Ланчин

Ла́нчин — селище в Україні, на Прикарпатті, у Надвірнянському районі Івано-Франківської області. До 2024 року — селище міського типу. Розташування Вгору за течією Прута лежить село Добротів, яке колись було найменшим у Речі Посполитій містом, вниз за течією — Саджавка. Трошки північніше від Добротова лежить Красна. На північ від Ланчина — є невеличке село Вишнівці, на південь — Чорний Потік. На північно-західній околиці села річка Кобилиця впадає у Прут. На схід від селища річка Слобожниця, що впадає в Прут, відділяє Ланчин від Саджавки. Селище знаходиться за 41 км на південь від обласного центру – Івано-Франківська. Транспортні сполучення Через селище проходить залізниця, яка сполучає Коломию і Яремче, а також автомобільна дорога з тим же сполученням. В центрі та на західній околиці селища є по одному малому автобусному вокзалу. Установи В Ланчині діють два загальноосвітні заклади: ліцей I–III ступенів імені Юрія Шкрумеляка та гімназія I–II ступенів, музична школа, народний дім, є міська доросла й дитяча бібліотеки, міська лікарня і поліклініка, відділення поштового зв'язку. Лікарня має стаціонарний відділ на 55 ліжок, 5 служб, забезпечена транспортом. Селище частково газифіковане й має часткове вуличне освітлення. Ланчин має свій футбольний клуб ФК «Ланчин», який виступає у районній лізі. Культура Ланчинська міська бібліотека для дорослих, міська бібліотека для дітей, Народний дім, дитяча музична школа, футбольний стадіон місцевого клубу "ФК Ланчин". Релігія На території селища зареєстровані дві церкви: УГКЦ «Зіслання Святого Духа», отець Василь Ткачук. ПЦУ «Чудо Архистратига Михаїла», отець Тарас Щербатюк. Населення Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Історія Територія Ланчина заселена здавна, про що свідчать виявлена стоянка та знайдені крем’яні знаряддя праці доби пізнього палеоліту. Часи Русі Населений пункт заснований у період Київської Русі. Від давньоруських часів жителі займалися солеварним промислом. За твердженням С. Пушика засновник першої галицької династії — князів Ростиславичів — Ростислав-Михайло Володимирович (1038—1067 рр.) був одружений з дочкою угорського короля Бели І, яка називалася Ілоною (Оленою), в тогочасних літописах її іменували Ланкою. На честь неї і було назване селище Ланчин. За іншими теоріями назва села походить від виразу «лан чий» або ж від пол. łączyć — «з'єднувати». Після захоплення Королівства Руського у Довгій війні польським королем Казимиром III. Ланчин приєднується до складу Польщі. Часи Королівства Польського Перша документальна згадка - 1400 рік у підтвердженні привілею на деякі маєтності для шляхетного Миколая Турецького з Турки. Згадується 16 жовтня 1475 року в книгах галицького суду. У податковому реєстрі 1515 року документується 2 лани (близько 50 га) оброблюваної землі. Жителі брали участь у повстанні під проводом Мухи 1480–92 та визвольної війни під проводом Богдана Хмельницького. Жителі селища були жертвами регулярних набігів кримських татар. У околицях Ланчина у 1-й половині 1740-х років діяли опришківські загони Олекси Довбуша. Ланчин був частиною Королівства Польського до Першого поділу Речі Посполитої, коли його анексувала Австрія. Часи панування Габсбургів 1791 відкрито школу. У XIX столітті — село державної власності (в поодиноких джерелах XIX ст. згадується як містечко) Надвірнянського повіту Королівства Галичини. В середині ХІХ ст. на території Ланчина було збудовано сільзавод, який працював до другої світової війни. У 1939 році Ланчинське родовище було найпотужнішим на Гуцульщині (тут видобували 7200 т кухонної солі). Під час візиту Галичини і Буковини у 1851 р. Цісар Франц Йосиф I відвідав як Ланчин, в якому його радісно привітали місцеві жителі, так й сусідні села. В середині 19 століття в Ланчині був відкритий перший поштовий уряд. Пов’язане це було з тим, що через Ланчин проходили поштові шляхи зі Львова до Чернівців. Станом на 1880 р. мало 2947 мешканців, греко-католицьку парафію, поштовий уряд, однокласову державну сільську школу. Мало власну символіку — печатку з зображенням коси й серпа, відбитки якої збереглися в колекції документів львівського краєзнавця А. Шнайдера. 1904 В. Мицко організував тут осередок «Просвіти». У тому ж році було збудоване нове приміщення школи, яке збереглося донині та використовується як будинок Селищної Ради. Під час 1-ї світової війни поблизу Ланчина відбувалися запеклі бої, під час яких ланчинська церква згоріла. Деякий час він був окупованим Російською імперією. До 1918 року він був частиною Королівства Галичини та Володимирії в Австро-Угорщині. Польська Республіка і 2. світова війна Після закінчення Першої світової війни на теренах Галичини одразу спалахнула Польсько-українська війна, декілька чоловіків приєдналися до загонів армії ЗУНР, Січові Стрільці з Ланчина понесли втрати в 1-ій бригаді УСС. Ланчин був спочатку у складі ЗУНР, згодом став частиною Польщі, в межах якої адміністративно перебував у Надвірнянському повіті Станіславівського воєводства. Після німецько-радянського вторгнення до Польщі у вересні 1939 року Ланчин був спочатку окупований Радянським Союзом. У 1940 році став селищем міського типу. З 1941 по 1944 роки селище було окуповано нацистською Німеччиною і входило до складу дистрикту Галичина. Під час німецької окупації кілька добровольців пішли у 14-ту гренадерську дивізію Ваффен СС «Галичина». В околицях Ланчина діяли загони УПА і червоні партизани. У боях за визволення Ланчина загинуло 120 радянських бійців, зокрема й Герой Радянського Союзу М. Лучок. У 1944 році він був знову окупований Радянським Союзом і зрештою був анексований в 1945 році. Радянський Союз — наш час У 1945–1947 роках вигнані поляки з Ланчина оселилися в селах Блажеюв і Ольшини. У 1940—1962 рр. Ланчин був районним центром, Ланчинський район був також одним із районних проводів Станиславівської округи ОУН (№ 22) і мав номер 10 у її структурі. Район підпорядковувався Надвірнянському надрайонному проводу, який мав номер III. 2. квітня 1946 року з боку НКВС було проведено напад на ліси біля Ланчинського рай. центру. У бою загинули й були поранені кілька радянських силовиків. Далі селище відійшло до Надвірнянського району. Газифікація Ланчина триває з 2006 року. В 2020 році повень зруйнувала частину дороги Т 0905 Делятин – Раківчик, яка проходить через селище. Унаслідок стихії на території Ланчинської селищної ради було підтоплено понад 200 житлових будинків і 30 гектарів сільгоспугідь, 33 сім’ї були відселені з будинків, три житлові будинки були повністю зруйновані водою. З державного бюджету постраждалим було виплачено 3,95 млн грн компенсацій збитків. Долучилося й багато благодійних організацій, які допомагали з водою, продуктами та необхідними речами. Селище відвідав президент України Володимир Зеленський. Галерея Відомі особи В Ланчині народилися Михайло Левицький (16 серпня 1774 — 14 січня 1858 р., Унів) — єпископ Української греко-католицької церкви, Митрополит Галицький та Архієпископ Львівський. Юрій Шкрумеляк (18.04.1895 — 16.10.1965 р., Коломия) — український журналіст, поет і дитячий письменник, перекладач, січовий стрілець. Станіслав Кшишталовський (1903 — 1990) — відомий польський маляр. Іван Яремин (8 квітня 1910 — 13 травня 2007 р., Пасленк) — український отець митрат Української греко-католицької церкви та громадський діяч. Збіґнєв Горбовий (28 жовтня 1935 — 17 червня 2019 р., Поляниця-Здруй) — польський скловар. Василь Андрушко (нар. 22 березня 1953) — український маляр, скульптор, поет. Василь Шеремет — Герой України, захисник Майдану. Голіней Роман Юрійович (нар. 1974) — український поет. Оленюк Ярема Васильович (1940) — заслужений художник України. Марія Яновська (09.02.1959) — поетеса. Ольга Марусин (1986) — мисткиня, перформерка. Роман Кузьмин (1986 — 3.7.2022 р., Луганська область) — депутат селищної ради, ветеран АТО, старший солдат ДШВ, загинув під час виконання бойових завдань. Юрій Мацюк (12 квітня 1997 — 3 серпня 2024 р., Тихе) — молодший сержант, поліг під час виконання бойового завдання. Померли 1944 року в Ланчині мадярами повішений Богдан Войтків — заступник окружного провідника ОУН(м) Коломийщини. В Ланчині помер 1924 року Петро Петрушевич — лікар, брат Євгена Петрушевича та троюрідний брат Євгена Коновальця. В 1944 році Михайло Лучок помер в околицях Ланчина на мінному полі — герой Радянського Союзу. Природа На річці Прут розташований водоспад Крутіж (3 м). На південь від селища, по іншу сторону Пруту, починаються Карпатські хребти та ліси.У селищі Ланчин концентрація аміаку, заліза і нітритів у воді з криниць перевищує норми. Попередні лабораторні дослідження обстежених 44 криниць виявили у воді вміст заліза у 1,5-2 рази більший від допустимих концентрацій, а також нітратів і нітритів у 2-3 рази. На північ від селища розташований невеликий ліс, навколо ж нього розкинулись великі чагарники і поля. Примітки Джерела Мемуари про Ланчин Другої світової [Архівовано 24 січня 2020 у Wayback Machine.] Ланчин на сайті Надвірнянської районної ради Ланчин // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України. Łanczyn // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1884. — Т. V. — S. 583. (пол.).— S. 583. (пол.) Chronology of Delatyn, Galicia(англ.)