NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hruszky (stacja kolejowa)

Hruszky (ukr. Грушки) – towarowa stacja kolejowa w miejscowości Kijów, na Ukrainie. Położona jest na ślepym odgałęzieniu linii Kijów – Korosteń – Kowel. Historia Dawniej stacja nosiła nazwę Kijów Październikowy, zapisywaną jako Ки́їв-Жовтне́вий (Kyjiw-Żowtnewyj) oraz Ки́їв-Октябрьский (Kyjiw-Oktiabrskyj). 6 kwietnia 2017, podczas dekomunizacji nazewnictwa na Ukrainie, zmieniono nazwę na obecną. Przypisy Bibliografia Станция Грушки. railwayz.info. [dostęp 2026-01-30]. [zarchiwizowane z tego adresu (2021-04-23)]. (ros.).
Грушки (станція)

Грушки́ (до 2017 року — Ки́їв-Жовтне́вий) — вантажна залізнична станція Київського залізничного вузла Південно-Західної залізниці. Розташована у Солом'янському районі міста, біля Козелецької вулиці. Станція виникла у 1959 році при ліквідації залізничної гілки до колишньої станції Київ-Лук'янівка. Станція виконує суто вантажні функції. Приміського сполучення станця не має. На початку 2000-х для можливості виконувати подачі та прибирання вантажних вагонів електровозами, декілька колій станціїї було електрифіковано. Сучасна назва — з 2017 року. Примітки Посилання ст. Грушки [Архівовано 8 серпня 2013 у Wayback Machine.] Джерела Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В двух книгах. — М. : Транспорт, 1981.(рос.)
Княжпільський заказник

Кня́жпільський зака́зник — ландшафтний заказник загальнодержавного значення в Україні. Розташований у межах Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, між селами Княжполем і Гелетиною . Площа 821 га. Статус надано 1983 року; 1990 року розширений. Перебуває у віданні Кам'янець-Подільського лісгоспу (Подільське л-во, кв. 7-25). Охороняються мальовнича ділянка Товтр на берегах і межиріччі Тернави та Гниловідки, вкрита типовими подільськими дібровами. В окремих місцях є виходи на поверхню вапнякових порід і скель. На р. Тернава розташований водоспад Княжпільський (2 м). Особливу цінність становлять численні вікові дерева дуба звичайного та скельного, бука лісового, сосни, ясена, клена, липи, береки (реліктовий вид), рідкісні яловець звичайний і вишня степова, а також клокичка периста, занесена до Червоної книги України. У трав'яному покриві зростають кадило мелісолисте, первоцвіт високий, аконіт Бессера, а також рідкісні види: любка зеленоквіткова, коручка чемерникоподібна, лілія лісова, підсніжник звичайний, занесені до Червоної книги України. Багатий тваринний світ. Тут водяться: лисиця, борсук, дика свиня, куниця лісова, білка звичайна, їжак звичайний, ящірка зелена, трапляється також полоз лісовий, занесений до Червоної книги України. У заказнику трапляються рідкісні види комах: красотіл пахучий і жук-самітник, занесені до Червоної книги України та сатурнія руда. Також зафіксовані 42 види птахів, що підлягають охороні: орлан-білохвіст та сорокопуд сірий, занесені до Червоної книги України, а також волове очко, одуд, сова сіра, канюк звичайний, мухоловка мала, деркач, що охороняються Бернською конвенцією. Входить до складу національного природного парку «Подільські Товтри». Природоохоронні проблеми На території заказника трапляються випадки браконьєрства, як-от у грудні 2016 року. Примітки Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8. Екологічна енциклопедія: У 3 т. / Редколегія: А. В. Толстоухов (головний редактор) та ін. – К.: ТОВ "Центр екологічної освіти та інформації", 2007. – Т. 2. – С.177-178. – ISBN 978-966-8670-42-8 Постанова Ради Міністрів УРСР від 28 жовтня 1974 р. N 500 Про створення заказників загальнодержавного значення в Українській РСР [Архівовано 3 Грудня 2018 у Wayback Machine.] Постанова Ради Міністрів УРСР від 12 грудня 1983 р. N 495 Про доповнення переліку державних заказників Української РСР ЕНЦИКЛОПЕДІЯ ЛІСОВОГО ГОСПОДАРСТВА ХМЕЛЬНИЧЧИНИ. – Хмельницький: ТОВ «Поліграфіст-3», 2020. – 248 с [Архівовано 25 Лютого 2022 у Wayback Machine.] Ліси Хмельниччини. Науково-популярне видання. Тимощук О. О., Зведенюк М. А., Климчук В. В. — Хмельницький: ТзОВ «Поліграфіст», 2017. — 264 с. іл. Хмельниччина: науково-популярне видання / упорядник: Т.С. Колісніченко. – Хмельницький: «Поліграфіст», 2017. – 176 с. – ISBN 978-966-8819-35-3
Ковраец

Ковраец — река в Драбовском и Золотоношском районах Черкасской области Украины. Левый приток реки Супой (бассейн Днепра). Длина — 42 км. Площадь водосборного бассейна — 203 км². Исток реки Ковраец расположен у села Тополи, в селе Песчаное река впадает в Супой. На реке Ковраец расположено известное имение полковника Степана Томары Коврай, где несколько лет провёл знаменитый философ Григорий Саввич Сковорода. Примечания
Ковраєць

Ковра́єць (Ковра́й) — річка в Україні, в межах Золотоніського району Черкаської області. Ліва притока Супою (басейн Дніпра). Опис Довжина 42 км, площа басейну 203 км². Похил річки 0,67 м/км. Долина маловиразна. Заплава заболочена. Річище помірно звивисте, дно замулене, частково відрегульоване. Споруджено кілька ставків. Розташування Бере початок в селі Привітному. Тече на південь і південний захід, у пригирловій частині — на захід. Впадає до Супою в селі Піщане. Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8. «Каталог річок України». — К. : Видавництво АН УРСР, 1957. — С. 105. — (№ 1781). Словник гідронімів України — К.: Наукова думка, 1979. — С. 259 (Коврай № 3)
Базилика Воздвижения Всечестного Креста

Базилика Воздвижения Всечестного Креста (укр. Базиліка Воздвиження Всечесного Хреста) — римско-католическая церковь в Черновцах, имеющая статус малой базилики, первая каменная постройка города. История В 1778 году в Черновцах было закончено строительство первого костёла, который стал прототипом костёла Воздвижения Всечестного Креста. Костёл был деревянным, с башней, и находился на площади напротив настоящего костёла. По распоряжению австрийского императора Иосифа II в 1787 году, во время его пребывания в Черновцах, было начато строительство нового (каменного) костёла, строительство которого продолжалось 27 лет. Из-за недостатков в проектировании при возведении костёла дважды падала башня. Старый деревянный костёл передали протестантам, а на площади установили крест с лепным изображением Девы Марии (крест стоял до 1950 года). Только в 1814 году строительные работы были наконец завершены. 29 июля 1814 года состоялось праздничное освящение нового костёла Воздвижение Всечестного Креста. Специально для австрийского императора в костёле построили трон, на котором он сидел во время богослужения. В храме Воздвижения Всечестного Креста император встречался с русским царем Александром I во время его визита в Черновцы. Сначала кроме римо-католиков храм для богослужений использовали греко-католики и армяно-католики, пока у них самих не появились собственные храмы. Длительное время католическая церковь с её высоким шпилем являлась архитектурной доминантой Черновцов. Саму башню использовали как наблюдательный пункт для своевременного обнаружения пожаров. В 1818 году на башне костёла были установлены часы. В 1861 году костёл по неизвестным причинам горел, особенно пострадала входная часть. В 1866 году храм был восстановлен, и тогда же в нём появился орган, который в 1870-х годах получил две медали: одну в Вене, а вторую — в Париже, как лучший по тембру орган во всей Европе. В 1910 году в Черновцах насчитывалось 23 000 католиков — 27 % от общего количества населения. После Второй мировой войны, когда большинство немцев и поляков покинуло Буковину, в городе осталось только 2000 католиков. Несмотря на это костёл функционировал на протяжении всего советского периода, благодаря чему удалось сохранить его интерьер. Сегодня костёл использует как украинская так и польская община. В отделке помещения есть предметы, которые попали сюда после закрытия в советское время других культовых сооружений города. В частности, в костёл Воздвижения Всечестного Креста в 1963 году передали скульптуры святых, иконы, богослужебные книги и конфесионалы (исповедальни) с иезуитского костёла Пречистого Сердца Иисуса. На боковой стене костёла сохранились самые старые в Западной Украине солнечные часы. 19 июля 2014 года храму было присвоено звание малой базилики, второй на Украине. Примечания Ссылки Базилика Воздвижения Всечестного Креста Старые фото костела Воздвижения Святого Креста (недоступная ссылка)
Кременчук (локомотивне депо)

Виробничий підрозділ «Локомоти́вне депо́ Кременчук» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (ТЧ-6) — одне з 10 основних локомотивних депо Південної залізниці. Розташоване на однойменній станції. Історичні відомості Засноване як паровозне 1871 року. З 1960-х років обслуговує тепловози, а з 2009 року (після електрифікації станції змінним струмом) — електровози. Насьогодні обслуговує тепловози 2ТЕ116, ТЕП70, ТЕП150, ЧМЕ3, а віднедавна — електровози ВЛ80 і ВЛ40У. Див. також Полтавська дирекція Південної залізниці Примітки Джерела Південна залізниця, Служба локомотивного господарства [Архівовано 29 липня 2014 у Wayback Machine.] Стальное кольцо Южной магистрали, Кременчуг (депо) (рос.)
Куп'янськ (локомотивне депо)

Локомоти́вне депо́ «Куп'янськ» (ТЧ-15) — одне з 10 основних локомотивних депо Південної залізниці. Розташоване на станції Куп'янськ-Вузловий. Історичні відомості Засноване як паровозне 1895 року. З 1960-х років обслуговує електровози. Насьогодні обслуговує електровози ВЛ80, ВЛ82. Див. також Куп'янська дирекція Південної залізниці Примітки Джерела Південна залізниця, Служба локомотивного господарства [Архівовано 29 липня 2014 у Wayback Machine.] Железнодорожье, Купянск (депо) [Архівовано 26 червня 2015 у Wayback Machine.] (рос.)
Курган скорботи

Курган скорботи — перший в Україні пам'ятник жертвам Голодомору, розташований за 1 км від м. Лубен біля Спасо-Преображенського Мгарського монастиря. Відкритий 11 вересня 1993 року з приводу 60-х роковин Голодомору 1932—1933 років. Історія зведення За ініціативою письменника Олекси Коломійця та Українського фонду культури 1990 року неподалік Мгарського монастиря на Зажур-горі було вивершено Курган скорботи, землю для якого привозили з усіх регіонів України. Того ж року було встановлено і освячено хрест. 1993 року за проектом архітектора Анатолія Ігнащенка спорудили сам меморіал. Відкривали меморіал Голова Верховної Ради УРСР Леонід Кравчук, Голова Ради національностей Верховної Ради СРСР Борис Олійник і заступник директора Інституту літератури АН УРСР, член-кореспондент АН УРСР Микола Жулинський. Опис На насипному кургані встановлено великий дзвін, що завершується хрестом. До нижнього краю дзвону прикріплені 30 малих дзвонів — від усіх областей України, Президента, Слов'янського центру, Малої Академії народних ремесел м. Івано-Франківська, кіностудії «Укртелефільм», лубенців. На великому дзвоні напис: Ліворуч меморіалу є ще один дзвін, встановлений при освяченні місця. Примітки
Лелія (урочище)

Уро́чище «Лелі́я» — комплексна пам'ятка природи загальнодержавного значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Дніпропетровської області. Розташована в межах Царичанського району Дніпропетровської області, на північ від села Турове. Площа 30 га. Створена в 1975 році. Керівна організація: Царичанська райдержадміністрація. Охороняється степова ділянка з різнотравно-типчаково-ковиловою рослинністю на правобережжі Орілі. Ділянка розташована на природному пагорбі (місцева назва — Гелея, Гілея) та залишках укріпленої лінії, зведеної у XVIII ст. Трав'яний покрив утворюють костриця валлійська (типчак), стоколос прибережний, а також ковила Лессінга, занесена до Червоної книги України. У заплаві Орілі — лісова й лучно-болотна рослинність. З тварин водяться заєць, куниця кам'яна, ласиця. Багато птахів. Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8. Довідковий сайт: lelia.website [Архівовано 18 вересня 2019 у Wayback Machine.]
Липа Богдана Хмельницького (Львівська область)

Ли́па Богда́на Хмельни́цького — найстаріша липа України; ботанічна пам'ятка природи місцевого значення. Росте у Золочівському районі Львівської області, при трасі Сасів — Колтів. Площа природоохоронної території 0,05 га. Обхват стовбура 7,30 м, висота 15 м, вік близько 600 років. У 2010 році Мінприроди України присвоїло липі звання Національного дерева України. Названа на честь Богдана Хмельницького; за легендою він відпочивав під нею восени 1648 року. На липі повішено дві ікони. Входить до складу Національного природного парку «Північне Поділля» Див. також Національне дерево України Вікові та меморіальні дерева України Виноски Література Шнайдер С. Л., Борейко В. Е., Стеценко Н. Ф. 500 выдающихся деревьев Украины. — К.: КЭКЦ, 2011. — 203 с.
Lokotkiv

Lokotkiv (Ukrainian: Локотьків) is an abandoned settlement and former village located in Chernihiv Raion, Chernihiv Oblast, Ukraine, evacuated after the Chernobyl disaster. It belonged to the Pakul village council. It is located near the Pakulka River. History In 1859, the village had 13 houses with 77 residents. According to data from 1983, the village had a population of 150 people. As a result of the Chernobyl disaster, the village experienced significant radioactive contamination and fell within the mandatory evacuation zone. The residents were relocated to the village of Voznesenske. On March 27, 2001, by the decision of the Chernihiv Oblast Council, the village was officially deregistered. References
Локотьков

Локотьков (укр. Локотьків) — бывшее село в Черниговском районе Черниговской области Украины. Село было подчинено Пакульскому сельсовету. История к.В 1859 году в селе было 13 дворов и проживало 77 человек. По состоянию на 1983 год население — 150 человек. В 1986 году после аварии на ЧАЭС жителей села переселили в село Кошевка, а село сравняли с землёй. Село находится в «зоне безусловного отселения» согласно указам Совета министров УССР Решением Черниговского областного совета от 27.03.2001 года село снято с учёта, в связи с переселением жителей. География Было расположено на левом берегу реку Пакулька — севернее села Линея. Было две улицы. На севере у реки было два кладбища. Ссылки Лист карты M-36-14 Комарин. Масштаб: 1 : 100 000. Указать дату выпуска/состояния местности. Примечания
Локотьків

Локотьків (стара назва — Локотькове) — колишнє село в Україні, в Чернігівському районі Чернігівської області. Підпорядковувалося Пакульській сільській раді. Історія Розташовувалося за 2 км на північний схід від Пакуля, на висоті бл.135 м над рівнем моря. Лежало на лівому березі річки Пакулька. Складалося з 2 вулиць, одна з яких прилучалася з півдня. 1859 року у селі було 13 дворів, мешкало 77 жителів За даними 1983 року у селі мешкало 150 осіб. Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 141 особа, з яких 65 чоловіків та 76 жінок. Село було повністю відселене у 1993 році через радіоактивне забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС, а також село увійшло до зони безумовного (обов'язкового) відселення (друга зона). Мешканці села були переселені у село Вознесенське. 27 березня 2001 року Чернігівська обласна рада зняла село з обліку через відсутність постійного населення. Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Чернігівська область) Примітки
Gare de Loutsk

La gare de Loutsk (en ukrainien : Луцьк (станція)) est une gare ferroviaire située dans la ville de Loutsk dans l'Oblast de Volhynie, en Ukraine. Situation ferroviaire La gare est exploitée par Lviv Railways. Histoire Service des voyageurs Accueil Desserte Intermodalité Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste de gares en Ukraine. Transport ferroviaire en Ukraine. Liens externes Portail du chemin de fer Portail de l’Ukraine
Луцк (станция)

Луцк (укр. Луцьк) — железнодорожная станция Львовской железной дороги, расположенная в городе Луцк Волынской области Украины. История Железная дорога от Киверцев до Луцка была построена по приказу Александра III в 1890 году и открыта 10 сентября. Это дата открытия в городе первого железнодорожного вокзала. Станция имела первоначальное название «Луцк-Город». Долгое время станция являлась тупиковой, пока в 1925 году не был построен участок до пригорода Львова (Луцк — Подзамче). В 1963 году станции Луцк-Город и расположенную рядом грузовую станцию Луцк-Восточный объединили под названием Луцк. В 2003 году станция была электрифицирована в составе 13-километрового отрезка Киверцы — Луцк. В 2011—2012 годах был осуществлён капитальный ремонт железнодорожного вокзала, в результате чего был полностью изменен его внешний и внутренний вид, добавлена декоративная башня с часами. Интересна история о том, почему Луцкий вокзал построили с одним куполом, а не с тремя. По проекту архитектора Андроша Бидзиля вокзал в Луцке должен иметь три купола. Когда Волынская область презентовала проект строительства вокзала начальнику Львовской железной дороги, возникло недоразумение. «Львов — не Луцк» — с такими словами отказали строить на Луцком вокзале три купола. А все потому что на Львовском вокзале также возвышались три больших купола. Движение Через станцию проходят электропоезда на Киев, Ковель, дизель-поезда на Киверцы, Стоянов, Сапежанку, рельсовый автобус на Львов и обратно (без остановок). Есть электрички, которые останавливаются в Киверцах без заезда в Луцк. На них осуществляется подвоз другими пригородными поездами. С 6 марта 2015 станция имеет соединение с Тернополем через Ровно, Дубно, Радивилов, Броды, Красное, Берёзовку. В культуре В 2014 году на знаке почтовой оплаты, выпущенном Укрпочтой, (почтовая марка № 1412; (Mi #1452)) изображён железнодорожный вокзал города Луцк. Примечания Ссылки Станция на официальном сайте Украинских железных дорог
Львовская областная универсальная научная библиотека

Львовская областная универсальная научная библиотека — одна из крупнейших научных библиотек Львовской области. Расположена в городе Львове. Основана в 1940 году. История 8 мая 1940 года во Львове была открыта областная библиотека для взрослых, расположена была на Галицкой площади во Дворце Уленецких, Дворец является памятником архитектуры первой половины XVIII века. В этом помещении библиотека располагалась до 1999 года. Книжный фонд новообразованной библиотеки насчитывал 100 тыс. томов. Основой фонда библиотеки стали многочисленные издания, подаренные Киевской областной библиотекой, библиотеками Одессы, Харькова, восточных областей Украины. Библиотека имела общий читальный зал, студенческий читальный зал, зал периодических изданий. Во время Второй мировой войны фонды библиотеки были полностью уничтожены. После войны библиотека возобновила работу и начала формировать новый фонд из остатков ограбленных библиотек Львова. На начало 1945 года фонды составляли уже 78 тысяч единиц хранения. Помощь в развитии библиотеки предоставили библиотеки Киева, Харькова, Государственный фонд литературы. В 1950-х годах библиотека получила имя писателя Ярослава Галана (его имя было в названии до 1989 г.). Первым послевоенным директором библиотеки стала Наталья Сидоренко. Затем в течение 40 лет библиотекой руководила Надежда Косенко (1905—1992). После Н.Косенко библиотеку возглавляли Н. Муха, В. Симан, Ю. Дурдель. С 2000 года библиотека переехала на проспект Шевченко, 13, поскольку сооружение на площади Галицкой, 10, которое не ремонтировалось более ста лет, оказалось в аварийном состоянии. В течение девяти последующих лет библиотека добивалась ремонта старого помещения и возвращения туда фондов, но столкнулась с бюрократическими препятствиями. С декабря 2009 года библиотеку возглавляет Иван Сварник. Фонды Фонды библиотеки составляют 679 964 экземпляров документов, из них 595 824 книг и 71 906 периодических изданий. Ежегодно количество названий периодических изданий составляет более 430. Количество наименований периодических изданий, таких как газет составляют 194 экземпляра и журналов 237 экземпляров. Примечания
Львівська обласна універсальна наукова бібліотека

Львівська обласна універсальна наукова бібліотека — одна з найбільших наукових бібліотек Львівської області. Розташована у місті Львові. Заснована 1940 року. Історія 8 травня 1940 року у Львові було відкрито обласну бібліотеку для дорослих, що розташувалася на площі Галицькій, 10 у Палаці Бесядецьких, що є пам'яткою архітектури першої половини XVIII століття. Тут бібліотека знаходилася до 1999 року. Книжковий фонд новозаснованої бібліотеки налічував 100 тис. томів. Основою фонду бібліотеки стали численні видання, подаровані Київською обласною бібліотекою, бібліотеками Одеси, Харкова, східних областей України. Бібліотека мала загальний читальний зал, студентський читальний зал, зал періодичних видань. Під час Другої світової війни фонди бібліотеки було повністю розграбовано й знищено. По війні бібліотека відновила роботу й почала формувати новий фонд із залишків пограбованих бібліотек Львова. На початок 1945 року фонди становили вже 78 тисяч одиниць зберігання. Допомогу в розбудові бібліотеки надали бібліотеки Києва, Харкова, Державний фонд літератури. У 1950-х роках бібліотека отримала ім'я письменника Ярослава Галана (його ім'я було в назві до 1989 р.). Першим повоєнним директором бібліотеки стала Наталя Сидоренко. Потім упродовж 40 років бібліотекою керувала Надія Косенко (1905—1992). Після Н. Косенко бібліотеку очолювали М. Муха, В. Симан, Ю. Дурдель. 2000 року бібліотека переїхала на проспект Шевченка, 13, оскільки споруда на площі Галицькій, 10, яка не ремонтувалася понад сто років, опинилася в аварійному стані. Протягом дев'яти наступних років бібліотека добивалася ремонту старого приміщення й повернення туди фондів, але наштовхнулася на різні бюрократичні перепони. З грудня 2009 бібліотеку очолює Іван Сварник. Фонди Фонди бібліотеки становлять 679 964 примірників документів, з них 595 824 книг та 71 906 періодичних видань, АВД та ЕВ 12 234 прим. Щорічно кількість назв періодичних видань складає понад 430. Кількість найменувань періодичних видань становлять: газет — 194 журналів — 237 Практична інформація Графік роботи бібліотеки: Понеділок — 10:00-19:00 Вівторок — 10:00-19:00 Середа — 10:00-19:00 Четвер — 10:00-19:00 П'ятниця — 10:00-19:00 Субота — вихідний Неділя — 10:00-18:00 Кожен останній понеділок місяця — санітарний день. Див. також Відділ літератури іноземними мовами Львівської обласної універсальної бібліотеки Література Онищенко Олексій Семенович. Наукові бібліотеки Украïни: довідник. — Київ: Нац. бібліотека України ім. В. І. Вернадського, 2004. — с. 452. Омелян Масляк — фундатор Львівської бібліотеки іноземної літератури / М. Кривенко // Зап. Львів. наук. б-ки ім. В. Стефаника: зб. наук. пр. — 2004. — Вип. 12. — С. 246—255. Посилання Офіційний сайт [Архівовано 12 квітня 2021 у Wayback Machine.] Бібліотеки. [Архівовано 9 серпня 2013 у Wayback Machine.] Універсальний львівський довідник