NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Бузовая (аэродром)

Аэродром Бузовая (англ. Aerodrome "Buzovaya"/"BUZOVA") — спортивный аэродром, находящийся в Киевской области и всего в 40 км от Киева. На территории аэродрома находится планерный клуб. Инфраструктура аэродрома На аэродроме находится 2 ВПП, первая 900х40 м, вторая 500х40 м, обе грунтовые. Примечания
Бузова (аеродром)

Бу́зова — спортивний аеродром Центрального аероклубу Товариства сприяння обороні України. Є головним планерним аеродромом в Україні. Розташований приблизно в 40 км на захід від центру Києва. Тут регулярно проводяться планерні змагання як для новачків, так і для професіоналів. Інфаструктура На аеродромі знаходиться дві злітно-посадкові смуги, одна 900×40 м, друга 500×40 м, обидві — грунтові. Аеродромна техніка SZD 48-3 Jantar Standard 3 SZD-41 Jantar Standard SZD 48 Jantar Standard 2 SZD-42-2 Jantar 2B L-13 Blanik АС-21 LAK-12 LAK-19 Ventus 2 Вільга-35А Примітки Посилання Відео про аеродром [Архівовано 8 серпня 2017 у Wayback Machine.] АЭРОКЛУБ. ЕЩЕ ЧУТЬ-ЧУТЬ МЕМОРИЗ… [Архівовано 17 грудня 2017 у Wayback Machine.] БЕЛЫЕ КРЫЛЬЯ. Ч.1, Ч.2 [Архівовано 13 травня 2021 у Wayback Machine.], Ч.3 [Архівовано 13 травня 2021 у Wayback Machine.], Ч.4 [Архівовано 13 травня 2021 у Wayback Machine.] Відео про політ
Глубочицкая сельская община

Глубочицкая сельская община (укр. Глибочицька сільська громада) — территориальная община в Житомирском районе Житомирской области Украины. Административный центр — село Глубочица. Население составляет 10668 человек. Площадь — 181,4 км². В соответствии с распоряжением Кабинета Министров Украины от 12 июня 2020 года, в состав общины вошла территория Глубочицкого и Левковского сельских советов Житомирского района, а также Кмитовского и Студеницкого сельских советов упразднённого Коростышевского района. Населённые пункты В состав общины входит 13 сёл: Глубочица Березина Гадзинка Новая Выгода Кмитовский старостинский округ: Великие Кошарища Кмитов Малые Кошарища Левковский старостинский округ: Калиновка Клетчин Левков Студеницкий старостинский округ: Городенка Руденька Студеница Примечания Ссылки Официальный сайт Глубочицкой общины (укр.). Павло Остапенко, Роман Перхалюк, Олександр Бончковський, Станіслав Остапенко. Атлас адміністративно-територіального устрою України / За загальною редакцією Остапенка П.. — видання друге, доповнене. — Київ, 2021. — С. 81. — 441 с. (укр.)
Глибочицька сільська громада

Глибочицька сільська територіальна громада — територіальна громада в Україні, у Житомирському районі Житомирської області, з адміністративним центром у селі Глибочиця. Загальна інформація Площа території — 180,5 км², кількість населення — 10 913 осіб (2020). У 2018 році площа громади становила 111,6 км², кількість населення — 6 568 мешканці. Населені пункти До складу громади увійшли села Березина, Великі Кошарища, Гадзинка, Глибочиця, Городенка, Калинівка, Клітчин, Кмитів, Левків, Малі Кошарища, Нова Вигода, Руденька та Студениця. Історія Утворена 27 березня 2017 року шляхом об'єднання Глибочицької сільської ради Житомирського району та Кмитівської і Студеницької сільських рад Коростишівського району Житомирської області. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 711-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», до складу громади була включена територія та населені пункти Левківської сільської ради Житомирського району. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 червня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», громада увійшла до складу новоствореного Житомирського району Житомирської області. Старостинські округи Кмитівський, Левківський, Студеницький. Примітки Посилання Глибочицька сільська об'єднана територіальна громада [Архівовано 13 вересня 2018 у Wayback Machine.]
Український науково-дослідний інститут екологічних проблем

Науково-дослідна установа «Український науково-дослідний інститут екологічних проблем» — головна державна науково-дослідна організація в системі екології та природних ресурсів України. Основною метою його діяльності є наукове забезпечення державної політики в галузі охорони довкілля, використання природних ресурсів, екологічної безпеки, а також виконання міжнародних зобов'язань України, що випливають з підписаних конвенцій, угод, договорів. Історія створення та діяльності 1971 року на базі лабораторій Всесоюзного науково-дослідного інституту гідротехніки і меліорації ім. О. М. Костякова, що працювали у Харкові, був створений Всесоюзний науково — дослідний інститут охорони вод (ВНДІВО). Був головним інститутом у системі Міністерства меліорації і водного господарства СРСР, що координував наукові дослідження у галузі охорони водних ресурсів СРСР від забруднення, засмічення та виснаження. Від 1991 до 1997 року інститут мав назву Український науковий центр охорони вод (УкрНЦОВ). Примітки Джерела Посилання Український науково-дослідний інститут екологічних проблем [Архівовано 3 лютого 2018 у Wayback Machine.] Всесоюзный научно-исследовательский институт по охране вод [Архівовано 22 січня 2018 у Wayback Machine.] Див. також
Боголюбський чоловічий монастир

Боголюбський чоловічий монастир (Білопілля) — архітектурна пам'ятка 19 століття. Адреса: Сумська область, місто Білопілля, вулиця Гоголя,5 Історія храму Боголюбський чоловічий монастир звели в дев'ятнадцятому столітті у місті Білопіллі Сумської області. Храм є пам'яткою архітектури Української Православної церкви (МП). Білопільський чоловічий монастир відкрито на честь Боголюбської ікони Божої Матері. Спочатку його відкрили як жіночий у 1992 році при храмі святих апостолів Петра і Павла. Боголюбський монастир було засновано 27 серпня 1996 року, але уставне життя не сформувалося через відсутність досвідченого духівника. 27 лютого 1997 храм було реорганізовано на чоловічий монастир. Мешканок храму доправили до сусідніх жіночих єпархій. Настоятелем даного храму є єпископ Сумський Іов Смакоуз. У монастирі є ікона XVIII століття шанованої Боголюбської Божої матері. Наразі споруджують також нові будівлі обителі. Див. також Сумська єпархія УПЦ (МП) Джерела Боголюбський чоловічий монастир, Білопілля — фото, опис, адреса [Архівовано 1 лютого 2017 у Wayback Machine.] Боголюбський чоловічий монастир [Архівовано 7 лютого 2018 у Wayback Machine.] Боголюбської ікони Божої Матері чоловічий монастир // Енциклопедія Сучасної України Боголюбська церква в Боголюбовому. Золота каблучка: Боголюбове, Свято-Боголюбський монастир. Місіонерське служіння отця Зосими
Палац Залеських у Водичках

Палац Залеських у Водичках — колишня садиба Залеських, зведена в першій половині XIX століття. Розташований у селі Водички Хмельницької міської громади Хмельницького району Хмельницької області. Належить до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Нині в приміщенні палацу розміщується місцева школа та дитячий садочок. Характеристика Будівля має анфіладне планування, центральний вхід має вигляд ризаліту з підвищеним фронтоном. Вхід також декоративно оздоблено: тут є маскарони, розміщені у вигляді капітелей на пілястрах. Збереглися старий підвал і кілька грубок. Двір оточував триметровий вал, який розрівняли вже після Другої світової, коли через колишній маєток Залеських пролягла дорога. Недалеко від маєтку розташовувалась гуральня. Був також парк, облаштуванням якого займався Діонісій Макклер. Радянський слід в архітектурі будівлі — це балкон, на який неможливо вийти, адже двері замуровано. Історія Будівля зведена Вільгельмом Залеським (1806—1878) у 1825 році. В руках його нащадків Водички залишалися до 1917 року. Другий поверх з'явився пізніше, час невідомий. Колись із тераси відкривався вид на став. Школа в'їхала в колишній палац у 1925 р. Спочатку початкова, з 1930 року — семикласна. Тоді ж у палаці запрацював колгоспний університет самодіяльного мистецтва (Академія Мистецтв артілі «Шлях Леніна»), діяв до 1938 року. З 1938 по 1966 рр. у палаці був дитячий будинок. Станом на 2011 рік там знаходилася школа (близько 30 учнів) і садок. Палац незначно постраждав внаслідок обстрілів під час повномасштабного російського вторгнення. Примітки Джерела Водички Палац у селі Водички (Палац Залеських) Палац-маєток Залеських
Палац Олександрової у Вербці Дерев'яній

Палац Олександрової — архітектурна пам'ятка початку 19 століття, розташована в селі Вербка (колись Вербка-Дерев'яна) Ярмолинецької селищної громади Хмельницького району Хмельницької області. Історія Побудований палац в першій половині 19 століття у центральній частині сучасного Вербківського парку. Являє собою одноповерховий будинок. Під правою частиною будинку збережені підвали, які розділені на окремі приміщення. Біля палацу була розташована криниця з вакуумним насосом, сад, пасіка та теплиці. Розміщувались декілька ставків, які мали різне призначення. Одні використовувались для ловлі риби, інші — в купальних цілях. В 1914 році Вербкою Дерев'яною володіла Надія Олександрівна Олександрова. Після 1917 року території, які раніше належали поміщикам, поділили на окремі частини між місцевими жителями. Будинок використовувався як колгоспна контора. Потім у ньому був створений дитячий садок, зараз розташовується сільський клуб та бібліотека . До середини 1950-х років на початку липової алеї розміщувалась дерев'яна арка. До початку 1960-х років на парковій території функціонували залізні ворота Див. також Вербківський парк Вербка Джерела Вербка-Дерев'яна Примітки
Університет медицини та соціальних наук

Університет медицини та соціальних наук (УМСН) — приватний заклад вищої освіти в Україні, заснований у 2018 році у Харкові. Здійснює підготовку фахівців з медицини, стоматології, фармації, медсестринства та соціально-гуманітарних наук. Окрім того університет здійснює післядипломну освіту та курси підвищення кваліфікації для фахівців охорони здоров'я. Історія Заклад було засновано як Харківський інститут медицини та біомедичних наук. У зв'язку з розширенням переліку освітніх програм, суттєвим збільшенням контингенту здобувачів, запровадженням наукових досліджень, у 2025 році заклад перейменовано на Університет медицини та соціальних наук. Освітні програми В університеті впроваджено низку освітніх програм на різних рівнях вищої освіти. На рівні бакалаврату здійснюється підготовка за програмами «Психологія», «Менеджмент і бізнес-адміністрування» та «Медсестринство» — спеціальністю, яка в більшості країн Європейського Союзу реалізується саме на бакалаврському рівні. На магістерському рівні пропонуються програми «Педагогіка вищої школи», «Ментальне здоров'я» та «Менеджмент», а також поглиблена професійна підготовка за спеціальностями «Медицина», «Стоматологія», «Фармація» і «Медсестринство». Підготовка здобувачів ступеня доктора філософії (PhD) передбачена за спеціальністю «Медицина». Центр клінічної практики в Румунії Університет створив окремий Центр клінічної практики в Румунії, який забезпечує доступ до сучасної симуляційної бази та співпрацю з місцевими закладами охорони здоров'я. Центр використовується для практичної підготовки та клінічних ротацій студентів, у тому числі з України, відповідно до європейських стандартів медичної освіти. Див. також Заклади вищої освіти в Харкові Примітки Посилання Університет медицини та соціальних наук Офіційний сайт University of Medicine and Social Sciences (англ.). World Directory of Medical Schools. Процитовано 6 січня 2026. Ліцензія університету Акредитація освітніх програм Центр клінічної підготовки
Церква святого Івана Богослова (Воскресинці)

Церква Святого Івана Богослова — греко-католицька церква у селі Воскресинці Рогатинського району Івано-Франківської області, пам'ятка архітектури місцевого значення № 867. Історія Як оповідає легенда, перша церква стояла на горі, зі сторони с. Васючин, в урочищі «Гайок». Село тоді називалося Білий Камінь. Воно разом з церквою було спалене під час одного з татарських наїздів. Попередня церква Воскресення Господнього, що стояла недалеко теперішньої, на старому, вже зліквідованому цвинтарі, була збудована у 1690 р., про що свідчив напис на сволоку. У 1863 році на новому місці зведено нову дерев'яну церкву, посвячену Святому Івану Богослову. Іконостас для церкви виконав маляр Яків Панькевич. Зачинена у 1958—1989 рр. Відчинена для богослужінь у 1989 р. Церква в користуванні громади УГКЦ. Опис Розташована на хребті пагорба на підвищенні, посеред сільської забудови. Дерев'яна, тридільна однобанна будівля на підмурівку. Складається з трьох прямокутних зрубів — ширшої нави, вужчих вівтаря — зі сходу та бабинця — з заходу. До вівтаря з півночі приставлена пізніше прямокутна ризниця. Вищу наву на великому у восьмерику вінчає велика шоломова баня з маківкою. На гребенях двосхилих причілкових дахів з острішками вівтаря і бабинця встановлені теж невеликі маківки. Оточує церкву піддашшя, оперте на виступи вінців зрубів. Всі стіни церкви шальовані вертикально дошками та лиштвами і завершені профільованим гзимсом. Віконні прорізи нави, східної стіни вівтаря та західної — бабинця мають півциркульне завершення, а південних і північних стін вівтаря і бабинця — прямокутне. Головний вхід у церкву влаштований в південній стіні бабинця. Всередині бабинець і вівтар перекриті трапецієвими склепіннями, нава розкрита доверху, стягнена перехресним сволоком на рівні восьмерика. Вузькі хори, розташовані при західній стіні бабинця, розширені після відкриття церкви у 1989 р. Тоді ж стіни церкви оббиті ДСП і розмальовані сюжетними і орнаментальними композиціями, а також поновлене малювання чотириярусного іконостаса дугової побудови. На південний захід від церкви розташована стовпова, двоярусна, квадратова у плані дзвіниця. Нижній ярус її шальований вертикально дошками і відділений від низького верхнього, в шалівці якого прорізані голосникові отвори, великим піддашшям. Вкрита дзвіниця великим пірамідальним наметовим дахом. Література Слободян В. Храми Рогатинщини. — Львів: Логос, 2004. — 248 с. Посилання церква св. Івана Богослова. Енциклопедія пам'яток
Гоголів (аеродром)

Аеродрóм «Гóголів» — сертифікований постійний ЗПМ, розташований в Київській області в с. Гоголів Броварського району, на відстані 35 км від м. Києва. Є приватним і призначений для базування та виконання польотів цивільної авіації загального призначення. Польоти здійснюються як на постійний ЗПМ. Було видано посвідчення про допуск до експлуатації ЗПМ №09-198 від 20.09.2018, дійсне до 19.09.2021 р. Параметри аеродрому Злітна смуга збудована з сучасної бруківки, подовжена спочатку з 450/16 м до 500, а станом на кінець 2017 р. ― до 725/20 м. Є прецедентом сертифікації ЗПМ з нового матеріалу ― тротуарної плитки, яка дешевша від бетону і асфальту. ICAO - UKNG Курс магнітний: 007/187 Курс істинний: 014/194 Поріг 1: N50.512133333333 E31.04535 Поріг 2: N50.515916666667 E31.046833333333 Покриття: Тротуарна бруківка Освітлення: Відсутнє Круг польотів: RL Експлуатантом ЗПМ є Агентство польотів «Gogolev Aero». Раніше ― АТСК «Євростар». ЗПМ знаходиться в зоні UK-T703А, межує з CTR МА «Бориспіль». Верхня межа польотів — 300 метрів. Польоти дозволені за умови деактивації UK-T703А При активації UK-T703А польоти заборонені. При виконанні заходів на посадку потрібно звертати увагу на перешкоди, близько до ЗПС з торців. Інфраструктура На території присутні ангари для зберігання та ремонту ПС. Авіапригоди 02.08.2015, екіпаж літака Diamond 40NG (UR-TEL ПП «Бель») у складі 2 чол за розворотним маршрутом ЗПМ «Гоголів» ― Велика Димерка ― Старі Петрівці ― Гідропарк (м. Київ) здійснив посадку з перелетом порогу ЗПС на 80 м, відхилився праворуч від осі ЗПС. Намагаючись втримати літак на ЗПС, командир ПС застосував інтенсивне гальмування, але через низький тиск у шині колеса правої основної опори шасі літак, після вирівнювання по осі ЗПС, не припинив зміщуватись праворуч. Через брак посадкової дистанції та для уникнення зіткнення з перешкодами за порогом ЗПС, екіпаж ухвалив рішення про зліт. На швидкості 50 вузлів літак відірвався від ЗПС, але пролетівши на незначній висоті близько 300 метрів, завалився на ліве напівкрило та впав. У результаті було пошкоджено праву основну і передню опори шасі, закрилок правого крила та гвинт. Внаслідок АП ніхто не постраждав. 09.06.2018 р. внаслідок відмови двигуна, під час виконання комерційного лету з пасажиром, здійснив аварійну посадку літак Дельфін-4 UR-PAZZ. Під час посадки літак перевернувся. Після медичного обстеження виявлено, що пасажир зазнав закритої черепно-мозкової травми. Додатково http://gogolev-aero.com.ua/ [Архівовано 5 квітня 2018 у Wayback Machine.] http://www.ukraviaforum.com/index.php/topic,6515.0.html [Архівовано 2 квітня 2018 у Wayback Machine.] Примітки
Роса-300

Роса-300 — унікальна плавуча насосна станція на Десні у Київській області. Історія Внаслідок аварії на ЧАЕС відбулося радіонуклідне забруднення річки Дніпро. Для подачі населенню міста Києва якісної та безпечної питної води в 1986 році на Десні була збудована насосна станція з водоводами для транспортування води на Дніпровську станцію водопідготовки. 17 червня 1986 року станція Роса-300 була введена в експлуатацію. Згодом, наприкінці 1986 року, в зв'язку зі стабілізацією в межах безпечних норм радіонуклідного забруднення води з Дніпра, роботу плавучої насосної станції призупинили. Загалом за період з 1986 по 2010 рік станція експлуатувалась 17 місяців в режимі від одного до чотирьох насосних агрегатів одночасної роботи у різні періоди: 1986 рік з 17 червня по 10 грудня; 1987 рік з 15 по 25 квітня; 1991 рік з 7 лютого по 25 травня; 1999 рік з 16 січня по 29 червня. Також, плавуча насосна станція, використовувалась у 2010 році з 16 березня по 16 квітня, коли критичне зниження рівня кисню під товщею криги у Київському водосховищі спровокувало масовий мор риби і забруднення води. Технічні характеристики Насосна станція «Роса-300» діюча і у випадку надзвичайних ситуацій може бути запущена протягом 6-8 годин. Технічні можливості станції дозволяють прокачувати 350 000 кубометрів води на добу. Станом на сьогодні станція потребує капітального ремонту. Останній раз капітальний ремонт здійснювався в 1999 році. Для здійснення капітального ремонту станцію необхідно відбуксирувати до судноремонтного заводу, але без очищення каналу від піску це неможливо, а для очищення каналу необхідні значні кошти. Адреса та розташування Станція знаходиться у Київській області. Адреса: Осещина, вул. Садова, 11. Джерела
Повчанская сельская община

Повчанская сельская община (укр. Повчанська сільська громада) — территориальная община в Дубенском районе Ровненской области Украины. Административный центр — село Повча. Население составляет 2550 человек. Площадь — 92 км². В соответствии с распоряжением Кабинета Министров Украины от 12 июня 2020 года, в состав общины вошла территория Мильчанского и Повчанского сельских советов Дубенского района, а также Николаевского сельского совета упразднённого Млиновского района. Населённые пункты В состав общины входит 9 сёл: Повча Будераж Мильчанский старостинский округ: Мильча Пирятин Николаевский старостинский округ: Буды Гнатовка Николаевка Подбрусинь Яблоновка Примечания Источники Официальный сайт Повчанской общины (укр.). Павло Остапенко, Роман Перхалюк, Олександр Бончковський, Станіслав Остапенко. Атлас адміністративно-територіального устрою України / За загальною редакцією Остапенка П.. — видання друге, доповнене. — Київ, 2021. — С. 260. — 441 с. (укр.)
Повчанська сільська громада

Повчанська сільська територіальна громада — територіальна громада в Україні у Дубенському районі Рівненської області. Адміністративний центр — село Повча. Площа громади — 63,57 км², населення — 1916 мешканців (2018). Утворена 22 грудня 2017 року шляхом об'єднання Повчанської сільської ради Дубенського району та Миколаївської сільської ради Млинівського району. В 2020 до громади приєдналася Мильчанська сільська рада[1]. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Млинівського району, громада увійшла до складу Дубенського району. Історія Повчанської громади Населені пункти До складу громади входять 9 сіл: Будераж, Буди, Гнатівка, Миколаївка, Мильча, Пирятин, Підбрусинь, Повча, Яблунівка. Джерела
Центральний парк культури та відпочинку (Чернігів)

Міськи́й сад (Центральний парк культури і відпочинку) — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення в Україні. Міський комунальний парк Чернігова, традиційне місце відпочинку і дозвілля багатьох чернігівців і гостей міста. Центральний парк культури і відпочинку імені Лесі Українки розташований біля Десни, на вулиці Шевченка, біля стадіону імені Юрія Гагаріна. Загальні дані Площа природоохоронної території 11,2 га (загальна площа зеленої зони — 60 га). Статус дано згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 28.03.1964 року № 121; від 10.06.1972 року № 303; від 27.12.1984 року № 454; від 28.08.1989 року № 164. Перебуває у віданні: Колективне підприємство «Центральний парк культури і відпочинку». Штат працівників — від 30 осіб взимку до 60 влітку. Директор комунального підприємства «Центральний парк культури і відпочинку» — Хольченков Володимир Єгорович. Об'єкти дозвілля на території парку парк атракціонів; американські гірки; літній театр просто неба. На території парку розташована ботанічна пам'ятка природи — «Група багатовікових дубів». Галерея Примітки Посилання Сторінка парку [Архівовано 28 травня 2018 у Wayback Machine.] на сайті Чернігівської міської ради
Kosaken-Insel

Die Kosaken-Insel (ukrainisch Козацький острів/ russisch Казачий остров) ist eine Flussinsel des Dnepr im Süden der ukrainischen Hauptstadt Kiew. Auf der Insel leben viele in der roten Liste der Ukraine aufgeführten Tier- und Pflanzenarten. Die Insel am rechten Flussufer ist ein Naturschutzgebiet und gehört administrativ zum Kiewer Stadtrajon Holossijiw. Die Länge der Insel beträgt etwa 2,8 km und die Breite beträgt etwa 780 m. Sie hat eine Fläche von 154 Hektar. Die Kosaken-Insel liegt am alten Flussbett des Dnepr und hat viele Buchten, die einen wertvollen Nährboden für 29 Fischarten, darunter viele vom Aussterben bedrohte, bilden. Während des Deutsch-Sowjetischen Krieges überquerten hier die Truppen der Roten Armee zur Rückeroberung Kiews den Dnepr. Einzelnachweise