NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Минай

Минай (укр. Минай) — село в Холмковской сельской общине Ужгородского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 3088 человек. Почтовый индекс — 89427. Занимает площадь 3,882 км². На въезде в село находится Богословская академия имени Теодора Ромжи, являющаяся высшим учебным заведением Русинской грекокатолической церкви. Футбольный клуб «Минай» играет в чемпионате Украины. Ссылки Минай на сайте Верховной рады Украины (укр.) (недоступная ссылка — история). Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.). Архивировано из оригинала 5 февраля 2012 года.
Свято-Георгіївська церква (Острівне)

Свято-Георгіївська церква, Георгіївська церква — стародавня діюча церква у с. Острівне Катлабузької селищної громади в Ізмаїльському районі Одеської області, належить до УПЦ. Історія Будівництво храму відбулось в 1888 році на кошти прихожан. З 1959 року церкву було закрито, а у 90-х роках XX століття церква знову стала відкритою для прихожан. У грудні 2016 року відбулися роботи з реставрації храму. Повністю перекриті куполи та покрівля церкви, встановлені нові хрести, замінені вікна на пластикові. Участь у відновленні приймали місцеві фермери, жителі та сільська рада, з'єднати людей у спільній справі вдалося протоієрею та настоятелю Свято-Георгіївської церкви Іллі Герману. 15 жовтня 2017 року село Острівне святкувало своє 200 річчя, свято почалося із богослужіння в храмі Свято - Георгіївської церкви о 8.00. Примітки Дивитись також Храми Одеси
Vilchivka (okres Chust)

Vilchivka (ukrajinsky Вільхівка, do roku 1946 Влахово, Vlachovo, rusínsky Ольховка, maďarsky Ölyvös, česky Vlahovo nebo Vlachovo) je obec v Zariččské vesnické územní hromadě v okrese Chust v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Částí obce Viľchivka je Nyžně Bolotne. V roce 2025 žilo ve Viľchivce 1954 obyvatel, v celé obci žilo 3281 obyvatel. Historie V jihozápadním směru od Vilchivky, v lokalitě Haliny Hory, byly nalezeny osady z doby neolitu. Obec byla poprvé zmíněna v písemných pramenech z druhé poloviny 16. století. Byla známa jako centrum hrnčířství. Před Trianonskou mírovou smlouvou byla obec součástí Uherska . Poté byla součástí první československé republiky. Za první republiky zde byl obecní notariát a četnická stanice. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Вільхівка (Хустський район) na ukrajinské Wikipedii.
Ölyvös

Ölyvös (ukránul: Вільхівка [Vilyhivka], oroszul: Ольховка [Oljhovka], szlovákul: Oljachova) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Huszti járásban. Nagyszőlőstől 16 km-re északra a Borzsova bal partján fekszik. Története A település a 16. században tűnik fel először. 1910-ben 1255, többségben ruszin lakosa volt, jelentős német kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Ugocsa vármegye Tiszáninneni járásához tartozott. 1940-ben 1766 lakosa volt, ebből 1578 görög katolikus, 2 görögkeleti (emigráns nagyorosz községi orvos), 1 kálvinista és 185 zsidó. 2020-ig Alsósárad tartozott hozzá. Fazekasságáról nevezetes. Népesség Ma 2000 ukrán-ruszin lakosa van. Jegyzetek Források A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X
Vilhivka, Irșava

Vilhivka (în ucraineană Вільхівка) este localitatea de reședință a comunei Vilhivka din raionul Irșava, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Vilhivka era vorbitoare de ucraineană (99,73%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Ольховка (Закарпатская область)

Ольхо́вка (укр. Вільхівка) — село в Заречанской сельской общине Хустского района Закарпатской области Украины. Почтовый индекс — 90141. Телефонный код — 3144. Занимает площадь 4,930 км². Код КОАТУУ — 2121986401. Население Население по переписи 2001 года составляло 1857 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: История В 1946 году указом ПВС УССР село Влахово переименовано в Ольховку. Ссылки Ольховка на сайте Верховной рады Украины (укр.). gska2.rada.gov.ua. Дата обращения: 18 мая 2020. Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.). Архивировано из оригинала 5 февраля 2012 года. Примечания
Вільхівка (Хустський район)

Вільхі́вка (до 1946 — Влахово) — село в Зарічанській сільській громаді Хустського району Закарпатської області України. Історія У південно-західному напрямі від Вільхівки, в урочищі Галині Гори — виявлено поселення епохи неоліту. Закарпаття є третім місцем у Карпатському басейні, де відомий обсидіан — природний матеріал вулканічного походження, яким торгували первісні люди. Сірий і чорний обсидіан відомий тут з ХІХ ст. Обсидіан виявили під час опису експонатів музейного фонду. Сьогодні шкільний музей став єдиним в Україні власником археологічного експонату, вік якого сягає 8 тисяч років. Вперше Вільхівка згадується в писемних джерелах другої половини XVI ст. Село було відоме як центр гончарного промислу. У 1910 році в селі жило 1255 жителів, в основному українці, зі значною німецькою меншиною. Церква Покрови пр. богородиці (1839). У 1751 згадується дерев'яна церква з двома дзвонами, оздоблена старими образами, мальованими на дошках та полотні. Тепер в селі на високому схилі стоїть мурована базилічна церква. Над входом дві дати: 1846 — рік завершення будівництва та дата останнього ремонту у 1981 р. У вівтарі на стіні є напис про малювання церкви у 1974 р. за священика Василя Кормоша, голови церковної общини Ю. І. Кормоша, помічника І. В. Кормоша, касира В. В. Похила, церківника І. М. Березная, дяка П. І. Кормоша. Малювання виконали Д. В. Мешко, Є. Д. Мешко та О. М. Селіванов. У каркасній дзвіниці біля церкви є три дзвони, виготовлені Октавом Вінтером у 1921. На бетонному хресті 1913 р. виписано ім'я майстра — Миколи Керечанина. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1731 особа, з яких 835 чоловіків та 896 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 1857 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі особи В селі народилися: Газдик Василь Іванович — заслужений майстер народної творчості України. Галас Василь (1898—1943) — український гончар, майстер кераміки. Галас Василь Іванович (1922—1994) — український гончар. Галас Іван Іванович (1926—2004) — український майстер кераміки. Галас Михайло Іванович (1921—1993) — український гончар, народний майстер кераміки. Туристичні місця в урочищі Галині Гори — поселення епохи неоліту. шкільний музей археології Церква Покрови пр. богородиці 1839. Примітки Посилання Погода в селі [Архівовано 6 листопада 2016 у Wayback Machine.]
Kiďoš

Kiďoš (ukrajinsky Кідьош, maďarsky Kígyós) je vesnice na Ukrajině, v Zakarpatské oblasti v okrese Berehovo v Berehovské městské územní hromadě. Poloha Vesnice se nachází 5 kilometrů od města Berehovo, na úpatí hory Noďgeď (Нодьгедь), v blízkosti Černého močálu (Чорний мочар, Čornyj močar), dříve jedna z největších bažin v Zakarpatské nížině. Historie Název vesnice v maďarštině znamená had (ukrajinsky zmijinyj), proto byla obec v sovětských dobách přejmenována na Zmijivka (Зміївка). Toto jméno pravděpodobně vzniklo podle názvu stejnojmenného potoka. V roce 1991 byl historický název vrácen zpět. Podle archeologických nálezů byla ves osídlená na konci druhého tisíciletí před naším letopočtem. Osada z doby bronzové se nachází na severním svahu Ardivské hory (Ардівської гори). Kolem vesnice byly nalezeny čtyři bronzové poklady z pozdní doby bronzové. První poklad se skládal z keltských předmětů, srpů, nožů, náramků. Druhý, nalezený v roce 1889, obsahoval osm předmětů. Třetí, nalezený v roce 1907, zahrnoval pět předmětů a čtvrtý bronzový poklad z roku 1935 měl šest předmětů. První písemná zmínka pochází z roku 1332, kde je nazývána Kykos a byla královským majetkem. Podle písemných pramenů z roku 1364 se ves stala majetkem dominikánských mnichů z Berehova, ale okolní lesy byly stále majetkem uherských králů. V roce 1557 obec získala statut města a vlastní pečeť. V jeho znaku byl zobrazen zlatý had na červeném pozadí. V 17. století obec byla ve vlastnictví rodů Pereni a Forgači. Od poloviny 19. století byla v majetku rodu Károlyiů. V roce 1910 zde žilo 446 obyvatel převážně Maďarů. Po rozpadu Rakousko-Uherska obec byla součástí Československé republiky, v letech 1938–1945 Maďarska a od roku 1945 Sovětského svazu. Od roku 1952 do roku 2001 byla součástí obce Velký Berezný. Od roku 2001 je samosprávnou obcí. Ekonomika Obec je v regionu proslulá vinařstvím, tkaním koberců. V Kiďoši je jeden z nejznámějších zakarpatských vinných sklepů, který patří rodině Sósů. Vinný sklep byl postaven v roce 1923. V období vlády SSSR byly vinice zabaveny a až v období brežněvovské vlády si mohli vinice pronajmout místní vinaři. Po rozpadu SSSR založil vlastní soukromé hospodářství Karel Sós. Na svých vinicích pěstuje na 60 odrůd hroznového vína a produkuje až 40 druhů vín. Je nositelem ocenění Nejlepší zemědělec Ukrajiny z roku 2007. Na podzim se zde koná vinařský festival. Vesnicí vede úzkokolejka Boržavská hospodářská dráha, která je turistickou atrakcí. Pamětihodnosti Gotický kostel svatého Jana Křtitele z 14. století, ukrajinská národní památka. Dřevěná zvonice z 18. století. Na kopci Kerek byl v roce 2001 postaven dvanáct metrů vysoký kříž. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kiďoš na Wikimedia Commons Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Кідьош na ukrajinské Wikipedii.
Kidjosch

Kidjosch (ukrainisch Кідьош, von 1946 bis 1991 Зміївка Smijiwka, davor Кидешів Kydeschiw; russisch Кидёш, ungarisch Kígyós, tschechoslowakisch Kiďoš) ist ein Dorf im Rajon Berehowe in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Kidjosch liegt rund vier Kilometer Luftlinie ostnordöstlich vom Rajonzentrum Berehowe und 53 Kilometer südsüdöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. Durch Kidjosch verlaufen die Oblaststraßen О 070107 und О 070110, letztere verbindet Berehowe mit Kamjanske. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Stadtgemeinde Berehowe im Rajon Berehowe, bis dahin bildete es die Landratsgemeinde Kidjosch (Кідьошська сільська рада/Kidjoschska silska rada). Weblinks Kidjosch in der Enzyklopädie der modernen Ukraine (ukrainisch) Einzelnachweise
Kidoș, Bereg

Kidoș (în ucraineană Кідьош, maghiară Kígyós) este o comună în raionul Bereg, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Kidoș era vorbitoare de maghiară (86,93%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (12,63%). Note
Кидёш

Кидёш (укр. Кідьош, венг. Kígyós, прежние названия Куйош, Змеевка) — село в Береговской городской общине Береговского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 895 человек. Занимает площадь 1,3 км². История По легенде, село возникло на месте монастыря, основанного в XII веке королём-изгнанником Соломоном (внуком Ярослава Мудрого, сына венгерского короля Эндре I и киевской княжны Анастасии Ярославны). С XVI века имело статус местечка, с 1551 года — собственную печать с гербом: на красном фоне — золотой змей, извивается вверх (символ воспроизводит название поселения: «Кидёш» с венгерского — «змеиный»). В 1946 году указом ПВС УССР село Кидешов переименовано в Змиевку. В 1991 году селу возвращено историческое название. Примечания Ссылки Кидёш на сайте Верховной рады Украины (укр.). gska2.rada.gov.ua. Дата обращения: 18 мая 2020. Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.). Архивировано из оригинала 5 февраля 2012 года. Кідьош (Зміївка) (укр.). www.castles.com.ua. Дата обращения: 18 мая 2020. Архивировано 10 ноября 2019 года.
Žňatyno

Žňatyno (ukrajinsky Жнятино, maďarsky Izsnyéte, česky Žňatina nebo Žňatino) je obec v Horondské vesnické územní hromadě v okrese Mukačevo v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Vesnici obklopují ze všech stran bažiny. V roce 2001 zde žilo 2 227 obyvatel, z toho bylo 63,4% obyvatel maďarské národnosti. Historie První písemná zmínka o obci, která byla tehdy uvedena jako Snethe, pochází z roku 1278. Během Rákócziho povstání se 25 mužů ze Žňatyna zúčastnilo bojů v jednotkách kuruců. Do Trianonské smlouvy patřila obec k Uherskému království, poté k Československu. Za první republiky byla obec vedena pod názvem Zňatina a později Žňatino. V roce 1930 zde žilo 1632 obyvatel. V letech 1938 až 1944 byla obec (na základě první vídeňské arbitráže) součástí Maďarského království. Od roku 1945 patříla obec k Ukrajinské sovětské socialistické republice, která byla součástí SSSR, a nakonec od roku 1991 patří samostatné Ukrajině. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Жнятино na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žňatyno na Wikimedia Commons
Schnjatyno

Schnjatyno (ukrainisch Жнятино – bis 1995 Schnjatyne/Жнятине; russisch Жнятино Schnjatino, ungarisch Izsnyéte, tschechoslowakisch Žňatino) ist ein Dorf (ukrainisch село selo) im Rajon Mukatschewo in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Schnjatyno liegt rund 13 Kilometer Luftlinie südwestlich vom Rajonzentrum Mukatschewo und 36 Kilometer südöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. Durch Schnjatyno verläuft die Oblaststraße O 070704, die etwa vier Kilometer südöstlich bei Hat in die Fernstraße M-24 übergeht. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Landgemeindegemeinde Horonda im Rajon Mukatschewo, bis dahin bildete es die Landratsgemeinde Schnjatyno (Жнятинська сільська рада/Schnjatynska silska rada) im Südwesten des Rajons Mukatschewo. Einzelnachweise
Jneatîno, Muncaci

Jneatîno (în ucraineană Жнятино) este o comună în raionul Muncaci, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Jneatîno era vorbitoare de maghiară (63,4%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (36,16%). Note
Жнятино

Жня́тино (укр. Жнятино) — село в Горондовской сельской общине Мукачевского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 2243 человека. Почтовый индекс — 89657. Телефонный код — 3131. Занимает площадь 3,001 км². Код КОАТУУ — 2122782201. Ссылки Жнятино на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Mali Hejivci

Mali Hejivci (ukrajinsky Малі Геївці, maďarsky Kisgejőc, česky Malé Gejovce) jsou částí obce Velyki Hejivci ve Sjurtské vesnické územní hromadě v okrese Užhorod v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. V roce 2025 zde žilo 760 obyvatel. Místní části Chutory (Хутори) Historie Ves byla původně součástí Uherska. Po uzavření Trianonské smlouvy obec připadla Československu, kde byly vedena pod názvem Malé Gejovce. Za první československé republiky byl příslušný obecní notariát, četnická stanice a poštovní úřad ve Velkých Gejovcích. V letech 1938 až 1944 byla ves (kvůli první vídeňské arbitráži) součástí Maďarského království. V roce 1945 byla připojena k Ukrajinské SSR, která byla součástí Sovětského svazu; nakonec od roku 1991 je součástí samostatné Ukrajiny. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Малі Геївці na ukrajinské Wikipedii.
Kisgejőc

Kisgejőc (ukránul: Малі Геївці [Mali Hejivci]) falu Ukrajnában, Kárpátalján, az Ungvári járásban. Fekvése Ungvártól 18 km-re délre, a Latorca folyó jobb oldalán fekszik. Története 1394-ben „Geyeuch” néven említik először. A 18. század végén Vályi András így ír róla: „GEJŐTZ. Nagy, és Kis Gejötz. Magyar faluk Ungvár Vármegyében, földes Urai külömbféle Urak, lakosai katolikusok, többen reformátusok, fekszenek Ráthoz közel, ’s ennek filiáji, Latortza vize mellet, Bereg Vármegyének szomszédságában, Ungvártól két mértföldnyire, határjai gazdagok, réttyei, legelőjök, fájok elég, ’s vagyonnyaiknak eladásokra jó alkalmatosságok lévén, első Osztálybéli.” Református temploma 1806-ban épült, 1844-ben romantikus stílusban átépítették. Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Kis-Gejőcz, magyar falu, Ungh vmegyében, Unghvárhoz délre 1 3/4 mfldnyire: 204 romai, 72 görög kath., 455 ref., 42 zsidó lak., ref. anyaszentegyházzal. Földje jó. Erdeje sok és makkot adó. F. u. többen.” A trianoni békéig Ung vármegye Ungvári járásához tartozott. Ekkor Csehszlovákiához csatolták. 1938–44 között visszakerült Magyarországhoz. 1945-ben Szovjetunióhoz csatolták a települést. 1991 óta Ukrajna része. 2020-ig Nagygejőchöz tartozott. Családok Egry, Pankotay, (nemes) Ladányi, (nemes) Jávorszky, nemes Benkő, Resko, Darányi, Burok, Belenszky, Ráczkövy, nemes Ritok, Nagy, Kiss, nemes László, Bartók, nemes Diószeghy, nemes Fegyverneky, Beregi. A Benkő család címeres nemes levelét II. Ferdinándtól kapta 1619-ben és Ung megyében hirdették ki. A Fegyverneky család első őse, Fegyverneky Izsák 1568-ban szerepel. Ez a régi nemes család Pest és Nógrád megye birtokos nemesei közé tartozott. A Pankotay család címeres nemes levelét II. Ferdinándtól kapta 1559. november 27-én. Lakossága 1910-ben 937, túlnyomórészt magyar lakosa volt 2001-ben 760 fő, ebből 696 magyar (92%) 2005-ben 736 lakosából 704 (95%) a magyar Híres emberek Kisgejőcön született Egry Ferenc, a 19-20. század egyik leghíresebb magyar harangöntője. Még Ausztráliában is találtak az ő öntödéjéből származó harangot. Darányi Lajos (1905-1971) sárospataki lelkész, a Tiszáninneni Református Egyházkerület püspöke, korának kiváló igehirdetője. 1949. február 27-én Zselicki József költő. Kisgejőcön élt Cipő, a Republic könnyűzenei együttes énekese (1965 és 1966 között). Jegyzetek Források A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X www.karpataljaturizmus.net
Mali Heiivți, Ujhorod

Mali Heiivți (în ucraineană Малі Геївці) este un sat în comuna Velîki Heiivți din raionul Ujhorod, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Mali Heiivți era vorbitoare de maghiară (91,18%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (7,76%). Note
Малые Геевцы

Ма́лые Ге́евцы (укр. Малі Геївці) — село в Сюртэнской сельской общине Ужгородского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 760 человек. Почтовый индекс — 89434. Занимает площадь 1,06 км². Ссылки Малые Геевцы на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Pallo

Pallo (ukrajinsky Палло, dříve Павлово, Pavlovo, maďarsky Palló, slovensky Palov) je etnicky většinově maďarská ves ve Sjurtské vesnické územní hromadě v okrese Užhorod v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Je částí obce Haloč. Historie Do podepsání Trianonské smlouvy byla ves součástí Uherska, poté byla součástí Československa. Ves byla za první československé republiky vedena pod názvem Palov; byla součástí okresu Kráľovský Chlmec, který byl součástí Země Slovenské. V roce 1930 zde žilo 498 obyvatel. V roce 1938 byla v důsledku první vídeňské arbitráže přičleněna k Maďarsku. Od roku 1945 byla součástí Sovětského svazu, resp. Ukrajinské sovětské socialistické republiky; nakonec od roku 1991 je součástí samostatné Ukrajiny. Doprava Ve vsi je na hranicích se Slovenskem kontrolní stanoviště Pavlovo. Do roku 1945 vedla do slovenské obce Maťovské Vojkovce silnice, nyní je uzavřena ostnatým drátem ze sovětské éry. Okolo vesnice vede železniční trať Bánovce nad Ondavou – Veľké Kapušany (– Užhorod), na které je hraniční železniční přechod mezi Slovenskem a Ukrajinou (pro nákladní dopravu) s názvem Maťovské Vojkovce – Pavlovo. Osobnosti Viktória Ferenc (* 1980), maďarská poslankyně Evropského parlamentu za Fidesz Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Палло (Україна) na ukrajinské Wikipedii. Související články Viktória Ferenc Maďaři na Ukrajině Zakarpatská oblast Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pallo na Wikimedia Commons Nemzeti Örökség Intézete − PALLÓ (maďarsky) „Zsákutca” – elöregedő lakossággal (maďarsky)
Pallo, Ujhorod

Pallo (în ucraineană Палло) este un sat în comuna Haloci din raionul Ujhorod, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Pallo era vorbitoare de maghiară (72,99%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (26,3%). Note
Палло (село)

Палло (укр. Палло, словац. Palov) — село в Сюртэнской сельской общине Ужгородского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 422 человека. Почтовый индекс — 89430. Занимает площадь 0,006 км². История В 1946 году указом ПВС УССР село Палово переименовано в Павлово. В 1995 году селу возвращено историческое название До июля 1945 года село не было частью чехословацкой Подкарпатской Руси, а относилось к словацкому округу Вельке-Капушаны. Находится на границе в 600 метрах напротив словацкого села Матёвске-Войковце. Ссылки Палло на сайте Верховной рады Украины (укр.). gska2.rada.gov.ua. Дата обращения: 18 мая 2020. Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.). Архивировано из оригинала 5 февраля 2012 года. Примечания
Heten

Heten (ukrajinsky Гетен, rusky Гетен, maďarsky Hetyen) je vesnice na Ukrajině v Zakarpatské oblasti v okrese Berehovo, 21 kilometrů severozápadně od města Berehovo, v blízkosti hranic s Maďarskem. Heten je částí obce Popovo, která je součástí Kosoňské vesnické územní hromady. V roce 2025 zde žilo 761 obyvatel. Historie První písemná zmínka o obci pochází z roku 1270. V roce 1920 po Trianonské smlouvě se stala součástí Československé republiky, nesla název Getin. V letech 1938–1945 byla pod vládou Maďarska. od roku 1945 do roku 1991 byla součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky pod názvem Lipovo. Od roku 1991 je součástí Ukrajiny. V roce 1607 obec v rámci reformace přešla na protestantskou víru. Zvonice V obci u kostela stojí dřevěná zvonice postavená v 18. století. Z dubového trámového roštu vyrůstá štenýřový hranol o čtyřech rohových štenýřích, doplněný čtyřmi mezilehlými a jedním středovým štenýřem. Půdorys je čtvercový. Konstrukce je zpevněna důkladným zavětrováním. Na přesahujících částech trámového roštu jsou vztyčeny opěrné sloupky, na kterých je šikmá spodní obvodová střecha. Věž je zakončena přesahujícím zvonovým patrem s lomenou vysokou jehlancovou střechou. V rozích střechy jsou čtyři malé věžičky s kovovými korouhvičkami. Zvonice je bedněná, na zvonovém patře dekorativně vyřezávaná. Zavěšené zvony byly odlity ve dvacátých letech 20. století a jsou zdobeny ornamenty a maďarskými nápisy. Zvonice a kostel jsou v seznamu kulturních památek místního významu. Kostel Kostel v obci byl postaven už v roce 1383 majitelem panství Ondrášem Hetenim. V roce 1566 byl zničen tatarskými nájezdníky. V roce 1793 byl postavený nový jednolodní kostel bez zvláštní výzdoby. Stěny kostela jsou bílé, v jižní stěně jsou prolomena tři úzká vysoká klenutá okna. Strop je dřevěný. V interiéru je dvoustupňový baldachýn nad kazatelnou. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Гетен na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Heten na Wikimedia Commons
Heten

Heten (ukrainisch Гетен; russisch Geten, ungarisch Hetyen, tschechoslowakisch Hetín oder Heťen) ist ein Ort in der Oblast Transkarpatien in der Ukraine an der Grenze zu Ungarn. Die Bevölkerung ist vorwiegend ungarischsprachig. Amtssprachen sind Ungarisch und Ukrainisch. 1945 bekam der Ort den ukrainischen Namen Hetin (Гетін) und wurde am 25. Juni 1946 in Lypowe (Липове) umbenannt, diesen Namen trug der Ort bis zum 1. April 1995. Lage Der Ort gehört zum Rajon Berehowe und liegt ungefähr 21 Kilometer nordwestlich der Rajonshauptstadt Berehowe. Bis zur ungarischen Grenze westlich des Ortes sind es ungefähr zwei Kilometer. Am 19. September 2019 wurde das Dorf ein Teil der neu gegründeten Landgemeinde Kosson im Rajon Berehowe; bis dahin gehörte es zusammen mit Male Popowo zur Landratsgemeinde Popowo. Ethnien Laut Gemeindezählung sind: 80 % Ukrainer 10 % Russen 8 % Magyaren 2 % gaben keine Ethnie an. Geschichte 1270 erstmals urkundlich erwähnt im Königreich Ungarn 1920 durch den Vertrag von Trianon zur Tschechoslowakei 1938 durch den Ersten Wiener Schiedsspruch zurück an Ungarn 1945 zur Ukrainischen Sozialistische Sowjetrepublik 1991 Eigenstaatlichkeit der Ukraine Einzelnachweise