Света София (Киев)

„Света София“ (на украински: Софійський собор; на старославянски: София Премудрость Божия) е световноизвестен паметник на архитектурата и монументалната живопис от XI век, разположен в сърцето на град Киев, Украйна. Тя е бивша катедрална църква на Киевската митрополия и днес е централно ядро на Националния заповедник „София Киевска“. Освен основната сграда на катедралата, в историческия комплекс се включват и редица великолепни постройки в стил украински барок, издигнати през XVII – XVIII век: четириетажната 76-метрова кула с камбанария, Митрополитската резиденция, Трапезната църква (Мала София), Южната кула, Братският корпус, църковната семинария, консисторията и бурсата Заедно с Киевско-Печорската лавра, катедралата „Света София“ е първият обект на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО в Украйна, вписан през 1990 година. През 2011 година комплексът преминава от юрисдикцията на Министерството на регионалното развитие към Министерството на културата на Украйна, за да се осигури единно и експертно администриране на паметника съгласно международните изисквания на ЮНЕСКО. История Основаване и дискусии за датировката Името на катедралата произлиза от гръцката дума Σоφία (Мъдрост) и е посветено на „Христос – Божията Премудрост“, по аналогия с едноименната велика катедрала „Света София“ в Константинопол. В съвременната историография съществуват две основни научни теории за времето на изграждане на собора: Традиционната версия: Базирана на летописите „Повест за изминалите години“ (Повесть временных лет), които приписват основаването на храма на княз Ярослав I Мъдри през 1037 година след съкрушителната му победа над печенегите. Новата концепция (Новгородска летопис и графити): Проучванията на д-р Надя Никитенко и Сергей Висоцки над стените и уникалните графити в собора разкриват надписи, датирани от 1018, 1022 и 1030 г. Това доказва, че строежът е започнат от княз Владимир I Велики около 1011 година и е завършен от сина му Ярослав Мъдри. Тази хипотеза беше официално призната от ЮНЕСКО и държавата Украйна, която през 2011 г. тържествено отбеляза 1000-годишнината на катедралата. Средновековие, разрушения и упадък В епохата на Киевска Рус катедралата е не просто духовен, но и политически и културен център. Тук се провеждат церемониите по възкачване на князете на киевския престол, приемат се чуждестранни посланици и се сключват международни договори. При собора Ярослав Мъдри създава първата известна в Източна Европа библиотека и скрипториум (школа за преписване на книги). Първият тежък удар върху храма е нанесен през 1169 година, когато Киев е брутално плячкосан от войските на княз Андрей Боголюбски от Владимирско-Суздалското княжество. Още по-катастрофално е нашествието на монголите начело с хан Бату през 1240 година, когато градът е изравнен със земята. Макар соборът да оцелява физически, той е ограбен, губи покрива си и е оставен на произвола на съдбата за десетилетия. Периодът на Брестката уния и възраждането В края на XVI век, вследствие на Брестката уния (1595 – 1596 г.), целяща обединение на православието с Католическата църква, катедралата преминава в ръцете на Украинската гръкокатолическа църква (униати). Поради липса на средства сградата изпада в критично състояние – горните галерии се срутват, а уникалните мозайки са частично повредени от влагата. През 1633 година православният митрополит Петър Могила откупува и отнема собора от униатите. Той предприема мащабни спасителни дейности. Могила кани италианския архитект Октавиано Манчини, който стабилизира конструкцията. Интериорът е консервиран, а екстериорът започва да придобива барокови черти. Истинският разцвет на бароковата реконструкция настъпва по време на управлението на хетмана Иван Мазепа (края на XVII – началото на XVIII век). Под негово лично меценатство катедралата е напълно преустроена в пищния стил на украинския (мазепински) барок. Издигнати са нови куполи, фасадите са украсени с богати пиластри и орнаменти, а около собора израства затворен манастирски ансамбъл. Съветски период и спасяване от разрушение След Октомврийската революция и установяването на съветската власт, през 1920-те и 1930-те години соборът попада под ударите на войнстващата антирелигиозна кампания в СССР. Болшевишкото правителство планира пълното разрушаване на „Света София“, като площта е трябвало да бъде павирана за огромен съветски площад и парк „Героите от Перекоп“ (съдба, която за съжаление сполетява разположения в съседство Златнокуполен манастир „Свети Михаил“). Катедралата е спасена благодарение на самоотвержената и рискована намеса на много украински и френски учени, историци и архитекти (включително с международен натиск, тъй като Франция почита паметта на кралица Анна Киевска – дъщеря на Ярослав Мъдри, венчана в този собор). През 1934 година съветските власти официално затварят храма за богослужения, конфискуват го от църквата и го обявяват за Държавен архитектурно-исторически резерват (музей), което спира плановете за взривяването му. Съвременен статут След възстановяването на независимостта на Украйна през 1991 година започват спорове за собствеността на сградата между различните клонове на православната църква в страната. За да се избегнат религиозни сблъсъци и да се гарантира сигурността на крехките единадесетвековни мозайки, държавата оставя комплекса със статут на светски музей. Днес тук се провеждат богослужения само при изключителни събития с общонационално значение (като обединителния събор през 2018 г.). През 2007 г. соборът е избран за едно от „Седемте чудеса на Украйна“. Архитектурни особености Първоначално през XI век „Света София“ е представлявала монументален петкорабен кръстокуполен храм с 13 купола, разположени пирамидално (символизиращи Христос и 12-те апостоли). Сградата е била заобиколена от две нива отворени галерии. Зидарията е изпълнена по византийската технология opus mixtum – редуване на редове от гранитни камъни и плоски тухли (плинфи), споени с розов разтвор от вар и натрошена тухла (цемент). След бароковата реконструкция през XVII – XVIII век отворените галерии са застроени и превърнати в допълнителни нефове, издигнати са още 6 купола (общо стават 19), а стените са измазани и варосани в бяло. Куполите получават характерната крушовидна форма и са позлатени с чисто злато. Стенописи и мозайки „Света София“ пази най-големия в света ансамбъл от автентични мозайки и стенописи от XI век, оцелели в оригиналния си вид. От общо 640 кв. м. мозайки са запазени 260 кв. м., а от стенописите – около 3000 кв. м. Богородица Оранта: В главната апсида се извисява величествена 6-метрова мозайка на молещата се Дева Мария (Оранта), наричана „Нерушимата стена“. Мозайката смайва с палитрата си от 177 нюанса върху златен фон (само за синята ѝ дреха са използвани 21 нюанса). Според народното предание, докато Оранта стои в собора, Киев няма да загине. Христос Пантократор: В централния купол, на 29 метра височина, се намира мозаечният образ на Христос Вседържител (Пантократор), заобиколен от четири архангела. Фрески по кулите: Стенописите по стените на двете кули с вити стълбища са уникални паметници на светското изкуство. На тях са изобразени сцени от византийския дворцов живот: хиподрумни състезания, музиканти, лов на диви животни, акробати, както и портрети на самото семейство на княз Ярослав Мъдри. Некропол на собора Катедралата служи за великокняжески некропол на Киевска Рус. Тук са извършени погребенията на основателя Ярослав Мъдри, сина му Всеволод, както и на Владимир II Мономах. До наши дни обаче в оригиналния си вид е оцелял единствено прочутият Саркофаг на Ярослав Мъдри – изработен от монолитен блок от бял проконески мрамор, украсен с раннохристиянски релефи и монограми. Мощите на самия княз обаче изчезват мистериозно по време на Втората световна война и се предполага, че днес се намират в частна колекция в САЩ. Бележки Литература Никитенко Н. Н. Софийский собор в Киеве: История, архитектура, живопись, некрополь. – К., 2001. Лазарев В. Н. Мозаики и фрески Святой Софии Киевской. – М., 1960.