Nagymuzsaly

Nagymuzsaly (ukránul Мужієве (Muzsijeve / Muzhiyeve), oroszul Мужиево (Muzsijevo / Mužievo), szlovákul Mužjová) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Beregszászi járásban. Fekvése A Borzsa-folyó és a Vérke-patak jobb oldalán fekvő falu Beregszásztól 8 km-re, délkeletre található. Nevének eredete Neve szláv személynévből (Muzej) ered. Története Kismuzsaly A falut 1566-ban a tatárok pusztították. Kismuzsaly egykori 14. századi templomának csak romjai állnak, 1657-ben a lengyelek rombolták le a faluval együtt. Lakosai Nagymuzsalyban telepedtek le. Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír róla: „Kis-Muzsaj, puszta, Beregh vmegyében; Nagy-Muzsaj mellett, csak a mult században pusztult el; régi templomának romjai most is szemlélhetők. Határa 1842-ben arányositással osztatott fel, s e szerint 652 9/ hold osztályoztatott, ámbár a puszta egész kiterjedése 999 3/1600 hold, mellyből szőlőhegy 131 4/, hegyes cserjék 30 9/, róna térség, szántóföld és rét 766 7/, h. Földje a sik részen igen termékeny volna, de az árvizek által rongáltatik; vannak nádasrétjei is, szőlőhegye pedig kitűnő bort terem. Birtokosok: Horváth József, Uszkay György, Gecsey Ferencznő, gr. Károlyi család, b. Perényi Zsigmond zártömege, stb.” Nagymuzsaly Nagymuzsaly már az őskorban is lakott terület volt. 1232-ben „Muse” néven említették először. A falu ekkor már két részből állt: keleti részén királyi népek laktak, nyugati része várföld volt, melyet II. András adott a beregi királyi uradalom gondnokának, és határát is leíratta. 1280-ban IV. László király Eberhard fia Kunch ispánnak adományozta a települést. 1377-ben Kunch ispán fia, Eberhardt fia Péter lampertszászi bíró Magyar Pálnak 50 márkáért eladta tartozékaival együtt. A 18. század végén Vályi András így ír róla: „MUZSAJ. Magyar falu Bereg Várm. lakosai többen reformátusok, fekszik Beregszászhoz közel, és annak filiája, földgye a’ trágyát meg kivánnya, szőlö hegyei igen jó borokat teremnek, híres kő bányája is van, fája elég, legelője alkalmatos.” Az egyik közeli barlangban 1831-ben mintegy 50 lakos csontvázát találták meg. A határában talált aranyérem leletet is valószínűleg ekkor, a fosztogatók elől rejtették el. Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Nagy-Muzsaj, magyar falu, Beregh vmegyében, ut. p. Beregszász 3/4 óra. Határa 1100 négyszögölével 2885 7/8 hold, mellyből beltelek 107 4/8, szántó 414, kaszáló 264, szőlő 702, szilvás 10, közöslegelő 259 7/8, erdő 238, cserjés 751 6/8, timsó és kőbányák 44, utak, gödrök, stb. 91 6/8 hold. Arányositás által azonban, és osztályozás által e mennyiség 2562 13/1100 holdra szállittatott le, mellyből urbériség 8 6/8 telek és 19 zsellér után 47 6/8 beltelek, 157 7/8 szántó, 109 7/8 rét, 175 erdő és legelő, ut 3 hold, a többi 2070 hold majorsági, s 68 1/2 anyatelek szerint osztatott fel. E határnak hegyes részén szőlők és cserjék, s ezek között malom és timsóbányák vannak, mellyek hires malomköveket és timsóköveket szolgáltatnak. Illy bánya 7 van, 3 a gr. Károlyiaké, 2 b. Perényi Zsigmond tömegeé, 1 gr. Vay Ábrahámé, 1 Beregszászi Józsefé. Gáthy Józsefnek pedig 1 épületkőbányája van. A határ róna részén az emeltebb helyeken búza, s a laposabbakon rozs, zab és kukoricza terem, és csak kevés rész ment a Borzsa folyó árjaitól. A föld agyag. Lakja 538 lakos, kik többnyire reformatusok, anyatemplommal. Birtokosok 2/5 részben gr. Károlyi család, 3/3 részben gr. Gyulay, Horváth József, b. Perényi Zsigmond zártömege, Ilosvay Gedeon, Hunyady Andrásnő, Beregszászy, Almásy családok. Megjegyzendő, hogy a muzsaji timsógyárakban készült timsó, jóságára a hires romaival vetélkedik; és az itt termett bor hasonmlóul kitűnő jóságú.” A trianoni békéig Bereg vármegye Tiszaháti járásához tartozott. Az első világháborút követően a mesterségesen létrehozott Csehszlovákiához csatolták, majd 1938 novembertől ismét Magyarországhoz tartozott 1944 őszéig, amikor a szovjet csapatok megszállták. 1945-ben az Ukrán Szovjet Szocialista Köztársaság, s ezzel együtt a Szovjetunió részévé vált. 1991 óta a független Ukrajna része. Népessége 1910-ben 1505 lakosa volt, ennek 96,8%-a vallotta magyarnak magát (1457 fő), kisebbséget alkotott 26 német (1,7%) és 22 rutén (1,5%). A 2001-es népszámlálás során a lakosság elérte a 2086 főt, melyből 1717 fő (82,3%) magyar, 342 fő (16,4%) ukrán, 25 fő (1,2%) orosz anyanyelvűnek vallotta magát, 0,1% egyéb. Neves személyek Itt született 1750 körül Beregszászi Nagy Pál nyelvtudós. Itt született 1949-ben Nagy Zoltán Mihály, József Attila-díjas kárpátaljai magyar költő, író. Itt született 1984-ben Tarpai Viktória, Jászai Mari-díjas magyar színésznő. Itt élt Morvay Pál (1750-1814) királyi tanácsos és alispán. Itt élt Vidnyánszky Attila (1964) Kossuth- és Jászai Mari-díjas, kárpátaljai származású magyar színházi rendező, filmrendező. Itt hunyt el 1827-ben Wolny András Rafael botanikus, mineralógus, tanár. Itt tanult Rácz József (1976) Jászai Mari-díjas magyar színművész. Nevezetességek Nagymuzsaly temploma késő gótikus, 15. századi eredetű. Fa harangtornya a 17. század közepén épült. Kismuzsaly középkori templomának romjai. Jegyzetek Forrás A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X Külső hivatkozások Nagymuzsaly romtemploma Nagymuzsalyi református templom