Полтавська гравіметрична обсерваторія Інституту геофізики імені С. І. Субботіна НАН України

Полтавська гравіметрична обсерваторія (ПГО) — геофізичний та радіоастрономічний науково-дослідний заклад у Полтаві, філіал Інституту геофізики імені С. І. Субботіна НАН України. Заснована 1926 року з ініціативи відомого астронома і геофізика О. Я. Орлова. Директори ПГО 1926—1934 — О. Я. Орлов, який став ініціатором заснування 1934—1937 — П. К. Нечипоренко, 1938—1951 — О. Я. Орлов, 1951—1969 — З. М. Аксентьєва, 1969—1982 — Панченко Микола Іванович, 1982—2016 — Булацен Валентин Гаврилович, з 2017 — Лубков Михайло Валерійович. Історія Спочатку Полтавська гравіметрична обсерваторія підпорядковувалась Українській Головній палаті мір та ваг і була розташована в Павленках. У 1936 р. передана Академії наук УРСР. З 1964 р. увійшла до складу Інституту геофізики ім. С. І. Субботіна як філіал цього інституту. В 1926—1938 рр. обсерваторія виконала величезний обсяг робіт з гравіметричного картографування території України. В результаті визначень прискорення сили тяжіння більш як в 500 пунктах була створена гравіметрична карта України, необхідна при пошуках корисних копалин. Було відкрито кілька гравітаційних аномалій, в районах яких пізніше геологи знайшли поклади нафти і газу[джерело?]. Полтавська гравіметрична обсерваторія є фундаментальним гравіметричним пунктом, зв'язаним з світовою гравіметричною мережею, на якому впродовж багатьох років виконані різними організаціями вимірювання сили тяжіння, в тому числі і абсолютні значення цієї величини. За період 1930—1997 рр. Полтавська гравіметрична обсерваторія виконала великий об'єм досліджень припливних деформацій Землі (припливи в твердій Землі аналогічні морським припливам і виникають завдяки гравітаційному впливу Сонця та Місяця). Ці дослідження були виконані за допомогою надзвичайно чутливих та високоточних нахиломірів, гравіметрів та деформографів і спрямовані на вивчення динаміки земної кори та внутрішньої будови Землі. В 1976—1992 рр. проведені неперервні дослідження нахилів обвалонебезпечної зони забудованої частини м. Карло-Лібкнехтівська (Донбас), що дало можливість оцінити поточний стан цієї зони та планувати відновлювальні роботи. З 1980 р. у Полтавській гравіметричній обсерваторії ведуться пошукові роботи по проблемі провісників землетрусів. Виконуються дослідження динаміки поверхневих шарів земної поверхні з метою виявлення закономірностей деформацій земної поверхні екзогенного походження, які будуть використані для встановлення функціональних зв'язків між геодинамічними параметрами та зовнішніми збурюючими факторами. З 1939 р. в Полтавській гравіметричній обсерваторії здійснювались астрономічні спостереження за змінами широти Полтави за допомогою кількох інструментів — зеніт-телескопів Цейсса та Бамберга, призмової астролябії Данжона, зеніт-телескопа ЗТЛ-180. Результати цих спостережень дозволили одержати важливі фундаментальні дані про рух земних полюсів, вивчити деякі тонкі ефекти обертання Землі (наприклад, вплив рідкого ядра Землі). Наразі широтні спостереження продовжуються з метою отримання уточнених довготривалих рядів координатних визначень з подальшою їх геофізичною інтерпретацією, а саме: дослідження та моделювання глобальних та регіональних геодинамічних явищ на основі сучасних математичних методів. Від 1964 року на телескопі АВР-2 ведуться візуальні спостереження покриття зірок Місяцем, які виконуються в мажах відповідної міжнародної служби[яка?]. З 2001 р. в Полтавській гравіметричній обсерваторії у постійному режимі проводяться GPS-спостереження. Полтавська GPS-станція входить до Української мережі станцій космічної геодезії та геодинаміки. В 1992 р. став до ладу радіотелескоп УРАН-2, поблизу Полтави (с. Степанівка Полтавського району), який входить в мережу радіотелескопів Академії наук України та має статус національного надбання України. За участь у циклі робіт «Розробка принципів наддалекої низькочастотної інтерферометрії, створення мережі радіоінтерферометрів для космічних досліджень і спостереження на ній» співробітники обсерваторії (В. Г. Булацен, А. І. Браженко) одержали в 1997 р. Державну премію України в галузі науки і техніки. За своїми технічними параметрами він посідає друге місце в світі після Харківського УТР-2. Його антена, що складається з 512 окремих антен, займає площу 28 тис. м²; в інтерферометричному режимі має значну роздільну кутову здатність та високу чутливість. На радіотелескопі проводяться радіоастрономічні дослідження, які дали змогу одержати нові дані про просторову та спектральну структуру, радіовипромінювання космічних радіо-джерел різних класів. Найважливіші результати одержані при спостереженнях квазарів, радіогалактик та залишків наднових зір, що свідчить про суттєві відмінності структури цих джерел на декаметрових хвилях порівняно з більш високочастотними зображеннями. Радіотелескоп УРАН-2 ефективно використовується і для інших астрофізичних задач, зокрема для: вивчення спорадичного радіовипромінювання Сонця і Юпітера; вивчення радіовипромінювання пульсарів; вивчення мерехтінь космічних джерел на міжпланетній плазмі та іоносфері Землі. На основі постійного удосконалення технічних можливостей радіотелескопу УРАН-2 у останні роки значно розширено діапазон досліджень — розпочато моніторинг радіовипромінювання Сонця, поляриметричні дослідження радіовипромінювання космічних об'єктів. Оснащення радіотелескопу УРАН-2 широкосмуговим приймально-реєструючим обладнанням нового покоління, робота по створенню якого виконується, дасть змогу і надалі зберегти світовий рівень та пріоритет української радіоастрономії. Радіоастрономічні дослідження на радіотелескопі УРАН-2 виконуються у кооперації з вітчизняними та зарубіжними науковими установами: Радіоастрономічним інститутом НАН України (м. Харків), Фізико-механічним інститутом НАН України (м. Львів), Паризькою обсерваторією (Франція), Інститутом дослідження космічного простору Австрійської академії наук. Полтавська гравіметрична обсерваторія є асоційованим членом Української астрономічної асоціації (УАА) Відділи Відділ геодінаміки Лабораторія декаметрової радіоастрономії Інструменти Свердловинний нахиломір, виготовлений у ПГО Експериментальний балістичний гравіметр БГУ, виготовлений у ПГО GPS-станція (входить до національної і міжнародної геодезичних мереж) Зеніт-телескоп Цейсса Зеніт-телескоп Бамберга Зеніт-телескоп ЗТЛ-180 Астролябія OPL Автоматичний візуальний рефрактор АВР-2 Радіотелескоп УРАН-2 Напрямки діяльності Наукова Основними напрямами наукової діяльності Полтавської гравіметричної обсерваторії є: Вивчення обертового руху Землі та пов'язаних з ним геодинамічних явищ методами космічної геодезії та оптичної астрометрії Вивчення динаміки земної кори та сили тяжіння на основі геодезичних та геофізичних спостережень. Геофізичні дослідження з проблеми прогнозу землетрусів. Вивчення джерел космічного радіовипромінювання у декаметровому діапазоні радіохвиль. Прикладна Прикладні роботи, які може виконувати Полтавська гравіметрична обсерваторія: Моніторинг зсувів земної поверхні Вивчення стійкості технічних споруд Досягнення Створення гравіметричної карти України Вперше у світі за астрономічними спостереженнями Полтавської гравіметричної обсерваторії обчислена добова нутація, що підтвердило наявність рідинного ядра Землі. На підставі багаторічних спостережень динаміки земної поверхні розроблена методика прогнозування сезонних вертикальних рухів шарів ґрунтів виключно за даними атмосферних опадів Полтавський ряд спостережень яскравих зірок не має аналогів у світовій практиці широтних спостережень Персоналії Найбільш відомі фахівці, які працювали в Полтавській гравіметричній обсерваторії: Орлов Олександр Якович — чл.-корр. АН СРСР, академік АН УРСР (1880—1954) Федоров Євген Павлович — академік АН УРСР (1909—1986) Аксентьєва Зінаїда Миколаївна — чл.-корр. АН УРСР (1900—1969) Попов Микола Андрійович — доктор ф.-м. наук (1910—1985) Баленко Василь Гаврилович — доктор ф.-м. наук (1923—2009) Гулак Юрій Костянтинович — канд. ф.-м. наук (1927—2001) Іваненко Дмитро Дмитрович — фізик-теоретик, автор протон-нейтронної моделі атомного ядра (1904—1994) Ярослав Степанович Яцків — академік АН УРСР (працював у 1960—1962 рр.) Цікаві факти Будинок, у якому розміщується обсерваторія, належав всесвітньо відомому художнику Григорію Мясоєдову. Будинок був побудований на початку 20-го століття, а сам художник похований неподалік. На фасаді будинку обсерваторії встановлено меморіальну дошку О. Я. Орлову. Дошка — мідь, встановлена у 1984 р. (скульптор В. І. Білоус). У 1920-ті роки при створенні обсерваторії у ній деякий час працював Іваненко Дмитро Дмитрович — тоді студент педінституту, а пізніше — фізик-теоретик, автор протон-нейтронної моделі атомного ядра. До речі, у 60-80-ті роки він спільно з учнями виконав цілу низку робіт з теорії гравітації. Інколи працівники обсерваторії проводять екскурсії. Відвідувачі мають можливість побачити у телескоп кратери на Місяці, кільця Сатурна та поспостерігати за іншими небесними світилами. Один із павільйонів — демонстраційний, тобто призначений для любительських спостережень допитливих відвідувачів. Див. також Українська мережа станцій космічної геодезії та геодинаміки УРАН-2 Інститут геофізики ім. С. І. Субботіна Примітки Посилання Інтернет-видання ПОЛТАВЩИНА Офіційний сайт ПГО Нариси історії науки Наукові установи України. — Довідкове видання. — Київ : УкрІНТЕІ, 2013. — 220 с.