NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Недільчинське водосховище

Недільчинське водосховище — водосховище, що розташоване на річці Недільчина (басейн Західного Бугу) у селі Зашків Жовківського району Львівської області. Площа озера — 0,44 км², повна ємність — 1,013 млн м³, корисна ємність — 0,9 млн м³. Водосховище з трьох сторін оконтурене земляною дамбою. Використовується для організації любительського та спортивного рибальства. Примітки Посилання Недільчинське водосховище на сайті Львівського обласного управління водних ресурсів. Водосховища Львівської області на сайті Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області
Синельникове (локомотивне депо)

Локомотивне депо Синельникове (ТЧ-7 Синельникове, до 2015 року — відокремлений структурний підрозділ «Локомотивне депо Синельникове» державного підприємства «Придніпровська залізниця») — підприємство залізничного транспорту. Входить до складу служби локомотивного господарства Придніпровської залізниці. Здійснює перевезення пасажирів та вантажів, забезпечує всіх споживачів підприємства паливом і нафтопродуктами, а також виконує ремонт тягового рухомого складу залізниці. Розташоване на станції Синельникове I. Рухомий склад Електровози ВЛ8 Тепловози ЧМЕ3 Примітки Посилання ТЧ-7 Синельниково [Архівовано 2 лютого 2017 у Wayback Machine.] // TrainPix. ТЧ-7 Синельниково [Архівовано 8 лютого 2017 у Wayback Machine.] // TrainPhoto. Синельниково (депо) // Железнодорожье.
Урочище Когутик

Урочище Когутик розташоване біля північної околиці міста Дрогобич, поблизу мікрорайону Гирівка, поряд зі селами Старе Село, Залужани, Рихтичі. Тут було досліджено залишки поселення епохи ранньої бронзи (кінець III тисячоліття до нашої ери), а також розкопані три кургани культури шнурової кераміки. Серед відомих археологів, які проводили розкопки в урочищі, був Володимир Деметрикевич. В урочищі росте одноіменний ліс та розташованае садівниче товариство "Бджілка". Адміністративно землі урочища належать до Снятинського старостинського округу Дрогобицькогої громади Дрогобицького району Львівщини. Галерея Примітки
Костел Фатимської Божої Матері (Конотоп)

Костел Фатимської Божої Матері — римо-католицький храм у Конотопі, що належить до Харківсько-Запорізької дієцезії. Освячений 17 вересня 2005 року. Церквою завідує чернечий орден францисканців. Історія Наприкінці 1990-х років конотопські римо-католики, що походять переважно із Західної України, почали проводити богослужіння на приватній квартирі. 23 травня 2000 року на земельній ділянці за вулицею Клубною відбулася перша служба, згодом розпочато будівництво нового храму. 17 вересня 2005 єпископ Станіслав Падевський освятив храм, збудований на пожертву Д. Вулсі — молодого вірянина з парафії у Колорадо-Спрінгс, який побажав зробити благодійний внесок на церковні потреби на пам'ять про свою передчасно померлу дружину. За часи існування парафії в ній служили різні отці, серед яких: будівничий храму та парафії о. Станіслав Танатаров, о. Андрій Гаєвський, о. Віктор Вонсович, о. Іван Піщик, о. Михаїл Мірошник. До 5 травня 2016 року протягом 9 років у парафії служив о. Збігнєв Козловські. З 21 серпня 2016 року парафією опікуються брати-францисканці на чолі з настоятелем о. Ромуальдом і його помічником о. Флоріаном. Примітки Покликання Конотоп. Костел Фатимської Божої Матері. [Архівовано 6 березня 2019 у Wayback Machine.] Римо-католицька церква в Україні.
Церква Успіння Пресвятої Богородиці (Лопатин)

Це́рква Успі́ння Пресвято́ї Богоро́диці — дерев'яна церква у східній частині селища Лопатин, при дорозі до Бродів. Збудована за проектом архітекта Якова Рудницького у 1928 році на місці розібраної у 1927 (1920) році дерев'яної церкви з XVII століття. Триверхий пропорційний хрестовий план, з вівтарем гранчастої форми і двома ризницями. Будівля оточена піддашшям на фігурних випустах вінців зрубу. Стіни під церквою складаються з відкритих брусів зрубу, над ним - вертикально шальовані дошками з лиштвами, нижче карнизу церкви додатково прикрашені рядом з дерев'яних елементів. Наву на четверику завершує світловий восьмерик накритий восьмибічним шатром з ліхтарем і маківкою. На захід від храму, біля огорожі, стоїть дерев'яна триярусна дзвіниця, що залишилася від оригінальної святині. Накрита наметовим дахом, стіни вертикально покриті дошками, пофарбованими на блакитно. Посилання Дерев'яні церкви Західної України - Лопатин. Церква Успіння Пр. Богородиці 1928 [Архівовано 8 вересня 2016 у Wayback Machine.] Література: А. Юраш "Шематизм Львівсько-Сокальської єпархії УПЦ КП". - Львів: ПАІС, 2000. - 248 с.
Камінський парк

Камі́нський парк — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Розташований у селі Камінь Конотопського району Сумської області. Увійшов до складу регіонального ландшафтного парку «Сеймський». Загальні відомості Площа 3,9 га. Оголошений як парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення рішенням Сумського облвиконкому обласної ради від 31.12.1980 року № 704. Перебуває у віданні: Камінська с/р. Старий поміщицький парк на схилах до річки Клевень біля місця її впадіння у Сейм. Парк створений у ХІХ столітті. Серед насаджень: сосна кримська та сосна Веймутова, туя західна, скумпія, модрина, бархат амурський, горіх маньчжурський тощо.. Примітки
Лугинская поселковая община

Лугинская поселковая община (укр. Лугинська селищна громада) — территориальная община в Коростенском районе Житомирской области Украины. Административный центр — посёлок Лугины. Население составляет 15260 человек. Площадь — 995,4 км². В соответствии с распоряжением Кабинета Министров Украины от 12 июня 2020 года, в состав общины вошла территория упразднённого Лугинского района. Населённые пункты В состав общины входят 2 посёлка и 47 сёл: Примечания Ссылки Официальный сайт Лугинской общины (укр.). Павло Остапенко, Роман Перхалюк, Олександр Бончковський, Станіслав Остапенко. Атлас адміністративно-територіального устрою України / За загальною редакцією Остапенка П.. — видання друге, доповнене. — Київ, 2021. — С. 85. — 441 с. (укр.)
Лугинська селищна громада

Лугинська селищна територіальна громада — територіальна громада в Україні, в Коростенському районі Житомирської області. Адміністративний центр — селище Лугини. Площа та населення Площа території — 990,8 км², кількість населення — 15 691 особа, з них: міське — 4 546 осіб, сільське населення — 11 145 осіб (2020). Станом на 2016 рік площа громади становила 657,66 км², чисельність населення — 12 692 особи, з них: міське — 4 602 особи, сільське — 8 090 осіб. Населені пункти До складу громади входять 2 селища (Лугини, Миролюбів), 47 сіл: Березовий Груд, Бобричі, Бовсуни, Буда, Будо-Літки, Глухова, Великий Дивлин, Великий Ліс, Вербівка, Волошине, Діброва, Жеревці, Запілля, Зарічка, Іванівка, Калинівка, Кам'яна Гірка, Красносілка, Красностав, Кремне, Крупчатка, Леонівка, Липники, Літки, Лугинки, Малахівка, Малий Дивлин, Миколаївка, Нова Рудня, Нові Новаки, Новосілка, Осни, Остапи, Підостапи, Повч, Путиловичі, Радогоща, Рудня-Жеревці, Рудня-Повчанська, Солов'ї, Станційне, Старі Новаки, Старосілля, Степанівка, Теснівка, Топільня, Червона Волока. Історія Утворена 9 серпня 2016 року шляхом об'єднання Лугинської селищної ради та Будо-Літківської, Калинівської, Красноставської, Остапівської сільських рад Лугинського району Житомирської області. 9 червня 2017 року внаслідок добровільного приєднання до громади приєдналися Миролюбівська селищна рада та Великодивлинська, Жеревецька, Кремненська, Топільнянська сільські ради. У жовтні 2017 року шляхом добровільного приєднання до громади приєдналися Путиловицька, Старосільська, Степанівська та Червоноволоцька сільські ради. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 711-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», до складу громади були включені територія та населені пункти Бовсунівської, Липниківської, Літківської та Повчанської сільських рад Лугинського району Житомирської області. Відповідно до постанови Верховної Ради України № 807-IX від 17 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», громада увійшла до складу новоствореного Коростенського району Житомирської області. Старостинські округи Бовсунівський (села Бовсуни, Діброва, Солов'ї), Будо-Літківський (села Будо-Літки, Березовий Груд, Радогоща), Великодивлинський (села Великий Дивлин, Вербівка, Іванівка, Малий Дивлин), Жеревецький (села Жеревці, Запілля, Зарічка, Рудня-Жеревці), Калинівський (села Калинівка, Підостапи), Красноставський (села Красностав, Теснівка), Кремненський (села Кремне, Леонівка), Липниківський (села Липники, Малахівка, Осники), Літківський (села Літки, Великий Ліс), Миролюбівський (селище Миролюбів), Остапівський (села Остапи, Кам'яна Гірка), Повчанський (села Повч, Буда, Рудня-Повчанська), Путиловицький (село Путиловичі), Старосільський (села Старосілля, Нова Рудня, Нові Новаки, Новосілка), Степанівський (села Степанівка, Старі Новаки), Топільнянський (села Топільня, Миколаївка), Червоноволоцький (села Червона Волока, Бобричі, Волошине, Красносілка). Примітки Джерела ВВРУ, 2017, № 23, стор. 13
Дружба (нефтопровод)

„Дружба“ е магистрален нефтопровод от Източна за Централна Европа, най-дългият в света. Представлява мрежа от магистрални нефтопроводи с разклонения с обща дължина 8900 километра, включително 3900 км на територията на Русия. Мрежата е изградена през периода от 1960 до 1974 г. за снабдяване със суров нефт от Волгоуралския нефтогазов район в РСФСР, СССР на социалистическите държави от СИВ в Централна Европа – Полша и бившата ГДР (Източна Германия), Унгария и бившата Чехословакия (дн. Чехия и Словакия). Вижте също Сделка „тръби срещу газ“
Oleoducte de l'Amistat

L'oleoducte de l'Amistat és de 5.000 km de longitud que va des del sud de Rússia fins a l'Europa oriental. Fou construït el 1960-64 per tal de proveir de petroli els estats satèl·lits de l'antiga URSS. S'inicia a Samara i es divideix en dues branques: l'una entra a Polònia i a Alemanya i l'altra a Hongria, Eslovàquia i la Txèquia. Avui dia aquest oleoducte segueix estant actiu, és una gran ajuda, tant per a Rússia com a Europa oriental. Amb un inici a Samara i construït amb l'objectiu d'abastar de petroli els antics estats comunistes de l'Europa oriental, així com els que recorren els prop de 2.000 km de la mar Càspia fins a Sant Petersburg, o el de Noril'sk (centre de Sibèria) a Moscou. Història El 18 de desembre de 1958, la 10a sessió del Consell d'Assistència Econòmica Mútua (Comecon), celebrada a Praga, va adoptar una decisió i es va signar un acord sobre la construcció d'un oleoducte troncal de cru des de l'URSS a Polònia, Txecoslovàquia, RDA i Hongria. La construcció del gasoducte proposat inicialment de 5.327 quilòmetres de llarg va començar el 1960. Cada país havia de subministrar tots els materials de construcció, maquinària i equipament necessaris. Txecoslovàquia va rebre el primer petroli l'any 1962, Hongria el setembre de 1963, Polònia el novembre de 1963 i l'RDA el desembre de 1963. Tot el gasoducte es va posar en funcionament l'octubre de 1964. El primer petroli bombat a través de l'oleoducte Druzhba es va originar als jaciments de petroli del Tatarstan. i Samara (Kuybyshev) Oblast. A la dècada de 1970, el sistema de gasoductes Druzhba es va ampliar encara més amb la construcció de línies geogràficament paral·leles. Referències
Druzjbarørledningen

Druzjbarørledningen (russisk: Дружба (нефтепровод), tr. Druzjba (nefteprovod); dansk: ~ Venskab (rørledning)) er verdens længste olierørledning. I Rusland drives rørledningen af det russiske selskab Transneft. Rørledningen blev indviet af Sovjetunionen i 1964 for at transportere olie fra de østlige dele af europæisk Rusland til modtagere i Ukraine, Hviderusland, Polen, Ungarn, Tjekkoslovakiet og Tyskland, over 5000 km længere mod vest. Druzjbarørledningen har en kapacitet på 1,2 til 1,4 millioner tønder olie per dag og er med en samlet transport af 60-70 millioner tons per år den rørledning, der fragter mest olie fra Rusland til andre lande i Europa. Druzjbarørledningen starter i Samara i det sydøstlige Rusland, hvor olie fra vestlige Sibirien, Ural, Det kaspiske hav (Kasakhstan og Aserbajdsjan) bliver hentet. Derfra går ledningen til Mazir i det sydlige Hviderusland hvor den deles i en nordlig og sydlig linjeføring. Den nordlige del går til Polen og Tyskland (bl.a raffinaderiet i Schwedt), og den sydlige til Ukraine, Slovakiet, Tjekkiet og Ungarn. Det var planlagt at forlænge den nordlige linjeføring til den tyske havneby Wilhelmshaven og den sydlige var planlagt forlænget til Kroatien. 8. januar 2007 standsede Transneft tilførslen til Druzjbarørledningen i Hviderusland som en reaktion på landets indføring af en transportafgift på 45 dollar per ton olie. Samtidigt blev Hviderusland beskyldt for at uretmæssigt at have tappet olie fra olierørledingen. I 2006 kom 30 % af EU's totale import af olie fra Rusland, og halvdelen af denne olie gik gennem Druzjbarørledningen. Ledningen var midlertidigt afbrudt i 2025-2026 i noget af Den russisk-ukrainske krig. Kilder Eksterne henvisninger googlemaps: kort over The Druzhba Pipeline Arkiveret 24. oktober 2016 hos Wayback Machine
Oléoduc Droujba

L’oléoduc Droujba (en russe : нефтепровод «Дружба»), également appelé « oléoduc du Comecon », est l'oléoduc le plus long dans le monde. Il transporte sur 4 000 km du pétrole depuis le Sud-Est de la Russie vers l'Allemagne à travers l'Ukraine, la Hongrie et la Pologne. Le mot russe Droujba signifie « Amitié » et se réfère au fait que l'oléoduc avait pour objectif d'approvisionner en pétrole les régions occidentales de l'Union soviétique et les « pays socialistes frères » de l'ancien bloc soviétique ainsi que des pays occidentaux. C'est aujourd'hui la principale voie de transport de pétrole russe et kazakh à travers l'Europe. Le deuxième plus long oléoduc est l'oléoduc Bakou-Tbilissi-Ceyhan. La décision de construire l'oléoduc fut prise par le Conseil d'assistance économique mutuelle en 1959 et il fut entièrement mis en service à la fin de 1963. En vert fin sur la carte, le tracé de l'oléoduc, il possède des terminaux de chargement aux ports d'Odessa, de Kherson, Constanta, Bourgas, Touapsé, Novorossiïsk, Batoumi, Soupsa pour le pourtour de la mer Noire. Sur celui de la mer Caspienne, Atyraou, Aktaou, Türkmenbaşy et Bakou sont aussi équipés de terminaux de chargement. Culture et guerre froide Cinema Contre-mesure (film) - (en ukrainien : Відповідна міра ; en russe : Ответная мера ; en hongrois: : Ellenintézkedés) est un drame politique soviétique de 1974 qui traite des évènements liés à la construction d’Oléoduc Droujbas et de gazoducs reliant la Sibérie à l'Europe pendant la guerre froide. Importance lors de l'invasion de l'Ukraine par la Russie À la suite de l'invasion de l'Ukraine par la Russie, la branche nord qui alimente l'Allemagne et la Pologne est coupée en 2023. La branche sud n'est pas concernée par les sanctions contre la Russie car les trois pays qu'elle alimente, la Tchéquie, la Hongrie et la Slovaquie sont enclavés. La Tchéquie parvient cependant à cesser de consommer ce pétrole en 2015. En 2026 Hongrie et Slovaquie restent fortement dépendants du pétrole russe alors que les frappes ukrainiennes lors de la guerre provoquent des coupures d'approvisionnement. En réaction, la Hongrie oppose son veto à un prêt de 90 milliards d'euros et au vingtième paquet de sanctions contre la Russie. La Croatie a proposé d'acheminer par son territoire du pétrole à destination de la Hongrie et de la Slovaquie mais les deux pays ont refusé. Le 11 mars, la Hongrie envoie une délégation pour « établir le dialogue » et rétablir le transit de pétrole. Notes Voir aussi Portail des énergies fossiles Portail de l’Europe Portail des records
Karnauchiwka

Karnauchiwka (ukrainisch Карнаухівка; russisch Карнауховка Karnauchowka) ist eine Siedlung städtischen Typs in der Ukraine mit 6588 Einwohnern (2012). Der Ort wurde 1737 gegründet und besitzt seit 1938 den Status einer Siedlung städtischen Typs. Geographische Lage Karnauchiwka liegt am Dnepr und gehört administrativ zur westlich gelegenen Stadt Kamjanske in der zentralukrainischen Oblast Dnipropetrowsk. Am Ort vorbei verläuft die Fernstraße N 08. Das Oblastzentrum Dnipro liegt 35 km östlich von Karnauchiwka. Weblinks Einzelnachweise
Karnaukhivka

Karnaukhivka (Ukrainian: Карнаухівка; Russian: Карнауховка) is a rural settlement in Kamianske Raion, Dnipropetrovsk Oblast, Ukraine. It is located on the right bank of the Dnieper, about 5 kilometres (3.1 mi) southeast of Kamianske. Karnaukhivka belongs to Kamianske urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. Population: 6,600 (2022 estimate). History Until 18 July 2020, Karnaukhivka belonged to Kamianske municipality, the administrative division subordinated to the city of oblast significance of Kamianske. The municipality was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Dnipropetrovsk Oblast to seven. The area of Kamianske Municipality was merged into the newly established Kamianske Raion. Until 26 January 2024, Karnaukhivka was designated urban-type settlement. On this day, a new law entered into force which abolished this status, and Karnaukhivka became a rural settlement. Economy Transportation The railway which connects Dnipro and Kamianske with further connections to Kryvyi Rih crosses Karnaukhivka. There are two railway stops on this railway within Karnaukhivka, 164 km and 165 km. Another railway runs from Dnipro to the center of Kamianske, but it does not have passenger service. Karnaukhivka has a network of paved roads which connect it with both Dnipro and Kamianske. References
Karnáujivka (Dnipropetrovsk)

Karnáujivka (en ucraniano: Карнаухівка) es un pueblo ucraniano perteneciente al óblast de Dnipropetrovsk. Situado en el centro del país, es parte del raión de Kamianské y del municipio (hromada) de Kamianské.​ Toponimia El nombre del lugar en ruso es Karnáujovka (en ruso: Карнауховка). Geografía Karnáujivka se encuentra en la margen derecha del río Dniéper, a unos 5 km al sureste de Kamianské. Historia Karnáujivka fue fundado en 1737 dentro de la gobernación de Yekaterinoslav. El pueblo recibió estatus de asentamiento de tipo urbano desde 1938. Durante la Segunda Guerra Mundial, una unidad soviética obligó a cruzar el Dniéper cerca de Karnáujivka para atraer allí a las tropas alemanas, que permitió que el grueso de las fuerzas soviéticas cruzara el Dniéper en Auli, unos kilómetros más al oeste. Karnáujivka fue parte del municipio de Kamianské hasta 2020, año en el que se hizo una reforma administrativa que redujo el número de raiones del óblast de Dnipropetrovsk a siete, y la ciudad pasó a ser parte del raión de Kamianské.​​En 2023, la localidad perdió el estatus de asentamiento de tipo urbano debido a la eliminación de este estatus administrativo.​ Demografía La evolución de la población de Karnáujivka entre 1859 y 2022 fue la siguiente:Según el censo de 2001, la lengua materna de la mayoría de los habitantes, el 89,26%, es el ucraniano; del 9,58% es el ruso.​ Economía El complejo químico DniproAzot, que extiende sus instalaciones a lo largo de casi 5 kilómetros entre Karnáujivka y Kamianské, es la base de la economía local. Infraestructura Transporte El ferrocarril que conecta Dnipró y Kamianské con otras conexiones a Krivói Rog cruza Karnáujivka. Por Karnáujivka pasa la autopista N 08. Referencias
Karnaoukhivka

Karnaoukhivka (en ukrainien : Карнаухівка) ou Karnaoukhovka (en russe : Карнауховка) est une commune urbaine de l'oblast de Dnipropetrovsk, du raïon de Kamianske et de la communauté territoriale de la ville Kamianske, en Ukraine. Sa population s'élevait à 6 607 habitants en 2013. Géographie Karnaoukhivka est située sur la rive droite du Dniepr, coincée entre les villes de Kamianske à l'ouest (à 11,5 km) et de Dnipro à l'est (à 22,3 km). Histoire La première mention du village de Karnaoukhivka remonte à l'année 1737. Il accéda au statut de commune urbaine en 1938. Pendant la Seconde Guerre mondiale, une unité soviétique força le passage du Dniepr près de Karnaoukhivka afin d'y attirer les troupes allemandes, ce qui permit au gros des forces soviétiques de franchir le Dniepr à Aouly, quelques kilomètres plus à l'ouest. Population Recensements (*) ou estimations de la population : Économie L'énorme complexe chimique DniproAzot, qui développe ses installations sur près de 5 km entre Karnaoukhivka et Kamianske, est la base de l'économie locale. Notes et références Liens externes (uk) Statistiques officielles (ru) Cartes topographiques (ru) Carte routière (uk + ru) Un site consacré à Karnaoukhivka Portail de l’Ukraine
Karnauchiwka (obwód dniepropetrowski)

Karnauchiwka (ukr. Карнаухівка) – osiedle typu miejskiego na Ukrainie, w obwodzie dniepropetrowskim, w rejonie kamjańskim, w hromadzie Kamjanśke. W 2001 liczyło 6469 mieszkańców, spośród których 5774 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 620 rosyjski, 5 mołdawski, 1 bułgarski, 11 białoruski, 17 ormiański, 29 romski, 1 polski, 1 niemiecki, 1 jidysz, a 9 inny. Przypisy
Karnauhivka

Karnauhivka (în ucraineană Карнаухівка) este o așezare de tip urban din orașul regional Kamianske, regiunea Dnipropetrovsk, Ucraina. În afara localității principale, nu cuprinde și alte sate. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Karnauhivka era vorbitoare de ucraineană (89,26%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (9,58%). Note
Карнауховка (Днепропетровская область)

Карнауховка (укр. Карнаухівка) — посёлок в Каменской городской общине Каменского района Днепропетровской области Украины. Географическое положение Посёлок городского типа Карнауховка находится на правом берегу реки Днепр, между Каменским и Днепром. История Первое упоминание о поселении относится к 1737 году. Село входило в состав Екатеринославского уезда Екатеринославской губернии. Население В январе 1989 года численность населения составляла 6993 человек. По состоянию на 1 января 2013 года численность населения составляла 6607 человек. По состоянию на 1 января 2023 года численность населения составляла 4899 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа. Школа I—II ст. Дом культуры. Амбулатория. Отделение Новой почты Транспорт Рядом проходят Приднепровская железная дорога (станции Карнауховка, Платформа 8 км, Платформа 164 км и Платформа 165 км) и автомобильная дорога Н-08. Транспорт — на Каменское: маршрутное такси 3-го, 6-го, 23-го (экспресс) маршрутов, трамвай № 3. На Днепр: автобус сообщением Карнауховка (амбулатория) — Днепр (Старомостовая площадь). Пригородные поезда — остановки 164 и 165 км. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Памятник Т. Г. Шевченко. Открытие памятника состоялось 25 августа 2013 года на праздновании 276-летия поселка. Примечания Ссылки Карточка посёлка на сайте Верховной рады Украины Сайт, посвященный поселку Карнауховка Архивная копия от 24 апреля 2017 на Wayback Machine
Kuryliwka

Kuryliwka (ukrainisch Курилівка; russisch Куриловка Kurilowka) ist eine Siedlung städtischen Typs in der zentralukrainischen Oblast Dnipropetrowsk mit etwa 2650 Einwohnern (2012). Die Siedlung liegt am Ufer des Dnepr gegenüber der Stadt Kamjanske 27 km südlich des ehemaligen Rajonzentrums Petrykiwka. Der Ort wurde im 18. Jahrhundert durch Saporoger Kosaken gegründet, seit 1938 hat er den Status einer Siedlung städtischen Typs. Am 12. Juni 2020 wurde die Siedlung ein Teil der neugegründeten Siedlungsgemeinde Petrykiwka, bis dahin bildete sie die gleichnamige Siedlungsratsgemeinde Kuryliwka (Курилівська селищна рада/Kuryliwska selyschtschna rada) im Süden des Rajons Petrykiwka. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Dnipro. Weblinks Offizielle Webseite der Siedlung auf den Seiten der Werchowna Rada (ukrainisch) Einzelnachweise