NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Große Synagoge (Bila Zerkwa)

Die Große Synagoge in Bila Zerkwa, einer ukrainischen Stadt in der Oblast Kiew, wurde Mitte des 19. Jahrhunderts erbaut. Das gut erhaltene Gebäude wird heute von einer Fachhochschule genutzt. Geschichte Die Große Synagoge (auch als Choral-Synagoge bekannt) wurde von 1854 bis 1860 gebaut. 1905 wurde das Gebäude renoviert und ein neuer Toraschrein eingebaut. Innen waren kleine Geschäfte (oder Verkaufsstände), die vermietet waren. In den 1920er oder 1930er Jahren wurde die Synagoge von den sowjetischen Behörden geschlossen. Nach dem Zweiten Weltkrieg wurden die Räume für den Unterricht einer Fachhochschule genutzt. Dafür wurden umfangreiche Umbauten durchgeführt, wobei auch Zwischenwände eingezogen wurden, um mehr Räume zu erhalten. Architektur Das Gebäude ist mit äußeren Abmessungen von 25,39 × 25,05 m nahezu quadratisch. Es ist in drei Stockwerke aufgeteilt und bis zum Dachsims 14,91 m hoch bei einer Gesamthöhe von 17,50 m. Es ist durch farblich abgesetzte Pilaster und einem Sims zwischen dem zweiten und dritten Stockwerk strukturiert. Auf alten Fotos kann man sehen, dass das obere Stockwerk früher zwar ebenfalls quadratisch, aber deutlich kleiner war. Die Außenwände waren daher nicht durchgehend, sondern oberhalb des zweiten Stockwerks deutlich zurückgesetzt. Wann diese Erweiterungen durchgeführt wurden, ist nicht bekannt. Trotz der Umbauten ist im Inneren die ehemalige Struktur noch erkennbar. Im Hauptraum, dem Gebetsraum der Männer, sind vier Säulen durch alle Stockwerke. Um diesen Raum gab es an den Seiten auf zwei Etagen Emporen mit den Gebetsräumen der Frauen. Toraschrein und Bima sind nicht mehr vorhanden. Weitere Synagogen In Bila Zerkwa sind noch mindestens drei weitere Gebäude ehemaliger Synagogen erhalten, die sich aber in einem schlechteren Zustand befinden. Siehe auch Liste von Synagogen in der Ukraine Einzelnachweise Weblinks
Great Synagogue (Bila Tserkva)

The Great Synagogue or Choral Synagogue is a former Orthodox Jewish synagogue, located on Yaroslava Mudroho Street, in Bila Tserkva, Kyiv Oblast, Ukraine. The synagogue was built in the former Russian Empire in 1860 and the congregation worshipped in the Ashkenazi rite. The building has been used as a college since the 1950s. In 2019 it was announced that the synagogue will be returned to the local Jewish community. History The Great Synagogue (also known as the Choral Synagogue) was built in the years 1854 to 1860. In 1905 the synagogue was renovated and a new Holy Ark was built. Inside the building there were also several small shops, which were rented out. In the 1920s or 1930s, the synagogue was closed by the Soviet authorities. After World War II a college was placed in the building. For this purpose additional walls were built inside. Architecture The building is nearly square with outer measurements of 25.39 by 25.05 metres (83.3 ft × 82.2 ft). The height to the finishing cornice is 14.91 metres (48.9 ft) and to the rooftop 17.5 metres (57 ft). It has three tiers, whereby the lower two tiers are separated from the upper tier by a molded cornice. The front facade shows six pilaster; the pilasters and the cornice are painted white with the main walls are painted in green. Old photos show that once the third storey, although square as well, had a much smaller plan. The outer walls were therefore not continuous, but had an offset between the second and third storey; that took place in an unknown period. Despite the alterations the original plan of the synagogue has been preserved. In what was initially the prayer hall, there are four round supporting pillars that continue through each tier. The former prayer hall is surrounded by synagogue rooms which were used as the women's prayer rooms. Neither the Torah ark nor the Bema are left. Other synagogues in Bila Tserkva At least three more buildings that once were synagogues are preserved in the town. Their condition is not as good as the condition of the Great Synagogue. See also History of the Jews in Ukraine List of synagogues in Ukraine Bila Tserkva massacre References
Ancienne grande synagogue de Bila Tserkva

La grande synagogue de Bila Tserkva est un bâtiment classé de la ville de Bila Tserkva en Ukraine actuellement utilisé comme collège. Historique La synagogue fut construite entre 1854 et 1860, elle fut rénovée en 1905, puis fermée lors de la Grande guerre pour être convertie en un collège après la seconde guerre mondiale. Notes et références Articles connexes Histoire des Juifs en Ukraine. (en) Massacre de Bila Tserkva. Portail du judaïsme Portail de l’histoire Portail de l’Ukraine Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’éducation Portail du XIXe siècle
Stora synagogan i Bila Tserkva

Stora synagogan i Bila Tserkva (ukrainska: Велика хоральна синагога) var en synagoga i Bila Tserkva. Synagogan uppfördes 1854 till 1860 efter ritningar av arkitekt Volman; den renoverades 1905. Under 1920- eller 1930-talet stängdes den av sovjetiska myndigheter. Sedan andra världskriget rymmer den en skola. Se även Förintelsen i Ukraina Judarnas historia i Ukraina Referenser Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Stora synagogan i Bila Tserkva.
Велика хоральна синагога (Біла Церква)

Білоцерківська Велика хоральна синагога — колишня юдейська культова споруда-синагога в місті Біла Церква. Розташовується на розі вулиць Ярослава Мудрого і Театральної, напроти кінотеатру. Будівля синагоги визнана пам'яткою архітектури і в такому статусі охороняється державою, про ще свідчить охоронна дошка на фасаді будівлі. Станом на 2023 рік тут знаходиться Технолого-економічний коледж БНАУ. З історії Білоцерківської синагоги відомо, що відведення місця для її будівництва відбулося 15 березня 1853 року після тривалого (понад десятиліття) здобування дозволів. Для початку будівництва дуже важливою була допомога графа Владислава-Міхала Браницького. В лютому 1855 року він пожертвував на це будівництво весь необхідний камінь для зведення підмурівку, а також відпустив 170 000 штук цегли з білоцерківських заводів. Умовою був вивіз цегли на підводах коштом єврейської громади. Кінцевий проект фасаду синагоги був затверджений імператором Александром II 23 жовтня 1855 року. В липні 1858 року два поверхи Білоцерківської синагоги вже були споруджені, а будівництво третього розпочато. Закінчення будівництва мало відбутися наприкінці 1850-х чи на початку 1860-х років. В пізніших описах маємо таку оцінку Білоцерківської синагоги: «Здание синагоги имеет довольно чистый восточный стиль, что является определённой архитектурной ценностью». Зовнішній вигляд будівлі дійшов до наших часів із значними змінами, а дуже цінний інтер'єр синагоги було цілковито знищено в 1929 році — під час перепланування споруди під семирічну школу. Тоді чимало відомих українських пам'яткоохоронців, зокрема й професор Федір Ернст, зробили все можливе для збереження цінного різьблення — культових конструкцій та речей: «…безперечно чималу художню цінність має високий (на три поверхи) „уренкойдеш“ (вівтар), прекрасної різьби, з традиційними зображеннями, „балемер“ (катедра)… також цікавої роботи, з підписом майстра». Додавалося, що збереженню підлягає також люстра. Проте, як зазначив історик О. Ярмола, міська рада на ці висновки не зважила і того ж року провела перепланування Білоцерківської синагоги «…з такою швидкістю, щоб поставити пам'яткоохоронні органи перед фактом, якого змінити вже було не можливо». Твердження, що ніби будинок Білоцерківської синагоги був цілковито, до підмурівків знищений під час Другої світової війни, а потім повністю відбудований, є безпідставним. Незважаючи на внутрішнє перепланування та зміни в зовнішньому декорі ця будівля лишається автентичною пам'яткою архітектури середини XIX століття. Джерела і посилання Чернецький Є. А. Історія Білої Церкви: події, постаті, життя. — Біла Церква: Видавець Пшонківський О. В., 2013. — C. 85 Інформація про Велику хоральну синагогу міста Біла Церква на сайті проекту Карта «Евреи Украины» Хоральная синагога, Белая Церковь [Архівовано 8 червня 2015 у Wayback Machine.] Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Велика хоральна синагога (Біла Церква) Велика синагога в Bezalel Narkiss Index of Jewish Art, Center for Jewish Art, Hebrew University of Jerusalem [Архівовано 26 червня 2020 у Wayback Machine.]
Верабово

Верабово (Верабовка, Красный Горняк) — исторический район, жилой массив в городе Кривой Рог. История Заложен в конце XIX века на землях помещицы Елены Верабовой. Представлял собой хаотическую застройку из землянок и бараков. В 1903 году открыта Вечернекутская Свято-Николаевская церковь, построенная на средства помещицы. В ночь на 1 октября 1917 года помещицу убили с целью завладеть имуществом. В 1920—1930-х годах было горняцким посёлком. Развитие приобрело в 1950—1960-х годах. Характеристика Жилой массив в северо-западной части Покровского района Кривого Рога на правом берегу реки Саксагань. Граничит с селом Весёлый Кут на севере и Глееватским карьером на востоке. Состоит из 18 улиц, на которых проживает 800 человек. Примечания Источники Верабово, жилмассив // Энциклопедия Криворожья : [укр.] : у 2 т. / Сост. В. Ф. Бухтияров. — Кривой Рог : Явва, 2005. — Т. 1. А—К. — С. 169. — 704 с. — 2600 экз. — ISBN 966-96328-1-1 (т. 1. А—К). Вірабове (Вірабівка) / О. О. Книга // Деякі нотатки з дореволюційної історії Криворіжжя / О. О. Книга. — Кривий Ріг, 2020. — С. 36—47. (укр.) Ссылки Красный Горняк (Верабово) в Викимапии. 134876157 Красный Горняк на OpenStreetMap
Верабове

Вера́бове (Червоний Гірник) — житловий масив розташований у північно-західній частині Покровського району Кривого Рогу поблизу села Веселий Кут. Закладений у кінці ХІХ століття на землях поміщиці Верабової. Являв собою хаотичні забудови з землянок і бараків. З 1903 р. діяла Вечірньокутська Свято-Миколаївська церква, яку побудовано на кошти поміщиці. Господарку вбили в 1918 р. з метою заволодіти майном. У 20-30-х рр. позначалося як гірниче селище. Розвитку набуло в 50-60-х рр. До складу входять 18 вулиць, де проживає 800 осіб. Джерела Енциклопедія Криворіжжя. — У 2-х т./Упоряд. В. П. Бухтіяров. — Кр. Ріг: «ЯВВА», 2005
Свято-Лаврентіївський жіночий монастир (Вересоч)

Свято-Лаврентіївський жіночий монастир — український православний жіночий монастир у с. Вересоч Куликівського району Чернігівської області Історія Появу монастиря було передбачено ще у 1960-х роках. Про це говорили схиархимандрит Никифор Ахромеєв та архімандрит Феодосій Міщенко. Ченець Іринарх із недалекої Дроздівки якось казав: «Дроздівка заросте полином та бур'яном, через Жуківку пробіжать миші, а у Вересочі буде монастир». У Вересочі у 1990-х роках було закинуто і доведено до стану руїн корпуси колишньої сільської лікарні. Колишній медсестрі лікарні тричі почувся голос Богородиці зі словами «Тут буде монастир». Відомості про це стали відомі священику з Чернігова, уродженцю Вересочі Іоанну Фесику. За сприяння тодішнього митрополита Чернігівського УПЦ Антонія Вакарика взято у найм на 20 років (згодом було ухвалене рішення про довічне користування) руїн лікарні для будівництва скиту. Засновниками скиту стали настоятель Троїцького собору Чернігова протоієрей Іоанн Фесик та черниця Нонна (Малайа). Разом із ними 14 травня 2001 року у скит перейшли черниця та послушниця. Згодом прийшло ще 4 послушниці. 2001 року скит було освячено, перші послушниці пострижені у чернецтво. Впродовж 2001–2002 років силами солдатів, студентів, ченців та жителів Вересочі було очищено від сміття та відремонтовано колишні лікарняні корпуси. У першу чергу було обладнано кімнати для келій, згодом підведено газ, пробурено свердловину. У 2002 році була побудована літня трапезна, продовжувався ремонт основного приміщення, в якому розмістився храм і келії. 27 грудня 2002 року Священний Синод УПЦ МП призначив чорницю Нонну Малуйу настоятелькою монастиря Преподобного Лаврентія Чернігівського. 31 січня 2003 року монастир офіційно зареєстровано. 19 квітня 2003 року настоятелька возведена у сан ігумені. 2006 року у монастирі жило вже 11 черниць та 9 послушниць. 2013 року у монастирі живуть 23 черниці та послушниці. Монастир має 12 га землі та власне господарство— худобу, птицю, пасіку та теплиці. Богослужіння проходять у храмі Преподобного Лаврентія Чернігівського. У грудні 2012 року було завершене будівництво нового храму ікони Божої Матері «Призри на смирення». 11 січня 2013 року храм було освячено. Святині монастиря Часточка правиці Преподобного Лаврентія Чернігівського. Часточки мощей дивіївських сестер і чудотворна ікона Божої Матері «Призри на смирение», яка належала Преподобному Лаврентію Чернігівського. У монастирі є мироточива ікона «Благодатне небо». Ігумені Нонна (Мала) з 19 квітня 2003 Джерела Лариса Махина. Из руин воскресшие монастыри Черниговщины. Нежин, Аспект-Поліграф, 2007. Посилання На честь прп. Лаврентія Чернігівського монастир У селі Вересоч буде монастир [Архівовано 17 квітня 2014 у Wayback Machine.]
Wyżwa (przystanek kolejowy)

Wyżwa (ukr. Вижва, ros. Выжва) – przystanek kolejowy i mijanka w miejscowości Wyżwa Stara, w rejonie kowelskim, w obwodzie wołyńskim, na Ukrainie. Leży na linii Kijów – Kowel – Brześć. Przystanek istniał przed II wojną światową. Przypisy Bibliografia Kolej Lwowska railwayz.info
Вижва (роз'їзд)

Ви́жва — роз'їзд Рівненської дирекції Львівської залізниці на неелектрифікованій лінії Ковель — Заболоття між станціями Мощена (21 км) та Заболоття (25 км). Розташований в селищі Стара Вижівка Ковельського району Волинської області. Історія Роз'їзд Вижва відкритий (раніше — станція) 1914 року на вже діючій залізничній лінії Ковель — Берестя з 1873 року. Пасажирське сполучення На роз'їзді Вижва зупиняються приміські поїзди сполученням Ковель — Вижва. Примітки Джерела Тарифное руководство № 4. Книга 1 (на 01.02.2025) (рос.) [Архівовано з першоджерела 07.02.2025.] Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В двух книгах. — М. : Транспорт, 1981.(рос.) Україна. Атлас залізниць. Масштаб 1:750 000. — К. : ДНВП «Картографія», 2008. — 80 с. — ISBN 978-966-475-082-7. Посилання Інформація про роз'їзд Вижва на сайті railwayz.info(рос.) Розклад руху приміських поїздів. Львівська залізниця. [Архівовано 7 травня 2021 у Wayback Machine.] План-схема роз'їзду Вижва на сайті wikimapia.org. [Архівовано 30 травня 2019 у Wayback Machine.]
Comuna Vovkiv, Pustomîtî

Vovkiv (în ucraineană Вовків) este o comună în raionul Pustomîtî, regiunea Liov, Ucraina, formată din satele Hrabnîk, Kuhaiiv, Selîsko, Tovșciv, Vovkiv (reședința) și Zahirea. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Vovkiv era vorbitoare de ucraineană (99,57%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Вовківська сільська рада (Пустомитівський район)

Во́вківська сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Пустомитівському районі Львівської області. Адміністративний центр — село Вовків. Загальні відомості Вовківська сільська рада утворена в 1946 році. Територія ради: 7,62 км² Населення ради: 1162 особи (станом на 2001 рік) Територією ради протікає річка Зубра Населені пункти Сільраді підпорядковані населені пункти: с. Вовків с. Грабник с. Загір'я с. Кугаїв с. Селисько с. Товщів Склад ради Рада складається з 12 депутатів та голови. Сільський голова: Ільницький Василь Ярославович Секретар сільської ради: Бакун Орися Петрівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України та ЦВК Депутати VII скликання За результатами місцевих виборів 2015 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Вовківська сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України. Результати виборів депутатів Вовківської сільської ради. ЦВК. Архів оригіналу за 7 квітня 2014. Процитовано 1 квітня 2014.
Church of the Resurrection, Chernihiv

The Church of the Resurrection (Ukrainian: Воскресенська церква) is an Eastern Orthodox Church church in Chernihiv. History By the Resolution of the Cabinet of Ministers of the Ukrainian SSR of 08.24.1963 No. 970 "On streamlining the accounting and protection of architectural monuments on the territory of the Ukrainian SSR." No. 822 entitled Resurrection Church and Bell Tower. An information board has been installed. Description The church was built in 1772–1775 at the city cemetery on the initiative and at the expense of the landowner Yekaterina Borkovskaya with a detached bell tower, in the lower tier of which the Church of St. Gregory was located. The church was built in the late Baroque style with a noticeable influence of classicism. The church is stone, single-domed, square in plan. Rectangular porches adjoin the central volume on four sides, and a wooden apse on the eastern side. The four-sided facades are completed with triangular pediments. After the October Revolution, the church was closed, a road was laid through its territory, which divided the church from the bell tower. During World War II, the church was reopened and operated until the 1970s, while being the city's cathedral. The original interior of the temple was destroyed. Services resumed again in the 1990s. The bell tower of the Resurrection Church was erected in the period 1772–1779 in the late Baroque style with the influence of classicism and at the same time was built in the traditions of wooden architecture of Ukraine. Until 2020 - before the reconstruction of Crafts Street - it was separated from the temple by a street. Stone, plastered, tridyllar, multi-tiered, faceted bell tower. An eight on an eight, crowned with a dome on a low drum with a flashlight and a high sharp spire. There are window openings in the upper octagon. In form and decoration, it resembles the buildings of the architect I.G. Grigorovich-Barsky. Preserved in its original form. Gallery See also List of Churches and Monasteries in Chernihiv List of the Church of the Resurrection Notes Links wikimapia.org
Iglesia de la Resurrección (Chernígov)

La iglesia de la Resurrección (en ucraniano: Воскресенская церковь) es una iglesia ortodoxa ucraniana que se sitúa en Chernígov, en el óblast homónimo de Ucrania.​ El templo forma parte de la eparquía de Chernígiv.​​ Historia La iglesia fue construida en 1772-1775 en el cementerio de la ciudad por iniciativa y a expensas de la terrateniente Yekaterina Borkovskaya con un campanario separado, en cuyo nivel inferior se encontraba la iglesia de San Gregorio.​ El campanario de la iglesia de la Resurrección fue construido en el período de 1772-1779.​ Después de la Revolución de Octubre, la iglesia fue cerrada y se construyó una carretera a través del terreno de la iglesia dividiendo la iglesia del campanario. Durante la Segunda Guerra Mundial y después, la iglesia fue reabierta y funcionó hasta la década de 1970, siendo al mismo tiempo la catedral de la ciudad. Sin embargo, el interior original no sobrevivió el periodo soviético. En 2020, se eliminó la calle que atravesaba el templo. Arquitectura La iglesia fue construida en estilo barroco tardío con una notable influencia del clasicismo.​ La iglesia es de piedra, con una sola cúpula, de planta cuadrada. Los pórticos rectangulares se unen al volumen central en los cuatro lados, y un ábside de madera en el lado este. Las fachadas de cuatro lados se completan con frontones triangulares. El campanario fue construido también en estilo barroco tardío con influencia del clasicismo y, al mismo tiempo, fue construido según las tradiciones de la arquitectura de madera de Ucrania. El campanario es de piedra, enlucido, tridilar, de varios niveles y facetado. Hay aberturas de ventanas en el octógono superior. En forma y decoración, se asemeja a los edificios del arquitecto Iván Grigoróvich-Barski.​ Galería Referencias Enlaces externos
Воскресенская церковь (Чернигов)

Воскресенская церковь — православный храм и памятник архитектуры национального значения в Чернигове. История Церковь построена в 1772—1775 годы на городском кладбище по инициативе и на средства помещицы Екатерины Борковской с отдельно стоящей колокольней, в нижнем ярусе которой была расположена церковь Святого Григория. Церковь построена в стиле позднего барокко с заметным влиянием классицизма. Церковь каменная, однокупольная, квадратная в плане. К центральному объёму с четырёх сторон примыкают прямоугольные притворы, а с восточной стороны — деревянная апсида. Фасады четверика завершены треугольными фронтонами. После Октябрьской революции церковь закрыли, через её территорию проложили дорогу, которая разделила церковь от колокольни. Во время Второй мировой войны церковь была вновь открыта и действовала до 1970-х годов, будучи при этом кафедральным храмом города. Первоначальный интерьер храма был уничтожен. Богослужения вновь возобновились в 1990-е годы. Колокольня Колокольня Воскресенской церкви возведена в период 1772—1779 годы в стиле позднего барокко при влиянии классицизма и при этом построено в традициях деревянного зодчества Украины. До 2020 года — до реконструкции Ремесленной улицы — была отделена от храма улицей. Каменная, оштукатуренная, тридильная, многоярусная, гранённая в плане колокольня. Восьмерик на восьмерике, увенчанный куполом на невысоком барабане с фонариком и высоким острым шпилем. В верхнем восьмерике имеются оконные проёмы. По формам и отделке напоминает здания архитектора И. Г. Григоровича-Барского. Сохранилась в исконном виде. Памятник архитектуры Постановлением Кабинета Министров УССР от 24.08.1963 № 970 «Про упорядочение дела учёта и охраны памятников архитектуры на территории Украинской ССР» («Про впорядкування справи обліку та охорони пам’ятників архітектури на території Української РСР») присвоен статус памятник архитектуры национального значения с охранным № 822 под названием Воскресенская церковь и колокольня. Установлена информационная доска. Примечания Литература Чернігівщина: Енциклопедичний довідник, К.: УРЕ і м. М. П. Бажана, 1990. Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР, т.4, с. 263
Воскресенська церква (Чернігів)

Воскресенська церква — кам'яна церква, яка розташована у місті Чернігів. Історія Церква побудована у 1772—1775 рр. на міському цвинтарі за ініціативою і на кошти поміщиці Катерини Борковської із окремою дзвіницею, у нижньому ярусі якої була розташована церква Святого Григорія. Після Жовтневого перевороту церкву закрили, на її території проклали дорогу, яка розділила церкву від дзвіниці. За свою історію Воскресенська церква не зазнала суттєвих перебудов. З усіх діючих під час Другої світової війни храмів у Чернігові до 70-х рр. ХХ ст. вона залишалася єдиною, де проводилися богослужіння. До речі, у ті часи невеличка церква була в Чернігові кафедральним храмом. На початку XXI ст. у Воскресенській церкві проводилися великі реставраційні роботи до святкування 1000-ліття хрещення. Архітектура Церква споруджена у стилі пізнього бароко, але з дуже помітним впливом класицизму. За формами та оздобленням пам'ятка нагадує споруди українського архітектора Івана Григоровича-Барського. Церква мурована, однобанна, квадратна за планом. До центрального об'єму з чотирьох боків прилягають прямокутні притвори, а з східної сторони — дерев'яна гранчаста апсида. Фасади четверика завершено трикутними фронтонами. Інтер'єр Стародавнє оформлення інтер'єру Свято-Воскресенської церкви не збереглося. Охоронний статус Воскресенська церква та дзвіниця - пам'ятки архітектури національного значення Чернігівської області. Примітки