NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Квасів

Ква́сів — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Горохівської міської територіальної громади. Населення становить 575 осіб. Географія Селом протікає річка Липа. Історія У 1906 році село Підберезської волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 57 верст, від волості 15. Дворів 127, мешканців 723. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», село увійшло в склад Горохівської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Горохівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 664 особи, з яких 282 чоловіки та 382 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 571 особа. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську мову. Відомі люди У селі Квасів народилася поетеса Євгенія Лещук. Примітки Література Квасів // Історія міст і сіл Української РСР: В 26 т. Волинська область / Гол. ред. кол.: Тронько П. Т. (гол. Гол. редкол.), Бажан М. П., Білогуров М. К., Білодід I. K., Гудзенко П. П., Дерев'янкін Т. І., Касименко О. К. (заст. гол. Гол. редкол.), Кондуфор Ю. Ю., Королівський С. М., Кошик О. К., Мітюков О. Г., Назаренко І. Д., Овчаренко П. М., Пилькевич С. Д., Ремезовський Й. Д. (заст. гол. Гол. редкол.), Слабєєв І. С. (відп. секр. Гол. редкол.), Цілуйко К. К.; Ред. кол. тому: Клімаш І. С. (гол. редкол.), Алексєєва Н. Л. (заст. гол. редкол.), Вербівська А. І., Гайдай І. С., Гордон Й. Б., Замлинський В. О., Ілляшенко Я. Є. (відп. секр. редкол.), Кашевський П. В., Минаєва Л. М., Михайлюк О. Г., Мишко Д. І., Оксенюк P. Н. (заст. гол. редкол.), Павлій П. Д., Сергєєв М. Ф., Сподаренко І. В., Ткачук Ф. І., Царенко М. О. АН УРСР. Інститут історії. — Київ : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1970. — С. 207. Посилання Прогноз погоди в селі Квасів. weather.in.ua. Погода в Україні. Архів оригіналу за 24 травня 2022. Процитовано 16 квітня 2022.
Kvitkove, Ternopil Oblast

Kvitkove (Ukrainian: Квіткове) is a village in Ternopil Raion of Ternopil Oblast, Ukraine. It belongs to Saranchuky rural hromada, one of the hromadas of Ukraine. Until 18 July 2020, Kvitkove belonged to Berezhany Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Ternopil Oblast to three. The area of Berezhany Raion was merged into Ternopil Raion. Population Population in 2001: 243 inhabitants with over 92 houses. References Notes Sources (in Ukrainian) В. Уніят, Квіткове // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2005, V. 2: К—О, S. 60. — ISBN 966-528-199-2. External links Official data about the village (in Ukrainian)
Kvitkové (Saranchuký)

Kvitkové (ucraniano: Квіткове́) es un pueblo de Ucrania, perteneciente al municipio rural de Saranchuký, en el raión de Ternópil de la óblast de Ternópil.​​ En 2001, el pueblo tenía una población de 243 habitantes.​ Se ubica unos 5 km al suroeste de la capital municipal Saranchuký.​ Historia Antes de su integración en el actual municipio de Saranchuký en 2020, el pueblo era una pedanía del consejo rural de Bózhykiv, en el raión de Berezhany.​ Referencias
Kwitkowe

Kwitkowe (ukr. Квіткове; do 1964 Siółko Bożykowskie) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie tarnopolskim. W 2001 roku liczyła 243 mieszkańców. 1 czerwca 1914 utworzono gminę jednostkową Siółko ad Bożyków z części obszaru gminy Bożyków. Do 2020 w rejonie brzeżańskim. Przypisy
Квитковое (Тернопольская область)

Квитковое (укр. Квіткове) — село в Саранчуковской сельской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Бережанский район. Код КОАТУУ — 6120486702. Население по переписи 2001 года составляло 243 человека. Географическое положение Село Квитковое находится в долине Сюлко, на расстоянии в 1,5 км от села Тростянец. По селу протекает пересыхающий ручей с запрудой. История 1455 год — дата основания. Объекты социальной сферы Школа I ст. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Квіткове (Тернопільський район)

Квіткове́ — село в Україні, у Саранчуківській сільській громаді Тернопільського району Тернопільської області. Поштове відділення — Божиківське. До 2020 року підпорядковане Божиківській сільраді. До 1964 називалося Сільце Божиківське. До Квіткового приєднано хутори Лопуше та Морги. Населення — 230 особи (2020). Дворів — 92. Географія У селі є вулиці Горішня, Долішня, Лопуше та Морги. Клімат Для села характерний помірно континентальний клімат. Квіткове розташоване у «холодному Поділлі» — найхолоднішому регіоні Тернопільської області. Історія Перша писемна згадка — 1455 рік. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області», село увійшло до складу Саранчуківської сільської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бережанського району, село увійшло до складу новоутвореного Тернопільського району. Політика Від 28 квітня 2012 року село належить до виборчого округу 165. Парламентські вибори, 2019 На позачергових парламентських виборах 2019 року у селі функціонувала окрема виборча дільниця № 610016, розташована у приміщенні народного дому. Результати зареєстровано 155 виборців, явка 67,74%, найбільше голосів віддано за Радикальну партію Олега Ляшка — 22,12%, за Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина» — 18,27%, за «Європейську Солідарність» — 13,46%. В одномандатному окрузі найбільше голосів отримав Іван Чайківський (самовисування) — 65,69%, за Володимира Кісілевича (Слуга народу) — 10,78%, за Петра Репелу (Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина») — 9,80%. Релігія церква Успіння Пресвятої Богородиці (1905; кам'яна). Пам'ятники Пам'ятний знак на честь скасування панщини Насипана могила УСС (1990). Соціальна сфера Діють загальноосвітня школа І ступеня (не працює), клуб, бібліотека, ФАП, ПАП «Квіткове». Галерея Примітки Література В. Уніят. Квіткове // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2005. — Т. 2 : К — О. — 706 с. — ISBN 966-528-199-2. — С. 60.
Kvitkove, Ivanivka

Kvitkove (în ucraineană Квіткове) este un sat în comuna Balașove din raionul Ivanivka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Kvitkove era vorbitoare de ucraineană (90,48%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (7,94%). Note
Квитковое (Херсонская область)

Квитковое (укр. Квіткове) — село в Ивановской поселковой общине Генического района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 63 человека. Почтовый индекс — 75424. Телефонный код — 5531. Код КОАТУУ — 6522980503. В селе родился Герой Советского Союза Фёдор Резник. Местный совет 75424, Херсонская обл., Ивановский р-н, с. Балашово Ссылки Квитковое на сайте Верховной рады Украины
Квіткове (Генічеський район)

Квітко́ве — село в Україні, у Іванівській селищній громаді Генічеського району Херсонської області. Населення становить 63 осіб. До 2017 адміністративно було підпорядковане Балашівській сільській раді. Історія Батьківщина Героя Радянського Союзу Рєзніка Федора Григоровича, героя битви на Курській дузі. Перша назва - Любимівка. Село було засноване під час проведення Столипінської реформи 1906-1912 рр. Наразі (на 01.01.2016) село вже не існує. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», увійшло до складу Іванівської селищної громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Іванівського району, село увійшло до складу Генічеського району. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 111 осіб, з яких 48 чоловіків та 63 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 64 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Квіткове [Архівовано 19 Грудня 2011 у Wayback Machine.]
Kedyna Hora

Kedyna Hora (ukr. Кедина Гора) – wieś na Ukrainie, w obwodzie czerkaskim, w rejonie złotonoski, w hromadzie Złotonosza. W 2001 liczyła 359 mieszkańców, wśród których 349 wskazało jako ojczysty język ukraiński, a 10 rosyjski. Przypisy
Kedîna Hora, Zolotonoșa

Kedîna Hora (în ucraineană Кедина Гора) este un sat în comuna Korobivka din raionul Zolotonoșa, regiunea Cerkasî, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Kedîna Hora era vorbitoare de ucraineană (97,21%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,79%). Note
Кедина Гора

Ке́дина Го́ра (укр. Ке́дина Го́ра) — село в Золотоношском районе Черкасской области, Украины. Село Кедина Гора входит в состав Коробовского сельского совета. История Неподалёку от села открыто поселение эпохи средней бронзы (II—III тысяч лет до н.э.). Есть на карте 1869 года как Городок. Население В 1911 году на хуторе Кедина Гора проживало 144 человека (71 мужского и 73 женского пола). Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания
Кедина Гора

Ке́дина Го́ра — село в Україні, у Золотоніському районі Черкаської області. Входить до складу Золотоніської міської громади. Неподалік від села відкрито поселення епохи середньої бронзи (II—III тисяч років до н. е.). Населення Населення — 359 чоловік (2001). Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Посилання
Sinagoga Caraíta de Járkov

La Sinagoga Caraíta de Járkov (en ucraniano: Харківська кенаса) es un lugar de culto judío caraíta (kenesa) ubicado en la ciudad de Járkov, Ucrania.​ Historia La presencia caraíta está atestiguada ya en 1853, pero la construcción de la sinagoga fue aprobada en 1873 y comenzó en 1891 según los planos del arquitecto Borís Pokrovski.​ La comunidad caraíta fue disuelta por las autoridades soviéticas en 1929 y el club-museo se instaló en el edificio de la kenesa. Posteriormente, el edificio albergó una organización de transporte. Durante la época soviética, el aspecto del edificio sufrió cambios: el espacio interior se dividió en dos plantas, por lo que se cambió la forma de las ventanas y se añadieron ventanas en el segundo piso, desaparecieron las Tablas de la Alianza que adornaban la cornisa, así como la valla que rodea el edificio.​ El edificio fue devuelto a la comunidad caraíta en 2006. La sinagoga resultó dañada el 31 de marzo de 2022 durante la invasión rusa de Ucrania.​ Galería Referencias Bibliografía Багалей Д. И., Миллер Д. П. История города Харькова за 250 лет его существования. — Т. II. — Харьков, 1993. Лейбфрейд А. Ю., Полякова Ю. Ю. Харьков. От крепости до столицы. — Харьков, «Фолио», 1998.
Synagogue karaïm de Kharkiv

La synagogue karaïm de Kharkiv (en ukrainien : Кенаса (Харків)) est une synagogue située à Kharkiv, en Ukraine qui est un bâtiment du XIXe siècle. Histoire La présence karaïte est attestée dès 1853 mais la construction de la synagogue a été approuvée et commencée en 1891 sur les plans de l'architecte Borys Pokrovsky. Le bâtiment a été rendu à la communauté karaïte en 2006 ; le bâtiment a été endommagé lors de l'invasion russe de 2022. Architecture Galerie d'images Notes et références Voir aussi Articles connexes Religion en Ukraine. Histoire des Juifs à Kharkiv . Histoire des Juifs en Ukraine. Portail du judaïsme Portail de l’Ukraine Portail du XIXe siècle
Kienesa w Charkowie

Kienesa w Charkowie (ros. Харьковская кенасса / Charkowskaja kienassa) – kienesa karaimska znajdująca się w Charkowie, na rogu ulic Jana Gamarnika i Kuzniecznoj. Kienesa została zbudowana w latach 1891–1893 według projektu W. S. Pokrowskiego. Do czasu jej wzniesienia dom modlitewny karaimów znajdował się w wynajmowanym pomieszczeniu. W czasach sowieckich kienesa została znacjonalizowana - umieszczono w niej urząd zajmujący się transportem. Po 1991 roku zwrócono ją wspólnocie religijnej. Pełni obecnie funkcję karaimskiego domu modlitwy. Przypisy Bibliografia Д. И. Багалей, Д. П. Миллер: История города Харькова за 250 лет его существования. Charków: 1993. А. Ю. Лейбфрейд, Ю. Ю. Полякова: Харьков. От крепости до столицы. Charków: 1998.
Кенасса в Харькове

Харьковская кенасса — культовое сооружение караимов, памятник архитектуры конца XIX века. Первая харьковская кенасса появилась в 1853 г. в Подольском переулке, в бывшем доме Измайловых. Молитвенный дом караимов был утверждён правительством в 1873 году. На постройку отдельного здания караимской кенассы внесли средства 36 караимских семей. Современная кенасса была заложена 18 августа 1891 года, а освящена 24 ноября 1893 года. Здание было возведено по проекту архитектора Б. С. Покровского на углу Подольского переулка (бывшая ул. Гамарника) и Кузнечной улицы. Газзаном Харьковской караимской кенасы в 1871 году стал Султанский Моше Маркович. С 1899 года по март 1917 года старшим газзаном кенасы был газзан Фенерли Мордехай Элиезерович. С лета 1917 года до закрытия кенасы в 1929 году настоятелем караимской кенассы был газзан Шамаш Яков Борисович. Караимская община была распущена советской властью в 1929 г., а в здании кенассы обосновался клуб-музей «Воинствующий безбожник». Позже в здании располагалась транспортная организация. В советское время внешний вид здания претерпел изменения: внутреннее пространство было разделено на два этажа, в связи с чем изменены форма окон и добавлены окна второго этажа, исчезли украшавшие карниз Скрижали Завета, а также ограда вокруг здания. В 2006 году кенасса была возвращена караимской религиозной общине, благодаря стараниям её председателя В. Г. Иванова. 31 марта 2022 года здание кенассы было повреждено в ходе боёв за город, о чём 8 июля сообщила Объединённая еврейская община Украины. Газзаны Капон Авраам, исполняющий обязанности газзана (1863) Султанский Моше Маркович (1871) Фенерли́ Мордехай Элиезерович (1899—1917) Шама́ш Яков Борисович (1917—1929) Примечания Литература Багалей Д. И., Миллер Д. П. История города Харькова за 250 лет его существования. — Т. II. — Харьков, 1993. Лейбфрейд А. Ю., Полякова Ю. Ю. Харьков. От крепости до столицы. — Харьков, «Фолио», 1998.
Кенаса (Харків)

Харківська кенаса — культова споруда караїмів, пам'ятка архітектури кінця XIX століття. Історія Перша харківська кенаса з'явилася в 1853 році у Подільському провулку, в колишньому будинку Ізмайлових. Молитовний будинок караїмів був затверджений урядом у 1873 році. На побудову окремої будівлі караїмської кенаси внесли кошти 36 караїмських сімей. Сучасна кенаса була побудована в 1891-1893 році за проєктом архітектора Бориса Покровського на розі Подільського провулку та Кузнечної вулиці. Газзаном Харківської караїмської кенаси в 1871 році став Султанський Моше Маркович. З 1899 року по березень 1917 року старшим газзаном кенаси був Газзан Фенерлі Мордехай Елієзерович . З літа 1917 року до закриття кенаси у 1929 році настоятелем караїмської кенаси був газзан Шамаш Яків Борисович. Караїмська громада була розпущена радянською владою в 1929 року. В будівлі кенаси влаштувався клуб-музей. Пізніше в будівлі розташовувалася транспортна організація. За радянських часів зовнішній вигляд будівлі зазнав змін: внутрішній простір був розділений на два поверхи, у зв'язку з чим змінені форма вікон і додані вікна другого поверху, зникли Скрижалі Заповіту, які прикрашали карниз, а також огорожа навколо будівлі. На початку 1990-х років реєстрацією караїмського національно-культурного товариства «Карай» опікувався нащадок першого харківського газзана Валентин Капон-Іванов, композитор, диригент і педагог. У 1995 році товариство нарешті вдалося легалізувати. У 2006 році кенаса була повернута караїмській релігійній громаді. На сьогодні (2021 рік) харківська кенаса єдина на континентальній частині України, яку вдалося повернути караїмам. Пояснюється це нечисленністю караїмів, і, відповідно, браком коштів для відновлення і утримування кенаси. Кенаса постраждала внаслідок обстрілів російських військ 31 березня 2022 р. Газзани Султанський Моше Маркович (1871) Фенерлі́ Мордехай Елієзерович (1899—1917) Шама́ш Яків Борисович (1917—1929) Див. також Євреї в Україні Караїмізм Примітки Джерела та Література сост. А.Ю. Лейбфрейд, В.А. Реусов, А.А. Тиц. Харьков: Архитектура, памятники, новостройки. Путеводитель. — Харків : Прапор, 1985. — С. 36-37. — 10 000 прим.(рос.) Багалей Д.И., Миллер Д.П. История города Харькова за 250 лет его существования. — Т. II. — Харьков, 1993.(рос.) Лейбфрейд А.Ю., Полякова Ю.Ю. Харьков. От крепости до столицы. — Харьков, «Фолио», 1998.(рос.) Посилання ул. Кузнечная [Архівовано 22 квітня 2016 у Wayback Machine.](рос.) International Institute of the Crimean Karaites(англ.) Харьковская кенасса(рос.)
Kernyzja

Kernyzja (ukrainisch Керниця; russisch Керница Kerniza, polnisch Kiernica oder Krynica) ist ein Dorf in der westukrainischen Oblast Lwiw mit etwa 1000 Einwohnern. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der neu gegründeten Stadtgemeinde Horodok im Rajon Lwiw, bis dahin gehörte es mit den Dörfern Artyschtschiw (Артищів), Ljubowytschi (Любовичі), Mawkowytschi und Welyka Kalynka (Велика Калинка) zur gleichnamigen Landratsgemeinde im Rajon Horodok. Geschichte Der Ort wurde ursprünglich auf Polnisch Szczuczenosy genannt (z. B. Sczuczenossy im Jahr 1465). Der heutige Name erschien im Jahre 1463 (Cry(nycza) districtu Grodecensi sittas) und später als Crinycza (1469), Krynycza (1473), Krinicza (1578), Kiernica (1777). Der Name bezeichnet Quelle, Sprudel. Er gehörte zunächst zum Lemberger Land in der Woiwodschaft Ruthenien der Adelsrepublik Polen-Litauen. Bei der Ersten Teilung Polens kam das Dorf 1772 zum neuen Königreich Galizien und Lodomerien des habsburgischen Kaiserreichs (ab 1804). 1848 entstand dort eine Siedlung der Mennoniten, die sich 1909 als die Gemeinde Kiernica-Lemberg organisierte, die erste offizielle und die einzige Gemeinde der Mennoniten in Galizien. Die Chrześcijańsko-mennonicka Gmina Kiernica-Lwów war eine der nur sechs mennonitischen Gemeinden in Polen in der Zwischenkriegszeit. Im Jahre 1900 hatte die Gemeinde Kiernica 239 Häuser mit 1441 Einwohnern, davon 1336 ruthenischsprachige, 105 polnischsprachige, 1334 griechisch-katholische, 81 römisch-katholische, 21 Juden, 5 anderen Glaubens. Im Gutsgebiet gab es 17 Häuser mit 163 Einwohnern, davon 54 anderer Glaube (Mennoniten). Nach dem Ende des Polnisch-Ukrainischen Kriegs 1919 kam die Gemeinde zu Polen. Im Jahre 1921 hatte die Gemeinde Kiernica 351 Häuser mit 1918 Einwohnern, davon 1764 Ruthenen, 131 Polen, 6 Deutschen, 17 Juden (Nationalität), 1781 griechisch-katholische, 92 römisch-katholische, 40 Juden (Religion), 1 evangelische, 4 andere Christ. Im Zweiten Weltkrieg gehörte der Ort zuerst zur Sowjetunion und ab 1941 zum Generalgouvernement, ab 1945 wieder zur Sowjetunion, heute zur Ukraine. Brundorf Im Jahre 1788 im Zuge der Josephinischen Kolonisation wurden auf dem Grund des Dorfes deutsche Kolonisten katholischer Konfession angesiedelt. Die Kolonie wurde Brundorf oder Brunendorf genannt und wurde eine unabhängige Gemeinde. Im Jahre 1900 hatte die Gemeinde Brundorf 31 Häuser mit 193 Einwohnern, davon 183 polnischsprachige, 10 ruthenischsprachige, 181 römisch-katholische, 12 griechisch-katholische. Im Jahre 1921 hatte die Gemeinde Brundorf 30 Häuser mit 176 Einwohnern, davon 102 Polen, 68 Deutschen, 6 Ruthenen, 151 römisch-katholische, 25 griechisch-katholische. Weblinks Kiernica. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 4: Kęs–Kutno. Walewskiego, Warschau 1883, S. 45 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Kernytsia

Kernytsia (Ukrainian: Керниця) is a village in Lviv Raion, Lviv Oblast, of Western Ukraine. Chuchenosy villages name has been in antiquities. The modern name of village was constituted in 1780. It belongs to Horodok urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. Local government is administered by Kernytsia Village Council. Geography The village is located at a distance of 3 kilometres (1.9 mi) from the highway in Ukraine M 11 connecting Lviv with Przemyśl. A distance from Kernytsia to Horodok is 8 kilometres (5.0 mi), to the regional center of Lviv is 28 kilometres (17 mi) and 75 kilometres (47 mi) to Przemyśl. History and Attractions The first mention of Kernytsia dates from the year 1465. On the territory of village was a German colony Brundorf before World War II. The village was burned during World War II. Until 18 July 2020, Kernytsia belonged to Horodok Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Lviv Oblast to seven. The area of Horodok Raion was merged into Lviv Raion. The village has an architectural monument of local importance of the former Horodok Raion – Church of the Exaltation of the Cross 1888 (1572 –м). References External links village Kernytsia weather.in.ua КАРПАТИ.INFO/Керниця Literature Ukrainian: Історія міст і сіл УРСР : Львівська область. – К. : ГРУРЕ, 1968 р. Page 259
Kiernica

Kiernica (ukr. Керниця) – wieś na Ukrainie w obwodzie lwowskim, w rejonie lwowskim, w hromadzie Gródek. Wieś założona w 1465. Populacja: 1155 osób. W 1848 powstała tutaj gmina mennonicka, która w 2. połowie XIX w. została połączona z gminą we Lwowie (po połączeniu gmina nosiła nazwę Chrześcijańsko-mennonicka Gmina Kiernica-Lwów). Do 2000 roku w rejonie gródeckim. Przypisy Linki zewnętrzne Kiernica, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IV: Kęs – Kutno, Warszawa 1883, s. 45 .
Kernîțea, Horodok

Kernîțea (în ucraineană Керниця) este localitatea de reședință a comunei Kernîțea din raionul Horodok, regiunea Liov, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Kernîțea era vorbitoare de ucraineană (99,83%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Керница

Керница (укр. Керниця) — село в Городокской городской общине Львовского района Львовской области Украины. Население по переписи составляло 1500 человек. Занимает площадь 16,55 км². Почтовый индекс — 81550. Телефонный код — 3231. Примечания Ссылки Керница на сайте Верховной рады Украины
Kydantsi

Kydantsi (Ukrainian: Kydantsi) is a village in the Zbarazh urban hromada of the Ternopil Raion of Ternopil Oblast in Ukraine. History The first written mention of the village was in 1444. After the liquidation of the Zbarazh Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion Two churches of St. Demetrius (wooden, built in the 16th century, and brought to Kydantsi in the mid-17th century from Volyn; rebuilt in 1870; 1996, brick), ruins of the Roman Catholic church (1895). References Sources (in Ukrainian) Івасько М., Лашта В., Киданці // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2005, V. 2: К—О, S. 66. — ISBN 966-528-199-2. "Kujdańce 2.) K., wś, pow. zbaraski". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 4. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1883. p. 852.
Kujdańce (obwód tarnopolski)

Kujdańce (ukr. Ки́данці) – wieś na Ukrainie, w rejonie tarnopolskim obwodu tarnopolskiego, w hromadzie Zbaraż. W II Rzeczypospolitej wieś w powiecie zbaraskim województwa tarnopolskiego. W latach 1943–1944 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 11 Polaków. Do 2020 w rejonie zbaraskim. Przypisy Linki zewnętrzne Kujdańce 2.) K., wś, pow. zbaraski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IV: Kęs – Kutno, Warszawa 1883, s. 852 . Kujdańce na stronie Rady Najwyższej Ukrainy (ukr.)
Kîdanți, Zbaraj

Kîdanți (în ucraineană Киданці) este o comună în raionul Zbaraj, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Kîdanți era vorbitoare de ucraineană (97,97%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,03%). Note