NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zabolotiv

Zabolotiv (en ukrainien : Заболотів ; en russe : Заболотов, Zabolotov ; en polonais : Zabłotów) est une commune urbaine de l'oblast d'Ivano-Frankivsk, en Ukraine. Sa population s'élevait à 3 932 habitants en 2021. Géographie Zabolotiv est arrosée par les rivières Prout et Tourka. Elle se trouve à 65 km au sud-est d'Ivano-Frankivsk, la capitale administrative de l'oblast, et à 439 km au sud-ouest de Kiev. Histoire La première mention de Zabolotiv remonte à l'année 1455. Une communauté juive (shtetl) y fut fondée en 1790. En 1903, un pogrom prit pour cible la communauté hassidique ; il fut le fait de paysans ruthènes reprochant aux Juifs leur fidélité à la Galicie majoritairement polonaise. Au recensement de 1910, Zablotow comptait 2 587 Ruthènes et 2 171 Juifs. Après l'effondrement de l'empire d'Autriche-Hongrie, elle devint polonaise sous le nom de Zabłotów. En septembre 1939, à la suite de la signature du Pacte germano-soviétique, la région fut occupée, puis annexée, par l'Union soviétique. Zabolotiv accéda au statut de commune urbaine. Elle fut occupée par l'Allemagne nazie le 1er juillet 1941. En 1942, deux mille Juifs, hommes, femmes et enfants, furent tués sur le mont Homovi. Cent quarante jeunes gens et jeunes filles furent déportés pour des travaux forcés en Allemagne. Le 30 mars 1944, l'Armée rouge reprit Zalobotiv, qui fut rattachée à la république socialiste soviétique d'Ukraine. Elle fait partie de l'Ukraine indépendante depuis 1991. Population Recensements (*) ou estimations de la population : Personnalités liées à la ville Manès Sperber (1905-1984), écrivain français. Jerzy Tabeau (1918-2002), résistant polonais, survivant d'Auschwitz. Svitlana Onychtchouk, femme politique ukrainienne. Transports Zabolotiv se trouve à 80 km d'Ivano-Frankivsk par le chemin de fer et à 86 km par la route. Les villes les plus proches sont Kolomyia, à 20 km à l'ouest, et Sniatyn à 21 km à l'est, par la route. Notes et références Liens externes (uk) Informations officielles (ru) Cartes topographiques (uk) Carte routière Portail de l’Ukraine
Zabolotyiv

Zabolotyiv (ukránul: Заболотів, lengyelül: Zabłotów, németül: Sabolotiw, oroszul és jiddisül Zabolotov (Заболотов, זבולוטוב),ů2006-os becslés szerint körülbelül 4000 fős városi jellegű település a Prut mentén, Ukrajna Ivano-frankivszki területének Sznyatini járásában. 1918-ig az Osztrák–Magyar Monarchiához, majd 1939-ig Lengyelország stanisławówi vajdaságához, 1991-ig pedig a Szovjetunióban az Ukrán SZSZK-hoz tartozott. Irányítószáma 78315. A holokauszt előtt galíciai stetl (zsidó kisváros) volt, kis számú haszid közösséggel. Itt született Manès Sperber osztrák–francia író. A településen dohányfeldolgozó üzem működik. Jegyzetek
Zabolotiv

Zabolotiv (in ucraino Заболотів?; in polacco Zabłotów; in russo Заболотов?, Zabolotov) è un insediamento rurale (3914 abitanti) nel distretto di Kolomyja nell'oblast' di Ivano-Frankivs'k. Ospita l'amministrazione della comunità territoriale di Zabolotiv, una delle comunità territoriali dell'Ucraina Fino al 18 luglio 2020 Zabolotiv faceva parte del distretto di Snjatin, abolito come parte della riforma amministrativa dell'Ucraina, che ha ridotto a sei il numero dei distretti dell'oblast' di Ivano-Frankivs'k. L'area del distretto di Snjatin è stata fusa nel distretto di Kolomyia. Fino al 26 gennaio 2024 Zabolotiv era classificata come insediamento di tipo urbano. Da tale data è entrata in vigore una nuova legge che ha abolito questo status e Zabolotiv è stata riclassificata come insediamento rurale. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Zabolotiv
Zabolotiv

Zabolotiv (în ucraineană Заболотів) este o așezare de tip urban din raionul Sneatîn, regiunea Ivano-Frankivsk, Ucraina. În afara localității principale, nu cuprinde și alte sate. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Zabolotiv era vorbitoare de ucraineană (98,98%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Personalități născute aici Jerzy Tabeau (1918 - 2002), medic polonez, supraviețuitor al Lagărului de concentrare Auschwitz. Note
Заболотов

За́болотов (укр. Заболотів, пол. Zabłotów) — посёлок городского типа в Коломыйском районе Ивано-Франковской области Украины. Административный центр Заболотовской поселковой общины. История Первое упоминание о Заболотове найдено в Коломыйской земельной книге 1455 года. В этом акте шляхтич Павло Преславский подарил Софии город Заболотов. Начиная с 1790 года Заболотов был еврейским местечком. Еврейское население уменьшилось после погрома в 1903 году. В ходе Великой Отечественной войны в 1941—1944 гг. поселение находилось под немецкой оккупацией, в ходе которой еврейское население полностью уничтожено. В январе 1989 года численность населения составляла 4468 человек. На 1 января 2013 года численность населения составляла 4059 человек. Промышленность Промышленность представлена табачно-ферментационным и хлебным заводами, а также филиалом Коломыйской фабрики художественных изделий. Транспорт Железнодорожная станция на линии Ивано-Франковск — Черновцы. Достопримечательности Музей освободительной борьбы Храм Святого Михаила Памятник Шевченко Католический костёл Примечания Ссылки ЗАБОЛОТІВ. Вербиленко Г. А. // Енциклопедія історії України: Т. 3: Е-Й / Редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. НАН України. Інститут історії України. — К.: В-во «Наукова думка», 2005. — 672 с.: іл. Сайт Заболотова — zabolotiv.org.ua Заболотов // Большая советская энциклопедия : [в 30 т.] / гл. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд. — М. : Советская энциклопедия, 1969—1978. Заболотов на сайте Верховной рады Украины
Zabolotiv

Zabolotiv (ukrainska Заболотів, polska Zabłotów) är ett stadsliknande samhälle i Ivano-Frankivsk oblast i västra Ukraina. Zabolotiv, som för första gången nämns i ett dokument från år 1455, hade 4 067 invånare år 2011. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från tyskspråkiga Wikipedia, Sabolotiw, 9 augusti 2013.
Rafajnovo

Rafajnovo (ukrajinsky Рафайново, maďarsky Rafajnaújfalu) je obec v Kosoňské vesnické územní hromadě v okrese Berehovo v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. V roce 2025 zde žilo 974 obyvatel. Historie Do uzavření Trianonské smlouvy byla obec součástí Uherska, poté byla součástí Československa. V roce 1921 zde žilo 734 obyvatel, z toho 2 Rusíni a 730 Maďarů. V letech 1938 až 1945 byla (na základě první vídeňské arbitráže) součástí Maďarského království. Od roku 1945 byla obec součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR. Od roku 1991 je obec součástí nezávislé Ukrajiny Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Рафайново na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rafajnovo na Wikimedia Commons
Rafajnowo

Rafajnowo (ukrainisch Рафайново - bis 1992 Rafajlowe/Рафайлове; russisch Рафайново Rafainowo, ungarisch Rafajnaújfalu, tschechoslowakisch Rafajnovo oder Rafajna Nové Selo) ist ein Dorf im Rajon Berehowe in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Rafajnowo liegt rund 17 Kilometer Luftlinie nordnordwestlich vom Rajonzentrum Berehowe und 35 Kilometer südsüdöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. Etwa 21 Kilometer nordöstlich von Rafajnowo befindet sich die Stadt Mukatschewo. Am 19. September 2019 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Landgemeinde Kosson im Rajon Berehowe, bis dahin bildete es die Landratsgemeinde Rafajnowo (Рафайнівська сільська рада/Rafajniwska silska rada) im Westen des Rajons Berehowe. Einzelnachweise
Rafajnaújfalu

Rafajnaújfalu (ukránul Рафайновe (Rafajnove / Rafaynove), korábban Рафальове (Rafaljove / Rafal'ove), oroszul Рафалёво (Rafaljovo)) falu Ukrajnában, a Beregszászi járásban. Fekvése Rafajnaújfalu a Beregszászi járásban található, azon belül a Kaszonyi kistérséghez tartozik. Munkácstól 22 km-re délnyugatra, a Szernye-patak partján helyezkedik el, Zápszony társközségeként. Beregszásztól 28 km-re, a legközelebbi nagyobb településtől, Nagydobronytól pedig 17 km-re található. A falun átvezető egyetlen főút kulcsfontosságú a közlekedés szempontjából, mivel a falu félreeső helyen fekszik, és megközelítése nehézkes. A környezet sík területekből áll, amelyek mezőgazdasági művelés alatt állnak. A tájat szántóföldek és legelők uralják, melyek fontos szerepet játszanak a helyi gazdaságban. Kisebb erdős területek is találhatók a környéken, gazdag növény- és állatvilággal. Az éghajlat mérsékelt-szárazföldi, meleg nyarakkal és hideg telekkel, viszonylag alacsony csapadékmennyiséggel. Az évi középhőmérséklet körülbelül 9-10 °C, az éves csapadékmennyiség pedig általában 600–800 mm között mozog. Nevének eredete A falu az 1270-ben oklevélben szereplő Rafajn nevét viseli. Története Nevét az oklevelek 1270-ben említették először a Lónyai uradalom határjárásában, mint Mihály fia Rophoyn földjét. A falut a Roffain család alapította a 13. században. 1482-ben „Rafajna” néven említik. 1566-ban a tatárok elpusztították. A 18. század végén Vályi András így ír róla: „RAFAJNA. Szabad puszta Bereg Vármegyében, földes Ura Gr. Schönborn Uraság, lakosai görög katolikusok, fekszik N. Lucskához 1 fertály mértföldnyire, határja egyenes fekvésű, ’s nevezetes makkoló erdeje van.” Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Ujfalu (Rafajna), Bereg vármegyében, magyar falu, Munkácshoz délre 3 mfdnyire: 3 rom. kath., 14 gör. kath., 452 ref. lak. Ref. anyaszentegyház. Határa egészen róna s igen termékeny; fája, szénája elég. F. u. többen.” A trianoni békéig Bereg vármegye Mezőkaszonyi járásához tartozott. Az első világháborút követően a község a mesterségesen létrehozott Csehszlovákiához került, majd 1938-tól ismét Magyarországhoz tartozott 1944 őszéig, amikor a szovjet csapatok megszállták. Ennek következtében 1945-ben az Ukrán Szovjet Szocialista Köztársaság, s ezzel együtt a Szovjetunió részévé vált. 1991 óta a független Ukrajna része. Népessége 1910-ben 676, túlnyomórészt magyar lakosa volt. 2005-ben 990 lakosából 968 (95%) magyar. Nevezetességek Református temploma az 1733-ból való fatemplom helyén épült 1828-ban, klasszicista stílusban. Testvérvárosa Források Györffy György: Bereg vármegye Fülöp László Attila: Rafajnaújfalu földrajzi fekvése és jellemzése További információk https://www.slideshare.net/slideshow/rafajnaujfalu-fekvese-es-foldrajzi-jellemzese-pdf/268909800 Jegyzetek
Rafainovo, Bereg

Rafainovo (în ucraineană Рафайново, maghiară Rafajnaújfalu) este o comună în raionul Bereg, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Rafainovo era vorbitoare de maghiară (96,41%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (2,57%). Note
Рафайново

Рафайново (укр. Рафайново, венг. Rafajnaújfalu Рафайнауйфалу) — село в Косоньской сельской общине Береговского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 974 человека. Почтовый индекс — 90225. Телефонный код — 03141. Занимает площадь 2,166 км². Код КОАТУУ — 2120488201. Ссылки Рафайново на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Pomoriany Castle

The Pomoriany Castle (Ukrainian: Поморянський замок, romanized: Pomorians'kyi zamok, Polish: Zamek w Pomorzanach) is a ruined castle in the rural settlement of Pomoriany, Zolochiv Raion, Lviv Oblast, Ukraine. It originated in the 16th century as a well-fortified noble residence on the bank of the Zolota Lypa River. The castle's early owners included Mikołaj Świnka and Jan Sienieński. The estate suffered badly at the hands of the Cossacks and Turks (1675, 1684) but Jan III Sobieski invested in the restoration in order to make Pomorzany one of his country residences. Sobieski's death in 1696 was followed by another long period of decline. A real change came about in the castle's fortunes when, in 1789, Erasm Pruszyński started transforming the dilapidated building into a modern residence. He had the barbican gate, three towers and several wings of the old structure torn down, however. As recently as 1939, Pomorzany was owned by the famous Potocki family. Following the September Campaign, the building was adapted for use as a school, but it was finally abandoned to rot in the late 1970s. References Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. Киев: Будивельник, 1983–1986. Том 3, с. 139.
Castillo de Pomoriany

El Castillo de Pomoriany​ (en ucraniano: Поморянський замок) es un castillo en ruinas en el pueblo de Pomoryany, raión de Zolochiv, óblast de Leópolis, Ucrania. Se originó en el siglo XVI como una residencia noble bien fortificada a la orilla del río Zolota Lypa. Los primeros propietarios del castillo incluyen a Mikolaj Świnka y a Jan Sienieński. La propiedad sufrió mucho a manos de los cosacos y los turcos (1675, 1684), pero Jan III Sobieski invirtió en la restauración con el fin de hacer de Pomorzany una de sus residencias campestres. La muerte de Sobieski en 1696 fue seguido por otro largo periodo de decadencia. Tras la campaña de septiembre, el edificio fue adaptado para su uso como escuela, pero fue finalmente abandonado a pudrir en la década de 1970. Véase también Castillo de Ouren Castillo de Patras Castillo de Pèlerin Castillo de Pischalauski Referencias
Château de Pomoriany

Le château de Pomoriany (ukrainien Поморя́нський за́мок, polonais Zamek w Pomorzanach) est une forteresse ukrainienne, sur la rive de la Zolota Lypa et dans la ville moderne de Pomoriany. Historique La première mention, en 1462, le reliait à la famille Kerdei de russie, voïvode de Podilsk. En 1620 le village de Pomeriany passait dans les mains de la famille Sobieski. Le château après avoir été ruiné par les Cosaques puis les Turcs en 1675 puis 1684 fut relevé par Jean III Sobieski. En 1789, Erasm Pruszyński, modifiait le château qui était tombé en déshérence depuis longtemps. En 1939 la famille Potocki habitait le château avant que celui-ci ne soit abandonné en 1970. Il est à ce jour en ruines. Le parc Le parc du XXIe siècle d'une superficie de 7 hectares est classé depuis le 9 octobre 1984. Châteaux proches la forteresse de Kamianets ; le château de Kudryntsi ; le château de Sydoriv ; le château de Medjybij. Notes et références Compléments Portail de l’Ukraine Portail des châteaux
Lalovo

Lalovo (ukrajinsky Лалово, maďarsky Beregleányfalva) je obec ve Verchnokoropecké vesnické územní hromadě v okrese Mukačevo v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. V roce 2025 zde žilo 965 obyvatel. Součástí obce je ves Berezynka. Historie Obec je poprvé zmíněna v listině z roku 1378 a poté v listině z roku 1465 jako Lanfolvo – Panenská ves. V roce 1566 byla tato vesnice zničena Tatary. V 17. století se sem přistěhovali němečtí osadníci, aby zvýšili počet obyvatel. V 18. století mělo Lalovo na nějakou dobu privilegia města. Do uzavření Trianonské smlouvy bylo Lalovo součástí Uherska, poté bylo součástí Československa. Za první československé republiky zde byl obecní notariát a poštovní úřad. Od roku 1945 bylo Lalovo součástí Ukrajinské sovětské socialistická republiky, která byla jednou ze svazových republik Sovětského svazu, nakonec od roku 1991 je součástí samostatné Ukrajiny. Odkazy Poznámky Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lalovo na Wikimedia Commons Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Лалово na ukrajinské Wikipedii.
Lalowo

Lalowo (ukrainisch und russisch Лалово – bis 1995 Lalowe/Лалове; ungarisch Beregleányfalva, tschechoslowakisch Lalovo, deutsch Mädchendorf) ist ein Dorf im Rajon Mukatschewo in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Der Ort wurde 1378 zum ersten Mal schriftlich als Lanfolvo erwähnt, 1566 wurde es von den Tataren zerstört. Zwischen 1730 und 1748 kam es zur Wiederbesiedlung durch deutschsprachige Kolonisten aus Mainfranken in die Besitzungen des Fürsten Friedrich Karl von Schönborn-Buchheim, diese nannten das Dorf Mädchendorf. Lalowo ist rund sieben Kilometer Luftlinie südöstlich vom Rajonzentrum Mukatschewo und 44 Kilometer südöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod an der Nationalstraße N 09 gelegen, die Mukatschewo über Rachiw, Bohorodtschany, Iwano-Frankiwsk, Rohatyn und Bibrka mit Lwiw verbindet. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der neugegründeten Landgemeinde Werchnij Koropez im Rajon Mukatschewo, bis dahin bildete es zusammen mit dem Dorf Beresynka die Landratsgemeinde Lalowo (Лалівська сільська рада/Laliwska silska rada) im Südosten des Rajons Mukatschewo. Einzelnachweise
Beregleányfalva

Beregleányfalva (ukránul: Лалове (Lalove), oroszul: Лаловo (Lalovo), szlovákul: Lalová) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Munkácsi járásban. Német- és Oroszleányfalva egyesülése előbb Nagyleányfalva néven. Fekvése Munkácstól 8 km-re délkeletre fekszik, Nyírhalom tartozik hozzá. Története Beregleányfalva nevét 1465-ben említette először oklevél. 1566-ban e falut is elpusztították a tatárok. A lakosság pótlására 17. században német telepeseket költöztettek ide. Római katolikus templomát a Sztálini érában lerombolták. 1910-ben 776 lakosából 34 magyar, 189 német, 543 ruszin lakosa volt. Ebből 205 római katolikus, 555 görögkatolikus, 9 izraelita volt. A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Munkácsi járásához tartozott. Ma mintegy 1000 ukrán-ruszin és német lakosa van. Források A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X
Lalovo, Muncaci

Lalovo (în ucraineană Лалово) este localitatea de reședință a comunei Lalovo din raionul Muncaci, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Lalovo era vorbitoare de ucraineană (98,13%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Лалово

Ла́лово (укр. Лалове) — село в Верхнекоропецкой сельской общине Мукачевского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 965 человек. Почтовый индекс — 89664. Телефонный код — 3131. Занимает площадь 1,704 км². Код КОАТУУ — 2122785001. Ссылки Лалово на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Dendropark "Podillya"

Dendropark "Podillya" is part of the "Podillya" Botanical Gardens at Vinnytsia National Agrarian University. General information It was founded in 1963. The gardens cover an area of 70 hectares (170 acres). It has more than 10,000 seedlings of hornbeam, more than 700 thousand trees and shrubs, over 650 species of plants. Its arboretum hosts over 600 species of trees and shrubs. The botanical garden is located in the western part of Vinnytsia on the northern and southern slopes of the river Vyshnya. It is part of a green ring around the city with the Pirogov museum. Sections of the dendropark The gardens include the following sections: Arboretum Typological forest department Department of pomology (fruit crops) Systematic division of herbaceous plants Department ornamental crops Nursery ornamental and wild fruit crops Department of Science and Environment Winter garden with a collection of subtropical plants unique for Podillya References
Єврейське кладовище (Кременчук)

Єврейське кладовище в Кременчуці — кладовище, що існувало на Ревівці (місцевості Кременчука), в кінці сучасної вулиці Небесної Сотні. Наразі цю місцину називають «Артсклади», а від самого кладовища залишилися окремі захоронення. Історія Приблизно в середині XVIII ст. на землях біля хутора Сталівка на північно-західних околицях Кременчука було закладене міське кладовище, яке було розділено на 4 сектори: єврейський (основний), православний, старообрядницький та караїмський. Поблизу, на шляху в місто, знаходилася єврейська корчма. У XVIII–ХІХ століттях це кладовище було основним місцем захоронення кременчуцьких євреїв. За документами 1935 року кладовище займало площу в 7 гектарів, мало форму трапеції та було огороджене кам'яним парканом. У місті на той час мешкало близько 28 тисяч євреїв, і місця для захоронення не вистачало, тому мацеви були розташовані дуже щільно. Після другої світової війни в ході відбудови міста багато могильних плит було використано в будівництві. Пізніше на території кладовища були розташовані артилерійські склади, при будівництві яких теж використовувалися надгробні плити: в якості підмурків складських приміщень та інших будівель, для мощення доріжок та під'їздів до складів. Як військовий об'єкт, територія ретельно охоронялася. Після розпаду СРСР артилерійські склади було ліквідовано, і територія колишнього кладовища стала об'єктом діяльності «чорних археологів» і збирачів металу та місцем відпочинку містян: поруч знаходиться штучне озеро Скеля, на місці затоплених каменоломень XIX століття. В останні роки існували плани побудувати на території колишнього кладовища мікрорайон «Озерний». Був укладений інвестиційний контракт із корпорацією «Столиця» (Київ). Будівництво так і не розпочали, а в 2015 році проєкт був закритий. Див. також Кладовища Кременчука Посилання Барух (Борис) Бабилуа (10 жовтня 2010). Еврейский Кременчуг — седая печаль старинного кладбища (рос.). Толдот Йешурун. Архів оригіналу за 10 травня 2018. Процитовано 8 травня 2018. История иудейских захоронений в Полтавской области. 05366.com.ua (рос.). Сайт города Кременчуга. 23 липня 2015. Архів оригіналу за 1 травня 2017. Процитовано 8 травня 2018. Неизвестный Кременчуг. История Крюкова. Статья третья. 05366.com.ua (рос.). Сайт города Кременчуга. 28 жовтня 2013. Архів оригіналу за 10 травня 2018. Процитовано 8 травня 2018.
Dynamo Training Center

Dynamo Club Stadium is part of the educational training facility ground operated by Ukrainian Premier League club Dynamo Kyiv located at the city limits of Kyiv in the former village of Vita-Lytovska (Koncha-Zaspa, Holosiiv Raion). The area is specifically notorious for having the state-owned mansions compound designed for the state high-ranking officials. The facility includes four football grounds including one with artificial turf. There is also an administration area where there exists an enclosed training hall, medical facilities and a concert hall. One of the grounds has seating facilities where most official games are played at. The original capacity of the ground was about 750, which has now been updated to hold 1200. History The Educational-Training base of Dynamo Kyiv (NTB Koncha Zaspa) was opened in 1961 after the club won the Soviet Championship. In 1996, reconstruction began at the complex and it was reopened in March 1998. The project was managed by the well known architect Vitaliy Oksiukovsky. The facility is considered now one of the most modern in Europe and of the highest UEFA standards. After Ukrainian Independence, Dynamo Kyiv became the owners of the facility. The record attendance for a game is 1,100 when Dynamo Kyiv reserves hosted Arsenal Kyiv reserves on 14 June 2007. Usage The facility is used primarily by Dynamo-2 Kyiv (Ukrainian First League) and Dynamo Kyiv reserves. Dynamo-3 Kyiv also used this facility until they were disbanded. The majority of the use is however is by the Dynamo Youth School and the junior clubs. Other clubs to have used this facility, especially the synthetic pitch in the early spring when other pitches are still frozen have been Arsenal Kyiv, CSCA Kyiv and their reserve team, FC Obolon Kyiv, FC Borysfen Boryspil and FC Nafkom Brovary. External links (in Ukrainian) Official link Dynamo Kyiv website dedicated page to the Educational Training facility at Koncha-Zaspe References
NTB Dynamo w Koncza-Zaspie

Szkoleniowo-Treningowa Baza (NTB) Dynamo w Koncza-Zaspie (ukr. Навчально-тренувальна база «Динамо» в Конча-Заспі) – stadion piłkarski w południowej okolicy Kijowa Czapajewce. Nazwa bazy związana jest z ogólną nazwą miejscowości, w którym się znajduje - Koncza-Zaspa. Stadion w Czapajewce został zbudowany w 1961. Po rekonstrukcji w 1998 stadion dostosowano do wymóg standardów UEFA i FIFA, wymieniono stare siedzenia na siedzenia z tworzywa sztucznego. Rekonstruowany stadion może pomieścić 750 widzów. Na stadionie swoje mecze domowe rozgrywa drużyna Dynamo-2 Kijów. Linki zewnętrzne Informacja o stadionie na stronie Dynama Kijów (ukr.) Informacja o stadionie na pfl.ua (ukr.)