NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sofiivka, Kahovka

Sofiivka (în ucraineană Софіївка) este un sat în comuna Vasîlivka din raionul Kahovka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Sofiivka era vorbitoare de ucraineană (93,28%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (6,56%). Note
Софиевка (Любимовская поселковая община)

Софиевка (укр. Софіївка) — село в Любимовской поселковой общине Каховского района Херсонской области Украины. Население по переписи 2016 года составляло 722 человек. Почтовый индекс — 74821. Телефонный код — 5536. Код КОАТУУ — 6523580504. Местный совет 74820, Херсонская обл., Каховский р-н, с. Василевка, ул. Карла Маркса, 36 Ссылки Софиевка на сайте Верховной рады Украины
Софіївка (Любимівська селищна громада)

Софі́ївка — село в Україні, в Каховському районі Херсонської області. Населення становить 655 осіб. Село постраждало внаслідок геноциду українського народу, проведеного урядом СРСР 1932—1933 та 1946—1947. Історія Станом на 1886 рік у селі Каховської волості Дніпровського повіту Таврійської губернії мешкало 281 особа, налічувалось 53 двори, існувала православна церква. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Особистості В селі народилися Горобець Тарас Павлович (1901-1960) — генерал-майор, Герой Радянського Союзу. Павлишин Катерина Олександрівна (з роду Оленіч), канд.юридичних наук, викладач ЛНУ ім. Ів. Франка. Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Херсонська область) Посилання Погода в селі Софіївка Примітки
Sofiivka, Novotroiițke

Sofiivka (în ucraineană Софіївка) este un sat în comuna Volodîmîro-Illinka din raionul Novotroiițke, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Sofiivka era vorbitoare de ucraineană (94,7%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (4,82%). Note
Софиевка (Генический район)

Софиевка (укр. Софіївка) — село в Новотроицкой поселковой общине Генического района Херсонской области Украины. С 24 февраля 2022 года находится под российской оккупацией. Население по переписи 2001 года составляло 623 человека. Почтовый индекс — 75312. Телефонный код — 5548. Код КОАТУУ — 6524480505. Основано село в 1923 году. На месте села раньше, до революции 1917 года, стоял Фальц — Фейнский сарай № 5. Поэтому село называли «пятым», здесь была кошара, Фальц-Фейна и хозяйственные постройки. Переселялись сюда люди из Агайман. Земля была нарезана на 104 хозяйства по 3 десятины на душу, Был колодец, вода из которого вытягивалась бочками, не барабаном, а на вытяжку. Он был недалеко от современного магазина на дороге, сохранилась еще впадина. Управляющим при Фальц-Фейне был Безор. Первый колхоз назывался «Южный уголок», Сначала село называли Маевка, так как, землю нарезали в мае, но это название не поддержали. Тогда село назвали Софиевка, в честь Софии Богдановны Фальц-Фейн, так как большинство поселенцев были в своё время батраками Софии Богдановны. На усадьбу возле дома нарезали по 1 десятине. Для поселенцев отпускали кредиты в банке, на которые можно было покупать сельхозинвентарь и лошадей. В 1930 году все 104 хозяйства вступили в колхоз. Первыми вступили в колхоз Попович И. М., Радченко В. Ф., Самойленко Лука П., Ковтун С. Д., Рындя Кирилл О., Ветух С. С. и ряд других. Было организовано в 1930 году 4 бригады по 50 лошадей в каждой. Первая бригада имела 5 сеялок дисковых, вторая бригада имела 12 букеров с продольными сеялками, 3 бригада — 12 плугов двухлемешных, 4-12 двухплашковых борон. Колхоз первым в районе закончил посевную компанию и за это получил премию: трактор «Фордзон» и библиотеку на 100 рублей. Первым председателем колхоза был Гумен Прокофий. В колхозе тогда было 2100 ra земли, В 1933 году колхоз переименовали в колхоз им. Тельмана, председателем избрали Поповича Ивана Мефодиевича. В 1940 году председателем колхоза работал Репелевский Григорий Семенович до эвакуации, а затем в 1944 году он был снова на этой должности. В разное время председателями колхоза работали Крышко Порфирит Трофимович, Поляков Иван Иванович, Вовк Григорий Семенович, Клецкий Иван Иванович, Шевченко. В 1948 году в селе была начальная школа, а потом она реорганизовалась в семилетнюю. Первым директором ее была Серненко Екатерина Петровна. Потом директорами школы были: Крохмаль Иван Тихонович (с 1951 г.), Ляшенко Александр Павлович, Крохмаль Евдокия Николаевна, Семенова Ольга Георгиевна, Бжозовский Борис Николаевич, Чуприна Светлана Ивановна, Мурай Галина Ивановна, В 1934 году в селе открылся первый магазин, продавцом которого был Ляшенко Петр Иванович. После войны колхоз менял своё название. Был он сначала им. Ворошилова, потом переименовали в им. Котовского. В 1959 году он был присоединен к колхозу села В-Ильинка. В 1989 году село Софиевка было выделено в самостоятельный колхоз «Свобода», его первым председателем избран Жданов Григорий Владимирович. Ссылки Софиевка на сайте Верховной рады Украины
Софіївка (Генічеський район)

Софі́ївка — село в Україні, у Новотроїцькій селищній громаді Генічеського району Херсонської області. Населення становить 623 осіб. Назва Село назване на честь Софії Богданівни Фальц-Фейн дружини Едуарда Івановича Фальц-Фейна (1839-1883) - одного із спадкоємців знаменитого прізвища німецьких колоністів в Україні. Фальц-Фейни володіли тоді найбільшим в Росії вівчарських господарством (розведення овець-мериносів) і одним з кращих кінних заводів, вели торгівлю шкурами, вовною і м'ясом через одеський порт. Історія Заснована Софіїівка переселенцями з Агайманів у 1923 році на місці колишнього Фальц-Фейнівського сараю № 5. Через це село деякий час називали "П'ятим". Перший створений у селі колгосп отримав назву "Южный уголок". У 1933 році його перейменували на імені Тельмана. 14 вересня 1941 року село було окуповане німецькими військами. Звільнили населений пункт 29 жовтня 1943 року. Після Великої Вітчизняної війни колгосп ім. Тельмана був спочатку перейменований на імені Ворошилова, а пізніше - на імені Котовського. У 1959 році він був приєднаний до колгоспу села Володимиро-Іллінка. І лише у 1989 році село Софіївка було виокремлено в самостійний колгосп "Свобода". 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», увійшло до складу Новотроїцької селищної громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Новотроїцького району, село увійшло до складу Генічеського району. В селі функціонують:дитячий садок, будинок культури. Школу зачинено, учні переведені у Чкалівську школу. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Софіївка
Sofijiwskyj

Sofijiwskyj (ukrainisch Софіївський; russisch Софиевский/Sofijewski) ist eine Siedlung städtischen Typs im Süden der ukrainischen Oblast Luhansk mit etwa 4000 Einwohnern. Der Ort gehört administrativ zur Stadtgemeinde der 9 Kilometer südlich liegenden Stadt Krasnyj Lutsch und bildet eine eigene Siedlungsratsgemeinde zu der auch die Siedlung städtischen Typs Hruschowe und die Ansiedlung Dawydiwka (Давидівка) gehören, die Oblasthauptstadt Luhansk befindet sich 49 Kilometer nordöstlich des Ortes, durch den Ort verläuft die Nebenbahnstrecke nach Wachruschewe. Sofijiwskyj wurde 1909 als Bergarbeitersiedlung mit dem Namen Sofjiwka (Софіївка) gegründet und bekam 1938 den Status einer Siedlung städtischen Typs. Seit Sommer 2014 ist der Ort im Verlauf des Ukrainekrieges durch Separatisten der Volksrepublik Lugansk besetzt. Weblinks Informationen zum Ort (ukrainisch)
Sofïïvskyï

Sofïïvskyï (en ukrainien : Софіївський, en russe : Софиевский, Sofievskiï) est une commune urbaine de l'oblast de Louhansk, du raïon de Rovenky et de la communauté territoriale de la ville de Khroustalnyï, en Ukraine orientale. Sa population s'élevait à 3859 habitants en 2019. Géographie La commune de Sofïïvskyï se trouve aux sources de la rivière Krychtaleva (dit aussi Jolobky), petit affluent du fleuve côtier Mious, qui se jette plus au sud dans la mer d'Azov. Assise sur le plateau du Donets, à 286 mètres d'altitude, elle se situe à 3,6 km au nord de la ville de Khroustalnyï, à 38,8 km au nord-ouest de la ville de Rovenky et à 50,3 km au sud-ouest de celle de Louhansk. Voir aussi Articles connexes Oblast de Louhansk Liens externes Références Portail de l’Ukraine
Sofiivskîi

Sofiivskîi (în ucraineană Софіївський) este o așezare de tip urban din orașul regional Krasnîi Luci, regiunea Luhansk, Ucraina. În afara localității principale, nu cuprinde și alte sate. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Sofiivskîi era vorbitoare de rusă (91,64%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (8,21%). Note
Софиевский

Софиевский (укр. Софіївський) — посёлок городского типа, относится к Краснолучскому городскому совету Луганской области Украины (до 2005 года поселок Софиевка). В 1931 году открыта угольная шахта. Географическое положение Соседние населённые пункты: посёлок Хрустальный и город Красный Луч на юге, пгт Хрустальное и город Вахрушево на юго-западе, посёлки Красный Кут и Индустрия на западе, Грушёвое, Давыдовка и село Артёма на северо-западе, посёлок Тамара и город Петровское на севере, посёлки Степовое, Малониколаевка и село Захидное на северо-востоке, посёлки Ивановка, Орловское, Казаковка на востоке, Христофоровка, Краснолучский и село Зелёный Гай на юго-востоке. История В 1946 г. Указом ПВС УССР колония Софиевка переименована в посёлок Софиевка. Население В январе 1989 года численность населения составляла 5695 человек. На 1 января 2013 года численность населения составляла 3950 человек. С весны 2014 года — под контролем Луганской Народной Республики. Местный совет 94554, Луганская обл., Краснолучский горсовет, пгт. Софиевский, ул. Мира, д. 25 Примечания Ссылки Софиевский на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Софіївський

Софіївський — селище в Україні, у Хрустальненській міській громаді Ровеньківського району Луганської області. Географія Через селище тече річка Кришталева, ліва притока Міусу. Історія Софієнталь (Sofiental; Софіївка; також Карл Маркс, Karl-Marx), до 1917 року — Катеринославська губернія, Слов'яносербський повіт, Іванівська волость; у радянський період — Іванівський та Краснолуцький райони. Католицьке село. Католицька парафія Єнакієве. Землі 2000 десятин станом 1911 рік, пізніше 1014 десятин. 7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки. Сільрада заснована у 1931 році. Населення Жителів: 185 станом на 1910 рік, 199 — з них 177 німців станом на 1926 рік. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: За даними перепису 2001 року населення селища становило 4736 осіб, з них 8,21 % зазначили рідною українську мову, 91,64 % — російську, а 0,15 % — іншу. Примітки Джерела Анатолій Климов, Тетяна Анпілогова. Становище німецької етнічної спільноти на Луганщині у 20–30-ті рр. ХХ ст. // Краєзнавство. — 2012. — № 3. — с. 132.
Софьино-Бродская

Софьино-Бродская (укр. Соф'їно-Бродська) — железнодорожная станция Донецкой железной дороги. Находится в восточной части города Снежное (именуемой Бродской) Донецкой области, рядом — урочище Леонтьево-Байракское. Станция принадлежит Министерству путей сообщения Украины (МПСУ), территориально входит в состав Донецкой железной дороги. Код: 50340. Выполняемые операции: Продажа билетов на все пригородные поезда на территории Донецкой области. Прием и выдача грузов по вагонными и мелкими отправками, загружаемых целыми вагонами, только на подъездных путях и местах не общего пользования. Основной грузопоток: уголь, продукция Снежнянского машиностроительного завода и ОАО «Снежнянскхиммаш». С 25 июля 2014 года станция была закрыта из-за боевых действий в регионе. с 27 апреля 2015 года станция приняла первый пригородный поезд сообщением Иловайск-Софьино-Бродская. Регулярные пассажирские рейсы в направлении станции города Иловайск то вводятся, то вновь отменяются в соответствии с текущей военной обстановкой. Примечания
Софіно-Брідська

Соф'ї́но-Брі́дська — лінійна залізнична станція Донецької дирекції Донецької залізниці. Розташована в місті Сніжне, Сніжнянська міська рада, Донецької області, у східній частині міста, що іменується Бродська, поруч із урочищем Леонтьєво-Байрацьким. На лінії Чистякове — Безчинська між станціями Мочалинський (5 км) та Безчинська (8 км). Через військову агресію Росії на сході Україні транспортне сполучення припинене, з 25 липня 2014 року станція була зачинена, хоча до війни ходило декілька пар поїздів з Іловайська на Дебальцеве із заїздом у Софіно-Брідську. Операції: Продаж квитків на приміські поїзди. Основний вантажопотік: вугілля, продукція Сніжнянського машинобудівного заводу і ВАТ «Сніжнянськхіммаш». Примітки Джерела Тарифное руководство № 4. Книга 1 (на 01.02.2025) (рос.) [Архівовано з першоджерела 07.02.2025.] Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В двух книгах. — М. : Транспорт, 1981.(рос.)
Soshyshche

Soshyshche (Ukrainian: Сошище) is a village in Ukraine, Ternopil Oblast, Kremenets Raion, Shumsk urban hromada. After the liquidation of the Shumsk Raion on 19 July 2020, the village became part of the Kremenets Raion. References Bibliography (in Ukrainian) М. Бесараб, В. Уніят., Сошище // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 322. — ISBN 978-966-528-279-2. "Soszyszcze, powiat krzemieniecki". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 11. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1890. p. 97. "Soszyszcze, powiat krzemieniecki". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). p. 614.
Soszyszcze

Soszyszcze (ukr. Сошище) – wieś na Ukrainie w obwodzie tarnopolskim, w rejonie krzemienieckim. Przypisy Bibliografia Soszyszcze, powiat krzemieniecki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XI: Sochaczew – Szlubowska Wola, Warszawa 1890, s. 97 . Soszyszcze, powiat krzemieniecki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 614 .
Soșîșce, Șumsk

Soșîșce (în ucraineană Сошище) este un sat în comuna Litovîșce din raionul Șumsk, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Soșîșce era vorbitoare de ucraineană (99,44%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Сошище

Сошище (укр. Сошище) — село в Шумской городской общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Шумский район. Почтовый индекс — 47112. Телефонный код — 3558. Население Население по переписи 2001 года составляло 177 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания Ссылки Сошище на сайте Верховной рады Украины
Сошище

Со́шище — село в Україні, у Шумській міській громаді Кременецького району Тернопільської області. Розташоване на півночі району. До 2020 підпорядковане Літовищенській сільраді. Населення — 165 осіб (2007). Історія Перша писемна загадка — 1450. 1 жовтня 1933 року утворено ґміну Угорськ Кременецького повіту і село включено до неї. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» село увійшло до складу Шумської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Шумського району, село увійшло до складу Кременецького району. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Соціальна сфера Діють ФАП і торговельний заклад. Галерея Примітки Література М. Бесараб, В. Уніят. Сошище // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — 708 с. — ISBN 978-966-528-279-2. — С. 322.
Transfiguratiekathedraal (Donetsk)

De Kathedraal van de Heilige Transfiguratie (Oekraïens: Свято-Преображенський катедральний собор, Russisch: Спасо-Преображенский собор) in Donetsk, een stad in het oosten van Oekraïne, is het belangrijkste kerkgebouw van het bisdom van Donetsk en Marioepol van de Oekraïens-orthodoxe Kerk behorend tot het patriarchaat van Moskou. De huidige kerk werd in de jaren '90 van de 20e eeuw gebouwd naar het voorbeeld van een in de vroege jaren '30 vernietigd kerkgebouw met dezelfde naam. De oude Transfiguratiekathedraal Met de bouw van de in 1931 vernietigde kerk werd in het najaar van 1883 begonnen. De nieuwe stenen kerk verving een houten kerk. Op 2 november 1886 vond de wijding van het kerkgebouw plaats. Op 11 december 1930 beroofden de autoriteiten de kathedraal van haar klokken en de klokkentoren werd daarna gesloopt. Even later werd ook het lot van het gebouw bezegeld: de kathedraal moest worden opgeofferd om bouwmateriaal te verkrijgen. Volgens de toenmalige autoriteiten zou de sloop van de kathedraal 80% aan bruikbaar bouwmateriaal opleveren. Het puin van de opgeblazen kathedraal bleef echter nog twee jaar liggen. Tegenwoordig staat op de plaats van de oude Transfiguratiekathedraal een monument van zwart graniet uit de jaren '50 voor de Vechters van de Sovjet-Unie en de in 1999-2000 nieuw gebouwde Geboortekerk. De nieuwe kerk Op 12 februari 1992 wees de gemeenteraad van Donetsk een stuk grond aan voor de bouw van een nieuwe kathedraal op de plaats van een oude begraafplaats. Met de bouw werd begonnen in het jaar 1997. De kathedraal, die geen replica is van de oude kathedraal, kon in het jaar 2006 door de gelovigen in gebruik worden genomen. Bij de ingang van de kathedraal werd in 2002 een bronzen standbeeld van de aartsengel Michaël geplaatst, een beeld dat vroeger op het Onafhankelijkheidsplein te Kiev stond en aldaar vervangen werd door een ander beeld van de aartsengel. In 2009 bracht patriarch Kirill een bezoek aan de kathedraal. Afbeeldingen
Спасская церковь (Полтава)

Спа́сская це́рковь — приходской православный храм Полтавской епархии Украинской православной церкви Московского патриархата, памятник архитектуры национального значения (охранный номер 578). История Сохранившаяся постройка — часть деревянного Преображенского собора Полтавского Крестовоздвиженского монастыря. В 1695 году, после нападения татар на Полтавщину, в крепости сгорела церковь, и на её место в 1705 году был перенесён монастырский собор. После Полтавской битвы в Спасской церкви, по преданию, было проведено торжественное богослужение, на котором присутствовал Пётр I. В 1810 году из-за ветхости собор был разобран. Остался лишь, с некоторыми изменениями, Спасский придел. Над ним в 1845 году по проекту харьковского архитектора Андрея Тона был сооружён каменный футляр, сохраняющий ценный исторический памятник от разрушений. В 1847 рядом со Спасской церковью построили двухъярусную колокольню. В 1930-х годах она была разобрана. В 2009 году колокольня была восстановлена в прежнем виде и в том же году освящена. Построенная несколькими годами ранее не слишком похожая на оригинал колокольня используется как часовня. Архитектура Спасская церковь — типичный образец древнерусского стиля. Сооружение прямоугольной формы в виде сруба, снаружи обшито досками. Это единственное на Полтавщине культовое сооружение с гонтовой крышей. Ширина церкви больше 10 метров, длина — 21 метр, высота до верха маковки — около 14 метров. Примечания Ссылки Информация о Спасской церкви на сайте «Виртуальный музей г. Полтава». Информация о Спасской церкви на сайте «Полтава Историческая». Информация о Спасской церкви (плюс большое число исторических документов и старых фотографий) на сайте Тристанова Бориса «История Полтавы».
Sprynia

Sprynia (ukr. Сприня; hist. Sprynia Wielka) – wieś na Ukrainie w rejonie samborskim obwodu lwowskiego, w gminie Monasterzec; nad potokiem Sprynią. Za czasów I Rzeczypospolitej należała do dóbr koronnych, do krainy podbuskiej, ekonomii samborskiej, ziemi przemyskiej. Linki zewnętrzne Sprynia, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XI: Sochaczew – Szlubowska Wola, Warszawa 1890, s. 149 . Sprynia na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Спрыня (село)

Спрыня (укр. Сприня) — село в Ралевской сельской общине Самборского района Львовской области Украины. Через село протекает река Спрыня. Население по переписи 2021 года составляло 377 человек. Занимает площадь 15,89 км². Почтовый индекс — 81485. Телефонный код — 3236. Ссылки Спрыня на сайте Верховной рады Украины
Сприня

Спри́ня — село в Україні, у Ралівській сільській територіальній громаді Самбірського району Львівської області. Населення становить 377 осіб (2021). Орган місцевого самоврядування - Ралівська сільська рада. Історія 11-15 липня 1944 року неподалік Сприні, на межі з сусіднім селом Недільна під охороною відділів УПА відбулися Установчі збори Української Головної Визвольної Ради. На зборах був затверджений текст Присяги вояка УПА. До 9 серпня 2015 року у складі Монастирецької сільської ради. У 2015 — 2020 у складі Вільшаницької сільської територіальної громади. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», село увійшло до складу Ралівської сільської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Самбірського району (1940—2020), село увійшло до складу новоствореного Самбірського району. Визначні місця 20 травня 2012 р. у с. Сприня почав діяти перший в Україні музей-криївка. Криївка виконана на кшталт тих, які використовувалися УПА. Музей розташовано на території дитячого спортивно-оздоровчого табору. Церква св. Миколи. 1750. Вперше згадується у 1555 р. У 1695 р. збудовано дерев’яну тризрубну триверху церкву. У 1750 р. на її місці зведена існуюча, теж дерев’яна, тризрубна, триверха церква з восьмериковим верхом з одним заломом, завершеним цибулястою банею над навою. У 2014р в храмі почала мироточити ікона "Не ридай мене мати", яка й надалі продовжує мироточити. Посилання Sprynia // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1890. — Т. XI. — S. 149. (пол.) Погода в селі Сприня [Архівовано 15 жовтня 2007 у Wayback Machine.] Примітки
Serednie, Ternopil Oblast

Serednie (Ukrainian: Середнє) is a village in Pidhaitsi urban hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention of the village was in 1515. After the liquidation of the Pidhaitsi Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion Saint Nicholas church (1996, brick). References Sources (in Ukrainian) Кіцик Е., Уніят В., Середнє // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 250. — ISBN 978-966-528-279-2. "Seredne (2), pow. podhajecki". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 10. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1889. p. 439.
Seredne (obwód tarnopolski)

Seredne (ukr. Середнє) – wieś na Ukrainie w rejonie tarnopolskim obwodu tarnopolskiego. Do 2020 w rejonie podhajeckim. W czasie okupacji niemieckiej mieszkająca tutaj ukraińska rodzina Kiforów ukrywała Żydów. W 1991 roku Instytut Jad Waszem uhonorował za to Iwana Kifora, jego żonę (imię nieustalone) oraz córkę Olimpiję tytułami Sprawiedliwych wśród Narodów Świata. Dwór Dwór i oficyna wybudowane w latach 1830-55 przez Klemensa Postruskiego Przypisy Bibliografia Filip Sulimierski, Bronisław Chlebowski, Władysław Walewski, Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, t. X, Warszawa, 1880–1902, s. 439. Linki zewnętrzne Seredne 2.), pow. podhajecki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 439 .