NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Слово (дом)

Дом «Сло́во» (укр. Будинок «Слово») — жилой дом в Харькове по адресу улица Культуры, 9 (первоначальный адрес — улица Красных Писателей, 5, после войны — переулок Барачный, 9, впоследствии переулок Покровского, 9), построенный в конце 1920-х годов кооперативом литераторов. История Здание, спроектированное Михаилом Дашкевичем в архитектурных формах, занимающих промежуточное положение между модерном и конструктивизмом, имеет в плане символическую форму буквы «С» (название в славянской азбуке — «слово»). Заселён в 1930 году. В мае 1933 года арест Михаила Ялового и самоубийство Миколы Хвылевого ознаменовали начало волны репрессий против деятелей украинской культуры. После её начала, по свидетельству Ивана Багряного, дом получил прозвище «Крематорий». До 1938 года были репрессированы жильцы сорока квартир из шестидесяти шести. Многие из репрессированных писателей были расстреляны. После переноса столицы УССР в Киев часть писателей переехала в дом Ролит. Упоминается в ряде художественных и мемуарных произведениях. 7 марта 2022 года в результате ракетно-артиллерийского обстрела российскими войсками здание было повреждено. Жильцы Долгое время на стене дома висела мемориальная доска с именем Павла Тычины. Таблица с неполным списком живших здесь писателей появилась в конце 1980-х годов, но десять лет спустя была сорвана и разбита неизвестными. Памятный знак, дополненный новыми именами, был установлен без официального открытия ко Дню независимости Украины в августе 2003 года. В настоящее время[какое?] заменён более полным, в котором упомянуты: В список не попали писатели Юрий Барабаш, Анатолий Жикол, Виктор Кочевский, Сергей Мушник, Евгений Плужник, Григорий Косынка; художники Василий Мироненко, Григорий Томенко, Александр Довгаль. В оригинальном списке Михаил Яловой ошибочно показан дважды: и под настоящей фамилией, и под псевдонимом Юлиан Шпол. В культуре В 2017 году вышел украинский документальный фильм «Дом „Слово“», который посвящён ранней истории дома и репрессиям его жителей. Галерея Примечания Ссылки Неофициальный сайт Дома «Слово» (укр.) Дукина Н. Додому, до «Слова», або Хто, де, коли? (укр.) Кулиш В. Слово про Слово (укр.) Bertelsen O. Spatial Dimensions of Soviet Repressions in the 1930s (укр.)
Sloveanoserbka, Rozdilna

Sloveanoserbka (în ucraineană Слов'яносербка, în trecut Slaveano Serbka) este un sat în comuna Velîkoploske din raionul Rozdilna, regiunea Odesa, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Sloveanoserbka era vorbitoare de ucraineană (88%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (10,48%). Note
Славяносербка

Славяносербка (укр. Слов'яносербка) — село, относится к Великомихайловскому району Одесской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 725 человек. Почтовый индекс — 67142. Телефонный код — 8-04859. Занимает площадь 1,79 км². Код КОАТУУ — 5121684601. Местный совет 67142, Одесская обл., Великомихайловский р-н, с. Славяносербка, ул. Молодёжная, 57 Ссылки Славяносербка на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Слов'яносербка

Слов'яносе́рбка (у минулому — Слов'яно-Сербка) — село в Україні, у Великоплосківській сільській громаді Роздільнянського району Одеської області. Населення становить 725 осіб. Відстань до райцентру становить понад 32 км і проходить автошляхом Т 1615. Неподалік від села розташований пункт пропуску через молдавсько-український кордон Слов'яносербка—Ближній Хутір. До 17 липня 2020 року було підпорядковане Великомихайлівському району, який був ліквідований. Історія В 1924—1940 рр. Слов'яно-Сербка входила до складу Тираспольського району (з 1935 року — Григоріопольского району) Молдавської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки (Українська РСР). З 1940 року у складі Гросулівського району Одеської області. Населення Згідно з переписом 1989 року населення села становило 715 осіб, з яких 303 чоловіки та 412 жінок. За переписом населення 2001 року в селі мешкало 735 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди Осадчий Семен Кузьмич (1904—1936 рр.) — радянський танкіст. Першим у світі здійснив танковий таран. Герой Радянського Союзу. Див. також Слов'яносербська бібліотека-філія Примітки
Slochyni

Slochyni (ukrajinsky Слохині, polsky Słochynie, také Słochynia) je obec v Chyrivské městské územní hromadě v Sambirském rajónu ve Lvovské oblasti na Ukrajině. V obci žije 1 826 obyvatel (2025). Místní části Slochyni (Слохині) (515 obyvatel) Horodovyči (Городовичі) (782 obyvatel) Poljana (Поляна) (360 obyvatel) Slyvnycja (Сливниця) (169 obyvatel) Historie První písemná zmínka pochází z roku 1501. V roce 1772 obec připadla v rámci dělení Polska k habsburské monarchii, kde se stala součástí Haliče. Po konci první světové války připadla druhé Polské republice. V rámci druhé světové války byla v roce 1939 obsazena Sovětským svazem a v roce 1941 nacistickým Německem. Na konci války byla obec včleněna do Ukrajinské sovětské socialistické republiky a s rozpadem Sovětského svazu se v roce 1991 stala součástí samostatné Ukrajiny. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Słochynie na polské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Slochyni na Wikimedia Commons
Słochynie

Słochynie też Słochynia (ukr. Слохині) – wieś w rejonie samborskim (wcześniej w rejonie starosamborskim) obwodu lwowskiego Ukrainy. Wieś liczy około 515 mieszkańców. Leży nad rzeką Strwiąż. Jest siedzibą silskiej rady. Pierwsza wzmianka o wsi pochodzi z 1501. W 1921 r. liczyły około 432 mieszkańców. Przed II wojną światową należały do powiatu starosamborskiego. W miejscowości jest przystanek kolejowy Słochynie. Ważniejsze obiekty Cerkiew greckokatolicka Bibliografia Mapa WIG Sambor Pas 50 Słup 36 Warszawa 1937 Księga adresowa Polski (wraz z W.M. Gdańskiem) dla handlu, przemysłu, rzemiosł i rolnictwa Towarzystwo Reklamy Międzynarodowej Warszawa 1928 s. 802 Linki zewnętrzne Słochynie, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 811 .
Slohîni, Starîi Sambir

Slohîni (în ucraineană Слохині) este localitatea de reședință a comunei Slohîni din raionul Starîi Sambir, regiunea Liov, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Slohîni era vorbitoare de ucraineană (98,45%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,36%). Note
Слохини

Слохини (укр. Слохині́) — село в Хыровской городской общине Самборского района Львовской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 515 человек. Занимает площадь 1,579 км². Почтовый индекс — 82051. Телефонный код — 3238. В селе проживало 500 жителей (данные на 2022 год). Расположен на реке Стрвин. Первое упоминание о селе относится к 1501 году. В 1921 году в них проживало около 432 жителей. До 1932 года село входило в Старосамборский повет Львовского воеводства. 1 апреля 1932 Старосамборский повет был расформирован а его территория включена в Самборский повет. Ссылки Слохини на сайте Верховной рады Украины
Слохині

Слохині́ — село в Україні, у Самбірському районі Львівської області. Населення становить 466 постійних мешканців. Орган місцевого самоврядування - Хирівська міська рада. 15 червня 1934 р. село передане з Самбірського повіту до Добромильського. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Слохині Децентралізація - нова громада Хирівська громада
Smilne

Smilne (Ukrainian: Смільне) is a village (selo) in Zolochiv Raion, Lviv Oblast, in western Ukraine. It belongs to Brody urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. From 1918 to 1939 the village was in Tarnopol Voivodeship in Poland. Until 18 July 2020, Smilne belonged to Brody Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Lviv Oblast to seven. The area of Brody Raion was merged into Zolochiv Raion. References
Smolno (obwód lwowski)

Smolno (ukr. Смільне) – wieś na Ukrainie w rejonie złoczowskim należącym do obwodu lwowskiego. Historia Na podstawie Słownika geograficznego Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich: Smólno to wieś w powiecie brodzkim, 2 km na południowy zachód od Brodów. W listopadzie 1911 została obrabowana miejscowa cerkiew. W II Rzeczypospolitej stanowiło gminę jednostkową Smolno w powiecie brodzkim w województwie tarnopolskiem. 20 października 1933 gminę Smolno włączono do Brodów. 1 kwietnia 1937 wyłączone z Brodów, tworząc 15 czerwca 1937 gromadę w zbiorowej gminie Ponikowica. Pod okupacją weszły w skład gminy Ponikowica w powiecie Złoczów w dystrykcie Galicja. Liczba mieszkańców wynosiła 1083. Po wojnie w ZSRR. Do 2020 w rejonie brodzkim. Przypisy Linki zewnętrzne Smólno, ''rus.'' Smilno, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 912 . Smolno na stronie Rady Najwyższej Ukrainy. (ukr.)
Smilne, Brodî

Smilne (în ucraineană Смільне) este localitatea de reședință a comunei Smilne din raionul Brodî, regiunea Liov, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Smilne era vorbitoare de ucraineană (99,09%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Смольное (Львовская область)

Смольное (укр. Смільне) — село в Бродовской городской общине Золочевского района Львовской области Украины. Население по переписи 2023 года составляло 747 человека. Занимает площадь 0,553 км². Почтовый индекс — 80606. Телефонный код — 3266. Примечания Ссылки Смольное на сайте Верховной рады Украины
Смільне

Смільне́ — село в Україні, у Бродівській міській територіальній громаді Золочівського району Львівської області. Орган місцевого самоврядування — Бродівська міська рада. Населення становить 662 особи. Географія В селі є ботанічний заказник «Кемпа». Історія Перші письмові відомості пов'язані з Сеньком Смоленським і датуються 1431 роком, коли відбувалася відома оборона Олеська (боротьба проти польської експансії), учасником якої і був згаданий чоловік. Враховуючи особливості творення прізвищ на той час, можна стверджувати про його походження з с. Смільна. На схожість твірної основи вказує також назва сусіднього населеного пункту — Гаї-Смоленські, заснованого вихідцями с. Смільна. У 1511 році навколишні села поблизу Бродів та село Смільно опиняються у власності родини Каменецьких. 1580 року село було продано белзькому воєводі Станіславу Жолкевському. Його син Лукаш Жолкевський згодом перепродує Смільно Станіславу Конецпольському. Від XVIII століття власником села була родина Валевських, а протягом 1723—1834 років незмінними власниками Смільна були представники роду Потоцьких. Розпорядженням міністра внутрішніх справ Польщі від 14 жовтня 1933 року сільські ґміни Старі Броди, Фільварки Великі, Фільварки Малі та Смільне Бродського повіту було включено до складу міської ґміни Броди. На початку XX століття в селі збудована церква Святителя Миколая. Нині храм перебуває у користуванні православної громади села Смільне. Парохом церкви від 9 серпня 1965 року до грудня 2011 року був о. Михайло Захарець. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», село увійшло до складу Бродівської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бродівського району, село увійшло до складу новоствореного Золочівського району. Відомі люди З селом пов'язане ім'я відомого українського діяча Івана Тиктора. Тут мешкала його дружина Марія Хом'як. Подружжя у 1923 році брало шлюб у місцевій церкві, і мешкало деякий час (під час відпусток) у Смільному. Тиктор співпрацював з місцевою читальнею «Просвіти», постачаючи книги власного видавництва. У селі народився о. Юліян Дзерович (1871—1943) — останній голова товариства «Просвіта» у Львові, священик УГКЦ Примітки Джерела Стрільчук В. Були тут тартаки і фабрики… (З історії с. Смільно) // Голос відродження. — 2007. — 4 грудня. — № 96 (1891) — С. 1, 3. Smolno, rus. Smilno // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1889. — Т. X. — S. 912. (пол.)
Smolawa

Smolawa (ukr. Смолява) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. Historia Pod koniec XIX w. wieś w gminie Beresteczko, w powiecie dubieńskim. W lipcu 1943 roku (rzeź wołyńska) członkowie UPA dokonali tutaj mordu na nieustalonej liczbie Polaków. Do 2020 w rejonie horochowskim. Przypisy Linki zewnętrzne Smolawa, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 598 . Смолява (Smolawa) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Smoleava, Horohiv

Smoleava (în ucraineană Смолява) este localitatea de reședință a comunei Smoleava din raionul Horohiv, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Smoleava era vorbitoare de ucraineană (99,15%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Смолява

Смолява (укр. Смолява) — село в Берестечковской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Гороховский район. Код КОАТУУ — 0720887601. Население по переписи 2001 года составляет 707 человек. Почтовый индекс — 45761. Телефонный код — 8 — 03379. Занимает площадь 9,86 км². Ссылки Смолява на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Смолява

Смо́лява — село в Україні, у Берестечківській громаді Луцького району Волинської області. Населення становить 707 осіб. Географія На південній околиці села бере початок струмок Білий Луг. Історія У 1906 році село Берестецької волості Дубенського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 60 верст, від волості 5. Дворів 75, мешканців 744. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», село увійшло у склад Берестечківської міської громади. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 788 осіб, з яких 372 чоловіки та 416 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 707 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Релігія У 2019 році релігійна громада села вийшла з підпорядкування УПЦ московського патріархату і приєдналася до ПЦУ. Примітки Посилання Smolawa, sioło nad dopł. Styru, ... // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1889. — Т. X. — S. 896. (пол.) Smolawa, wś nad Białym Łuhem, ... // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1902. — Т. XV, cz. 2. — S. 598. (пол.) Погода в селі Смолява [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Smoleanînove, Novoaidar

Smoleanînove (în ucraineană Смолянинове) este o comună în raionul Novoaidar, regiunea Luhansk, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Smoleanînove era vorbitoare de ucraineană (90,21%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (9,71%). Note
Смоляниново (Луганская область)

Смоляниново (укр. Смолянинове) — село, относится к Новоайдарскому району Луганской области Украины. 27 февраля 2022 года было занято ВС РФ и НМ ЛНР. История Слобода являлась центром Смольяниновской волости Старобельского уезда Харьковской губернии Российской империи. Население по переписи 2001 года составляло 1297 человек. Известные уроженцы Чернявский, Никита Антонович (1920—1993) — украинский советский поэт, прозаик, журналист. Местный совет 93532, Луганская обл., Новоайдарский р-н, с. Смоляниново, ул. Ленина, 93. Примечания Ссылки Смоляниново на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Smolanyj

Smolanyj (ukr. Смоляний; hist. Pechersdorf lub Pöchersdorf) – wieś na Ukrainie, w rejonie stryjskim obwodu lwowskiego. Wieś liczy 32 mieszkańców. Za II Rzeczypospolitej Pechersdorf był samodzielną gminą jednostkową w powiecie dolińskim w woj. stanisławowskiem. 15 czerwca 1934 gminę przyłączono do powiatu stryjskiego w tymże województwie, a już 1 sierpnia 1934 gmina została zniesiona, wchodząc w skład nowej zbiorowej wiejskiej gminy Bratkowce. 24 maja 1939 roku zmieniono nazwę wsi z Pechersdorf na Krzywiec. Po wojnie wieś weszła w struktury administracyjne Związku Radzieckiego i otrzymała nazwę Smolanyj. Przypisy
Смоляной

Смоляной (укр. Смоляний) — село в Моршинской городской общине Стрыйского района Львовской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 35 человек. Почтовый индекс — 82481. Телефонный код — 3245. История В 1946 году указом ПВС УССР хутор Пехерсдорф переименован в Смоляной. Ссылки Смоляной на сайте Верховной рады Украины (рус.). w1.c1.rada.gov.ua. Дата обращения: 24 апреля 2020. Примечания
Смоляний

Смоляни́й — село в Україні, у Моршинській міській територіальній громаді Стрийського району Львівської області. Стара назва — Пехерсдорф (нім. Pechersdorf/Pöchersdorf). Населення становить 35 осіб (2001). Історія Село засновано в 1836 році під час Францисканської колонізації, як німецька колонія. В першому десятилітті XX ст. в Пьохерсдорфі проживало 163 німці. 15 червня 1934 року село передане з Долинського повіту до Стрийського. У березні 1939 року станіславський воєвода перейменував село на Кшивєц (пол. Krzywiec). Примітки Посилання Погода в селі Смоляний [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] (нім.) Карта німецьких поселень Галичини у 1939 році [Архівовано 25 березня 2016 у Wayback Machine.].
Smolary Świtaskie

Smolary Świtaskie (ukr. Смолярі-Світязькі) – wieś na Ukrainie w rejonie kowelskim, w obwodzie wołyńskim położona w pobliżu niewielkiego jeziora Przybycz, z którego niegdyś brała swój początek rzeka Prypeć. W II Rzeczypospolitej miejscowość wchodziła w skład gminy wiejskiej Pulemiec w powiecie lubomelskim województwa wołyńskiego. Wieś została założona w pierwszej połowie XVIII wieku (lata 1725-1750). Nazwa miejscowości nawiązuje do pozyskiwania smoły w śródleśnych smolarniach, zajęcia jakim trudnili się jej pierwsi mieszkańcy. We wsi znajduje się wybudowana w latach 1999-2001 cerkiew św. Ducha. Do 2020 w rejonie szackim. Przypisy Bibliografia Mapa WIG 1:100000 „Pas 43 Słup 37 OPALIN” Warszawa 1933 Linki zewnętrzne Smolary Świtaskie na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Smolearî-Sviteazki, Șațk

Smolearî-Sviteazki (în ucraineană Смоляри-Світязькі) este un sat în comuna Hrabove din raionul Șațk, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Smolearî-Sviteazki era vorbitoare de ucraineană (99,64%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Смоляри-Свитязские

Смоляри-Свитязские (укр. Смолярі-Світязькі; до 2024 года — Смоляры-Свитязские) — село в Шацкой поселковой общине Ковельского района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Шацкий район. Код КОАТУУ — 0725780904. Население по переписи 2001 года составляет 279 человек. Почтовый индекс — 44023. Телефонный код — 3355. Занимает площадь 0,409 км². В сентябре 2024 года, постановлением Верховной Рады Украины село было переименовано в Смоляри-Свитязские Примечания Ссылки Смоляры-Свитязские на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Смолярі-Світязькі

Смолярі-Світязькі — село в Україні, у Шацькій селищній територіальній громаді Ковельського району Волинської області. Населення становить 279 осіб. Орган місцевого самоврядування — Шацька селищна рада. Природне оточення Поблизу села є озеро Прибич. Від озера текла річка, яка впадала в Прип'ять, від неї залишився тільки невеликий рівчак. Історія Заснування Територія, де тепер знаходиться с. Смолярі-Світязькі, колись була вкрита густим сосновим лісом і непрохідними болотами. Село засноване приблизно 250—270 років тому, це 1725—1750 роки. Місцеві жителі, які переселились сюди із села Світязь, були першими переселенцями — це Мартин, Сухар, Писарчук, Бортник. Землі, де вони оселились, і нині носять назви: Мартинівщина, Сухарове, Писареве, Бортнове. Мабуть переселенців із Світязя привабили великі соснові ліси. Можливо, це були втікачі, які шукали кращого життя, а непрохідні болота давали їм надійний захист. Перші жителі добре навчились добувати і переробляти смолу: копали пні сосен і в печах точили смолу. Отож і назва села пішла звідти. В п'яти печах, споруджених у лісі, жителі виготовляли смолу, спирт, мазуту для змазування возів і склеювання бочок, діжок. Позаяк перші поселенці були з села Світязь, то Смолярі назвали Світязькими. Про те, що в цій місцевості займались здобуванням і переробкою смоли свідчить те, що за 3 км від Смолярів Світязьких є Столинські Смолярі і недалеко знаходяться Рогові Смолярі. 19 вересня 2024 року Верховна Рада підтримала перейменування села Смоляри-Світязькі на Смолярі-Світязькі. 26 вересня 2024 року перейменування набуло чинності. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Шацької селищної територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Шацького району, село увійшло до новоутвореного Ковельського району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 294 особи, з яких 132 чоловіки та 162 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 279 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Сільські заклади Село Смолярі Світязькі належить до Шацької громади. Воно розташоване за 17 км на південний захід від центру громади і за 34 км від залізничної станції Ягодин. У селі є неповна середня школа, будинок культури, бібліотека, фельдшерсько-акушерський пункт, два магазини і православна церква Святого Духа. Примітки Джерела Офіційний сайт Шацького благочиння Володимир-Волинської єпархії [Архівовано 29 серпня 2016 у Wayback Machine.] Посилання Погода в селі Смоляри-Світязькі [Архівовано 31 грудня 2010 у Wayback Machine.]
Snihurivka, Ternopil Oblast

Snihurivka (Ukrainian: Снігурівка) is a village in the Borsuky rural hromada of the Kremenets Raion of Ternopil Oblast in Ukraine. History The first written mention of the village was in 1463. After the liquidation of the Lanivtsi Raion on 19 July 2020, the village became part of the Kremenets Raion. Religion Church of the Dormition References Bibliography "Śnihorówka, pow. krzemieniecki". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). p. 601.
Śnihorówka

Śnihorówka, Śniegorówka (ukr. Снігурівка) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie krzemienieckim. Przynależność administracyjna przed 1939 r.: gmina Katerburg, powiat krzemieniecki, województwo wołyńskie. Przypisy Bibliografia Śnihorówka, pow. krzemieniecki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 601 .
Snihurivka, Lanivți

Snihurivka (în ucraineană Снігурівка) este localitatea de reședință a comunei Snihurivka din raionul Lanivți, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Snihurivka era vorbitoare de ucraineană (99,64%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Снегуровка (Тернопольская область)

Снегуровка (укр. Снігурівка) — село в Барсуковской сельской общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. Основано в 1785 году. До 2020 года входило в Лановецкий район. Код КОАТУУ — 6123885201. Географическое положение Село Снегуровка находится на правом берегу реки Горынь, выше по течению примыкает село Маневое, ниже по течению на расстоянии в 0,5 км расположено село Передмирка. Рядом с селом протекает безымянная речушка, на противоположном берегу которой расположено село Малая Снегуровка. Через село проходит автомобильная дорога Т-2009. Население Население по переписи 2001 года составляло 554 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа. Дом культуры. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Примечания