NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Харківська ТЕЦ-5

Ха́рківська ТЕЦ-5 — теплоелектроцентраль поблизу села Подвірки Харківського району. Друга за встановленою електричною потужністю серед українських ТЕЦ (після Київської ТЕЦ-5). Основне призначення ТЕЦ — забезпечення електроенергією та теплом побутових та промислових споживачів міста Харкова. Станом на 2010 рік забезпечує теплом близько 23 % харків'ян та мешканців регіону. Харківська ТЕЦ-5 постачає теплову енергію в такі райони міста та області: Київський, Шевченківський, Салтівський, Новобаварський, Холодногірський, Харківський. Влітку станція забезпечує гарячою водою все півторамільйонне індустріальне місто, але останні роки станцію відключають на теплий період року. Історична довідка Перший блок станції потужністю 120 МВт електричної і 184 Гкал/годину теплової енергій було введено в експлуатацію 28 грудня 1980 року. Роком пізніше був запущений другий енергоблок. І вже 2 вересня 1990 року Харків почав отримувати енергію від третього блоку теплоелектроцентралі, загальна потужність якого перевищила показники першого і другого енергоблоків. Російсько-українська війна 11 вересня 2022 року росіяни завдали удару по ТЕЦ в Харкові. Внаслідок цього було повністю знеструмлено Харківську й Донецьку області, частково — Запорізьку, Дніпропетровську, Сумську, Полтавську. Внаслідок ракетного удару 22 березня 2024 року потужності централі для генерації електрики і тепла були повністю зруйновані, що спричинило знеструмлення Харкова. Опис Теплоелектроцентраль розташована на відстані 0,5 км на захід міської межі м. Харкова на малопродуктивних, болотистих землях. Займає площу — 218 га. Загалом на базі ТЕЦ-5 знаходяться чотири водонагрівальних котли, оснащених системою рециркуляції димових газів, автоматичних газоаналізаторів для контролю викидів оксидів азоту та пальниками для двостадійного спалювання палива. Паливом основного устаткування є природний газ, резервним — мазут марок М40 і М100. Однією з основних та невід'ємних частин ХарТЕЦ-5 є димова труба. Заввишки 330 м (еквівалент висоти Ейфелевої вежі) вона виконує важливу функцію розсіювання шкідливих пило- та газоподібних викидів. Діаметр основи труби становить 32,4 м, та 15,3 м, починаючи з висоти 165 м і до самої вершини. Відхилення верхівки труби становить в середньому 20 см та 70 см при впливі сонячної радіації. Виняткова «двошарова» конструкція газовідводу забезпечує його міцність та жорсткість. Проводиться реконструкція, а саме надбудова енергоблоку з турбіною КТ-310-235, газотурбінною установкою ГТ-45А ПАТ «Турбоатом». Збільшення потужностей та введення в дію теплової магістралі № 1 дасть можливість ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» покривати понад 50 % потреб споживачів теплової енергії міста Харкова. Див. також Українські ТЕЦ Електроенергетика Екологія Харківська ТЕЦ-5 є однією з найбільш екологічних теплоелектроцентралей в Україні, її вплив на екосистему країни відрізняється набагато меншою шкідливістю порівняно з іншими станціями. Примітки Джерела Офіційний сайт ХарТЕЦ-5 Діаграма труб ТЕЦ
Danylivka (okres Berehovo)

Danylivka (ukrajinsky Данилівка, dříve Даніловка, Danilovka), je ves v Baťovské městyské územní hromadě v okrese Berehovo, v Zakarpatské oblasti Ukrajiny. Osada Danilyvka, která je samostatnou správní jednotkou, je součástí obce Svoboda. Žije zde 493 obyvatel. Historie Vesnici založili osadníci z Mižhirského a Chustského okresu ve 30. letech 20. století, v období, kdy Podkarpatská Rus byla součástí první československé republiky; po nějakou dobu se zde stále zachoval systém osad; v té tobě zde byla také, postavena škola. V letech 1938 až 1944 byla ves součástí Maďarského království. Od roku 1945 byla součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR. Od roku 1991 je součástí nezávislé Ukrajiny. Náboženství Kostel Nejsvětější Trojice pochází z roku 1935. Prvním knězem byl otec Jurij Bedzir, který si za sovětské vlády odseděl 8 let ve vězení, jeho syn Leontij namaloval ikony. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Данилівка (Берегівський район) na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Danylivka na Wikimedia Commons
Danyliwka (Berehowe)

Danyliwka (ukrainisch Данилівка; russisch Даниловка Danilowka) ist ein Dorf im Rajon Berehowe in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Danyliwka liegt rund 26 Kilometer Luftlinie nordwestlich vom Rajonzentrum Berehowe und 31 Kilometer südsüdöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. Etwa drei Kilometer westlich von Danyliwka verläuft die ukrainisch-ungarische Grenze. Der Ort entstand in den 1930er Jahren durch Siedler aus den Gegenden von Mischhirja und Chust, die Kirche im Ort wurde 1935 geweiht. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Siedlungsgemeinde Batjowo, bis dahin war es Teil der Landratsgemeinde Swoboda im Nordwesten des Rajons Berehowe. Einzelnachweise
Danilovka

Danilovka (cirill betűkkel: Данилівка [Danilivka]) falu Ukrajna Kárpátaljai területén, a Beregszászi járásban. Társközségeivel: Nagybakossal, Kisbakossal, Bátyúval és Badótanyával együtt alkot közös közigazgatási egységet. Fekvése Beregszásztól északnyugatra, Kisharangláb közelében fekvő település. Története A település az újabb telepítésű falvak közé tartozik. A környéken a huszadik századig – Bátyú kivételével – jelentősebb település nem volt. A térség a Lónyai család uradalmához tartozott, kisebb – a majorságokon lévő – tanyák jelentik a mai települések elődjeit. A legtöbb települést a csehszlovák korszakban alapították. Ekkor ugyanis a magyar nagybirtokok felszámolásával a csehszlovák állam telepeseket költöztetett ide. Danilovkát 1927-ben ruszin telepesek alapították. 1938–44 között visszakerült Magyarországhoz. 1945-ben Szovjetunióhoz csatolták a települést. 1991 óta Ukrajnához tartozik. Népessége A 2001-es adatok szerint 493 lakosából 17 magyar, 476 egyéb nemzetiségű. Nevezetességek Ortodox temploma
Danyliwka (obwód zakarpacki)

Danyliwka (ukr. Данилівка) – wieś na Ukrainie, w obwodzie zakarpackim, w rejonie berehowskim, w hromadzie Batiowo. Miejscowość według spisu powszechnego z 2001 roku miała 493 mieszkańców, w tym 469 osób posługujących się jako językiem ojczystym językiem ukraińskim, 17 – węgierskim, 6 – rosyjskim i 1 – innym. Przypisy
Danîlivka, Bereg

Danîlivka (în ucraineană Данилівка, maghiară Danilovka) este un sat în comuna Svoboda din raionul Bereg, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Danîlivka era vorbitoare de ucraineană (95,13%), existând în minoritate și vorbitori de maghiară (3,45%) și rusă (1,22%). Note
Даниловка (Закарпатская область)

Даниловка (укр. Данилівка) — село в Батьевской поселковой общине Береговского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 493 человека. Почтовый индекс — 90210. Телефонный код — 03141. Занимает площадь 1,57 км². Код КОАТУУ — 2120488404. Ссылки Даниловка на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Данилівка (Берегівський район)

Дани́лівка — село в Україні, у Закарпатській області, Берегівському районі. Колишня назва — Даніловка. Село заснували переселенці з Міжгірського та Хустського районів у 1930-х роках і певний час ще зберігалася система хуторів. Церква Св. Трійці. 1935. Церква Св. Трійці. 1935. Перше місце для моління влаштували у пристосованому будинку на полі Баняш, а поки мурували церкву, молилися у будинку Кеміня. Муровану церкву, що має форму невеликої базиліки з різновисоким двосхилим дахом над навою та нижчою і вужчою вівтарною частиною, збудували майстри з Вишкова. При вході згодом добудували закритий ґанок. Ділянку під будівництво виділив із своєї землі Микола Білан. Організували і вели будівництво місцеві люди Михайло Сабов, Степан Іваниш, Михайло Вакаров, Іван Михальчик. Верх клали майстри з Колочави Дмитро Іваниш (Олексюк) та майстер на ім'я Пилип. Степан Іваниш та Максим Сасин привезли дзвони, як розповідають, із Руської Мокрої. Першим священиком став о. Юрій Бедзір, що відбув за радянської влади 8 років ув'язнення, а його син Леонтій намалював ікони. Останнє малювання інтер'єру здійснив Василь Якубець. Є й маленька школа, збудована ще «за чехів». Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 503 особи, з яких 236 чоловіків та 267 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 489 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Уродженці Михайло Куцин — видатний військовослужбовець-танкіст, генерал-лейтенант, начальник Генерального штабу — Головнокомандувач Збройних Сил України (з 2014) Туристичні місця - храм Св. Трійці. 1935. - канал Серне Примітки
Шевченкове (Измаилски район)

Шевчéнкове (на украински: Шевчéнкове, [ˈʃɛu̯tʃenkowe]) — е село в южна Украйна, в Измаилски район на Одеска област. Намира се на 63 км от районния център и на 28 км от жп гара Дзинилор. Територията е с равнинен релеф. В радиус от 30 km е концентриран голям клъстер от водни басейни в Дунавския и Северночерноморския басейн. Според преброяването от 2001 г. в селото живеят 5625 души, територията е 6,37 km² (земеделска земя — 98,68 km²), като и по двата показателя е най-голямото село в районна. Основан през 1790 г. като слобода Карамахмет на Османската империя. Преименувано на село Шевченкове през 14 ноември 1945 г. в чест на поета-кобзар Тарас Шевченко. От 17 юли 2020 г., като част от административната реформа в Украйна, Шевченкове стана част от Измаилски район, в резултат на премахването на Килийския район. Галерия История През 1776 г. до имението на генерала на османската армия Кара Махмета (на османски турски: Kara Mehmet), на брега на потока Течия, се появява първото украинско поселение, основано от казаци семейства от Запорожка Сеч. 23 април 1790 поселение е превърнато в слобода. През 1812 г., след Букурещкия договор, става част от Бесарабска област на Руската империя. През 1856 г., в резултат на Парижкото договора, селището става в състава на държавите, които са били под сюзеренитета на Османската империя: Княжество Молдова (1856–1859), Обединено княжество Влашко и Молдова (1859–1862), Румънски обединени княжества (1862–1866), Княжество Румъния (1866–1878). Слобода се превръща в село, а за жителите въведена трудова повинност и данъци. През 1878 г. според Берлинския договор селото се връща към Бесарабската губерния на Руската империя, а Княжество Румъния получава своята независимост. През 1917 г., след разпадането на Руската империя, селото влиза в състава на самопровъзгласилата се Молдавска демократична република, образувана в бившата Бесарабска губерния. През 1918 г. Кралство Румъния вкарва румънски войски в губернаторството на Бесарабия (включително в село Шевченкове) и е взето решение за присъединяване на Бесарабия към Кралство Румъния. През 1940 г., съгласно пакта „Рибентроп-Молотов“, Съветският съюз присъединява Бесарабия към СССР и селото принадлежи към Украинската ССР. 1941 г., след началото на операция „Барбароса“ от фашистите, селото е окупирано от Кралство Румъния. През 1944 г. по време на втората Яшко-Кишиневска операция съветската армия освобождава селото от фашистите, а през 14 ноември 1945 г. е преименувано на Шевченкове. През 1991 г., след разпадането на Съветския съюз, селото става част от Украйна. Население Езици Според преброяването на населението през 2001 г. по-голямата част от населението на Шевченкове е украиноговорещо (96,85%). Източници
Ševčenkove (Izmajilský rajón)

Ševčenkove (ukrajinsky Шевчéнкове, [ˈʃɛu̯tʃenkowe]) je vesnice v Izmajilském rajónu v Oděské oblasti Ukrajiny. Patří do Kilijské městské územní hromady. Nachází se 63 km od centra rajónu a 28 km od železniční stanice Dzinilor. Území vesnice má rovinatou topografii. Velký shluk vodních útvarů v povodí Dunaje a severní části Černého moře je soustředěn v okruhu 30 km. Podle sčítání lidu v roce 2001 žilo v obci 5 625 obyvatel, rozloha území je 6,37 km² (zemědělská půda — 98,68 km²) a v obou ukazatelích je největší obcí okresu. Vesnice byla založena v roce 1790 jako Karamahmet sloboda Osmanské říše. Přejmenována na vesnici Ševčenkove v 14. listopadu 1945 na počest básníka-kobzara Tarase Ševčenka. Od 17. července 2020, v rámci správní reformy na Ukrajině, se Ševčenkove stalo součástí Izmajilského rajónu v důsledku zrušení Kilijského rajónu. Galerie Historie V roce 1776 se vedle statku generála osmanské armády Kara Mahmeta (osmanský: Kara Mehmet) na březích potoka Techia objevila první ukrajinská osada, založená kozáckými rodinami ze Záporožského Siče. 12. dubnajul./ 23. dubna 1790greg. byla osada přeměněna na sloboda. V roce 1812, po uzavření Bukurešťské smlouvy, se stala součástí Besarábské oblasti Ruské impérium. Dne 27. záříjul./ 9. října 1848greg. byl postavený kostel vysvěcen na den apoštola a evangelisty Jana. V roce 1856, v důsledku Pařížské smlouvy, se osada stala součástí států, které byly pod suzerenitou Osmanské říše: Moldavské knížectví (1856–1859), Spojená knížectví Moldavska a Valašska (1859–1862), Rumunská spojená knížectví (1862–1866), Rumunské knížectví (1866–1878). Sloboda se stala vesnicí a pro obyvatele byly zavedeny robotní povinnosti a daně. V roce 1878, podle Berlínské smlouvy, se vesnice vrátila do Besarabské gubernie Ruské impérium a Rumunské knížectví získalo nezávislost. V roce 1917, po rozpadu Ruské impérium, se vesnice stala součástí samozvané Moldavské demokratické republiky, vytvořené v bývalé Besarábské gubernii. V roce 1918 zavedlo Rumunské království rumunské jednotky do Besarabské gubernie (včetně vesnice) a bylo rozhodnuto připojit Besarábii k Rumunskému království. V roce 1940 podle paktu Ribbentrop-Molotov Sovětský svaz připojil Besarábii k SSSR a obec patřila k Ukrajinské SSR. V roce 1941, po zahájení operace Barbarossa fašisty, byla vesnice obsazena Rumunským královstvím. V roce 1944, během druhé Jasko-kišiněvské operace, sovětská armáda osvobodila vesnici od fašistů a v roce 14. listopadu 1945 byla přejmenována na Ševčenkove. V roce 1991, po rozpadu Sovětského svazu, se obec stala součástí Ukrajiny. Obyvatelstvo Podle sčítání lidu v roce 2001 byla většina obyvatel Ševčenkova ukrajinsky mluvící (96,85%). Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Шевченкове (Ізмаїльський район) na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ševčenkove na Wikimedia Commons
Shevchénkove (Izmaíl)

Shevchénkove (en ucraniano: Шевченкове) es un pueblo ucraniano perteneciente al óblast de Odesa. Situado en el suroeste del país, es parte del raión de Izmaíl y del municipio (hromada) de Kiliyá.​ Toponimia El nombre del asentamiento en otros idiomas también es Shevchenkóvo (en ruso: Шевченково) o el antiguo Karamahmet (en rumano: Caramahmet). Geografía Shevchénkove se encuentra a 63 km de Izmaíl. Historia En 1776, junto a la finca del general del ejército otomano, Kara Mahmet (en turco otomano: Kara Mehmet‎), en la orilla del arroyo Techia, apareció el primer asentamiento ucraniano, fundado por familias cosacas de Sich de Zaporiyia. El 12 de agostojul./ 23 de agosto de 1790greg., el asentamiento se convirtió en un slobodá con el nombre de Karamahmet. En 1812, tras el tratado de Bucarest, pasó a formar parte de la gobernación de Besarabia del Imperio ruso. En 1856, según los resultados del tratado de París, el asentamiento pasó a formar parte de los estados bajo la suzeranía del Imperio otomano: primero el principado de Moldavia (1856-1859), luego los principados Unidos de Valaquia y Moldavia o principado de Rumania (1859-1878). El slobodá se convirtió en un pueblo y se introdujeron obligaciones laborales e impuestos para los habitantes. En 1878, según el tratado de Berlín, el pueblo volvió a la gobernación de Besarabia del Imperio ruso y el principado de Rumania obtuvo su independencia. En 1917, después del disolución del Imperio ruso y el comienzo de la guerra civil rusa, el pueblo pasó a formar parte de la autoproclamada República Democrática de Moldavia, formada en la antigua gobernación de Besarabia. En 1918, el reino de Rumania introdujo tropas rumanas en la Gobernación de Besarabia (incluida la aldea) y se tomó la decisión de unir Besarabia al reino de Rumania. En 1940, según el pacto Ribbentrop-Mólotov, la Unión Soviética anexó Besarabia a la URSS y el pueblo perteneció a la RSS de Ucrania. En 1941, después del inicio de la Operación Barbarroja por parte de la Alemania nazi, el pueblo fue ocupado por el reino de Rumania. En 1944, durante la segunda ofensiva de Jassy-Kishinev, el ejército soviético liberó el pueblo y en 14 de noviembre de 1945 pasó a llamarse Shevchénkove.​ En 1991, tras la disolución de la Unión Soviética, el pueblo pasó a formar parte de Ucrania. Hasta el 18 de julio de 2020, Shevchénkove formó parte de raión de Kiliyá. El raión se abolió en julio de 2020 como parte de la reforma administrativa de Ucrania, que redujo el número de raiones del óblast de Odesa a siete, el área de raión de Kiliyá se fusionó con raión de Izmaíl.​ Demografía La evolución de la población de Shevchénkove entre 1989 y 2011 fue la siguiente:Según el censo de 2001, la lengua materna de la mayoría de los habitantes, el 96,85%, es el ucraniano; y del 1,51% es el ruso.​ Galería Referencias
Chevtchenkove (oblast d'Odessa)

Chevtchenkove (en ukrainien : Шевчéнкове, [ˈʃɛu̯tʃenkowe] ) est un village situé dans le raïon de Izmaïl, lui-même situé dans l’oblast d'Odessa, en Ukraine. Il est situé à 63 km du centre du raïon et à 28 km de la gare de Dzinilor. Le territoire a une topographie plate. Un grand groupe de masses d'eau dans les bassins du Danube et du nord de la mer Noire est concentré dans un rayon de 30 km. Selon le recensement de 2001, 5 625 habitants vivaient dans le village, le territoire est de 6,37 km² (y compris les terres agricoles - 98,68 km²), et selon les deux indicateurs, c'est le plus grand village du raïon. Le village a été fondé en 1790 en tant que sloboda Karamahmet de l'Empire ottoman. Rebaptisé village Chevtchenkove le 14 novembre 1945 en l'honneur du poète-kobzar Taras Chevtchenko. Depuis le 17 juillet 2020, dans le cadre de la réforme administrative en Ukraine, Chevtchenkove est devenu une partie du Raïon d'Izmaïl après l'abolition du Raïon de Kilia. Lieux d’intérêt Histoire En 1776, à côté du domaine du général de l'armée ottomane, Kara Mahmet (turc ottoman : Kara Mehmet), sur la rive du ruisseau Techia, la première colonie ukrainienne est apparue, fondée par des familles cosaques de Sitch zaporogue. Le 23 avril 1790, la colonie fut transformée en sloboda. En 1812, à la suite du traité de Bucarest, est devenue une partie de l'oblast de Bessarabie de l'Empire russe. En 1856, à la suite du traité de Paris, la colonie est devenue une partie des États qui étaient sous la suzeraineté de l'Empire ottoman : principauté de Moldavie (1856–1859), principautés unies de Moldavie et de Valachie (1859–1862), principautés unies de Roumanie (1862–1866), principauté de Roumanie (1866–1878). Sloboda est devenu un village et des obligations de travail et des taxes ont été introduites pour les habitants.En 1878, selon le traité de Berlin, le village est retourné au gouvernement de Bessarabie de l'Empire russe et la principauté de Roumanie a obtenu son indépendance. En 1917, après l'dislocation de l'Empire russe, le village est devenu une partie de la République démocratique moldave autoproclamée, formée dans l'ancien gouvernement de Bessarabie. En 1918, le royaume de Roumanie a introduit des troupes roumaines dans le gouvernement de Bessarabie (en) (y compris le village) et une décision a été prise d'annexer la Bessarabie au royaume de Roumanie (en). En 1940, selon le pacte Molotov-Ribbentrop, l'Union Soviétique a annexé la Bessarabie à l'URSS et le village appartenait à la RSS d'Ukraine. 1941, après le début de l'opération Barbarossa par les fascistes, le village est sous l'occupation du royaume de Roumanie. En 1944, lors de la deuxième offensive Jassy-Kishinev, l'armée soviétique a libéré le village des fascistes et en 14 novembre 1945, il a été rebaptisé Chevtchenkove. En 1991, après la dissolution de l'Union soviétique, le village est devenu une partie de l'Ukraine. Population Selon le recensement de 2001, la majorité de la population de Chevtchenkove était de langue ukrainienne (96,85 %). Voir aussi Bataille navale de l'île des Serpents (2022) Références Portail de l’Ukraine
Ševčenkove (Kilija)

Ševčenkove (in ucraino Шевче́нкове?, Shevchenkove, AFI: [ˈʃɛu̯tʃenkowe], ), è un villaggio del distretto di Izmaïl, nell'oblast' di Odessa dell'Ucraina. Appartiene alla comunità territoriale di Kilija, una delle hromada dell'Ucraina. Si trova a 63 km da Izmaïl, e a 28 km dalla stazione ferroviaria di Dzinilor. Il territorio ha una topografia pianeggiante. Un grande gruppo di corpi idrici nei bacini del Danubio e del Mar Nero settentrionale è concentrato in un raggio di 30 km. Secondo il censimento del 2001, nel villaggio vivevano 5 625 abitanti, il territorio è di 6,37 km² (terreno agricolo — 98,68 km²), e secondo entrambi gli indicatori è il villaggio più grande del distretto. Il villaggio fu fondato nel 1790 sotto la dominazione ottomana, con il nome di Karamahmet. Fu ribattezzato Ševčenkove nel 14 novembre 1945, in onore del poeta-kobzar Taras Ševčenko. A partire dal 17 luglio 2020, nell'ambito della riforma amministrativa in Ucraina, Ševčenkove è entrata a far parte del distretto di Izmail, a seguito dell'abolizione del distretto di Kilija. Galleria d'immagini Storia Nel 1776, accanto alla tenuta del generale dell'esercito ottomano, Kara Mahmet (turco ottomano: Kara Mehmet), sulla riva del torrente Techia, apparve il primo insediamento ucraino, fondato da famiglie cosacche del Sič di Zaporižžja. Il 23 aprile 1790 l'insediamento fu trasformato in sloboda. Nel 1812, in seguito al Trattato di Bucarest, entrò a far parte del dell'Oblast della Bessarabia, all'interno dell'Impero russo. Nel 1856, in base al Trattato di Parigi, l'insediamento entrò a far parte dei territori sotto la sovranità dell'Impero Ottomano: Principato di Moldavia (1856–1859), Principati uniti di Moldavia e Valacchia (1859–1862), Principati uniti rumeni (1862–1866), Principato di Romania (1866–1878). Furono così introdotti lavoro e tasse per gli abitanti. Nel 1878, secondo il Trattato di Berlino, il villaggio tornò al Governatorato della Bessarabia dell'Impero russo e il Principato di Romania ottenne l'indipendenza. Nel 1917, dopo il crollo dell'Impero russo, il villaggio entrò a far parte dell'autoproclamata Repubblica Democratica di Moldavia, formata nell'ex Governatorato della Bessarabia. Nel 1918, il Regno di Romania inviò le proprie truppe nel Governatorato della Bessarabia (compreso il villaggio) e fu presa la decisione di annettere la Bessarabia al Regno di Romania. Nel 1940, secondo il patto Molotov-Ribbentrop, l'Unione Sovietica annesse la Bessarabia all'URSS e il villaggio fu inglobato nella RSS Ucraina. Nel 1941, dopo l'inizio dell'Operazione Barbarossa da parte dell'Asse, il paese fu occupato dalla Romania. Nel 1944, durante la seconda offensiva Iași-Chișinău, l'esercito sovietico liberò il villaggio dalle forze occupanti. Nel 1991, dopo la dissoluzione dell'Unione Sovietica, il villaggio divenne parte dell'Ucraina. Società Lingue Secondo il censimento del 2001, la maggioranza della popolazione di Ševčenkove era di lingua ucraina (96,85%). Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ševčenkove