). Вуличний художник за допомогою техніки вирізьблення зробив на стіні будинку зображення Сергія Нігояна площею у 100 квадратних метрів. Фарту пояснив, що центральним елементом композиції є очі Нігояна, які є «очима всієї Небесної Сотні». Боротьба за власність Станом на початок 2016 року ділянка, на якій знаходиться Сквер, всупереч заяві мера міста Віталія Кличка, за якою начебто сквер «повернули громаді міста», і надалі перебуває у приватній власності під будівництво готельного комплексу з підземними і наземними паркінгами. Це спонукало громадських активістів створити петицію до Київради з вимогою «повернути Сквер Небесної сотні киянам!», ця петиція набрала необхідну кількість голосів протягом трьох днів. 1 грудня 2016 року Господарський суд Києва відібрав право власності земельної ділянки скверу Небесної сотні у приватних власників на користь міста. Нагорода 2016 року в Барселоні Сквер Небесної Сотні отримав нагороду «Особлива згадка 2016» на конкурсі «Європейська нагорода за урбаністичний публічний простір» (The European Prize for Urban Public Space), найавторитетніший урбаністичний конкурс в Європі. Див. також Алея Героїв Небесної Сотні Примітки Посилання Проєкт ГО «Місто-сад» «Сквер Небесної Сотні» Женя Кулеба та сквер Небесної сотні. Громадське ТБ Vhils (Alexandre Farto). Portrait in Kiev
Saints Cosmas and Damian Church, Shmankivtsi (Orthodox Church of Ukraine)

Saints Cosmas and Damian Church (Ukrainian: Церква святих безсрібників Косми і Даміана) is an orthodox parish church (OCU) in Shmankivtsi, Zavodske settlement hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast. History In 1885, a new stone Greek Catholic church was built and consecrated on the site of a wooden church, by the parishioners of the villages of Shmankivtsi and Shmankivchyky. Architect — Yosyp Stets. In 1869 the parishioners of the village and Mykola Karpinskyi (founder) built the chapel of St. Nicholas, which was first renewed in 1926. In Soviet times, the figure of St. Nicholas was moved to the churchyard. In 1989, the chapel was restored. In May–September 1939, through the efforts of Fr. Porfyrii Hordievskyi painted in memory of the 950th anniversary of the baptism of Rus'-Ukraine (artist M. Chuiko). In 1959, on the occasion of the 25th anniversary of his priesthood, the church was reconstructed with the donations of parishioners and the efforts of Pastor Mykola Stetsyk (artists Marko Nykolyshyn, Zinovii Tymoshyk, plasterer Ivan Babii). In 2020, a cross was found in the bell tower building, which once served as a wooden temple. There is a fraternity, a sisterhood, a church committee and a church choir. Near the church grows a botanical natural monument of local significance "Oak Shashkevych". Abbots at. Havryil Romanovych (1732–1733) at. Semen Studynskyi (1831) at. Yurii Syroichkovskyi (1831–1838) at. Mikhailo Hrabovych (1838–1867) at. Mykola Charnetskyi (1867–1882) at. Ivan Mohylnytskyi (1882–1883) at. Ivan Hordievskyi (1883–1909) at. Porfyrii Hordievskyi (1909–1938) at. Volodymyr Kharuk (1937–1938) at. Yosyp Dribniuk (1938–1945) at. Mykola Stetsyk (1945–1980) at. Ivan Hnidec (1980–2001) at. Volodymyr Lyzhechko of February 13, 2001. See also Saints Cosmas and Damian church, Shmankivtsi (Greek Catholic) References Sources с. Шманьківці. Храм св. вмч. і безсрр Косми і Даміана // Храми Української Православної Церкви Київського патріархату. Тернопільщина / Автор концепції Куневич Б.; головний редактор Буяк Я.; фото: Снітовський О., Крочак І., Кислинський Е., Бурдяк В. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2012. — С. 383. : іл. — ISBN 978-966-2061-24-6. (in English) Smankivci // Історичний шематизм Львівської архієпархії (1832—1944) : у 2 т. / Дмитро Блажейовський. — Київ : КМ Академія, 2004. — Т. 1 : Адміністрація і парохії. — P. 744–745. — ISBN 966-518-225-0. (in English) Smankivci // Dmytro Blazheyovskyi. Historical sematism of the Eparchy of Stanyslaviv: From its establishment until the outbreak of World War II (1885–1938). — Записки ЧСВВ, Секція I. — Т. 51. Lviv: Misioner, 2002. — P. 212. — ISBN 966-658-028-4.
Cerkiew św. Kosmy i Damiana w Szmańkowcach (prawosławna)

Cerkiew św. Kosmy i Damiana w Szmańkowcach – cerkiew prawosławna (Kościół Prawosławny Ukrainy), we wsi Szmańkowce (hromada Zawodśke, rejon czortkowski, obwód tarnopolski) na Ukrainie. W 1708 roku po raz pierwszy wymieniono сerkiew pod wezwaniem świętych Kosmy i Damiana. W 1785 r. wybudowano i konsekrowano drewnianą сerkiew. Obecna cerkiew została zbudowana w 1895 r. W pobliżu cerkwi rośnie Dąb Szaszkewycza który jest pomnikiem przyrody. Przypisy Bibliografia с. Шманьківці. Храм св. вмч. і безсрр Косми і Даміана, Храми Української Православної Церкви Київського патріархату. Тернопільщина / Автор концепції Б. Куневич; головний редактор Я. Буяк; фото: О. Снітовський, І. Крочак, Е. Кислинський, В. Бурдяк, Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2012, s. 383.: іл., ISBN 978-966-2061-24-6. (ukr.) Smankivci, Історичний шематизм Львівської архієпархії (1832—1944) : у 2 т., Дмитро Блажейовський, Київ : КМ Академія, 2004, Т. 1 : Адміністрація і парохії, s. 744—745, ISBN 966-518-225-0. (ang.) Smankivci, Історичний шематизм Станиславівської єпархії від її заснування до початку Другої світової війни (1885—1938), Д. Блажейовський, Записки ЧСВВ, Секція I, Т. 51, Львів : Місіонер, 2002, s. 212, ISBN 966-658-228-4. (ang.)
Солоне озеро (Бобринецький район)

Соло́не озеро — озеро в Україні, в межах Бобринецького району Кіровоградської області. Розташоване поблизу села Веселівка. Являє собою штучну водойму, створену на річці Сухій. Вода у водоймі сильномінералізована. Протягом останніх десяти років широко використовується для лікування хвороб та покращення загального стану організму, протягом літнього сезону на озері щоденно оздоровлюються до 200–300 осіб — цьому сприяє його розміщення за 5 км від автодороги Кропивницький-Миколаїв. Дослідження хімічного складу води, синьої глини та грязей було проведено у 2014 році на базі лабораторій загальної та неорганічної хімії Херсонського державного університету під керівництвом доцента М.Шеврякова — вивчався катіонний та аніонний склад води та хімічний склад мулу чорного та сіро-блакитного забарвлення. У результаті дослідження було встановлено, що вода озера є сильномінералізованою, містить 32 грами солей на літр води — хлоридів та сульфатів натрію, кальцію, магнію з незначною кількістю фосфатів. Жорсткість води становить близько 60 одиниць, вода є слаболужною, з незначною кількістю гідрокарбонатів. Магнію міститься 717 мг/л, кальцію 876 мг/л, натрію 4950 мг/л, гідрокарбонатів 390 мг/л, сульфатів 10100 мг/л, хлоридів 6443 мг/л. За хімічним складом вода може бути віднесена до першої групи бальнеологічних вод — лікувальна мінеральна вода без специфічних компонентів, яку можна використовувати для лікування захворювань опорно-рухового апарату, шкіри, покращення загального стану організму і призначена лише для зовнішнього застосування у вигляді водних процедур (купання, обливання). Дослідження мулу показало, що вологість чорного мулу становить 78,2%, сіро-блакитного («синьої глини») −22,8%, мінеральна частина чорного мулу — 77,1%, органічна — 22,9%. У чорному мулі та придонній воді наявний сірководень у кількості 1,1 мг/л. Мул чорного забарвлення можна віднести середньо-сульфітних середньомінералізованих лікувальних грязей. Систематичного вивчення лікувальних властивостей Солоного озера на даний час не проводилося, але протягом 2005–2015 років використання водних процедур та грязетерапії показало покращення стану у хворих з такими захворюваннями як ревматизм в неактивній фазі, ревматичний поліартрит, остеоартроз, спондильоз, остеохондроз, артрити, посттравматичні стани, бурсит, тендовагініт, хронічний остеомієліт, облітеруючі захворювання судин кінцівок. Синю глину Солоного озера використовують також і для косметичних масок. На даний час спеціалізованої інфраструктури для лікування та прийому відпочиваючих на озері немає. Джерела Шевряков М. Море серед степу // «Честь хлібороба» від 28.07.2015 р.
Костел Святого Миколая (Кам'янське)

Костел Святого Миколая — римо-католицький храм у Кам'янському, збудований у 1895-1897 роках для поляків, що працювали на місцевому заводі. Проектував костел Мар'ян Хорманський на запрошення директора заводу Іґнація Ясюковича. Історія Будівництво велося на кошти робітників і службовців Дніпровського заводу за участю Металургійного товариства. Кількість парохіян: до 1917 р. — 7 тис. осіб, 1923 р. — 427, 1924 р. — 518 (поляки, українці, литовці, латвійці, естонці, чехи). Першу службу відправили 14 травня 1898 року. Консекрація Кам'янського храму відбулася 25 вересня 1905 року, її здійснив єпископ Тираспольський Йосип Алоізій Кесслер. При костелі був притулок для дітей-сиріт, який проіснував до закриття костелу. У 1928 році кількість парохіян Кам'янського костелу впала до 118 людей. Його було відібрано в католиків, а майно вивезено рано вранці 12 грудня 1929 року. У радянські часи в костелі розміщувалися військкомат і автомийка. У 1990 році в Дніпродзержинській міськраді створено ініціативну групу з порятунку костелу. До її складу входили: Ніна Циганок (директор музею історії міста), Михайло Васильєв (директор музею металургійного заводу), Олена Фесун (завідувачка відділу культури міськвиконкому), Олександр Слоневський (депутат міськради). Група обрала напрямок порятунку костелу через відродження католицької громади міста. 30 листопада 1991 року до Дніпродзержинську із Харкова приїхав о. Юрій Зимінський, який відслужив першу Святу Літургію під стінами храму. У 1991 році відновлено богослужіння. У 1992—1999 році настоятелем костелу був священник Мартін Янкевич. Костел відреставровано до 100-річчя в 1997 році за сприяння Дніпродзержинського міськвиконкому та Дніпровського металургійного комбінату. З 1999 року настоятель костелу — чернець-капуцин Блажей Суска. Галерея Література Слоневский А., «Жизнь. Смерть. Воскресение», Днепропетровск, 2002 г. [Архівовано 16 червня 2015 у Wayback Machine.] Посилання Парафія святого Миколая [Архівовано 21 лютого 2016 у Wayback Machine.]