NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Дворец Плотени (Великие Лазы)

Дворец графов Плотени (укр. Палац Плотені) — двухэтажное здание, расположенное в Великих Лазах, в Закарпатской области Украины. Здание построено в конце XIX века. Возле дворца находится парк культуры и отдыха. Сейчас в нём располагается Ужгородский районный центр детского творчества. История Дворец был построен в 1896 году графом Нандором Плотени. В разное время во дворце гостили Ференц Лист, Иоганн Брамс и Эдуард Ремни и другие представители интеллигенции. Именно Ремни научил молодого графа играть на скрипке и они даже выступали вместе с концертами по Европе. После Второй Отечественной войны владения графа перешли были национализированы советской властью. Подвалы и виноградники стали основой для коньячного завода, а дворец был преобразован сначала в ФАП, затем в школу и лагерь, также в нём располагался сельский совет. В 2004 году поместье было отремонтировано и в нём был открыт Ужгородский районный центр детского творчества. Каждое лето здесь действует детский оздоровительный центр. В конце мая 2010 года были установлены две мемориальные доски — хозяину усадьбы графу Нандору Плотени и известному венгерскому композитору Ференцу Листу. Мемориальные доски и памятник изготовлены украинским скульптором, художником и поэтом Михаилом Белене. Архитектура Двухэтажный дворец построен в неоклассическом стиле, имеет несколько этажей с колоннами и куполами. На стенах висело много охотничьих трофеев хозяина поместья, а в одной из светлиц стоял чёрный рояль. В настоящее время здание отреставрировано, с сохранившейся снаружи ковкой и лепниной. Но внутреннее убранство дворца не сохранилось. На втором этаже, в первозданном виде сохранился большой зал предназначенный для торжеств, из которого есть выход на центральный балкон, а также столовая. Всё остальное — это небольшие комнаты. Легенды и предания Во дворце графов Плотени своё время гостил знаменитый композитор Ференц Лист, хотя он умер 1886 года, тогда как дворец построили 10 лет спустя после его смерти — в 1896 году. Об этом также свидетельствует мемориальная доска. Нандор Плотени, став уже известным композитором, исполнял свои произведения исключительно на подлинной скрипке Страдивари. Граф содержал за свой счёт сельский полицейский участок, чтобы жандармы присматривали за его дворцом и хранящимся в нём раритетом.. Примечания
Палац Плотені у Великих Лазах

Пала́ц Пло́тені — колишній палац графа Нандора (Фердинанда) Плотені, що розташований у селі Великі Лази Ужгородського району Закарпатської області. Опис палацу Палац, зведений у неокласичному стилі, має два поверхи з колонадами і куполами. Кімнати маєтку були оздоблені деревом, килимами, квітчастими шпалерами. На стінах висіло багато мисливських трофеїв, а в одній зі світлиць стояв чорний рояль. Мисливство було одним із хобі чоловічої частини родини Плотені. Кажуть, що Фердинанд полював нечасто, а от його молодший син Вільям (Вілмош) був затятим мисливцем, тож стіни довгого коридору палацу на другому поверсі були повністю оздоблені рогами або й головами вбитих ним тварин. Навколо палацу був розбитий парк (див. Парк культури і відпочинку в селі Великі Лази). Будівля в наш час відреставрована, із чудово збереженою зовні ковкою та ліпниною. Але внутрішнє оздоблення палацу не збереглося. На другому поверсі збереглась колишня велика зала для урочистих подій, з якої є вихід на центральний балкон, та їдальня. Решта усе — невеличкі кімнати. З оригінального тут залишилися хіба стіни, частково ліплення на стелі, добротні двері та вікна. З історії палацу Палац був побудований графом Нандором (Фердинанда) Плотені у 1896 році. В ньому він приймав найкращих представників інтелігенції повіта (село в цей час знаходилася в повиті Унг Австро-Угорського королівства) та проводив мистецькі вистави. Після Другої світової війни володіння Плотені перейшли до радянської влади. Палац було перетворено спочатку на ФАП, потім на школу і табір та навіть сільську раду. У 2004 році палац був відремонтований і облаштований під Ужгородський районний центр дитячої творчості. Кожного літа тут діє дитячий оздоровчий центр. На стінах палацу в кінці травня 2010 року встановлено дві меморіальні дошки — господарю садиби — відомому композитору та одному з найкращих скрипалів Європи ХІХ ст. графу Нандора Плотені та відомому угорському композитору Ференцу Лісту. Меморіальні дошки та пам'ятник виготовлені українським скульптором, художником та поетом Михайлом Беленем. Міфи В палаці Плотені свого часу гостював знаменитий композитор Ференц Ліст, хоча він помер 1886 року, тоді як палац побудували 10 літ потому — 1896-го. Про це також свідчить меморіальна дошка. Сам Нандор Плотені грав на раритетній скрипці Страдіварі, але її сліди пізніше загубилися. Є інформація, що після невдалої спроби поцупити безцінний раритет він заснував у Великих Лазах поліцейську частину, у якій за власний кошт утримував кількох жандармів, готових за його першим наказом мчати у маєток. Похований Фердинанд Плотені у Великих Лазах, хоча насправді його могила в Будапешті. Джерела Сова П. П. Архітектурні пам'ятки Закарпаття. — Ужгород, 1958. Примітки
Чернігівський обласний науковий ліцей

Чернігівський обласний науковий ліцей Чернігівської обласної ради (ЧОНЛ) — загальноосвітній навчальний заклад комунальної форми власності, підпорядкований управлінню освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації. ЧОНЛ — навчальний заклад ІІІ ступеня з профільним навчанням та допрофесійною підготовкою, який працює в режимі школи-інтернату. До 22 жовтня 2021 року ліцей мав назву Чернігівський обласний педагогічний ліцей для обдарованої сільської молоді (ЧОПЛ). Педагогічний колектив ліцею Директор ліцею — Коломієць Ганна Василівна, кандидат педагогічних наук, доцент, Заслужений працівник освіти України; Заступник директора з навчально-виховної роботи — Сердюк Галина Анатоліївна, спеціаліст вищої кваліфікаційної категорії, учитель-методист, відмінник освіти України, лауреат премії імені С. Русової; Заступник директора з виховної роботи — Коваленко Наталія Іванівна, спеціаліст вищої кваліфікаційної категорії, старший вчитель, відмінник освіти України; Практичний психолог ліцею — Нудьга Наталія Володимирівна, спеціаліст вищої категорії, старший учитель. З 58 педагогів 2 — доктори наук, професори, 15 кандидатів наук, доценти, 38 мають вищу кваліфікаційну категорію, 16 — «вчителі-методисти», 10 нагороджені знаком «Відмінник освіти України» та один заслужений працівник освіти України. Серед учителів ліцею 11 його випускників. Див. також Сосна Василя Ялоцького (пам'ятка природи) Примітки Посилання Офіційний сайт [Архівовано 19 травня 2017 у Wayback Machine.]
Громоклійська круча

Громоклі́йська кру́ча — комплексна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована на території Баштанського району Миколаївської області, біля села Кашперо-Миколаївка. Площа — 58 га. Статус надано згідно з рішенням Миколаївської обласної ради від 30.12.2010 року № 13. Пам'ятка природи розташована поблизу гирла річки Громоклія. Під охороною — пагорб із цілинною ділянкою степової та наскельно-степової рослинності, де переважають угруповання ковили волосистої, бородача звичайного та юринеї короткоголової. Серед видів рослин, занесених до Червоної книги України, трапляються ковила волосиста і ковила Лессінга, карагана скіфська, зіновать гранітна, дрік скіфський, тюльпан бузький. Тут виявлено ізольоване та найзахідніше місцезнаходження пижма Пачоського — ендемічного виду Кримського півострова. Примітки Джерела Про створення комплексної пам'ятки природи місцевого значення «Громоклійська круча» на вебсайті Миколаївської обласної ради
Бучанський міський парк

Бучанський міський парк — парк у Бучі Київської області. Відкритий 2011 року, площа складає 52 гектари. Історія Парк відкритий 2011 року на 110-ту річницю міста. Станом на 2016 рік у парку продовжувались роботи з будівництва набережної. У травні 2017 року стало відомо, що у місті відбудеться скульптурний симпозіум, де планують створити скульптури з рожевого мармуру, які потім будуть розміщені у парку. Опис У парку присутні озера, фонтани, скульптури, велодоріжки, мотузковий парк, дитяче містечко, міні-зоопарк. На вході працює служба прокату велосипедів, дитячих автомобілів, самокатів. У парку проходили музичний майстер-клас, чемпіонат України зі швидких та блискавичних шахів серед юнаків та дівчат, велозабіг. Галерея Примітки Джерела Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Бучанський міський парк Бучанський міський парк [Архівовано 3 червня 2017 у Wayback Machine.]
Нова Марківка

Нова Марківка — колишнє село в Україні, у Поліському районі Київської області, зняте з обліку у зв'язку з відселенням мешканців унаслідок аварії на ЧАЕС. Село розміщувалося за 18 км від колишнього районного центру Поліське (Хабне). Історія Перша згадка про хутір Марківка, що дав початок двом селам — Нова Марківка та Стара Марківка, датовано 1900 роком. Тоді власницький хутір Марківка Красятицької волості мав 12 дворів та 88 мешканців (46 чоловіків та 42 жінки). Головним заняттям мешканців було землеробство. Хутір належав Володимиру Борисовичу Чалікову. 1926 року село Марківка було центром Марківської сільради Хабенського району, мало 57 дворів та 285 мешканців — 147 чоловіків та 138 жінок. Національний склад був доволі строкатим — 159 українців, 56 німців, 52 чехи, 18 поляків. Карти того часу виокремлюють колонію Нова Марківка, проте у переписах населення обидва поселення зазначені як єдине ціле. 1947 року село Нова Марківка була центром Новомарківської сільради, якій підпорядковувалися село Стара Марківка та хутір Ферма-Боберська. Проте в зв'язку із укрупненням сільрад у 1950-1960-х роках Новомарківську сільську раду було ліквідовано, а село увійшло до складу Шкнівської сільради Поліського району. У 1981 році у селі мешкало близько 190 осіб. Село мало Т-подібне планування, складаючись із двох перпендикулярних вулиць. Існував колгоспний двір. У 1989 році населення вже становило 187 осіб. Село було повністю відселене у 1992 або 1993 році внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС. Село було офіційно зняте з обліку 12 травня 1999 року через відсутність постійного населення. Мешканців села було переселено до села Вінинці. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до другої зони радіаційного забруднення, що передбачає обов'язкове безумовне відселення, а потім до 30-кілометрової зони відчуження. З лютого по квітень 2022 року село було окуповане російськими військами внаслідок вторгнення 2022 року. Посилання Рішення про офіційне зняття з обліку села Нова Марківка [Архівовано 31 жовтня 2020 у Wayback Machine.] Примітки
Пухове

Пухове (також згадується як — Пухів, Опухове) — колишнє село в Україні, у Поліському районі Київської області, що знято з обліку у зв'язку з відселенням мешканців унаслідок аварії на ЧАЕС. Село розміщувалося за 16 км від колишнього районного центру Поліське (Хабне). Історія Перша згадка про колонію Пухів датовано 1900 роком. Тоді власницька колонія Пухів Красятицької волості мала 28 двоірів та 152 мешканців (88 чоловіків та 66 жінок). Головним заняттям мешканців було землеробство. Земля належала Андрію Миколайовичу Гіжицькому та перебувала у оренді колоністами. 1926 року хутір Опухове (так у довіднику) Боберської сільради Хабенського району, мало 23 двори та 123 мешканці - 60 чоловіків та 63 жінки, усі українці. 1947 року хутір Пухове підпорядковувалося Вовчківській сільраді Розважівського району. Коли Розважівський район було ліквідоновано, село увійшло до складу Поліського району. У 1986 році у селі налічувалося 127 дворів, тож населення ймовірно становило близько 300 осіб. Село мало регулярне планування - 4 прямих поздовжніх та 3 поперечних. Існувала ферма. Село підпорядковувалося Вовчківській сільській раді Поліського району. У 1989 році населення становило вже 275 осіб. Село було повністю відселене у 1992 або 1993 році внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС. Село було офіційно зняте з обліку 12 травня 1999 року через відсутність постійного населення. Мешканців переселили до села Сомкова Долина. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до другої зони радіаційного забруднення, що передбачає обов'язкове безумовне відселення, а потім до 30-кілометрової зони відчуження. Село було повністю знищено після відселення мешканців. З лютого по квітень 2022 року село було окуповане російськими військами внаслідок вторгнення 2022 року. Посилання Рішення про офіційне зняття з обліку села Пухове [Архівовано 31 жовтня 2020 у Wayback Machine.] Примітки
Джерело «Корито»

Джерело́ «Кори́то» — гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована у місті Кременець Тернопільської області, на вулиці Сичівка, в урочищі «Звіринець». Площа 0,25 га. Оголошене об'єктом природно-заповідного фонду рішенням Тернопільської обласної ради від 15 жовтня 2015 року № 2013. Перебуває у віданні Кременецької міської ради. Статус присвоєно з метою охорони та збереження джерела питної води, що має еколого-освітню, історико-культурну, господарську та естетичну цінність. Посилання Реєстр природно-заповідного фонду Кременецької міської ради[недоступне посилання з травня 2019] // Управління екології та природних ресурсів Тернопільської ОДА.
Церква Святого Миколая (Колиндяни)

Церква Святого Миколая в Колиндянах — парафія і храм греко-католицької громади Пробіжнянського деканату Бучацької єпархії Української греко-католицької церкви в селі Колиндяни Чортківського району Тернопільської области. Історія церкви Перша згадка про парафію в Колиндянах датується 1888 роком. У 1889 році була збудована кам'яна церква, що поклало початок існуванню греко-католицької парафії. У 1949 році радянська влада заарештувала священника прямо під час богослужіння за відмову перейти до РПЦ. Через це з 1949 по 1956 рік храм був закритий. Його відкрили лише після переходу в підпорядкування РПЦ. У 1992 році віряни збудували капличку на цвинтарі, яку освятив о. митрат Василій Семенюк. У 1999 році парафіяни спорудили капличку та пам'ятник-погруддя на честь о. Йосифа Білана на подвір'ї, де він жив. У 2009 році громада села збудувала новий храм. Іконостас для нього розписав художник Василь Предик. Того ж року єпископ Йосифат Говера здійснив першу візитацію парафії та освятив новозбудований храм. У 2013 році на храмовий празник відбулося освячення новорозписаної церкви. При парафії діє братство «Апостольство молитви». На подвір'ї храму встановлено фігури Ісуса Христа та Матері Божої. Парохи Див. також Церква святого Миколая, архієпископа Мир Лікійських, чудотворця (Колиндяни) Джерела Блаженко, А. Зіп'явсь на пагорб Божий дух і задзвенів у високості // Голос народу. — 2011. — № 34 (24 серпня). — С. 4. Парафія с. Колиндяни. Церква святого Миколая // Бучацька єпархія УГКЦ. Парафії, монастирі, храми. Шематизм / Автор концепції Куневич Б.; керівник проєкту, науковий редактор Стоцький Я. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2014. — С. 295. : іл. — ISBN 978-966-2061-30-7. Посилання Церква в ЄДР.
Церква святого архангела Михаїла (Чортків)

Церква святого архангела Михаїла в Чорткові — парафія і храм греко-католицької громади Бучацької єпархії Української греко-католицької церкви в місті Чорткові Тернопільської области. Історія церкви Парафію утворено 28 серпня 1996 року. Того ж дня генеральний вікарій Тернопільсько-Зборівської єпархії отець-митрат Василій Семенюк освятив наріжний камінь під будівництво храму. Завершили зведення церкви у 2008 році силами та за пожертви місцевих парафіян. Освячення храму, яке здійснив тодішній Апостольський Адміністратор Бучацької єпархії отець Дмитрій Григорак, відбулося на храмове свято святого архистратига Михаїла. На території парафії у 2013 році збудували капличку Матері Божої, також за кошти громади та вірян. При парафії діють: братство «Апостольство молитви», спільнота «Матері в молитві» та біблійний гурток. Парохи о. Григорій Канак (1996—2008), о. Володимир Логуш (від 2008). Джерела Парафія м. Чортків (мікрорайон «Синяково»). Церква Святого Архангела Михаїла // Бучацька єпархія УГКЦ. Парафії, монастирі, храми. Шематизм / Автор концепції Куневич Б.; керівник проєкту, науковий редактор Стоцький Я. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2014. — С. 362. : іл. — ISBN 978-966-2061-30-7.
Костел Різдва Пресвятої Богородиці (Комарно)

Костел Різдва Пресвятої Богородиці — культова споруда в м. Комарному Городоцького району Львівської области. Фундатор — польський шляхтич, воєначальник Миколай Остророг, відомий за прізвиськом «Латина», яке йому дав Богдан Хмельницький. Пам'ятка архітектури національного значення, № 421/1. Відомості Датується, за одними даними, 1656 роком, за іншими — 1656—1658. Автором проєкту був Войцех Капінос (молодший); твердження, що споруду спроєктував Ян Покорович — це хибна атрибуція Тадеуша Маньковського. Для будівництва використовували матеріали з каменоломні в с. Верині. Давніше — парафіяльний храм Львівській архидієцезії РКЦ. Нині храм перебуває в користуванні вірними УГКЦ. 12 червня 2016 з дозволу греко-католиків у костелі відправив приміційну Службу Божу місцевий уродженець о. Станіслав Мігулка. Є розвідка про костел польського дослідника Єжи Петруса «Kościół parafialny p. w. Narodzenia Najświętszej Panny Marii w Komarnie» у збірнику «Kościoły i klasztory rzymskokatolickie dawnego województwa ruskiego». Примітки Див. також Костел і монастир бернардинів (Львів) Джерела Komarno // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1883. — Т. IV. — S. 301. (пол.) — S. 301—305. (пол.) Посилання Комарно. Костел Різдва Богородиці (1656 р.) [Архівовано 11 вересня 2017 у Wayback Machine.] Канонічна візитація парафії Воздвиження Всечесного Хреста у Городку та відвідини парафії Різдва пресвятої Богородиці в Комарно [Архівовано 18 лютого 2017 у Wayback Machine.]
Здоров'я (парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва)

Здоро́в'я — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Волинської області. Розташований у межах Турійського району Волинської області, при південній околиці смт Луків. Площа 13,6 га. Статус надано згідно з Указом Президента України від 20.08.1996 року № 715/96. Перебуває у віданні тублікарні ст. Мацеїв Львівської залізниці. Статус надано для збереження мальовничого парку, створеного у другій половині ХІХ століття. У парку зростають кущі та дерева (дуб звичайний, липа дрібнолиста, ясен звичайний, гіркокаштан звичайний), вік деяких з них — понад 250 років. Галерея Джерела Наказ від 17.10.2012 № 503 Про затвердження Положення про парк-пам'ятку садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення Здоров'я Здоров'я (Природно-заповідний фонд України) [Архівовано 28 червня 2017 у Wayback Machine.] Парк-пам’ятка садово-паркового мистецтва «Здоров'я» [Архівовано 25 лютого 2020 у Wayback Machine.]
Екзотичні насадження (парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва)

«Екзотичні насадження» (до 2025 року — Першотравневий) — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Волинської області. Розташований у межах Луцького району Волинської області, на захід від села Тарасове. Площа 10,8 га. Статус надано згідно з рішенням облвиконкому № 4б8-р від 26.09.1977 року. Перебуває у віданні ДП «Ківерцівське ЛГ» (Боголюбське л-во, кв. 37, вид. 8-13). Статус надано для збереження частини лісового масиву з ділянкою штучних насаджень, перетвореною на парк. Зростають екзотичні для Волині види: тюльпанове дерево, дугласія, бархат амурський, катальпа тощо. Галерея Джерела Парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва «Першотравневий» [Архівовано 2 березня 2017 у Wayback Machine.]
Maison du gouverneur de Dnipro

La Maison du gouverneur est un bâtiment classé à Dnipro au 14 rue Voskrensenska, elle abritait les gouverneurs de Iekaterinoslav de 1887 à 1917. Historique Construite en style néo-gothique dans les années 1830-1840 pour le major Chtcherbakov. En 1850 elle devint la propriété d'un club avant de devenir la résidence des gouverneurs de la province. Elle connut différentes affectations à l'époque soviétique et fut abandonnée en 1983, tombant en ruine. La maison est acquise en 1990 par PrivatBank. Depuis 2020 elle abrite le musée historique de Dnipro. Galerie Le musée La municipalité décide de créer le musée et l'inauguration a eu lieu le 15 mai 2021, ses collections regroupent 3000 objets. Notes et références Liens externes Portail des musées Portail de l’Ukraine
Будинок губернатора (Дніпро)

Будинок губернатора (Дніпро) — пам'ятка історії та архітектури національного значення в Дніпрі, що знаходиться на розі проспекту Дмитра Яворницького та вулиці Воскресенської. З 1887 до 1917 у будинку розташовувалася офіційна резиденція Катеринославських губернаторів. Історія садиби Будинок зведений у першій половині XIX століття, ймовірно у 1830—1840 роках, як садиба майора Щербакова. Цегляна двоповерхова будівля з мансардою виконана у нетиповому для Катеринослава неоготичному стилі. З 1850 споруда була в оренді катеринославського Англійського клубу, а у 1887 будівлю викуплено для облаштування будинку Катеринославських губернаторів. Під час революції неодноразово змінював призначення, зокрема з грудня 1917 був місцем засідань Ради робітничих та солдатських депутатів Катеринослава, за що отримав у народі назву «катеринославський Смольний». З 1919 у будівлі розташовувався губернський виконавчий комітет, згодом — Будинок учителя, з 1934 — Будинок піонерів, а з 1970-х — комітети Добровільне товариство сприяння армії, авіації і флоту. У 1983 році будинок спорожнів та швидко занепав. Наприкінці 80-х планувалося перетворити його на філію Історичного або Художнього музею, але через нестачу коштів плани не здійснилися. У 1990-х «Приватбанк» придбав і після капітального ремонту облаштував у Будинку губернатора банківське відділення. З 2020 року у будинку розташовується Музей історії Дніпра. У 2021—2023 роках було проведено реставрацію фасаду. Будинок губернатора визнано пам’яткою архітектури національного значення. Примітки Джерела Дом Губернатора: история первого «тусовочного» места в Днепропетровске [Архівовано 27 листопада 2016 у Wayback Machine.] Дом губернатора, г. Днепропетровск Дом губернатора [Архівовано 8 березня 2017 у Wayback Machine.]
Merefa (rivière)

La Merefa (en ukrainien : Мерефа) est une rivière d'Ukraine orientale, affluente de rive gauche de la rivière Mja, puis du Donets, dans le bassin hydrographique du fleuve Don. Elle s'écoule intégralement dans l'oblast de Kharkiv. Géographie La rivière Merefa prend sa source au niveau de la localité de Karavan, au sud de la ville de Lioubotyn. S'écoulant d'abord à l'est, puis au sud-est, elle infléchit son cours au sud et traverse la ville homonyme de Merefa. Elle conflue avec la rivière Mja juste au sud de cette ville. Avec un cours long de 28 km, elle draine un bassin versant de 244 km2. Notes et références Articles connexes Liste des cours d'eau de l'Ukraine Portail de l’Ukraine Portail des lacs et cours d'eau