NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Faraoniwka

Faraoniwka (ukrainisch Фараонівка; russisch Фараоновка Faraonowka, rumänisch Faraoani) ist ein Dorf in der ukrainischen Oblast Odessa mit etwa 1900 Einwohnern (2001). Das 1832 gegründete Dorf gehört seit dem 12. Juni 2020 administrativ zur Petropawliwka im Norden des Rajon Bilhorod-Dnistrowskyj. Zuvor war es das Zentrum der gleichnamigen Landratsgemeinde, zu der noch das Dorf Pschenytschne (Пшеничне, ⊙) mit etwa 400 Einwohnern gehörte. Bis 2020 lag das Dorf im Rajon Sarata, der dann dem Rajon Bilhorod-Dnistrowskyj angegliedert wurde. Im Dorf gab es vor dem Zweiten Weltkrieg eine bessarabiendeutsche Minderheit (Einwohner 1930: 19 Deutsche, 2375 Andere. Einwohner 1940: 11 Deutsche, Mehrheitlich Andere), die das Dorf Pharaonowka nannten. Die Ortschaft liegt nahe der moldauisch-ukrainischen Grenze auf einer Höhe von 43 m am Ufer des Babej (Бабей), einem 31 km langen, linken Nebenfluss der im Sassyksee mündeten Sarata (Сарата), 6 km südöstlich vom Gemeindezentrum Petropawliwka (Петропавлівка), 65 km nordwestlich vom Rajonzentrum Bilhorod-Dnistrowskyj und 100 km westlich vom Oblastzentrum Odessa. Im Dorf gibt es mehrere landwirtschaftliche Betriebe und eine ukrainische Grenzkontrollstelle. Durch Faraoniwka verläuft die Territorialstraße T–16–48, die nördlich der Ortschaft an der Grenze zur Republik Moldau endet. Weblinks Kurzbeschreibung beim Bessarabiendeutschen Verein Einzelnachweise
Фараоновка

Фараоновка (укр. Фараонівка) — село в Петропавловской сельской общине Белгород-Днестровского района Одесской области Украины. До 2020 года входило в Саратский район. Протекает река Бабей. Население по переписи 2001 года составляло 1890 человек. Почтовый индекс — 68213. Телефонный код — 4848. Занимает площадь 2,24 км². Код КОАТУУ — 5124587201. Ссылки Фараоновка на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Fenewytschi

Fenewytschi (ukrainisch Феневичі; russisch Феневичи Fenewitschi) ist ein Dorf im Norden der ukrainischen Oblast Kiew mit etwa 1000 Einwohnern (2001). Das im 17. Jahrhundert erstmals schriftlich erwähnte Dorf liegt auf einer Höhe von 121 m am rechten Ufer des Sdwysch, einem 145 km langen Nebenfluss des Teteriw, 17 km südöstlich vom ehemaligen Rajonzentrum Iwankiw und 62 km nordwestlich vom Oblastzentrum Kiew. Im Dorf trifft die Territorialstraße T–10–19 auf die Regionalstraße P–02. Im Dorfzentrum befindet sich die denkmalgeschützte Alexander-Newski-Holzkirche. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der neugegründeten Siedlungsgemeinde Iwankiw, bis dahin bildete es zusammen mit den Dörfern Rudnja-Talska (Рудня-Тальська), Rudnja-Schpyliwska (Рудня-Шпилівська) und Sosniwka (Соснівка) die gleichnamige Landratsgemeinde Fenewytschi (Феневицька сільська рада/Fenewyzka silska rada) im Süden des Rajons Iwankiw. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Wyschhorod. Weblinks Einzelnachweise
Fenewyczi

Fenewyczi (ukr. Феневичі) – wieś na Ukrainie, w obwodzie kijowskim, w rejonie wyszogrodzkim, w hromadzie Iwanków. W 2001 liczyła 1135 mieszkańców, spośród których 1099 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 32 rosyjski, 1 mołdawski, 1 białoruski, a 2 inny. Przypisy
Fenevîci, Ivankiv

Fenevîci (în ucraineană Феневичі) este localitatea de reședință a comunei Fenevîci din raionul Ivankiv, regiunea Kiev, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Fenevîci era vorbitoare de ucraineană (96,83%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,82%). Note
Феневичи

Фе́невичи (укр. Феневичі) — село в Иванковском районе Киевской области Украины. Расположено у реки Здвиж. Население по переписи 2001 года составляло 1135 человек. Почтовый индекс — 07263. Телефонный код — 4591. Занимает площадь 4 км². Код КОАТУУ — 3222086401. История Лаврентий Похилевич в «Сказании о населённых местностях Киевской губернии» (1864 год) пишет: «на противоположной левой стороне реки Здвижа, в 5-ти верстах от Катюжанки. Жителей обоего пола 751. Деревня эта, состоящая в Радомысльском уезде, принадлежит к Иванковскому имению князя Любомирского. По неудобству сообщения Финевич и соседней деревни Оциталя с приходскими церквами, состоящими в другом уезде и отделяемыми рекой болотистой, в недавнее время владелец Иванковского имения предложил построить в Финевичах особую приходскую церковь, ещё однако не начатую, хотя крайне необходимую». Местный совет Село Феневичи — административный центр Феневичского сельского совета. Адрес местного совета: 07263, Киевская обл., Иванковский р-н, с. Феневичи. Известные жители и уроженцы Надбережный, Павел Иосифович (1905—?) — Герой Социалистического Труда. Ссылки Феневичи на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Киевской области (укр.)
Филлофорное поле Зернова

Филлофорное поле Зернова (укр. Філофорне поле Зернова) — ботанический заказник общегосударственного значения, расположенный в акватории Чёрного моря на шельфе Северо-Западного региона в морской экономической зоне Украины. Создан указом Президента Украины № 1064/2008 от 21 ноября 2008 года. Цель создания заказника — охрана крупной колонии водорослей из рода филлофора (Phyllophora), возрождение флоры и фауны прибрежной акватории Чёрного моря. Однако по сообщению 2019 года Большое филлофорное поле Зернова практически исчезло из-за процессов, связанных с добычей ресурсов в шельфовой зоне Чёрного моря. С. А. Зернову принадлежит честь открытия (1908 год) в северо-западной части Чёрного моря, к западу от Крыма, колоссального скопления красной водоросли филлофоры площадью более 10 000 км² (почти половина площади Крыма). В честь первооткрывателя эти заросли названы «филлофорное поле Зернова». Территория Площадь заказника составляет 4025 км². Границы заказника определены координатами: См. также Малое филлофорное поле Примечания Ссылки Указ о создании заказника (укр.)
Філофорне поле Зернова

Філофорне поле Зернова — ботанічний заказник загальнодержавного значення, розташований в акваторії Чорного моря поблизу Одеської області. Площа заказника — 402500,0 га (4025 км²). Заказник створено для охорони крупної колонії філофори, відродження флори та фауни прибережної акваторії Чорного моря, та для збереження і відтворення природної акваторії Чорного моря, що має особливу природоохоронну, наукову, естетичну та пізнавальну цінність. Заказник підпорядковано науково-дослідній установі «Український науковий центр екології моря». Заказник створено указом Президента України № 1064/2008 від 21 листопада 2008 року. Територія Площа заказника дорівнює 4025 км². Межі заказника визначені координатами: 45°18′25″ пн. ш. 30°42′26″ сх. д. 45°54′42″ пн. ш. 30°55′05″ сх. д. 46°01′53″ пн. ш. 31°10′40″ сх. д. 45°31′05″ пн. ш. 31°42′56″ сх. д. 45°17′41″ пн. ш. 31°23′20″ сх. д. Примітки
Floryne

Floryne (ukrainisch Флорине; russisch Флорино Florino) ist ein Dorf im Südosten der ukrainischen Oblast Winnyzja mit etwa 3600 Einwohnern (2023). Das in der historischen Region Podolien gelegene Dorf wurde erstmals 1697 schriftlich erwähnt. Floryne liegt am Ufer der Dochna (Дохна), einem 74 km langen, rechten Nebenfluss des Südlichen Bugs. Das ehemalige Rajonzentrum Berschad grenzt im Nordosten an das Dorf und das Oblastzentrum Winnyzja befindet sich etwa 160 km nordwestlich von Floryne. Durch das Dorf verläuft die Regionalstraße P–54. Floryne besitzt eine Bahnstation am Schmalspurnetz Hajworon. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der neugegründeten Stadtgemeinde Berschad, bis dahin bildete es die gleichnamige Landratsgemeinde Floryne (Флоринська сільська рада/Florynska silska rada) im Zentrum des Rajons Berschad. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Hajssyn. Weblinks Ortsgeschichte Floryne in der Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR (ukrainisch) Floryna. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 2: Derenek–Gżack. Sulimierskiego und Walewskiego, Warschau 1881, S. 395 (polnisch, edu.pl). Webseite des Gemeinderates (ukrainisch) Einzelnachweise
Fłoryne

Fłoryne (ukr. Флорине, hist. pol. Floryna) – wieś na Ukrainie, w obwodzie winnickim, w rejonie hajsyńskim, w hromadzie Berszad. W 2001 liczyła 4571 mieszkańców, wśród których 4481 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 63 rosyjski, 10 mołdawski, 1 bułgarski, 3 białoruski, 1 ormiański, 9 romski, a 3 inny. Przypisy Linki zewnętrzne Floryna, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. II: Derenek – Gżack, Warszawa 1881, s. 395 .
Florîne

Florîne (în ucraineană Флорине) este o comună în raionul Berșad, regiunea Vinnița, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației satului Florîne era vorbitoare de ucraineană (98,03%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,38%). Note Format:Florîne
Флорино

Фло́рино (укр. Флорине) — село в Бершадской городской общине Гайсинского района Винницкой области Украины. До 2020 года входило в Бершадский район. Код КОАТУУ — 0520485603. Население по переписи 2001 года составляет 4571 человек. Почтовый индекс — 24405. Телефонный код — 4352. Занимает площадь 50,694 км². На территории села есть школа (І—ІІІ), детский сад, фельдшерско-акушерский пункт, молочно-консервный завод «ROSHEN», церковь Покрова Пресвятой Богородицы, мужской Спасо-Преображенский монастырь, станция Одесской железной дороги. Ссылки Флорино на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Дом барона Гессельбейна

Дом барона Гессельбейна (дом «Колыбель Духа») — бывший доходный дом в Киеве, на ул. Городецкого, 15 (в местности «Киевский Париж»). Один из первых ярких образцов раннего модерна. Памятник архитектуры и градостроительства. История Дом расположен на территории бывшей усадьбы Меринга. В 1895 году наследники профессора Фридриха Меринга продали его Акционерному обществу киевского домостроения за 1,8 миллиона рублей. Усадьбу быстро застроили пяти — и шестиэтажными доходными домами в стилях модерн, неоренессанс, необарокко и неоготика. Местность превратилась в выдающееся с архитектурной точки зрения жилой район, который киевляне неофициально прозвали «Киевским Парижем». В 1901-1903 годах на новой улице по заказу прусского барона Вильгельма Гессельбейна возвели доходный дом в стиле модерн. Архитекторы доподлинно неизвестны. Существует предположение, что проект дома подготовили архитекторы Эдуард-Фердинанд Брадтман и Георгий Шлейфер. Строительные работы выполнила контора Я. Файбишенка. После установления в Киеве советской власти дом национализировали и устроили в нем коммунальные квартиры для рабочих и служащих. 1941 года при отступлении Красной армии из Киева здание серьезно пострадало вследствие «сентябрьского подрыва». Восстановлен в 1948 году. Во время реконструкции на фасаде указали ошибочную дату постройки — 1886 год, — которая попала и в Приказ Министерства культуры и туризма Украины. Архитектура Дом с «энергично разработанным фасадом» возведен на красной линии улицы. Дом — пятиэтажный, кирпичный, штукатуренный, в плане прямоугольный, четырехсекционный. Композиция фасада симметрична. Центральная часть акцентирована подковообразной декоративной аркой главного входа, завершена параболическим фронтоном, форма которого повторена в фигурном парапете. В отделке фасада использованы барельефы, лепной линейный орнамент. Декоративное оформление парадного фасада Парадный фасад оформлен цветочными орнаментами. Кованые решетки балконов продолжают цветочную тему. Фронтон дома украшен маской Хроноса. Замковый камень арки — стилизованная герма, увенчанная головой женского божества, матери Зевса — титаниды Реи (Кибелы). Головы корибантов, демонов растительных сил земли, украшают тяги дома. На фасаде находится архитектурно украшенный номер дома. Галерея Примечания Литература Звід пам'яток історії та культури України / П. Тронько та ін.. — Киев, 1999. — С. 317—318. — ISBN 966-95478-1-4.
Будинок барона Гессельбейна

Кам'яни́ця баро́на Ге́ссельбейна — колишній прибутковий будинок на вулиці Городецького, 15 (у місцевості «Київський Париж»). Один із перших яскравих зразків раннього модерну. Пам'ятка архітектури та містобудування. Історія ділянки Кам'яниця розташована на території колишньої садиби Мерінга. 1895 року спадкоємці професора Фрідріха Мерінга продали її Акціонерному товариству київського житлового будівництва за 1,8 мільйона карбованців. Садибу швидко забудували п'яти- та шестиповерховими прибутковими будинками у стилях модерну, неоренесансу, необароко та неоготики. Місцевість перетворилася на визначний з архітектурної точки зору житловий район, який кияни неофіційно прозвали «Київським Парижем». У 1901-1903 роках на новій вулиці на замовлення прусського барона Вільгельма Гессельбейна звели прибутковий будинок у стилі модерну. Архітектори достеменно невідомі. Існує припущення, що проект будинку підготували архітектори Едуард-Фердинанд Брадтман і Георгій Шлейфер. Будівельні роботи виконала контора Я. Файбишенка. Після встановлення в Києві радянської влади будинок націоналізували й облаштували в ньому комунальні квартири для робітників і службовців. 1941 року під час відступу Червоної армії з Києва будівля серйозно постраждала у наслідок «вересневого підриву» радянськими диверсантами. Відновлена у 1948 році. Під час реконструкції на фасаді вказали помилкову дату будівництва — 1886 рік, — яка потрапила в наказ Міністерства культури і туризму України. Архітектура П'ятиповерхова, цегляна, тинькована, прямокутна у плані споруда з чотирма секціями зведена на червоній лінії вулиці. Має симетричну композицію з «енергійно розробленим фасадом». Парадний вхід акцентований підковоподібною декоративною аркою. Центральна частина увінчена параболічним фронтоном. Його окреслення повторюється у фігурному парапеті. Фасад оздоблений барельєфами і ліпним орнаментом. Декоративне оформлення парадного фасаду Парадний фасад оформлений квітковими орнаментами. Ковані ґрати балконів продовжують квіткову тему. Фронтон будинку прикрашений маскою Хроноса. Замковий камінь арки — стилізована герма, увінчана головою жіночого божества, матері Зевса — титаніди Реї (Кібели). Голови корибантів, демонів рослинних сил землі, прикрашають тяги будинку. На фасаді поданий архітектурно оздоблений номер будинку. Примітки Джерела Київ. Кн. 1, ч. 1. А — Л // Звід пам'яток історії та культури України / П. Тронько та ін. — К., 1999. — С. 317-318. — ISBN 966-95478-1-4.
Asowske (Henitschesk)

Asowske (ukrainisch Азовське; russisch Азовское Asowskoje) ist ein Dorf im Süden der ukrainischen Oblast Cherson mit etwa 2800 Einwohnern. Asowske befindet sich nahe dem Ufer des Utljuk-Limans des Asowschen Meeres, 14 km nordöstlich vom Rajonzentrum Henitschesk an der Territorialstraße T–22–09. im Rajon Henitschesk. Das 1820 gegründete Dorf war zunächst unter dem Namen war es unter dem Namen Juskuji (ukrainisch Юзкуї; russisch Юзкуи, Juskui) bekannt. Von 1937 bis zum 12. Mai 2016 trug es nach dem Bolschewiken und sowjetischen Heerführer Michail Frunse den Namen Frunse (ukrainisch und russisch Фрунзе). Die heutige Bezeichnung bezieht sich auf die Lage unweit der Küste des Asowschen Meeres. Nach dem russischen Überfall auf die Ukraine am 24. Februar 2022 wurde der Ort im März 2022 von russischen Truppen besetzt und steht seitdem nicht mehr unter ukrainischer Kontrolle. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der neugegründeten Stadtgemeinde Henitschesk, bis dahin bildete es zusammen mit dem Dorf Prydoroschnje (Придорожнє) die gleichnamige Landratsgemeinde Frunse (Фрунзенська сільська рада/Frunsenska silska rada) im Süden des Rajons Henitschesk. Weblinks Einzelnachweise
Azovske (oblast de Kherson)

Azovske (en ukrainien : Азовське, en russe : Азовское, Azovskoïe) est une commune rurale de l'oblast de Kherson, du raïon de Henitchesk et de la communauté territoriale de la ville de Henitchesk, en Ukraine méridionale. Sa population s'élevait à 2815 habitants en 2001. Géographie La commune d'Azovske se trouve au bord du liman d'Outlioutskyï, qui se jette dans la mer d'Azov, et que vient refermer la flèche de Fedotov au sud-est. Assise à 3 mètres d'altitude, elle se situe à 11,5 km au nord-est de la ville de Henitchesk, et à 177,3 km à l'est-sud-est de la ville de Kherson. Voir aussi Articles connexes Oblast de Kherson Liens externes Notes et références Portail de l’Ukraine
Azovske, Henicesk

Azovske (în ucraineană Азовське) este localitatea de reședință a comunei Frunze din raionul Henicesk, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, nu exista o limbă vorbită de majoritatea populației, aceasta fiind compusă din vorbitori de ucraineană (48,77%) și rusă (43,02%). Note
Азовське (Генічеський район)

Азовське (до 27 квітня 1946 року — Юзкуї, Мала Юзкуя, до 2016 року — Фрунзе) — село в Україні, у Генічеській міській громаді Генічеського району Херсонської області, колишній центр Юзкуйської волості. Населення становить 2815 осіб. Географія Село Азовське розташоване за 2 км від узбережжя Утлюкського лиману. Поруч із селом знаходиться пересихаюче солоне озеро Лиман. З села виходять дороги: на південний захід в Придорожнє і Генічеськ, на північний схід до магістралі М18 і Рикове, на північний захід в село Стокопані, на південний захід до Утлюкського лиману. Через Азовське проходить найкоротший шлях з Мелітополя до Генічеська. Якість дороги задовільна, але транспортний потік невеликий. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Історія Станом на 1886 рік у селі, центрі Юзкуйської волості Мелітопольського повіту, мешкало 2822 особи, налічувалось 434 двори, існували православна церква, 4 лавки, цегельний завод, 2 колесні, бондарня, 21 вересня відбувався щорічний ярмарок. За 5 1/2 верст — цегельний завод. За 10 верст — цегельний завод, колесня. За 18 верст — цегельний завод. За 25 верст — столярня. Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 29 жителів села. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», увійшло до складу Генічеської міської громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації колишнього Генічеського району увійшло до складу новоутвореного Генічеського району. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Економіка Сади ТОВ «Дніпро» Персоналії Крутов Василь Васильович (нар. 1949) — український військовий, перший командир української «Альфи», генерал-лейтенант, доктор юридичних наук, професор; народився в Фрунзе. Михайло Капітонович Линник — повний Георгіївський кавалер, більшовик, керівник ревкому і командир загонів самооборони Азовського в роки Громадянської війни. І. М. Кольцов, М. І. Борисович — комбайнери, кавалери ордена Леніна. Л. І. Заболотна — ланкова, кавалер орденів Жовтневої Революції і Трудового Червоного Прапора. Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Херсонська область) Примітки Посилання Погода в селі Азовському [Архівовано 21 серпня 2016 у Wayback Machine.]
Ahajmany

Ahajmany (ukrainisch Агаймани; russisch Агайманы Agaimany) ist ein Dorf im Osten der ukrainischen Oblast Cherson mit etwa 1700 Einwohnern. Das 1807 gegründete Dorf trug von 1937 bis zum 17. März 2016 den Namen Frunse (ukrainisch und russisch Фрунзе), nach dem sowjetischen Heerführer Michail Frunse. Das Dorf befindet sich auf einer Höhe von 34 m am Ufer des 65 km langen Welyki Sirohosy (Великі Сірогози) etwa 150 km östlich der Oblasthauptstadt Cherson und 25 km westlich des ehemaligen Rajonzentrums Iwaniwka. Nach dem russischen Überfall auf die Ukraine am 24. Februar 2022 wurde der Ort von russischen Truppen besetzt und steht seitdem nicht mehr unter ukrainischer Kontrolle. Am 6. Juli 2017 wurde das Dorf ein Teil der neugegründeten Siedlungsgemeinde Iwaniwka, bis dahin bildete es die gleichnamige Landratsgemeinde Ahajmany (Агайманська сільська рада/Ahajmanska silska rada) im Westen des Rajons Iwaniwka. Seit dem 17. Juli 2020 ist der Ort ein Teil des Rajons Henitschesk. Einzelnachweise
Ahaïmany

Ahaïmany (ukrainien : Агаймани, russe : Агайманы, Agaïmany) est une commune urbaine de l'oblast de Kherson, du raïon de Henitchesk et de la communauté territoriale de la commune d'Ivanivka, en Ukraine méridionale. Sa population s'élevait à 1698 habitants en 2001. Géographie La commune d'Ahaïmany se trouve au bord de la rivière Velyki Sihorozy. Assise à 34 mètres d'altitude, elle se situe à 23,8 km à l'ouest-sud-ouest de la commune d'Ivanivka, et à 124,5 km à l'est de la ville de Kherson. Références Portail de l’Ukraine
Ahaimanî, Ivanivka

Ahaimanî (în ucraineană Агаймани) este o comună în raionul Ivanivka, regiunea Herson, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Ahaimanî era vorbitoare de ucraineană (92,52%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (5,01%) și armeană (2,12%). Note
Агайманы

Агайма́ны (укр. Агаймани; c 1937 по 2016 г. Фру́нзе) — село в Ивановской поселковой общине Генического района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 1698 человек. Занимает площадь 177,693 км². Почтовый индекс — 75423. Телефонный код — 5531. Возле села находится Большой Агайманский под. История В 1879 году у Агайман погиб последний вольный тарпан. Большая артель крестьян, услышав, что у Агайман видели тарпана, устроила за ним погоню. Тарпан сломал ногу и, несмотря на попытки его вылечить, погиб. После этого в степи тарпанов никто не видел. В неволе тарпаны прожили ещё некоторое время. Люди В селе родился Нечипоренко Пётр Кириллович (1892—1937) — советский учёный и изобретатель, геофизик, профессор. В селе родился Садовой Александр Петрович (1906—1963) — подполковник Советской Армии, участник Великой Отечественной войны, Герой Советского Союза (1945). Местный совет 75422, Херсонская обл., Генический р-н, с. Агайманы, ул. Садового, 2 Примечания Ссылки Фрунзе на сайте Верховной рады Украины