NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Беленщина

Беле́нщина (укр. Біленщина) — село, Беленщинский сельский совет, Пятихатский район, Днепропетровская область, Украина. Код КОАТУУ — 1224580501. Население по переписи 2001 года составляло 254 человека. Является административным центром Беленщинского сельского совета, в который, кроме того, входят сёла Верхнекаменистая, Катериновка, Липовое, Михайловка. Александро-Григоровка, Плоское, Плоско-Тарановка и ликвидированное село Фастово. Географическое положение Село Беленщина находится на расстоянии в 1 км от села Александро-Григоровка и в 1,5 км от села Катериновка. История XIX век — дата основания. Конец 19 века, 1893 год. Первая артель на территории села называлась «Путь к социализму». Экономика ООО «Агро Сич». Объекты социальной сферы Школа. Фельдшерско-акушерский пункт. Дом культуры. Примечания
Біленщина

Біле́нщина — село в Україні, у Кам'янському районі Дніпропетровської області. Входить до складу Лихівської селищної громади. Населення — 254 мешканці. Географія Село Біленщина розташоване на відстані 1 км від села Олександро-Григорівка та за 1,5 км від села Катеринівка. Історія XIX століття - дата заснування. 1944-45 року С. Ковпак із партизанами переховувалися у лісі біля Біленщини. Їм допомагали 6 хат. Станом на 1951-52 роки вона була хутором - налічувалося близько 50 хат. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Економіка ТОВ «Агро Січ». Об'єкти соціальної сфери Школа. Фельдшерсько-акушерський пункт. Будинок культури. Пам'ятки На схід від села розташований Грабівський ботанічний заказник. Література Біле́нщина // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Дніпропетровська область / А.Я. Пащенко (голова редколегії тому), 1969 : 959с. — С.721 Примітки Посилання Історія міст і сіл Української РСР. Том 4. Дніпропетровська область. — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1971. — С. 632 Погода в селі Біленщина [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Biłećke (rejon połoński)

Biłećke (ukr. Білецьке, pol. Bieleckie, Bieleck) – wieś na Ukrainie, w obwodzie chmielnickim, w rejonie połońskim, położona nad rzeką Derewiczką. Historia W 1583 roku Bieleckie należało do włości książąt Ostrogskich. W połowie XVII wieku było własnością Anny Aloizy z książąt Ostrogskich, żony hetmana Jana Karola Chodkiewicza. W XIX w. stanowiło własność Żurakowskich. Pod koniec XIX w. właścicielami byli Maria Ostaszewska, córka Adama Ostaszewskiego i Marii z Żurakowskich, i jej stryj Józef Żurakowski. Dawniej wieś należała do parafii Ostropol w dekanacie Żytomierz. Według Słownika geograficznego Królestwa Polskiego należała do gminy kustawieckiej. Zabytki Pałac w Bieleckiem - wybudowany w stylu klasycystycznym w pierwszej połowie XIX w. przez Brygidę Żurakowską bądź jej syna Henryka Be­nedykta Żurakowskiego, których ród wywodził się z miejscowości Żuraki (ukr. Жураки) w rejonie bohorodczańskim, na ziemi halickiej. Przypisy Linki zewnętrzne Bieleck (Bieleckie), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 139 .
Bilețke, Polonne

Bilețke (în ucraineană Білецьке) este o comună în raionul Polonne, regiunea Hmelnîțkîi, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Bilețke era vorbitoare de ucraineană (99,17%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Белецкое (Шепетовский район)

Белецкое (укр. Білецьке) — село в Полонской городской общине Шепетовского района Хмельницкой области Украины. До 2020 года входило в Полонский район. Население по переписи 2001 года составляло 481 человек. Почтовый индекс — 30543. Телефонный код — 3843. Занимает площадь 1,1 км². Ссылки Белецкое на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Хмельницкой области (укр.)
Білецьке (Шепетівський район)

Біле́цьке — село в Україні, у Полонській міській територіальній громаді Шепетівського району Хмельницької області. Історія Родина Білецьких гербу Яніна дала назву селу Білецьке. Від 1583 року село Білецьке в руках Анни Алоїзи Острозької (Ходкевич), пізніше перейшло до Ольбрихта Ласького (1536—1605), воєводи серадського, одруженого з Беатою (з Костелецьких) Острозькою. У XVII столітті — в Любомирських. У 1817 році село від Валевських купує Бригіда Жураковська. Родина Жураковських володіла селом Білецьке до 1917 року. 7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки. Село постраждало в часі Голодомору 1932—1933 років, за різними даними, померло 150 осіб. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 727-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Хмельницької області», увійшло до складу Полонської міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Полонського району, село увійшло до складу Шепетівського району. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Географія Селом протікає річка Деревичка. Галерея Див. також Білецький парк Примітки Посилання Цинкаловський О. Стара Волинь і Волинське Полісся. Краєзнавчий словник — від найдавніших часів до 1914 року. — Вінніпег : Накладом Товариства «Волинь», 1984—1986. Погода в селі Білецьке [Архівовано 20 грудня 2011 у Wayback Machine.] Мартиролог
Biloberiska

Biloberiska (ukrainisch Білоберізка; russisch Белоберёзка Beloberjoska, polnisch Białoberezka) ist ein Dorf in der ukrainischen Oblast Iwano-Frankiwsk in der Westukraine mit etwa 1100 Einwohnern. Die Ortschaft liegt im Süden der historischen Landschaft Galizien bzw. Pokutien am Fluss Tscheremosch, etwa 17 Kilometer östlich vom Rajonzentrum Werchowyna und 87 Kilometer südlich vom Oblastzentrum Iwano-Frankiwsk entfernt. Der Ort wurde im 17. Jahrhundert zum ersten Mal schriftlich erwähnt, lag zunächst in der Adelsrepublik Polen-Litauen, Woiwodschaft Ruthenien und kam 1772 als Bila Berestia, später auch Białoberecka und Białoberezka zum damaligen österreichischen Kronland Galizien (bis 1918 dann im Bezirk Kosów). Nach dem Ende des Ersten Weltkrieges kam er zu Polen, war hier ab 1921 als Białoberezka in die Woiwodschaft Stanislau, Powiat Kosów, Gmina Kuty Stare eingegliedert und wurde im Zweiten Weltkrieg erst von der Sowjetunion und ab 1941 bis 1944 von Deutschland besetzt und dem Distrikt Galizien angeschlossen. Nach der Rückeroberung durch sowjetische Truppen 1944 kam er 1945 wiederum zur Sowjetunion und wurde in die Ukrainische SSR eingegliedert. Seit 1991 ist der Ort Teil der heutigen Ukraine. Am 2. Oktober 2015 wurde das Dorf zum Zentrum der neugegründeten 46,34 km² großen Landgemeinde Biloberiska (Білоберізька сільська громада Biloberiska silska hromada). Zu dieser zählten noch die 3 Dörfer Barwinkiw (Барвінків), Chorozewe (Хороцеве) und Usteriky, bis dahin bildete es die gleichnamige Landratsgemeinde Biloberiska (Білоберізька сільська рада/Biloberiska silska rada) im Osten des Rajons Werchowyna. Am 12. Juni 2020 kamen noch weitere 12 Dörfer und 1 Ansiedlung zur Landgemeinde hinzu. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Biloberiska Teil der Gemeinde: Weblinks Eintrag zum Ort in der Enzyklopädie der Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR (ukrainisch) Białoberezka. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 1: Aa–Dereneczna. Sulimierskiego und Walewskiego, Warschau 1880, S. 187 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Biloberizka

Biloberizka (Ukrainian: Білоберізка; German: Biloberiska; Polish: Białoberezka) is a village in Ivano-Frankivsk Oblast, Ukraine, located in Verkhovyna Raion. It is the capital and largest settlement of the Biloberizka rural hromada. Information Biloberizka, like many other neighbouring villages in Verkhovyna Raion, is inhabited by Hutsuls, an East Slavic ethnic group commonly regarded as a subgroup of Ukrainians. The community of the village, along with other Hutsul villages, successfully sought the inclusion of Hutsul caroling onto the National Intangible Cultural Heritage of Ukraine list in 2020. Geographically, Biloberizka is located on the left bank of the Cheremosh river. It is located 33 km (21 mi) from Verkhovyna, and 25 km (16 mi) from Vyzhnytsia railway station. Wooden Church Originally built in the 17th century and later expanded from 1844 to 1851, the Church of the Intercession of the Virgin Mary is a Wooden church currently used by the Orthodox Church of Ukraine. It is an example of Hutsul Secession architecture, and was renovated during the 1980s and 1990s. It is recognised as an Architectural Monument of Cultural Heritage of Ukraine. Demographics According to the 2001 Ukrainian census, Biloberizka has a population of 1,231. This is a decline from the 1,411 recorded in the 1989 Soviet census. According to the 2001 Ukrainian census, 99.76% of the village population speaks Ukrainian, with the remaining population speaking Russian (0.16%) and Belarusian (0.08%). Notable inhabitants Volodymyr Kobrynskyi (1873–1958), Ukrainian Hutsul ethnographer References
Biloberizka

Biloberizka (ucraniano: Білобері́зка) es un municipio rural de Ucrania perteneciente al raión de Verjovyna de la óblast de Ivano-Frankivsk. En 2020, el territorio del actual municipio tenía una población de unos ocho mil habitantes, de los que unos mil doscientos vivían en el propio pueblo de Biloberizka y el resto repartidos en dieciséis pedanías. El municipio se formó en 2015 mediante la fusión de los consejos rurales de Biloberizka (que hasta entonces no tenía pedanías), Usteriky y Jórotseve, a los que se fueron añadiendo hasta 2020 los de Probínivka, Hrýniava, Holóshyna, Dovhopole, Yablunytsia y Stební. Además de esos nueve pueblos, pertenecen al actual municipio otros ocho: Barvínkiv, Hramotne, Stovpni, Bila Richka, Kojan, Polianky, Senkivske y Cheremoshna.​​ El pueblo fue fundado en el siglo XVII, junto con gran parte de los pueblos de la zona, como un lugar de refugio para habitantes de las zonas bajas de los Cárpatos, que huían a las zonas montañosas para evitar las explotación feudal. Se conoce la existencia de Biloberizka en documentos desde 1669. En 1839 se construyó aquí una notable iglesia de madera, que es el principal símbolo de la localidad. En 1928 se abrió aquí el puesto fronterizo de Białoberezka de la Segunda República polaca, al hallarse el pueblo en la frontera con el reino de Rumania.​​​ Se ubica junto al límite con la óblast de Chernivtsí marcado por el río Cheremosh, unos 20 km al este de la capital distrital Verjovyna. Referencias
Białoberezka

Białoberezka (ukr. Білоберізка) – wieś w rejonie wierchowińskim, w obwodzie iwanofrankiwskim Ukrainy. W okresie międzywojennym w miejscowości stacjonowała placówka Straży Granicznej I linii „Białoberezka”. Przypisy Linki zewnętrzne Białoberezka, pow. kossowski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 187 .
Biloberizka, Verhovîna

Biloberizka (în ucraineană Білоберізка) este o comună în raionul Verhovîna, regiunea Ivano-Frankivsk, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Biloberizka era vorbitoare de ucraineană (99,76%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Белоберёзка

Белоберёзка (укр. Білоберізка) — село в Верховинском районе Ивано-Франковской области Украины. Административный центр Белоберёзской сельской общины. Население по переписи 2001 года составляло 1234 человека. Население по данным 2024 года составляло 1132 человек. Занимает площадь 20 км². Почтовый индекс — 78713. Телефонный код — 03432. Примечания Ссылки Белоберёзка на сайте Верховной рады Украины (рус.). w1.c1.rada.gov.ua. Дата обращения: 2 октября 2022.
Biloboschnyzja

Biloboschnyzja (ukrainisch Білобожниця; russisch Белобожница/Beloboschniza, polnisch Białobożnica) ist ein Dorf im Rajon Tschortkiw der Oblast Ternopil im Westen der Ukraine etwa 10 Kilometer westlich der Rajonshauptstadt Tschortkiw und 56 Kilometer südlich der Oblasthauptstadt Ternopil gelegen. Der Ort wurde 1532 zum ersten Mal schriftlich erwähnt und lag zunächst in der Woiwodschaft Podolien als Teil der Adelsrepublik Polen. Von 1772 bis 1918 gehörte er, mit Unterbrechung zwischen 1810 und 1815, als er als Teil des Tarnopoler Kreises an Russland abgetreten werden musste, unter seinem polnischen Namen Białobożnica zum österreichischen Galizien (ab 1867 im Bezirk Czortków). Nach dem Ende des Ersten Weltkrieges kam der Ort zu Polen (in die Woiwodschaft Tarnopol, Powiat Czortków, Gmina Białobożnica), wurde im Zweiten Weltkrieg ab September 1939 von der Sowjetunion und dann ab Sommer 1941 bis 1944 von Deutschland besetzt, hier wurde der Ort in den Distrikt Galizien eingegliedert. Während der Sowjetischen Besetzung Ostpolens wurde der Ort ab dem Herbst 1940 nach der Verlegung der Rajonshauptstadt aus dem nördlich gelegenen Kossiw zur Rajonshauptstadt des Rajons Biloboschnyzja. Der Rajon bestand dann mit Unterbrechung während der deutschen Besatzung bis 1959, als er in den Rajon Tschortkiw integriert wurde. Nach dem Ende des Krieges wurde der Ort der Sowjetunion zugeschlagen, dort kam das Dorf zur Ukrainischen SSR und ist seit 1991 ein Teil der heutigen Ukraine. 2015 wurde der nach dem Zweiten Weltkrieg eingemeindete Ort Masuriwka (polnisch Mazurówka) aus dem Ortsgebiet ausgegliedert und ist seither ein eigenständiges Dorf. Seit Ende 1884 hat der Ort einen südöstlich des Ortskerns gelegenen Bahnhof an der Bahnstrecke Butschatsch–Jarmolynzi. Verwaltungsgliederung Am 4. September 2015 wurde das Dorf zum Zentrum der neugegründeten Landgemeinde Biloboschnyzja (Білобожницька сільська громада Biloboschnyzka silska hromada). Zu dieser zählten noch die 6 Dörfer Bilyj Potik, Kalyniwschtschyna, Masuriwka, Romaschiwka, Rydoduby und Semakiwzi, bis dahin bildete es zusammen mit den Dörfern Kalyniwschtschyna und Semakiwzi die Landratsgemeinde Biloboschnyzja (Білобожницька сільська рада/Biloboschnyzka silska rada) im Westen des Rajons Tschortkiw. Am 12. Juni 2020 kam noch 11 weitere in der untenstenden Tabelle aufgelisteten Dörfer zum Gemeindegebiet. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Biloboschnyzja Teil der Gemeinde: Weblinks Eintrag zum Ort in der Enzyklopädie der Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR (ukrainisch) Białobożnica. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 1: Aa–Dereneczna. Sulimierskiego und Walewskiego, Warschau 1880, S. 187 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Bilobozhnytsia

Bilobozhnytsia (Ukrainian: Білобожниця) is a village in Ukraine, Ternopil Oblast, Chortkiv Raion, Bilobozhnytsia rural hromada. History The first written mention dates from 1532. Religion Church of the Transfiguration (OCU, 1901, brick, rebuilt in 1991) Church of the Transfiguration (UGCC, 2008) Saints Peter and Paul church (RCC, 2001) People Mykhailo Borysykevych (1848–1899), Ukrainian ophthalmologist, Doctor of Medicine Taras Senkiv (born 1960), Eparchial Bishop of Ukrainian Catholic Eparchy of Stryi References
Bilobózhnytsia

Bilobózhnytsia (ucraniano: Білобо́жниця; polaco: Białobożnica) es un municipio rural de Ucrania, perteneciente al raión de Chortkiv en la óblast de Ternópil. El municipio, con una población total de 10 977 habitantes en 2020, incluye tanto el pueblo de Bilobózhnytsia (de unos mil quinientos habitantes) como diecisiete pedanías. El municipio se fundó en 2015 mediante la fusión de los hasta entonces consejos rurales de Bilobózhnytsia, Rydódubý y Romashivka, a los que se añadieron en 2020 los de Bazar, Budániv, Dzhurýn, Zvýniach, Kósiv, Palashivka y Polivtsí. Además de estos diez pueblos, pertenecen al municipio los de Bili Potik, Dzhurynska Slobidka, Kalýnivshchyna, Kryvoluká, Mazúrivka, Papirnia, Semakivtsi y Skomoroshe.​ Se ubica unos 10 km al oeste de Chortkiv, sobre la carretera T2001 que lleva a Búchach.​ Historia Se conoce la existencia del pueblo en documentos desde 1453. Desde el siglo XVI tuvo estatus de miasteczko, aunque en la práctica seguía funcionando como un pueblo. En el siglo XVII, la localidad fue un lugar activo en la rebelión de Jmelnitski y fue saqueado en varias ocasiones durante la ocupación otomana de 1672-1683. Tras incorporarse al Imperio Habsburgo en la partición de 1772, consiguió cierto desarrollo como núcleo comercial, y a principios del siglo XX ya tenía más de mil habitantes. Entre 1940 y 1959, la RSS de Ucrania declaró a este pueblo capital distrital. Antes de la formación del actual municipio en 2015, el pueblo era sede de un consejo rural, que incluía como pedanías a los pueblos de Kalýnivshchyna, Semakivtsi y Mazúrivka.​​​​ Referencias
Białobożnica

Białobożnica (ukr. Білобожниця, Biłobożnycia) – wieś (dawniej miasteczko) na Ukrainie, w rejonie czortkowskim obwodu tarnopolskiego, w hromadzie Białobożnica. Siedziba hromadzie Białobożnica. Liczy ponad 2000 mieszkańców. Droga terytorialna T 2001 przechodzi przez wieś. Znajduje się tu stacja kolejowa Białobożnica, położona na linii dawnej Galicyjskiej Kolei Transwersalnej. Historia W II Rzeczypospolitej miejscowość była siedzibą gminy wiejskiej Białobożnica w powiecie czortkowskim w województwie tarnopolskim. W 1921 roku liczyła 1296 mieszkańców. Przed 1939 w Białobożnicy istniał Dom Ludowy, a obok niego wspinalnia strażacka. W grudniu 1944 r. nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 6 Polaków. Po wojnie włączona w struktury ZSRR. Ludzie Michał Borysiekiewicz – lekarz okulista, pedagog. Taras Seńkiw – duchowny greckokatolicki, eparcha stryjski. Kazimierz Pierzchała (zm. 1898) – dr medycyny, lekarz okręgowy Przypisy Linki zewnętrzne 1.) Białobożnica, wś, pow. czortkowski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 187 .
Bilobojnîțea, Ciortkiv

Bilobojnîțea (în ucraineană Білобожниця) este localitatea de reședință a comunei Bilobojnîțea din raionul Ciortkiv, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Bilobojnîțea era vorbitoare de ucraineană (99,31%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Белобожница

Белобо́жница (укр. Білобожниця) — село в Чортковском районе Тернопольской области Украины. Административный центр Белобожницкой сельской общины. Почтовый индекс — 48530. Телефонный код — 3552. Население Население по переписи 2001 года составляло 2035 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания Ссылки Белобожница на сайте Верховной рады Украины (рус.). w1.c1.rada.gov.ua. Дата обращения: 2 октября 2022.
Bilohirka, Kherson Oblast

Bilohirka (Ukrainian: Білогірка; Russian: Белогорка) is a village in the Beryslav Raion of Kherson Oblast in southern Ukraine, about 76 kilometres (47 mi) north-east of the centre of Kherson city, beside the Inhulets river. The border of Kherson Oblast with Mykolaiv Oblast runs along the river on the north-west side of the village. History The village was founded in 1795. From 23 August 1941 to 12 March 1944 the village was occupied by German troops during the Great Patriotic War. On 19 July 2020, as part of administrative-territorial reform and the liquidation of the Velyka Oleksandrivka Raion, the village was merged into the Beryslav Raion. The village came under attack by Russian forces in May 2022, during the Russian invasion of Ukraine and was regained by Ukrainian forces by August/September the same year. However, as a result of the fighting, the village was almost completely destroyed, with nearly every building in the village being damaged (about 98%), and the village being heavily mined. However, residents still returned to the village afterwards in August 2023, with ten families currently residing. The village was known for its melon fields and orchards. Demographics According to the 2001 Ukrainian Census, the only official census taken in post-independence Ukraine, the population of the village was 135 people. Of the people residing in the village, their mother tongue is as follows: Monuments The village has multiple mounds, with the largest of the mounds being about 6.5 m high and 40 m in diameter, located 1.2 km southeast of the village. References
Bilohirka (oblast de Kherson)

Bilohirka (en ukrainien Білогірка) est une commune rurale de l'oblast Kherson, du raïon de Beryslav et de la communauté territoriale de la commune de Velyka Oleksandrivka, en Ukraine méridionale. Sa population s'élevait à 135 habitants en 2001. Géographie La commune de Bilohirka se trouve sur la rive orientale de la rivière Inhoulets, affluent de rive droite du fleuve Dniepr. Assise à 43 mètres d'altitude, elle se situe à 17,5 km au sud-ouest de la commune de Velyka Oleksandrivka, à 45,8 km au nord-ouest de la ville de Beryslav et à 73,6 km au nord-est de la ville de Kherson. La commune est limitrophe avec l'oblast de Mykolaïv, sis sur la rive occidentale de l'Inhoulets. Références Portail de l’Ukraine
Bilohirka, Velîka Oleksandrivka

Bilohirka (în ucraineană Білогірка) este un sat în comuna Davîdiv Brid din raionul Velîka Oleksandrivka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Bilohirka era vorbitoare de ucraineană (99,26%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Белогорка (Херсонская область)

Белого́рка (укр. Білогірка) — село в Великоалександровской поселковой общине Бериславского района Херсонской области Украины. Географическое положение Село находится у побережья реки Ингулец. Ещё село находится в 4,4 км от села Давыдов Брод, в 2,1 км от села Белая Криница, в 4,7 км от села Сухой Ставок, в 16 км от центра общины пгт Великая Александровка и в 67 километрах от областного центра города Херсон. Население Население по переписи 2001 года составляло 135 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: История В ходе вторжения России в Украину, село было оккупировано ВС РФ, с июля 2022 на территории и в окрестностях населенного пункта шли активные бои. 12 сентября 2022 года Вооружённые силы Украины восстановили контроль над селом в ходе контрнаступления в Херсонской области. Примечания