NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sjatskyj Nationalpark

Sjatskyj Nationalpark (ukrainsk: Шацький національний природний парк) er en nationalpark i Ukraine, som blev etableret i 1983 og havde til formål at bevare, rekonstruere og effektivt bruge naturområder i Polesien af særlig miljømæssig, rekreativ, uddannelsesmæssig og æstetisk værdi. Parken ligger i Sjatskyj rajon i den nordvestlige del af Volyn oblast. Parken har et areal på 188 km2. Lesia Ukrainka, Volyn State University er videnskabelig kurator. Geografi Shatskyjsøerne udgør en af de største europæiske grupperinger af søer, og på nationalparkens område er der mere end tredive søer af varierende størrelse. Deres samlede areal er næsten 70 kvadratkilometer. Blandt dem er Svitjaz, den dybeste sø i Ukraine, med et areal på 28 km2 og en dybde på 58 meter. Vandreserven er på 310 millioner kubikmeter, hvoraf 180,8 millioner kubikmeter af dem er i Svitjaz. De fleste søer er forbundet med hinanden af afvandingskanaler fra sovjettiden eller tidligere og naturlige kanaler. Det vigtigste europæiske vandskel går gennem Sjatskyj-regionen, og overskudsvandet fra søerne når til både Østersøen (Bug og Wisla), og Sortehavet via floderne Prypiat og Dnepr. Skove fylder 52,5% af nationalparkens areal, græsarealer 7,3%, moser 2,8% og vandreservoirer 14,2%. Resten af området er gårde og veje. Ifølge Ramsar Water and Moor Protection-aftalen anses Sjatskyj-søernes omgivende landområder, som ligger mellem Prypiat og den Vestlige bug, for at være et af de vigtigste områder i Ukraine. I dette territorium kan trækfugle finde ynglesteder samt føde og hvile på vej fra nord til varmere lande. 328 km2 blev i 1995 beskyttet under Ramsarkonventionen. Sjatskyj Nationalpark varetager sammen med den lokale administration de vigtigste naturbeskyttelsesopgaver. Parken er en del af Verdensnetværket af biosfærereservater (som Vestpolesien Grænseoverskridende Biosfærereservat) inden for rammerne af UNESCOs " Man and the Biosphere Program" den 30. april 2002. I den sammenhæng Sjatskyjsøerne omtalt som nogle af jordens mest dyrebare områder. Flora og fauna I området omkring Sjatskyj-søerne findes 1.180 arter af planter, der tilhører 124 familier. Blandt dem er der 795 arter af højere karplanter og 112 mosser. 332 arter af hvirveldyr er registreret i parken: 55 pattedyr, 241 fugle, 7 padder og 29 fisk (11 familier). Fyrre- og blåbærskove dominerer parkens område. I lavlandet vokser hylde- og birkeskove. Faunaen er repræsenteret af typiske skovarter: elg, vildsvin, rådyr, kaniner, egern, mens Odder, grævling, ilder og mår er sjældnere. I parkens søer og vandløb er omkring 30 fiskearter: almindelig skalle, brasen, gedde, karper, to mallearter (den indførte kanalmalle og den indfødte europæisk malle), europæisk ål med flere. Se også Nationalparker i Ukraine Kilder og henvisninger
Nationalpark Schazk

i3i6 Der Nationalpark Schazk (ukrainisch Шацький національний природний парк / Schazkyj nazionalnyj pryrodnyj park) in der Ukraine umfasste ursprünglich 32.515 ha. Im Jahr 1999 wurde er auf 48.977 ha erweitert, namensgebend ist die im Gebiet liegende Kleinstadt Schazk. Der Nationalpark wird von folgenden Flüssen eingegrenzt: vom Pischa im Norden bis zum Samiilytschi im Süden und vom Pulemez im Westen bis zum Prypiat im Osten. Er ist in vier unterschiedliche Schutzzonen mit unterschiedlichen Schutzregelungen unterteilt. Der Reichtum des Parks sind 24 Seen mit einer Gesamtfläche von 6.400 ha, was etwa 14 % der Gesamtfläche ausmacht; der größte ist der Switjas-See. Mehr als die Hälfte des Parks ist von Wäldern bedeckt, vor allem Nadelbäume. 4 % des Parks sind Moore, die vor allem in der Nähe der Seen auftreten. Der größte Torfmoor-Komplex liegt in dem östlichen Teil des Parks. Etwa 7 % der Fläche ist Grünland und 25 % Ackerland. Der Park wird zu den Pripjetsümpfen gezählt. Zu Beginn des Zweiten Weltkrieges fand hier die Schlacht bei Szack statt. Siehe auch Schazker Seen Literatur Thomas Gerlach: Ukraine. Zwischen den Karpaten und dem Schwarzen Meer. Trescher, Berlin 2009, ISBN 3-89794-152-X. Weblinks
Parc national de Chatsk

Le parc national de Chatsk (en ukrainien : Шацький національний природний парк) est un parc national situé dans l’oblast de Volhynie, au nord-ouest de l’Ukraine. Il couvre une superficie de 490 km2. Il protège le groupe des lacs de Chatsk, l’un des plus grands ensembles de lacs européens avec plus d’une trentaine de lacs d'une superficie totale de près de 70 kilomètres carrés. Parmi eux le lac Svitiaz, le lac le plus profond d’Ukraine, d’une superficie de 28 kilomètres carrés et d’une profondeur de 58 mètres. Historique Le parc a été créé par le décret présidentiel du 28 décembre 1983 pour protéger la faune et la flore autour des lacs de la région, le plus grand étant le lac de Chatsk de la réserve naturelle des lacs de Chatsk. Il fait partie de la réserve de biosphère transfrontière de Polésie occidentale. Description Les forêts occupent 52,5 % du parc, les prairies 7,3 %, les marais 2,8 % et les réservoirs d’eau 14,2 %. Le reste de la zone est occupé par des fermes et des routes. Le lac Svitiaz est considéré comme l’une des sept merveilles naturelles de l’Ukraine. Flore et faune Sur le territoire des lacs de Chatsk, on trouve 1180 espèces de plantes appartenant à 124 familles. Parmi elles, il y a 795 espèces de plantes vasculaires et 112 bryophytes. 332 espèces de vertébrés ont été recensées dans le parc : 55 de mammifères, 241 d'oiseaux, 7 d'amphibiens et 29 de poissons. Les forêts de pins et de bleuets dominent le territoire du parc. Les forêts d’aulnes et de bouleaux poussent dans les basses terres. La faune est représentée par des espèces forestières typiques : cerfs, sangliers, chevreuils, lapins, écureuils. La loutre, le blaireau, le putois et la martre sont plus rares. Dans les eaux du parc se trouvent environ 30 espèces de poissons : gardon commun, brème commune, grand brochet, carpe, deux espèces de poissons-chats, anguille européenne et autres. Galerie de la faune Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des parcs nationaux de l'Ukraine Liens externes (uk) Site officiel Portail des espaces verts Portail de la conservation de la nature Portail de l’Ukraine
Parco naturale nazionale di Šac'k

Il parco naturale nazionale di Šac'k (in ucraino Шацький національний природний парк?, Šac'kyj nacional'nyj pryrodnyj park) è il secondo parco nazionale ad essere istituito in Ucraina, dopo quello dei Carpazi. Esso si estende su una superficie di 48.977 ettari nella parte nord-occidentale dell'Oblast' di Volinia, presso i confini con la Bielorussia e la Polonia. Descrizione Istituito nel 1983, il parco include una serie di foreste e torbiere sulla sponda superiore del fiume Pryp"jat', nonché più di 25 laghi, di cui il più grande è lo Svitjaz'. Le attività dell'area comprendono il campeggio, l'escursionismo e la conservazione del paesaggio naturale e dei suoi ecosistemi. Vi sono presenti più di 780 piante vascolari, delle quali più di 30 sono menzionate nel Libro rosso dell'Ucraina, mentre la fauna conta 333 specie animali, di cui 44 mammiferi, 241 uccelli, 19 anfibi e rettili e 29 specie di pesci. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Parco naturale nazionale di Šac'k Collegamenti esterni (UK) Sito ufficiale, su shpark.com.ua.
Szacki Park Narodowy

Szacki Park Narodowy (ukr. Шацький національний природний парк) – park narodowy położony w obwodzie wołyńskim na Ukrainie. Utworzony 28 grudnia 1983 w celu ochrony rzadkich naturalnych kompleksów w rejonie Jezior Szackich. Historia i charakterystyka Początkowo posiadał powierzchnię 32 515 ha; w 1999 obszar Parku został powiększony do 48 977 ha (powierzchnia całkowita). Teren parku został podzielony na cztery strefy o różnych reżimach ochronnych. Są to strefy: ochrony ścisłej (5 144,9 ha), regulowanej rekreacji (12 971,1 ha), stacjonarnej rekreacji (978 ha) i gospodarcza (29 883 ha). Największym bogactwem Parku są 24 jeziora o łącznej powierzchni 6400 ha, które stanowią około 14% jego powierzchni. Największym z nich jest jezioro Świtaź, zwane na Ukrainie Ukraińskim Bajkałem (2 750 ha). Ponad połowę powierzchni parku zajmują lasy, w większości bory sosnowe. 4% powierzchni Parku zajmują torfowiska, które występują głównie w pobliżu jezior. Największy kompleks torfowisk znajduje się we wschodniej części Parku. Około 7% powierzchni zajmują łąki, a 25% – pola uprawne i tereny zabudowane. Największą miejscowością jest osiedle miejskie Szack, w którym znajduje się siedziba dyrekcji Parku. W 2002 Park wszedł w skład szackiego rezerwatu biosfery o powierzchni całkowitej ok. 75 tys. ha. Aktualnie razem z polskim rezerwatem biosfery Polesie Zachodnie (140 tys. ha) oraz białoruskim rezerwatem biosfery Polesie Nadbużańskie tworzy on Transgraniczny Rezerwat Biosfery Polesie Zachodnie. Po wybuchu reaktora w elektrowni czernobylskiej, pobierano w latach 1994-2000 próbki gleb z zachodniej części parku. Stwierdzono w nich obecność naturalnych radionuklidów, jak i radioaktywny cez 137 oraz, w mniejszym zakresie, cez 134. Według przewidywań naukowców zmiany stężenia cezu w 50-centymetrowej warstwie gleby będzie następować w tym rejonie do około 2070 roku. Przyroda Flora parku to 789 gatunków roślin, w tym 32 wymienione w Czerwonej Księdze Ukrainy. Fauna to 33 gatunki wymienione w Czerwonej Księdze Ukrainy. Na terenie Parku wyróżniono 343 gatunki kręgowców: 30 gatunków ryb, 12 gadów, 7 płazów, 250 ptaków i 44 ssaków. Wśród rzadkich dla regionu oznaczono: strzeblę błotną, karasia pospolitego, ropuchę paskówkę, żółwia błotnego i gniewosza plamistego. Wśród ptaków około 200 to gatunki lęgowe. Do najrzadszych należą: żuraw, cietrzew, bocian czarny, srokosz, gadożer, derkacz, bielik. W końcu XX wieku stwierdzono po raz pierwszy na terenie parku, jak i całego Polesia Wołyńskiego, występowanie nocka dużego. Z najrzadszych ssaków żyją na tym terenie m.in.: gronostaj europejski, borsuk europejski, wydra oraz żbik europejski. Większe jeziora wchodzące w skład Parku Jezioro Świtaź – powierzchnia ponad 2750 ha (ok. 27,5 km²) Jezioro Pulemieckie (lub jezioro Pulmo) – ok. 1635 ha Jezioro Łukie – 675 ha Jezioro Lucemierz – 430 ha Jezioro Ostrowskie – 257 ha Jezioro Piaseczno – 187 ha Jezioro Krymno – 144 ha Jezioro Czarne Wielkie - 82 ha Zobacz też Jeziora Szackie Przypisy
Sjatsks nationalpark

Sjatsks Nationalpark (ukrainska: Шацький національний природний парк) är en nationalpark i Volyn oblast i Ukraina nära gränsen mot Polen och Belarus. Den grundades 1983 för att skydda värdefulla naturområden i Polesien och utökades 1999. Parken har en yta på 490 kvadratkilometer, varav 188 kvadratkilometer är tillgängliga för allmänheten. Dess våtmarker är en del av Pripjatträsken och tillsammans med parkens 23 sjöar utnämndes de till ramsarområde år 1997. Området är viktigt för rastande flyttfåglar och ett sjuttiotal arter har observerats, bland andra vitögd dykand, dubbelbeckasin, vattensångare och fjällgås. Dessutom har 365 olika arter av ryggradsdjur och 825 växtarter identifierats i området. Många av sjöarna är förbundna med naturliga kanaler och kanaler från landåtervinningsprojekt under sovjettiden. Växtligheten består av blandskog av främst tall och björk samt betesmark. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sjatsks nationalpark.
Pałac w Urwennej

Pałac w Urwennej – pałac wybudowany w 1828 przez Witalisa Porczyńskiego. Obecnie w ruinie. Piętrowy pałac zbudowany na planie prostokąta, kryty dachem czterospadowym. Główne wejście w piętrowym portyku zwieńczonym trójkątnym frontonem. Portyk przedzielony jest balkonem z balustradą, podtrzymywanym czterema kolumnami doryckimi. Przypisy Bibliografia Grzegorz Rąkowski, Wołyń, Oficyna Rewasz, s. 310 Filip Sulimierski, Bronisław Chlebowski, Władysław Walewski, Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, t. XII, s, 821
Pałac w Tynnem

Pałac w Tynnem – pałac wybudowany w miejscowości Tynne. Parterowy pałac zbudowany w pierwszej połowie XIX w. w stylu klasycystyczny na planie prostokąta, kryty dachem czterospadowym. Po bokach piętrowego korpusu długie, parterowe skrzydła, kryte dachem dwuspadowym. Korpus z głównym wejściem w piętrowym, czterokolumnowym portyku zwieńczonym fryzem tryglifowym i trójkątnym frontonem. Przypisy
Saint Michael's Church, Rudnyky, Lviv Oblast

Saint Michael's Church (Ukrainian: Церква Святого Архистратига Михаїла) is a Greek Catholic parish church (UGCC) in Rudnyky of the Mykolaiv urban hromada, Stryi Raion, Lviv Oblast. History The brick church, modeled after St Andrew's Church, was built in 1885 by a local resident Skolozdra (founder Theodozii Polianskyi), who replaced an older wooden church built in 1723 that burned down in 1880. The newly built church was consecrated in 1889. Two antimensions (1713, 1723) from Bishops Varlaam Barlaam and Athanasius Sheptytskyi were kept in the shrine. In 1905–1912, the church was painted (part of the mural was restored), and icons for the iconostasis were painted. All of these works were performed by the artist Teofil Kopystynskyi. Priests Onufrii Tserkevych (1831) Petro Voitynskyi (1831–1854) Yuliian Radkevych (1853–1855, assistant) Petro Hrebovskyi (1854–1855) Dmytro Strotskyi (1855–1885) Konstantyn Strotskyi (1886–1905) Ivan Birzhynskyi (1905–1909) Stefan Yavorskyi (1905–1909, assistant; 1909–1941) Vasyl Lavryshyn (1941–1944) References
Церква Святого Архистратига Михаїла (Рудники)

Церква Святого Архистратига Михаїла в Рудниках — храм УГКЦ в селі Рудниках Миколаївської громади Стрийського району Львівської области України. Історія Мурований храм за взірцем Андріївської церкви збудований 1885 року за проєктом місцевого жителя Сколоздра (фундатор Теодозій Полянський), який замінив згорілу в 1880 році старішу дерев'яну церкву, побудовану в 1723 році. Новозведений храм освячений в 1889 році. У святині зберігалися два антимінси (1713, 1723) від єпископів Варлаама і Атанасія Шептицьких. У 1905—1912 роках здійснювався розпис храму (частина стінопису поновлена), а також намальовані ікони для іконостаса. Усі згадані роботи виконав художник Теофіл Копистинський. Парохи о. Онуфрій Церкевич (1831) о. Петро Войтинський (1831—1854) о. Юліян Радкевич (1853—1855, сотрудник) о. Петро Гребовський (1854—1855) о. Дмитро Строцький (1855—1885) о. Константин Строцький (1886—1905) о. Іван Біржинський (1905—1909) о. Стефан Яворський (1905—1909, сотрудник; 1909—1941) о. Василь Лавришин (1941—1944) Джерела Rudnyky // Історичний шематизм Львівської архієпархії (1832—1944) : у 2 т. / Дмитро Блажейовський. — Київ : КМ Академія, 2004. — Т. 1 : Адміністрація і парохії. — С. 647. — ISBN 966-518-225-0. (англ.) Роксолана Косів. Рудники. Церква Архістратига Михаїла. Сакральна спадщина Львівщини. Посилання УГКЦ Парафія Святого Архистратига Михаїла у с. Рудники в ЄДР.
Покровська церква (Луганське)

Покровська церква села Луганське (Свято-Покровський храм) — православна церква УПЦ МП, яка діє в селище Луганське Бахмутский район Донецька область з 1898 року по теперішній час. Розташування Покровська церква розташована в західній частині селища Луганське Бахмутский район Донецький область, на правому березі річки Лугань, та на правому березі річки Карапулька (правому притоку річки Лугань). Історія Побудована в 1898 році. Будівництво церкви відбувалося на кошти мешканця села Луганське — Бурдуна (Левченко) Івана Евтихиевича. На території церкви зберіглася його могила, з таким написом: «Иван Евтихиевич Левченко. Он много пожертвовал деньгами и вещами на построение и украшение святого Покровского храма в селе Луганском и много потрудился для этого храма, да воздаст ему Господь сторицею за его любовь к дому Божьему». У 1922—1923 роках Бахмутський окрвиконком на основі вимог і документів вищестоящих організацій приймає рішення про закриття та вилучення церковних цінностей. 30 травня 1922 року були зібрані акти комісії з втрат та відсутності церковних речей за описами до 1917 року та надіслані до облЮсту для притягнення до кримінальної відповідальності церковного причту. У Покровській церкві за описом 1899 року були відсутні: ікона 12 святих срібна, риза, яка коштувала 30 рублів та срібне кадило. Священик Пшеничний отримав для служіння чашу, дискос, звездицю, ковшець, дароносицю загальною вагою 3,6 фунти. За залишену утварь мирянам треба було внести 3,6 фунти срібла за «квитанцією» до райфінвідділу. Раніше з церкви були вилучені дароносиця та хрест вагою 2 фунти срібла. Церква була побудована досить якісно, тому з дня свого заснування до 2000-х років не потребував ремонтних робіт. Ремонтні роботи в церкві вперше проведені лише в 2006—2008 роках. В 2019 році священик Покровської церкви під приводом «аварійного стану дерев'яного купола» провів демонтаж верхньої дерев'яної частини будівлі. Жодних офіційних повідомленнь до громади про зміну фасадного виду (реконструкцію) церкви не надходило. Дах закритий дерев'яними дошками та полієтиленової плівкою. В таком стані церква знаходилася до 2024 року, частково потерпаючи від опадів. Метричні книги В Державному архіві Донецької області (ДАДО) у фонді 331 опис 1 зберігаються метричні книги Покровської церкви Катеринославської духовної консисторії, с. Луганське Бахмутського повіту Катеринославської губернії. Див. також Миколаївська церква селище Луганське Примітки Джерела Справочная книга Екатеринославской епархии за 1913 год = Справочная книга Екатеринославской епархии за тысяча девятьсот тринадцатый год. — Екатеринослав: тип. Барановского, 1914. — VIII, 488 с. : 23. Татаринов С. Й., Тутова Н. О. Православ'я Бахмутського краю — погляд крізь століття… Історичний нарис, м. Артемівськ, 2009 р.
Verklärungskathedrale (Schytomyr)

Die Verklärungskathedrale (ukr. Спасо-Преображенський собор) in der ukrainischen Stadt Schytomyr ist eine Kirche der Ukrainisch-orthodoxen Kirche Moskauer Patriarchats und ein Architekturdenkmal des 19. Jahrhunderts. Geschichte Die Kirche wurde an der Stelle der 1771 zerstörten Basilius-Kirche in den Jahren 1866–1874 nach Plänen des Architekten K. Rachau im russisch-byzantinischen Stil mit den typischen Details für die altrussische Architektur des 11. und 12. Jahrhunderts erbaut. Der Glockenturm, in dem eine rund 750 kg schwere Hauptglocke hängt, hat eine Höhe von 53 Metern. Da die Bauarbeiten sich als schwer erwiesen, nahmen daran Spezialisten teil, die in den Jahren von 1818 bis 1858 die Isaakskathedrale in Sankt Petersburg erbauten. Ausstattung Die Kirche wurde aus Backstein im russisch-byzantinischen Stil erbaut. Sie ist kreuzförmig und hat fünf zeltartige Kuppeln. An der Westfassade schließt sich ein rechteckiger Glockenturm an. Bei der kunstvollen Ausstattung der Kirche hatte man die Leitidee, die Bodenschätze Wolhyniens hervorzuheben; man benutzte Granite und Labradorite aus der Region von Schytomyr. Zwischen jedem der Granitblöcke der Säulen wurde eine dünne Schicht Blei aufgelegt, die geringe Unebenheiten der Oberflächen ausgleicht. Außerdem besitzt die Kirche zahlreiche Öl-Wandgemälde aus dem 19. Jahrhundert. Die Ikonostase der Kirche trägt Ikonen des russischen Akademikers Michail Wassiljew. Literatur Denkmäler des Städtebaus und der Architektur der Ukrainischen SSR. Kiew: Budiwelnyk, 1983–1986. Band 2, Seite 145. Weblinks Einzelnachweise
Transfiguratiekathedraal (Zjytomyr)

De Transfiguratiekathedraal (Oekraïens: Спасо-Преображенський собор, Spaso-Preobrasjenskiij sobor) in de Oekraïense stad Zjytomyr is de kathedraal van de Oekraïens-orthodoxe Kerk van het bisdom Zjytomyr. De kathedraal biedt plaats aan 3.000 gelovigen. Geschiedenis De Transfiguratiekathedraal werd in de jaren 1866-1874 naar ontwerp van de architect Karl Karlovitsj Rochau, Ernest Ivanovitsj Gibert en V.G. Sjalamova iets ten zuiden van de in 1771 verwoestte Basiliuskerk gebouwd. Het gebouw is in russisch-byzantijnse stijl opgetrokken met typische details uit de oud-russische architectuur van de 11e en 12e eeuw. De klokkentoren heeft een hoogte van 53 meter. Vanwege de complexiteit van de constructie van het gebouw werkten deskundigen mee, die in de jaren 1818-1858 de Izaäkkathedraal te Sint-Petersburg bouwden. In de Sovjet-periode werd de Transfiguratiekathedraal gesloten. Een belangrijke relikwie van de heilige Anastasia, een geschenk uit de jaren 1860 van de patriarch Hierotheos van Antiochië, ging in die tijd verloren. In de jaren 1930 dreigde de afbraak van de kerk ondanks het feit dat de kerk al was opgenomen in het monumentenregister. De kerk moest plaats maken voor het Huis voor het Rode Leger. Tussenkomst van de Tweede Wereldoorlog voorkwam echter de uitvoering van de plannen. Tot de teruggave in 1991 werd de aan de heilige Anastasia gewijde benedenkerk als opslagplaats gebruikt. Tegenwoordig is de kerk een van de grootste orthodoxe kerken in het land en een monument van nationaal belang. Beschrijving De kruisvormige kerk werd van baksteen in russisch-byzantijnse stijl gebouwd en heeft vijf tentvormige koepels. Aan de westelijke gevel is een rechthoekige klokkentoren toegevoegd. Bij de artistieke inrichting van de kerk heeft men zoveel mogelijk gebruikgemaakt van de bodemschatten van Wolynië; men gebruikte graniet en labradoriet uit de omgeving van Zjytomyr. Daarnaast bezit de kerk talrijke olie-muurschilderijen uit de 19e eeuw. In de iconostase zijn iconen van de russische academicus Michael Vassiljev verwerkt. Externe link (uk) (ru) De kathedraal op de website van het bisdom
Sobór Przemienienia Pańskiego w Żytomierzu

Sobór Przemienienia Pańskiego (ukr. Свято-Преображенський кафедральний собор) – katedralna świątynia prawosławna w Żytomierzu, zbudowana w 1864 według projektu K. Rochaua. Położona przy placu Zwycięstwa 12. Historia Projekty zbudowania soboru w Żytomierzu pojawiły się już w latach czterdziestych XIX wieku, jednak z powodów finansowych konstruowanie cerkwi rozpoczęto dopiero w 1851. Dwa lata później prace były już ukończone, jednak w wyniku runięcia dzwonnicy świątynia uległa zniszczeniu. Nowy projekt budowy soboru przedstawił władzom niemiecki architekt tworzący w Rosji K. Rochau – dla murowanej cerkwi zbudowanej na planie krzyża przewidziano kostium rusko-bizantyński. Świątynia posiadać miała trzy nawy, pięć kopuł oraz czteropiętrową dzwonnicę. Sobór w stanie surowym stanął w 1864 w centrum miasta. Do dziś posiada charakterystyczną barwę cytrynowożółtą nadającą mu niepowtarzalny charakter. Wnętrze gmachu wykonano z granitów i labradorytów pochodzących z guberni wołyńskiej. Bibliografia ZbigniewZ. Hauser ZbigniewZ., JacekJ. Tokarski JacekJ., Ilustrowany przewodnik po zabytkach kultury na Ukrainie, t. 3, Warszawa: Burchard Edition, 2001, ISBN 83-87654-12-4, OCLC 749254954 .
Преображенский собор (Житомир)

Спасо-Преображенский собор (укр. Спасо-Преображенський Кафедральний собор у Житомирі) — кафедральный собор Житомирской епархии Украинской православной церкви городе Житомире на Украине. История Собор возводился на месте разрушенной в 1771 году василианской церкви в период с 1866 по 1874 год архитекторами К. К. Рахау, Э. И. Жибером и В. Г. Шаламовым. В связи со сложностью возведения в строительстве принимали участие специалисты, работавшие в 1818—1858 годах в Исаакиевском соборе в Санкт-Петербурге. Настенное художественное оформление и иконы принадлежат кисти академика художеств Михаила Васильева. В 1931 году было принято решение закрыть собор и создать в нём музей, однако, в нём был устроен склад. Могилы архиепископов были вскрыты и разорены. В 1932 году уничтожены иконостасы. С 1933 года собор использовался под архив, а в 1941 году — вновь открыт для богослужений. Житомирский Свято-Преображенский кафедральный собор является памятником архитектуры и охраняется государством. Настоятель — митрополит Житомирский и Новоград-Волынский Никодим. Строение Собор выдержан в русско-византийском стиле с характерными чертами русской архитектуры XVII века. Постройка сделана из кирпича. Храм крестовой формы, трёхнефный, пятикупольный с шатрообразными завершениями. Четырёхъярусная колокольня, примыкающая к западному фасаду. Высота собора составляет 53 метра. На колокольне установлен главный колокол весом в 500 пудов. В оформлении внутренних помещений храма использовались граниты и лабрадориты Волыни и Житомирщины. Храм находится по адресу: город Житомир, ул. Победы 14. Источник Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. Киев: Будивельник, 1983—1986. Том 2, с. 145. Примечания