NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Luzanivka Hydropark

Luzanivka Hydropark is a park in Odesa, Ukraine, at the coast of the Gulf of Odesa. It is located in the historical quarter Luzanivka between the Mykolaiv Road and coastal line. The park was named after Grigory Kotovsky during the Soviet period, therefore it is presented at the title Kotovsky Park on many of maps. The Luzanivka Beach is located in the park. The western part of the park is almost greeneries less. The total reconstruction of the park was provided in 2011. The central avenue of the park was reconstructed just in 2014. Luzanivka Beach It differs from the other beaches in Odesa in that Luzanivka Beach is naturally sandy, because it is located at the natural sandbar (separated the Kuyalnik Estuary from the Gulf of Odesa). The sea bottom is sloped, the beach is well adapted for the children resort. The land at this part is on the same level as the sea water. The beach opens to a nice view of the downtown of Odesa. Luzanivka is the cheapest place for the restoration among the beaches in Odesa. A lot of bars and nightclubs makes it a good alternative to the famous Arcadia, which is much more expensive. Gallery Sources Одесские парки и скверы: Парк Лузановка http://od.vgorode.ua/reference/company/94044/part/70-kp-hydropark-luzanovka http://viknaodessa.od.ua/old-photo/?luzanovka Места Одессы: Пляжи Пляжи Одессы В Суворовском районе Одессы благоустроен гидропарк «Лузановка» http://info-center.od.ua/11308-v-odesse-blagoustraivayut-centralnuyu-alleyu-gidroparka-luzanovka-foto.html
Гідропарк «Лузанівка»

Гідропарк «Лузанівка» — парк в Одесі на узбережжі Одеської затоки. Знаходиться в районі Лузанівка між Миколаївською дорогою і береговою лінією. Один з двох парків Пересипського району міста Одеси. Раніше парк носив назву ПК і В імені Г. І. Котовського, тому на деяких картах позначений саме під цією назвою. У гідропарку розташований однойменний пляж «Лузанівка». Західна частина парку майже позбавлена дерев. У 2011 році був проведений благоустрій гідропарку: виділено місце для шахового клубу, створено для цього невеличкий павільйон під деревами. Для прибічників активного відпочинку створений спортивний майданчик. У квітні 2014 розпочата реконструкція центральної алеї парку, яка має закінчитись до 15 травня 2014 року. Пляж «Лузанівка» На відміну від інших Одеських пляжів, Лузанівка — природний піщаний пляж, оскільки весь район знаходиться на природному барі, що відокремлює Куяльницький лиман від Чорного моря. Дно пляжу пологе, на пляжі присутні усі умови для відпочинку із дітьми. Вода і земля на цій ділянці узбережжя знаходиться на одному рівні. З пляжу відкривається гарний вигляд на центр міста. На березі є ігрові майданчики. Територія пляжу тут не поділена між приватними власниками. Лузанівка вважається найдемократичнішим серед одеських пляжів — відпочинок тут найдешевший. В останні часи Лузанівка перетворюється на дешевшу альтернативу Аркадії. Тут з'явився центр нічного життя міста, багато дискотек. Галерея Джерела Одесские парки и скверы: Парк Лузановка [Архівовано 17 січня 2014 у Wayback Machine.] http://od.vgorode.ua/reference/company/94044/part/70-kp-hydropark-luzanovka[недоступне посилання] http://viknaodessa.od.ua/old-photo/?luzanovka [Архівовано 2 травня 2014 у Wayback Machine.] Места Одессы: Пляжи [Архівовано 16 січня 2014 у Wayback Machine.] Пляжи Одессы [Архівовано 29 червня 2013 у Wayback Machine.] В Суворовском районе Одессы благоустроен гидропарк «Лузановка» [Архівовано 14 серпня 2013 у Wayback Machine.] http://info-center.od.ua/11308-v-odesse-blagoustraivayut-centralnuyu-alleyu-gidroparka-luzanovka-foto.html [Архівовано 2 травня 2014 у Wayback Machine.] Див. також Лузанівський ліс
Kulykove Pole

Kulykove Pole (Ukrainian: Куликове поле, lit. 'Wader Field') is a garden square and necropolis located in the Prymorskyi raion of Odesa, in a historical centre of the city. It is located near Odesa railway station. Over the years the square has been known for various festivities. In times of the Russian Empire, it was the site of Easter, Christmas and military parades, the 1909 celebration of the 200th anniversary of the Muscovy victory in the Battle of Poltava, the 100th Anniversary of the end of the French invasion of Russia, and other events. During the Soviet times, it was the site of military parades and 1 May demonstrations. In Ukraine, Kulykove Pole is known as a place of the annual Humorina celebration on April Fools' Day. The etymology of the place's name is uncertain and still under discussion. One hypothesis links the name to a family called Kulikowski who had their estate on the site. Another suggests it was named after the Battle of Kulikovo. Trade Unions House fire Kulykove Pole became famous during the Euromaidan events, serving as a place for anti-Maidan protesters, who built a tent city there in the beginning of 2014. This stood until the 2 May events, during which 42 people died whilst trapped in the burning Trade Unions House; 32 from carbon monoxide poisoning, and 10 after leaping from windows to escape the flames. Notes References External links Kulykove Pole at Odesskiy.com Kulikovo Pole Square (Куликово поле Площадь) in 2000
Kulikovofältet (Odessa)

Kulikovofältet (ukrainska/ryska: Куликово Поле) (fram till 1991) Oktoberrevolutionens torg är en torgpark och begravningsplats på 105 000 m2 i Odessa, Ukraina, nära Odessa järnvägsstation. I parken finns den fackföreningsbyggnad där 42 regeringsmotståndare dog i en brand 2014. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, 16 oktober 2014. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kulikovofältet.﻿
Jampil (Schepetiwka)

Jampil (ukrainisch ; russisch Ямполь Jampol, jiddisch יאמפאלא) ist eine Siedlung städtischen Typs in der Oblast Chmelnyzkyj in der Ukraine mit etwa 2000 Einwohnern. Die Ortschaft liegt am Ufer der Horyn und befindet sich 80 km nordwestlich der Oblasthauptstadt Chmelnyzkyj. Geschichte Jampil erhielt 1535 seinen heutigen Namen und 1569 das Stadtrecht (Magdeburger Recht). Die Wurzeln der jüdischen Gemeinde reichen zurück in das 15. Jahrhundert, vermutlich auch noch weiter. Ihre bedeutendsten Rabbiner waren Reb Mechel, der „heilige Magid“ von Złoczów, sein Sohn Reb Josef von Jampol sowie der „Noda Bihuda“ (Rabbi Ezechiel Landau). Verwaltungsgliederung Am 1. Februar 2018 wurde die Siedlung zum Zentrum der neugegründeten Siedlungsgemeinde Jampil (Ямпільська селищна громада/Jampilska selyschtschna hromada). Zu dieser zählten auch die 8 in der untenstehenden Tabelle aufgelisteten Dörfer, bis dahin bildete sie zusammen mit den Dörfern Didkiwzi, Lepessiwka, Noryliw und Pankiwzi die gleichnamige Siedlungsratsgemeinde Jampil (Ямпільська селищна рада/Jampilska selyschtschna rada) im Südwesten des Rajons Bilohirja. Am 12. Juni 2020 kamen noch die 4 Dörfer Dowhaliwka, Moskaliwka, Stawok und Wjasowez zum Gemeindegebiet. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Schepetiwka. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Jampil Teil der Gemeinde: Persönlichkeiten Hadasa Rubin (1912–2003), polnisch-israelische Schriftstellerin Weblinks Jampol in Meyers Konversations-Lexikon Jampol. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 15, Teil 1: Abablewo–Januszowo. Walewskiego, Warschau 1900, S. 632 (polnisch, edu.pl). Webseite des Gemeinderates auf rada.info (ukrainisch) Einzelnachweise
Iampil (oblast de Khmelnytskyï)

Iampil (en ukrainien : Ямпіль) ou Yampol (en russe : Ямполь ; en yiddish : יאמפאלא) est une commune urbaine de l'oblast de Khmelnytskyï, en Ukraine, dans le raïon de Bilohir'ia. Elle est située sur la rivière Horyn, à 80 km au nord-ouest de Khmelnytskyï. Elle compte 1 709 habitants en 2023. Histoire Iampil a été fondée en 1535 et reçut des privilèges urbains (droit de Magdebourg) en 1569. Elle a le statut de commune urbaine depuis 1938. Les armoiries et le gonfalon modernes de Iampil furent adoptés en 2004. L'élément central est la tour blanche de Tyhomel, dont des vestiges subsistent, et qui rappelle les origines de la localité. Les couleurs évoquent la position de Iampil sur la rivière Horyn et les quatre étoiles symbolisent les villages subordonnés de Didkivtsi, Lepessivka, Noryliv et Pan'kivtsi. Enfin la lettre « Я » fait référence au fondateur de Iampil : Yanych Vilens'kyï. Liens externes « Données statistiques sur Iampil »(Archive.org • Wikiwix • Google • Que faire ?) Héraldique ukrainienne Histoire de Iampil sur jewishgen Carte topographique soviétique à 1/100 000 Notes et références Portail de l’Ukraine
Jampol (obwód chmielnicki)

Jampol (ukr. Ямпіль, Jampil) – osiedle typu miejskiego na Ukrainie, w obwodzie chmielnickim, w rejonie szepetowskim, nad Horyniem. Znajduje tu się stacja kolejowa Lepieszówka, położona na linii Szepetówka – Tarnopol. Historia Prywatne miasto szlacheckie Jampol (Januszpol) położone było w XVI wieku w województwie wołyńskim. Miejscowość należała do rodów magnackich, m.in. do Zamoyskich, Koniecpolskich, Orłowskich, Potockich, Dobrzańskich. Została założona w 1535 roku. Prawa miejskie (na prawie magdeburskim otrzymała w 1569 roku. W XVI wieku Jampol był silnym ośrodkiem handlu czarnomorskiego, który później podupadł w wyniku najazdów tatarskich i kozackich. Odrodził się w XIX wieku. W mieście znajdował się niegdyś zamek obronny oraz klasycystyczny dwór P. Potockiego. W drugiej połowie XVIII wieku ufundowano kościół parafialny, który poddany został później renowacjom i modernizacjom. W 1793 roku Jampol znalazł się w zaborze rosyjskim. W 1920 w rejonie Jampola toczyły się walki polskiego 11 pułku ułanów mjr. Edwarda Kleszczyńskiego z oddziałami sowieckiej 47 Dywizji Strzelców. W 1938 roku miejscowość otrzymała status osiedla typu miejskiego. W latach 1941–1944 Jampol był pod okupacją niemiecką. W 1989 liczyło 2221 mieszkańców. Miasta partnerskie Dobrzyca Przypisy Linki zewnętrzne Jampol, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 632 .
Iampil, Bilohirea

Iampil (în ucraineană Ямпіль) este o așezare de tip urban din raionul Bilohirea, regiunea Hmelnîțkîi, Ucraina. În afara localității principale, mai cuprinde și satele Didkivți, Lepesivka, Norîliv și Pankivți. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Iampil era vorbitoare de ucraineană (97,98%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,88%). Note
Ямполь (Хмельницкая область)

Я́мполь (укр. Ямпіль, бывш. Янушполь) — посёлок в Шепетовском районе Хмельницкой области Украины. Административный центр Ямпольской поселковой общины. Географическое положение Находится на реке Горынь (приток Припяти). История Основан в 1535 году, в 1569 году получил Магдебургское право. После второго раздела Речи Посполитой в 1793 году вошёл в состав Российской империи. В 1900 году Ямполь являлся местечком Кременецкого уезда Волынской губернии, здесь насчитывалось 344 дома и 2565 жителей, действовали деревянная церковь (1878 года постройки), церковно-приходская школа и почтово-телеграфная станция. В 1905 году здесь было 2566 жителей, действовали пивоваренный завод, два мыловаренных завода, торговые лавки, две православные церкви, католический костёл с каплицей и синагога, ежегодно проходили 4 ярмарки. 22 сентября 1937 года из территории Винницкой области была выделена Каменец-Подольская область. Статус пгт с 1938 года. В ходе Великой Отечественной войны Ямполь 2 июля 1941 года был оккупирован наступавшими немецкими войсками, 3 марта 1944 года он был освобождён советскими войсками 1-го Украинского фронта в ходе частных боевых действий при подготовке Проскуровско-Черновицкой операции: 60-й армии в составе: части войск 8-й сд (генерал-майор Смирнов, Андрей Семёнович) 23-го ск (генерал-майор Чуваков, Никита Емельянович). В освобождении города участвовал партизанский отряд им. В. И. Ленина (Вощило, Николай Ильич) Каменец-Подольского партизанского соединения. Войскам, прорвавшим оборону противника и освободившим пгт Ямполь и другие города, приказом Ставки ВГК от 5 марта 1944 года объявлена благодарность и в Москве дан салют 20-ю артиллерийскими залпами из 224 орудий. Приказом Ставки ВГК от 19.03. 1944 года № 060 в ознаменование одержанной победы соединения и части, отличившиеся в боях за освобождение города Ямполь, получили наименование «Ямпольских»:, 8-я стрелковая дивизия (генерал-майор Смирнов, Андрей Семёнович) 3-я гвардейская мотострелковая бригада (полковник Леонов, Михаил Павлович) 240-й отдельный гвардейский миномётный дивизион (капитан Максимов, Александр Александрович) 317-й армейский инженерный батальон (майор Дегтерев, Иван Кузьмич) 525-й штурмовой авиационный полк (подполковник Ефремов, Михаил Иванович). В 1978 году здесь действовали авторемонтный завод и мельница. В январе 1989 года численность населения составляла 2221 человек, крупнейшим предприятием в это время был авторемонтный завод. В мае 1995 года Кабинет министров Украины утвердил решение о приватизации находившихся здесь авторемонтного завода, ПМК-182. По состоянию на 1 января 2013 года численность населения составляла 1980 человек. До 2020 года посёлок входил в Белогорский район. Транспорт Посёлок находится в 2 км от железнодорожной станции Лепесовка на линии Шепетовка-Подольская—Тернополь Юго-Западной железной дороги. Примечания
Donetsk City (mall)

Donetsk City (Ukrainian: Донецьк-Сіті, stylized as: DOHEцЬK CITi) is a large enclosed shopping mall in Donetsk, Ukraine. Located along Artema Street, the mall opened in October 2006 and includes a total area of approximately 115,000 sq. meters. It contains over 115 stores, an eight-screen multiplex, bowling alley, and a family entertainment center ("Funtura"). According to a November 2012 report in Forbes Ukraine, Donetsk City is the fifth most-visited shopping center in Ukraine, with an average of 30,000 visitors per day. The mall is the flagship project of the "Investment and Development" group headed by Igor Gumenuk, Vasily Mikulin, and Irina Friedman. As of January 2013, a fair amount of the office space portion of the project was not yet rented. Following the outbreak of the war in Donbas in 2014, Donetsk City briefly closed, before reopening a few years later. While most of the shops present at the mall did not return, a few remained functional. References External links doncity.com.ua - Official website
Sonyachny Stadium

The Sonyachny Stadium is a football stadium in the city of Kharkiv, Ukraine. The stadium belongs to the local Children Healthcare Center "Sonyachny" which is a healthcare facility of the Ukrainian Railways (Southern Railway). The stadium is built on the northern outskirts of Kharkiv just beyond the administrative city limits. The word "Sonyachny" means sunny in Ukrainian language and happened so that the first tenant of the stadium was the local FC Helios Kharkiv. The stadium was built as a training center in 2011 as part of preparation to the Euro 2012. It was used by the Netherlands national football team for training purposes, which during the competition were based out of Kharkiv. The stadium has a capacity of almost 5,000 spectators. In 2012-2017 the stadium was the home ground of Ukrainian First League club FC Helios Kharkiv. In 2017-2018 the stadium is the reserve home ground of FC Helios Kharkiv and FC Metalist 1925 Kharkiv. On 21 May 2022 the stadium was severely damaged by a Russian shelling, which was a part of mass shelling of the northern side of Kharkiv including its residential Saltivka neighborhood. References External links Kharkiv opened the Sonyachny Training Center. Euro-2012. September 8, 2011 Sonyachny Stadium - FC Helios'es reserve stadium
Stadion Soniaczny w Charkowie

Stadion "Soniaczny" (ukr. Cтадіон «Сонячний» в Харкові, Stadion "Soniacznyj" w Charkowi) – stadion w Charkowie. Jest rezerwowym stadionem klubu piłkarskiego Metalist 1925 Charków oraz stadionem domowym Metał Charków i ŻFK Żytłobud-2 Charków. Może pomieścić 4924 widzów. Na dzień 24 lipca 2020 roku stadion należy do drugiej kategorii według klasyfikacji UAF. Historia Stadion "Soniaczny" w Charkowie został zbudowany w 2011 roku przez Kolej Południową w ramach przygotowań do Mistrzostw Europy w Piłce Nożnej 2012. Podczas Euro-2012 stadion służył jako zapasowa baza treningowa dla uczestników turniejów, w szczególności dla reprezentacji Holandii. W ciągu pięciu sezonów (od sierpnia 2012 do czerwca 2017) Helios Charków rozgrywał na stadionie mecze domowe o mistrzostwo i puchar Ukrainy. W sezonie 2017/18 „Soniaczny” był stadionem zapasowym Heliosa. W czerwcu 2013 roku „Soniaczny” stał się jednym ze stadionów, na których rozgrywano Międzynarodowy Turniej Rugby poświęcony pamięci A.W. Martyrosiana. W sezonie 2016/2017 Desna Czernihów rozegrała również na stadionie trzy mecze domowe o mistrzostwo i jeden mecz Pucharu Ukrainy, nie mogąc grać u siebie ze względu na jego zamknięcie z powodu rekonstrukcji. 9 lipca 2017 klub piłkarski Metalist 1925 Charków zagrał swój pierwszy profesjonalny mecz na stadionie „Soniaczny”. W sierpniu tego samego roku drużyna rozegrała jeszcze 3 mecze u siebie na Słonecznym. W pierwszej części sezonu 2019/20 FK Wołczańsk gościł na stadionie swoje mecze Amatorskich Mistrzostw Ukrainy. 30 września 2020 roku na stadionie odbył się finał Pucharu Ukrainy w piłce nożnej kobiet sezonu 2019/20. W tym meczu Żytłobud-2 Charków zwyciężył Schid Stara Majaczka 1:0. W sezonie 2020/21 na stadionie gra swoje mecze domowe Metał Charków. 21 maja 2022 został poważnie uszkodzony przez rosyjski ostrzał. Przypisy Linki zewnętrzne Informacja o stadionie w bazie Football Facts (ros.) Informacja o stadionie na stronie groundhopping.in.ua (ukr.)
Солнечный (стадион)

«Солнечный» (укр. Сонячний) — футбольный стадион в Харькове, построенный в 2011 году. Вмещает 4924 зрителя. На «Солнечном» национальная сборная Украины по футболу проводит подготовительные сборы и тренировки перед матчами, которые проходят на стадионе «Металлист». В мае 2022 года стадион был обстрелян российской армией, вследствие чего были разрушены трибуны и повреждено игровое поле. Стадион принимал домашние футбольные матчи «Гелиоса», «Металлиста 1925», «Металла», «Волчанска», а также женского футбольного клуба «Жилстрой-2». 30 сентября 2020 года на «Солнечном» состоялся финал Кубка Украины по футболу среди женщин 2019/20. История Стадион построен в 2011 году Южной железной дорогой в рамках подготовки к проведению чемпионата Европы 2012 года. Во время Евро «Солнечный» использовался в качестве запасной тренировочной базы для участников турнира, в частности, для сборной Нидерландов. В течение пяти сезонов (с августа 2012 года по июнь 2017 года) харьковский «Гелиос» проводил на стадионе домашние матчи чемпионата и кубка Украины. В сезоне 2017/18 «Солнечный» был запасным стадионом «Гелиоса». В июне 2013 года «Солнечный» стал одним из стадионов, где прошел Международный турнир по регби памяти А. В. Мартиросяна. В сезоне 2016/17 черниговская «Десна» также провела на стадионе «Солнечный» три домашних матча в чемпионате и одну игру в Кубке Украины. 9 июля 2017 года на стадионе «Солнечный» футбольный клуб «Металлист 1925» провел свою дебютную игру на профессиональном уровне. В августе этого же года команда сыграла еще 3 домашних матча на «Солнечном». Кроме того, на «Солнечном» проводил свои домашние матчи образованный в 2019 году ФК «Металл». 20 мая 2022 года стало известно, что «Солнечный» был обстрелян российской армией в ходе вторжения России на Украину. Вследствие обстрела были разрушены трибуны, снаряды также попали в поле стадиона. Инфраструктура Инфраструктура арены включает натуральное поле размером 105х68 метров, систему автоматического полива поля, подтрибунные помещения, электронное табло, башни для искусственного освещения. Для проживания участников футбольных соревнований возведена гостиница. Между гостиницей и стадионом оборудован паркинг на 300 автомобилей. Транспорт Проезд к стадиону: автобус № 96 от ст. м. «Госпром» до остановки «Проспект Курчатова» (далее — пешком минут 10-15); автобус № 1656 с автостанции у ст. м. «Героев Труда» до остановки «Домик Лесника»/«Экопарк» (далее — метров 100 пешком через Кольцевую дорогу). Интересные факты Заметно совпадение в названиях стадиона и клуба, проводившего на нем домашние матчи (Гелиос — бог солнца в древнегреческой мифологии. Отсюда происходит прозвище игроков ФК «Гелиос» — солнечные). Но это на самом деле совпадение, так как стадион получил название «Солнечный» от одноимённого лагеря отдыха Южной железной дороги, на территории которого он построен. Ссылки Стадион «Солнечный» на сайте ФК «Гелиос» Стадион «Солнечный» на портале ultras.org.ua Страница о стадионе на сайте ФК «Одесса» Примечания
Pole Marsowe (Lwów)

Pole Marsowe we Lwowie (ukr. Марсове поле), oficjalnie Łyczakowski Cmentarz Wojskowy (uk. Личаківський військовий цвинтар) – cmentarz-pomnik żołnierzy Armii Czerwonej i NKWD znajdujący się na północ od Cmentarza Łyczakowskiego na granicy Parku Łyczakowskiego i Pohulanki. Historia Początkowo w tym miejscu mieścił się cmentarz wojenny żołnierzy armii austriackiej i wojsk sojuszniczych, którzy polegli podczas I wojny światowej. Plan szczegółowy z 1927 informował o 4712 pochówkach indywidualnych i mogiłach zbiorowych, w których spoczywali Niemcy, Ukraińcy, Polacy, Czesi, Serbowie, Bośniacy i Turkowie. Pomiędzy 1946 a 1947 prochy ekshumowano do zbiorowych mogił, a na pozostałym terenie urządzono cmentarz żołnierzy Armii Czerwonej poległych podczas II wojny światowej oraz żołnierzy NKWD, którzy zginęli podczas walk z UPA i ludnością cywilną dawnych wschodnich terenów Rzeczypospolitej. Według oficjalnych danych pochowano tam 3491 żołnierzy, ukraińscy historycy negują tę liczbę twierdząc, że jest zawyżona. Początkowo na Polu Marsowym znajdowały się betonowe nagrobki, w 1974 Andrij Szuliar, Wasyl Kamenszczyk oraz Wołodymyr Bojko opracowali nowy projekt dla urządzenia tego miejsca. Mauzoleum tworzą trzy rzędy płyt z czarnego granitu przedzielone dwoma rzędami czerwonych flag symbolizujących gwardyjskie wstęgi. Większość poległych zginęła w latach 1944–1950, które nie pokrywają się z czasem II wojny światowej, mimo tego od strony ulicy Ilji Miecznikowa znajduje się monument z Orderem Wojny Ojczyźnianej i napisem „Niebo, ziemia, ludzie! Z Was, za prawdę Lenina, w drodze o pokój polegliśmy”. Na ogrodzeniach i ścianach okolicznych domów umieszczone były hasła ideologiczne. W 1994 na Polu Marsowym pochowano prochy ekshumowanych 80 ofiar więzienia NKWD z ulicy Zamarstynowskiej, w 1999 kolejnych 140 osób. We wschodniej części ustawiono duży biały krzyż z napisem „Obrońcom Lwowa, strzelcom i dowódcom UHA, którzy zginęli w latach 1918–1919”. Stoi on 100 metrów na zachód od dawnego cmentarza żołnierzy ukraińskich poległych podczas obrony Lwowa w toku wojny polsko-ukraińskiej. Na Polu Marsowym, bezpośrednio obok radzieckiego cmentarza, w 2022 roku powstał Kompleks Pamięci Bohaterów Ukrainy, gdzie chowani są żołnierze Sił Zbrojnych Ukrainy polegli w obronie kraju podczas rosyjskiej inwazji. Przypisy Bibliografia Криса Л., Фіголь Р. „Личаківський некрополь” Львів: 2006 c. 93–94 ISBN 966-8955-00-5. Харчук Х. „Австрійський військовий цвинтар та поховання українських стрільців на Личакові” Галицька брама 1998 № 5–6 (53–54) c. 18–20. Шишка О. „Радянські військові меморіали” Галицька брама 1998 № 5–6 (53–54). – С. 28–29.
Jüdischer Friedhof (Butschatsch)

Der Jüdische Friedhof in Butschatsch, einer Stadt in der Oblast Ternopil im Westen der Ukraine, wurde im 16. Jahrhundert angelegt. Der älteste Stein stammt aus dem Jahr 1587. Die letzte Bestattung erfolgte 1940. Auf dem Friedhof an der Torhowa-Straße sind heute noch circa 500 Grabsteine erhalten. So sind zum Beispiel die Eltern des Schriftstellers Samuel Agnon hier beerdigt. In den Jahren 2017 und 2018 wurde der Friedhof von Mitarbeitern der European Jewish Cemeteries Initiative (ESJF) und Helfern aus Israel gereinigt, die Steine einzeln auf einer Karte erfasst und das Grundstück mit einem Schutzzaun umgeben. Siehe auch Jüdische Gemeinde Butschatsch Weblinks Jüdischer Friedhof in Butschatsch, englisch und polnisch bei Virtuelles Schtetl Index of Gravestones in Jewish Cemetery in Buchach (englisch) Einzelnachweise