NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nationaal Park Zalissja

Het Nationaal Park Zalissja (Oekraïens: Національний природний парк «Залісся». Russisch: Национальный природный парк «Залесье».) is gelegen in de oblast Kiev, ten noordoosten van de Oekraïense hoofdstad Kiev. Het gebied heeft een oppervlakte van 148,36 km², waarvan 123,38 km² bebost is. Het gebied werd op 11 december 2009 tot nationaal park benoemd. Flora en fauna Het gebied bestaat grotendeels uit relatief jonge grove dennenbestanden (Pinus sylvestris). Iets meer dan 17 km² bestaat uit dennenbossen ouder dan 100 jaar. Ongeveer 37% van de bossen bestaat met name uit zomereik (Quercus robur) en zwarte els (Alnus glutinosa). Het gebied is rijk aan dieren. Zo leven er zoogdieren als wolf (Canis lupus), wild zwijn (Sus scrofa), eland (Alces alces), edelhert (Cervus elaphus), bever (Castor fiber) en soorten die op de Oekraïense Rode Lijst staan als das (Meles meles), otter (Lutra lutra) en wisent (Bison bonasus). Onder de broedvogels bevinden zich zwarte ooievaar (Ciconia nigra), zeearend (Haliaeetus albicilla) en kraanvogel (Grus grus). Controverse Het Nationaal Park Zalissja werd opgericht tijdens de regeerperiode van voormalig president Viktor Joesjtsjenko en was toen open voor bezoekers. Het aantreden van Viktor Janoekovytsj verhinderde dit proces. Het gebied werd gesloten voor het publiek en werd "een soort jachtdomein voor de elite waarin de titel «Nationaal Park» een nutteloze benaming werd", tot ongenoegen van milieuorganisaties en natuurliefhebbers in Oekraïne. De jacht in het gebied wordt gezien als een reële bedreiging voor de kwetsbare wisentpopulatie.
Park Narodowy „Zalissia”

Park Narodowy „Zalissia” (ukr. Націона́льний приро́дний парк «Залі́сся») – rezerwat przyrody położony na Ukrainie, w obwodzie czernihowskim i obwodzie kijowskim, obejmujący duży las na lewym brzegu rzeki Desna, znajdujący się około 20 km na północny wschód od Kijowa. Historia Park Narodowy „Zalissia” został założony 11 grudnia 2009, zgodnie z dekretem ówczesnego Prezydenta Ukrainy Wiktora Juszczenki. Zgodnie z ustaloną procedurą uzgodniono włączenie na obszar parku 14 836 hektarów gruntów państwowych, które zostały odebrane Organizacji Państwowej Rezydencji „Zalissya” i przekazane Parkowi Narodowemu „Zalissia” do stałego użytkowania. Fauna i flora Na terenie parku dominują sosny, które stanowią 84,7% powierzchni leśnej. Dęby pokrywają 6,7% parku, olchy 4,8%, a inne gatunki 3,8%. Oszacowano, że średni wiek plantacji wynosi 70 lat. Zobacz też Parki narodowe na Ukrainie Przypisy
Залесье (национальный парк)

«Залесье» (укр. «Залісся») — национальный природный парк, расположенный на территории Броварского района Киевской области и Черниговского района Черниговской области (Украина). Создан 11 декабря 2009 года. Площадь — 14 836 га (из них на территории Киевской области 13 548,5 га). История Природный парк был создан 11 декабря 2009 года согласно Указу Президента Украины В. Ющенко № 1049/2009 с целью сохранения, возобновления и рационального использования ценных природных и уникальных комплексов и объектов лесных массивов, которые обладают важным природоохранным, рекреационным и историко-культурным значением. Невзирая на создание национального природного парка управляющая организация, на базе которой и был создан парк, продолжает функционировать как лесоохотничье хозяйство. Описание Парк «Залесье» представлен лесными массивами, расположенным между руслом Десны и М-01, который простирается на север и на запад от одноимённого села по центральной части Броварского района и частично до крайнего юга Черниговского района. Также есть отдельный небольшой участок, расположенный юго-восточнее от основного, между сёлами Подлесье, Вольное и Жердова. На территории присутствует участок типичного левобережного комплекса сосновых лесов, которые являются местом обитания зубров. Ссылки У СЕРЦІ УКРАЇНИ З серії «Новий злет природно-заповідної справи на Україні» (укр.). h.ua. Дата обращения: 3 августа 2021. Про парк на сайте Природно-заповедного фонда Киевщины (рус.). pryroda.in.ua. Дата обращения: 3 августа 2021. За кулисами национального парка «Залесье», куда пускают не всех (ФОТО) Источник: https://comments.ua/life/461273-kulisami-natsionalnogo-parka-zalese.html © Comments.ua (рус.). comments.ua. Дата обращения: 3 августа 2021.
National University of Ukraine on Physical Education and Sport

The National University of Ukraine on Physical Education and Sport is a Ukrainian university in Kyiv. History The university opened in 1930 as the National Institute of Physical Education of Ukraine in Kharkiv. In 1944 the institute was transferred to Kyiv and changed its name to Kyiv State Institute of Physical Education. After the independence of Ukraine, in 1995 the university was reorganized in Kyiv National University of Physical Education, which in 1998 acquired the status of national and adopted the name of the National University of Physical Education and Sport of Ukraine. Structure Four faculties function in the structure of the university and one branch in Ivano-Frankivsk. Coach Faculty Sport and Management Faculty Health, Physical Education and Tourism Faculty Extra-Mural Faculty (distance learning) Ivano-Frankivsk College of Physical Education Sports and supporting facilities Rowing facilities at Dnieper Biking and skiing facilities at the Holosiiv Park Sports complex "Olimp" main short course pool with six lanes (25x12 m) two children's pools (13.6x2.8 m and 5.7x2.8 m) Fitness center "Olimpiysky styl" (Olympic style) Center of sport traumatology International center of Olympic research and education Research Institute Library See also List of universities in Ukraine References Official site Archived 2014-08-12 at the Wayback Machine
Narodowy Uniwersytet Wychowania Fizycznego i Sportu Ukrainy

Narodowy Uniwersytet Wychowania Fizycznego i Sportu Ukrainy (ukr. Національний університет фізичного виховання і спорту України, НУФВСУ) – ukraińska sportowa szkoła wyższa w Kijowie. Kształcenie prowadzone jest w wielu specjalnościach na 4 fakultetach. Uczelnia została założona w 1930 roku jako Państwowy Instytut Wychowania Fizycznego Ukrainy w Charkowie. W 1944 instytut został przeniesiony do Kijowa i zmienił nazwę na Kijowski Państwowy Instytut Wychowania Fizycznego. Po uzyskaniu niepodległości przez Ukrainę uczelnia w 1995 została zreorganizowana w Kijowski Państwowy Uniwersytet Wychowania Fizycznego, który w 1998 uzyskał status narodowego i przyjął nazwę Kijowski Narodowy Uniwersytet Wychowania Fizycznego i Sportu Ukrainy. Struktura Wydziały (ukr. - Факультети): Wydział sportu olimpijskiego i zawodowego; Wydział zdrowia człowieka i wychowania fizycznego; Wspólny Wydział szkolenia lekarzy w zakresie kultury fizycznej i sportu; Wydział nauczania zaocznego i kształcenia podyplomowego. Bibliografia Oficjalna strona uczelni
Национальный университет физического воспитания и спорта Украины

Национальный университет физического воспитания и спорта Украины (укр. Національний університет фізичного виховання і спорту України) — главное высшее учебное заведение Украины по подготовке кадров в различных видах спорта и повышения квалификации специалистов по физическому воспитанию. Расположен в Киеве. Комплекс зданий университета расположен рядом со стадионом «Олимпийский». Количество студентов — около 3000. История Основан в 1930 году в Харькове, тогдашней столице УССР. В Киев переехал в 1944 году. В 1998 году университет получил статус национального. Официальные названия, по году изменения 1930 — Государственный институт физической культуры Украины 1944 — Киевский государственный институт физической культуры 1993 — Украинский государственный университет физического воспитания и спорта 1997 — Национальный университет физического воспитания и спорта Украины Ректорами университета были, по году назнаения: Известные преподаватели: Категория:Преподаватели Национального университета физического воспитания и спорта Украины Структура Факультеты: Тренерский факультет Факультет спорта и менеджмента Факультет здоровья, физического воспитания и туризма Факультет заочного обучения Центр повышения квалификации и последипломного образования Олимпийский профессиональный колледж имени Ивана Поддубного Примечания Ссылки Официальный сайт университета
Université nationale de pharmacie

L'université nationale de pharmacie de Kharkiv en ukrainien : Національний фармацевтичний університет, en russe : Национальный фармацевтический университет, sise dans la ville de Kharkiv (Kharkov), est une des principales universités pharmaceutique d'Ukraine, et précédemment de l'empire russe et de l'Union soviétique. Histoire EN 1812 c'est le laboratoire pharmaceutique du département pharmaceutique de la faculté de médecine de l'Université impériale de Kharkiv puis en 1921 l'Institut chimique et pharmaceutique de Kharkiv qui devient en 1930 l'Institut pharmaceutique de Kharkiv, depuis 2002 c'est l'Université nationale pharmaceutique (NPU). Personnalités Le recteur est Alla Kotvitska. Professeurs Étudiants Alexandre Tikhonov médecin. Bâtiments Références Liens externes Site officiel Portail de l’Ukraine Portail des universités Portail de la pharmacie Portail de l'Union soviétique Portail de l’Empire russe
Национальный фармацевтический университет

Национа́льный фармацевти́ческий университе́т (укр. Національний фармацевтичний університет) — украинское государственное высшее учебное заведение, расположенное в Харькове. История В 1805 году на кафедре фармации и лекарственной словесности факультета медицинских и лекарственных наук Харьковского Императорского университета началась подготовка фармацевтов. В 1812 году была открыта фармацевтическая лаборатория, начата подготовка специалистов аптечного дела и учёных, которые занимались фундаментальными исследованиями в области органической химии и фармакогнозии. В 1921 году в Харькове на базе медико-фармацевтического факультета Харьковского университета был создан Харьковский фармацевтический институт, первым ректором которого стал Г. О. Валяшко, а первыми преподавателями и основателями — Г. П. Красовский, А. Д. Розенфельд, Г. Есть. Мухин, Г. А. Ангарская, Ю. Г. Борисюк и др. С 1937 года Всесоюзный комитет высшей школы предоставил Учёному совету института полномочия присуждать учёные степени кандидата и доктора фармацевтических наук. За примерно 70 лет существования специализированного Учёного совета было защищено 90 докторских и 435 кандидатских диссертаций. В 1992 году университет сменил свой статус и превратился в Украинскую фармацевтическую академию, а в 1999 году академия получила почётный статус Национальной академии. В 2002 года был предоставлен статус Национального фармацевтического университета (НФаУ). Ректоры М. А. Валяшко (1921—1922) Л. Х. Духин (1922—1930) Ю. Г. Борисюк (1941—1942, 1944—1959) Г. П. Пивненко (1960—1971) Д. П. Сало (1971—1980) В. П. Черных (1980—2017) А. А. Котвицкая (2017—н.в.) Описание Конкурс в НФаУ высок из-за малого (около 20) числа бюджетных мест; при этом вуз входит в список самых популярных в Харькове. Университет имеет IV уровень аккредитации и подчинён Министерству здравоохранения Украины. В университете ведётся подготовка бакалавров, специалистов и магистров на факультетах: фармацевтический факультет; факультет фармацевтических технологий и менеджмента; факультет медико-фармацевтических технологий; факультет по подготовке иностранных граждан. 91 % преподавателей — доктора и кандидаты наук. Имеются три ученых совета: Д 64.605.01 — специальности «фармацевтическая химия и фармакогнозия» (15.00.02) и «стандартизация и организация производства лекарственных средств» (15.00.03); Д 64.605.02 — специальность «технология лекарств, организация фармацевтического дела и судебная фармация» (15.00.01); Д 64.605.03 — специальность «фармакология» (14.03.05). Издания «Вестник фармации» (ВАК) «Клиническая фармация» (ВАК) «Журнал органической и фармацевтической химии» (ВАК) газета «Молодость фармации» «Управление, экономика и обеспечения качества в фармации» (ВАК). Примечания Литература Энциклопедия украиноведения. В 10-х томах. / Главный редактор Владимир Кубийович. — Париж; Нью-Йорк: Молодая жизнь, 1954—1989.
Недригайлівський краєзнавчий музей

Недрига́йлівський краєзна́вчий музе́й — краєзнавчий музей у селищі Недригайлові Роменського району Сумської області, відносно молоде, але вже доволі цікаве зібрання матеріалів з історії та культури Недригайлівського краю. З історії закладу Недригайлівський краєзнавчий музей діє у селищі від 7 липня 2006 року. Починаючи від наступного (2007) року офіційно Недригайлівський краєзнавчий музей входить до складу Державного історико-культурного заповідника «Посулля». Людиною, що доклала чимало зусиль до створення й функціонування закладу, а також незмінним директором музею є Абаровський Іван Кирилович, депутат Недригайлівської районної ради 5-го скликання. Зібрання За доволі невеликий проміжок часу (від 2006 року) Недригайлівський краєзнавчий музей зібрав близько 5000 експонатів. Серед них, зокрема: керамічні фрагменти та металеві вироби бронзового періоду, знайдені під час розкопок археологічною групою під керівництвом професора-археолога Ю. Моргунова на Мазепиній горі; копії рукописних документів часів Хмельниччини; портрет відомого козацького ватажка Семена Гаркуші, написаний місцевим художником Нестором Кізенком; цікаві матеріали про видатних людей Недригайлівщини — про уродженця Хоружівки, полковника УНР, одного з керівників УПА на Волині Івана Литвиненка, про Героїв Радянського Союзу. Світлини, нагороди, особисті речі Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної праці, повних кавалерів ордена Слави, видатних земляків — поетів, письменників, артистів, художників, композиторів; військова зброя, каски, казанки, предмети побуту, знаряддя праці тощо. Інформація про музей Краєзнавчий музей в Недригайлові знаходиться за адресою вул.Шевченка, 13. Працює щодня з 8 до 17 години крім суботи та неділі. На замовлення і в вихідні. В музеї можна придбати сувенірну продукцію, книги по краєзнавству, історичні довідки про Недригайлівщину тощо. Виноски Посилання Недригайлів ФОТО [Архівовано 6 квітня 2017 у Wayback Machine.] Джерела Недригайлівщина туристична[недоступне посилання з липня 2019] на Сумська обласна державна адміністрація (офіційний сайт) [Архівовано 30 серпня 2009 у Wayback Machine.] Абаровський І. Музею — два роки [стаття про Недригайлівський краєзнавчий музей] // газ. «Голос Посулля» за 4 липня 2008 року, стор. 7 (див. тут)
Нечаєва Могила

Нечаєва Могила (Гегелина Могила) — пам'ятка археології національного значення скіфський курган IV століття до нашої ери, поблизу села Лебединське Нікопольського району Дніпропетровської області. Походження назви Інколи Нечаєву могилу також називають Гегеліною. У 90 роках XX століття завідувачем відділу археології та давньої історії Нікопольського краєзнавчого музею Василем Шатуновим був встановлений факт листування одного з членів сім'ї Нечаєвих з поміщицею Гегеліной. Напевно, Гегеліни були сусідами Нечаєвих, а древній курган раніше знаходився на землі, що їм належала. Звідси й походить одна з його назв — Гегеліна Могила. Нечаєві могли купити цю землю у Гегеліних ще до другої половини XIX століття, після чого за розташованим на ній курганом закріпилася пізніша і поширеніша назва — Нечаєва Могила. Опис кургану Сьогодні це найвищий в степовій смузі Євразії скіфський курган. Нині його висота становить 15,1 м, а на початку XX століття він був на 3-3,5 метри вище. Координати — 47.91031, 34.49089 Історія дослідження У XIX столітті провести розкопки Нечаєвої могили збиралися Іван Забєлін та Д. І. Яворницький, проте поміщики і великі землевласники Нечаєва, на території володіння яких знаходився курган, не давали дозволу на проведення відповідних робіт. По завершені Другої світової війни розпочати дослідження Нечаєвої могили планували такі видатні археологи того часу як А. І. Тереножкін і Б. Н. Мозолевський, проте розкопки так і не були розпочаті. І понині курган Нечаєва могила залишається недослідженим. Курган під час Другої світової Наприкінці 1943 — початку 1944 років Нечаєва могила опинилася в зоні активних бойових дій. Прагнучи утримати Нікопольський плацдарм, гітлерівці перетворили курган в добре укріплену вогневу точку. В ході запеклих боїв панівна над місцевістю висота не раз переходила з рук в руки із величезними втратами із обох боків. Нечаєва могила та сьогодення Нині на місці кровопролитних боїв біля підніжжя стародавнього кургану встановлено пам'ятник загиблим воїнам. Примітки Джерела Граков Б. Н. Никопольская экспедиция. КСИИМК. 1947.Вып. ХХІ. С. 71–74. Елинова Л. П., Голубчик Л. Н., Чурилова Л. Н. Отчет о разведках Днепропетровского исторического музея в 1981—1982 гг. // НА ІА НАН України, ф. експ. 1982/125, р. 9. Рутковська О. В., Шалобудов В. М. Звіт про огляд пам'яток історії та культури, які ввійшли до «Реєстру пам'яток історії та культури національного значення України (Дніпропетровська область)». Дніпропетровськ, 2002. Технічна документація по геодезичній зйомці і визначенню місця розташування пам'яток історико-культурного призначення на території Криничуватської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області // Архів ДОЦОІКЦ, інв. No 0904.
Нижній Тельбин

Ни́жній Те́льбин (Тельбін) — озеро у лівобережній поймі Дніпра між місцевістю Позняки та залізничною лінією Київ — Дарниця. Історія Озеро, як і сусіднє озеро Тельбин колись при повенях, сполучалося з Дніпром, а нині повністю ізольоване. Гідрологія В озеро впадає річка Дарниця. Вона ж з нього і витікає через бетонний колектор і впадає у Дніпро. Екологічні проблеми Озеро Нижній Тельбин відігравало і певною мірою відіграє роль відстійника. Нині на його північному березі збудовано під'їзний шляхопровід до залізнично-автомобільний мостовий перехід через річку Дніпро Галерея Примітки Посилання Веб-енциклопедія Києва.
Нова Красниця

Нова Красниця — колишнє село в Україні, в Іванківському районі Київської області, що знято з обліку в зв'язку з відселенням мешканців внаслідок аварії на ЧАЕС. До 1986 року входило до Чорнобильського району. Через село протікає річка Рудявка. Село розміщується за 43 км від колишнього районного центру Чорнобиль. Історія Час виникнення не встановлено. Вперше згадується у джерелах 60-х років XIX ст. як село на 36 дворів. 1886 року населення становило 275 осіб. 1900 року село належало селянському товариству, мало 76 дворів, населення становило 463 мешканці, що займалися хліборобством. У селі працював вітряк. Підпорядковувалося Шепелицькій волості. Підпорядковувалося (у 1920-30-х рр.) Товстоліській сільській раді, у 1960-80-х роках — Річицькій сільській раді. На межі 1960-70-х років проживало бл.290 мешканців. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі проживало 196 мешканців, було 109 дворів. Село було повністю відселене 2–3 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС, мешканці переселені у села Аркадіївка Згурівського району та Королівка Макарівського району. Село офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 10-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Частина території села згоріла під час лісових пожеж у 1996 році. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Частина території села згоріла під час лісових пожеж у 2020 році. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Список населенных мест Киевской губернии. К., 1900; Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007; http://chernobylpeople.ucoz.ua/publ/chernobylskij_rajon/naselennye_punkty/kuda_pereekhali_zhiteli_ehvakuirovannykh_naselennykh_punktov/18-1-0-112 [Архівовано 26 червня 2012 у WebCite] http://chernobylpeople.ucoz.ua/publ/avarija/ehvakuirovannoe_naselenie/svedenija_o_naselenii/41-1-0-85 [Архівовано 26 червня 2012 у WebCite] Посилання Рішення про офіційне зняття з обліку села Стара Красниця[недоступне посилання з квітня 2019] Примітки
Нове Шарне

Нове Шарне — колишнє село в УРСР (нині на території України). Розташоване в Народицькому районі Житомирської області. Підпорядковувалося Христинівській сільській раді. Знаходиться біля впадіння річки Норинь у річку Уж. Історія Село було повністю відселене 29-31 травня 1986 року через сильне радіоактивне забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС. Село віднесене до зони відчуження (перша зона) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Населення в 1981 році — 370 осіб. Зняте з обліку 28 грудня 1990 року Житомирською обласною радою через відсутність постійного населення. Посилання Нове Шарне-нежил Примітки
Nowyj Myr (obwód kijowski)

Nowyj Myr (ukr. Новий Мир; do 1927 roku Pawłowyczi; pol. hist. Pawłowice) – dawna wieś na Ukrainie, w obwodzie kijowskim, w rejonie wyszogrodzkim. Wyludniona po awarii Czarnobylskiej Elektrowni Jądrowej. W 1999 roku usunięta z rejestru miejscowości. Linki zewnętrzne Martynowicze, w tym haśle wymienione są Pawłowice, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VI: Malczyce – Netreba, Warszawa 1885, s. 140 .
Новий Мир (Поліський район)

Новий Мир (до 1927 р. — Павловичі) — колишнє село в Україні, яке було відселене внаслідок аварії на ЧАЕС і знято з обліку 1999 року. Знаходиться в Поліському районі Київської області. Історія Відоме з 1634 р. У 17 ст. було значимим селом, маючи 1691 року 282 двори. 1886 року мешкало 388 осіб. Здавна у селі існувала дерев'яна церква Різдва Богородиці, споруджена у першій половині XVIII ст. До 1927-го року село мало назву Павловичі. Західна частина села була окремим селом Барани, яке потім приєднали до села Павловичі. У 1971 році населення села становило 1083 особи. Розташоване на річці Вялча. До катастрофи діяла неповна середня школа, клуб та бібліотека. Село входило до складу Поліського району та було центром сільської ради та єдиним населеним пунктом, підпорядкованим їй. У 1980-х роках у селі було 358 господарств. У 1989 році населення села становило вже 585 осіб. Село було повністю відселене у 1990-1991 роках внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС. Мешканців села переселили до сіл Ковалин та Єрківці. Село було офіційно зняте з обліку 12 травня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до другої зони радіаційного забруднення, що передбачає обов'язкове безумовне відселення, а потім до 30-кілометрової зони відчуження. Частина території села згоріла під час лісових пожеж у 2020 році. З лютого по квітень 2022 року село було окуповане російськими військами внаслідок вторгнення 2022 року. Посилання Інформація про Поліський район Рішення про офіційне зняття з обліку села Новий Мир[недоступне посилання з квітня 2019] Примітки