NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Кам'янка (Чорнобильський район)

Кам'янка — колишнє село в Іванківському районі Київської області України, яке зникло після аварії на Чорнобильській АЕС. Розташоване за 19 км від колишнього райцентру — міста Чорнобиль. Знаходиться серед лісів, віддалене від інших поселень. Історія Виникло на початку XX століття. Одна з перших згадок пов'язана із будівництвом у селі каплиці (1907 рік). У радянський час село підпорядковувалося Опачицькій сільській раді Чорнобильського району. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі мешкало 75 мешканців, було 35 дворів. Мешканці села після аварії на ЧАЕС були відселені у село Нові Опачичі Макарівського району. Село було повністю відселене 4–7 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 30-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Село було офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Частина села згоріла під час лісових пожеж у 1992 році. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Офіційне рішення про зняття села з обліку[недоступне посилання з квітня 2019] Куда переехали жители эвакуированных населенных пунктов [Архівовано 26 червня 2012 у WebCite](рос.) Примітки
Кам'янська телевежа

Ка́м'янська телеве́жа — суцільнометалева просторова ґратована телевізійна вежа у селі Кам'янське Арцизького району Одеської області. Спорудження телевежі було завершене в 1965 році. Висота вежі разом з антенами становить 196 метрів, висота верхнього майданчика — 180 метрів. Наразі з вежі є мовлення 4-х цифровових мультиплексів, аналогового телебачення (2 потужних передавача та 2 передавача середньої потужності) та радіо (УКХ та FM). Телевежа обслуговує південно-західну частину Одеської області, зокрема Арциз та Арцизький район, Кілію, Вилкове, частини Болградського, Ізмаїльского, Саратського та Тарутинського районів. Вежа побудована за типовим проєктом 3803-КМ (34084-КМ). До висоти 155 метрів — пираміда с переломами поясів на 32 и 64 метрах. Далі призма базою 1,75х1,75 метри висотою 25 метрів. Верхній майданчик 2,5х2,5 метра на відмітці 180 метрів и труба для турникетної антени. За цим проєктом побудовані, і тому однакові, наступні вежі: Андріївська (Черняхівська), Білопільська, Донецька, Івано-Франківська, Кам'янська, Кропивницька, Луганська, Львівська, Одеська, Подільська, Черкаська, Чернівецька і ряд інших. Примітки Див. також Список найвищих теле- та радіовеж України
Каморетський заказник

Каморе́тський зака́зник — загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення в Україні. Розташований у Менському районі Чернігівської області, неподалік від села Блистова. Площа 515 га. Створений у 1974 р. Підпорядкований Березнянському лісництву Чернігівського держлісгоспу. Заказник розташований на правому березі Десни та оточений меандрою річки. Він являє собою поєднання рівнинних ділянок з легко хвилястими, місцями горбастими елементами рельєфу центральної широкої заплави. Трапляються окремі вікові дерева. Тут представлені справжні діброви (ліщиново-конвалієві, крушиново-конвалієві, ліщиново-різнотравні), осичники (на місці вирубаних дібров), чорновільшняки та вербняки з густим підліском з верби тритичинкової, зарості якої підходять до водного дзеркала озер. Деревний ярус дібров формує дуб звичайний (Quercus robur) I–II бонітету заввишки 22—24 м та його співдомінанта (осика (Populus tremula), в'яз шорсткий (Ulmus glabra), липа серцелиста (Tilia cordata). Чагарниковий ярус формують такі види, як ліщина звичайна (Corylus avellana), свида кров'яна (Swida sanguined), бруслина європейська (Euonymus europaea), смородина чорна (Ribes nigrum). Серед видів трав'яного ярусу конвалія звичайна (Convallaria majalis), вербозілля звичайне (Lysimachia vulgaris), хвилівник звичайний (Aristolochia clematitis), цирцея звичайна (Circaea lutetiana) та ряд інших. У цілому флора заказника нараховує понад 300 видів судинних рослин. Тут трапляються 12 рідкісних видів судинних рослин, із них 6 — занесених до Червоної книги України (коручка темночервона (Epipactis atrorubens), пальчатокорінник м'ясочервоний (Dactylorhiza incarnata), гніздівка звичайна (Neottia nidusavis), сальвінія плавуча (Salvinia natans), лілія лісова (Lilium martagon), зозулині сльози яйцеподібні (Listera ovaidj) та 6 видів регіональної охорони (косарики черепитчасті (Gladiolus imbricatus), півники сибірські (Iris sibirica), синюха голуба (Polemonium caeruleum), тирлич звичайний (Gentiana pneumonanthe), голокучник дубовий (Gymnocarpium dryopteris), латаття сніжно-біле (Nymphaea Candida)). З угруповань, занесених до Зеленої книги України, варто відзначити ценози глечиків жовтих, латаття сніжно-білого, сальвінії плавучої. Фауна Стариці створюють на території Каморетського заказника мальовничі озера. Є місцем оселення однієї з найбільших у державі колоній бобра. З тварин також мешкають сарна європейська, куниця лісова, лисиця, свиня дика, заєць сірий та інші. Орнітофауна складається з лісових та водно-болотних комплексів. Значення заказника Загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення Каморетський має наукову цінність для збереження генофонду дібров, зокрема їх залишків у заплаві Десни, та охорони заплавно-лісового, болотного і навколоводного фауністичних комплексів. Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8.
Канівський музей народного декоративного мистецтва

Музей «Народне декоративне мистецтво Канівщини» - музей народного декоративного мистецтва у Каневі, науково-дослідний відділ Шевченківського національного заповідника. Музей працює з 23 квітня 1972 року. Спочатку експозиція знаходилась в Успенському соборі. В 1990 році собор передано релігійній громаді, а музей розміщено в приміщенні Василіянського училища, яке є пам'яткою архітектури 18 століття (З 1919 року по 1970 рік тут розміщувалась Канівська середня школа № 1 ім. Т. Г. Шевченка.). У музеї представлені речі трьох центральних областей України: Черкаської, Київської та Полтавської. Фонди нараховують близько 5 тисяч експонатів. Найцінніші експонати: одяг, килими, рушники, тканини, народний розпис, художнє скло. Вироби сучасних майстрів склодувів, різьбярів по дереву, художників, яких також чимало в зібранні музею, дають можливість побачити, як розвивалось прикладне мистецтво в індустріальну епоху. Література Канівський музей народного декоративного мистецтва. Путівник / Заболотня Галина Миколаївна, Засенко Галина Василівна, Герасименко Надія Феодосіївна. — Дніпропетровськ : «Промінь», 1979. — 32 с. — 40 000 прим. (укр.) (англ.) Кугно І. І. Канів. Путівник містом та околицями. — Київ: Панмедія, 2006. — С. 28. ISBN 966-8947-00-2
Карпатська столиця (готель)

«Карпатська столиця» — недобудований 20-поверховий готель-хмарочос у Трускавці. Найвищий будинок Трускавця. Будівництво здійснювала компанія «Житлобуд». Розташування Хмарочос розташований на невеликому пагорбі, поблизу об'їзної дороги та повороту до Борислава. Хмарочоси Трускавця Бескид Карпатська столиця Ріксос-Прикарпаття Вежа ТРТ Суховоля вул., 54Б Примітки Посилання Хмарочос на skyscrapercity.com [Архівовано 11 вересня 2013 у Wayback Machine.] Хмарочос на explorer.lviv.ua [Архівовано 23 вересня 2020 у Wayback Machine.] Джерела https://web.archive.org/web/20130724085458/http://www.zhytlobud.com/buildings/truskavets/healthresort/
Кафедральний собор Всіх Святих Землі Волинської

Кафедра́льний собо́р Всіх Святи́х Землі́ Воли́нської — православний храм, що споруджується на честь 1000-ліття Волинської єпархії в місті Луцьку. проєктування 3 лютого 1993 року відбулися парафіяльні збори громади майбутнього храму. 15 лютого було зареєстровано статут. На підставі рішення Луцької міської Ради № 204 від 22 червня 1994 року під спорудження собору було виділено земельну ділянку площею 1,8 га. 1 квітня 1996 року архієпископ Волинський і Луцький Нифонт Солодуха (УПЦ московського патріархату) затвердив завдання на проєктування собору, який повинен вміщувати до 3 тисяч вірян. проєктований храм складається з п'яти куполів з розмірами 35×36 м. У нижньому (цокольному) поверсі запроєктовано нижній храм з басейном для хрещення дорослих. Діаметр центрального купола — 9 метрів, висота 50,5 м, а до верхів'я хреста 55,5 м. Згідно з проєктом, висота дзвіниці становитиме 60 м. Будівництво 21 липня 1998 року відбулася закладка каменю під новий храм. До жовтня 1997 року було проведено водопровід діаметром 250 мм за межі майбутнього будівельного майданчика. Враховуючи складні інженерно-геологічні умови і властивості ґрунтів все ж таки збудовано пальовий фундамент — 345 паль довжиною 9-11 метрів. На фундамент використано понад 700 м³ бетону, на стіни першого поверху храму — 2000 м³ бетону, арматури — 250 тонн, цегельної кладки — 100 м³. Будівництво храму відбувається в тому числі й на пожертви. Так в 2009 році благодійний концерт хорового колективу «Волинські дзвони» зібрав 40 тисяч гривень. 4 серпня 2009 будівництво відвідав московський Патріарх Кирило. Станом на 2010 рік було завершено всі будівельні роботи в нижньому храмі. Навесні 2023 року будівництво собору було зупинене. Служіння 1994 року на території майбутнього храму було встановлено тимчасовий храм-модуль для богослужінь. 23 жовтня тут вперше відслужили літургію. Починаючи зі свята Стрітення 1995 року в храмі-модулі щоденно проходять богослужіння. 13 грудня 2005 року митрополит Луцький і Волинський Нифонт відслужив першу молебень у новозбудованому нижньому храмі. Див. також Храми Луцька Примітки
Възкресение Христово (православна църква в Киев)

„Свето Възкресение Христово/Господне“ (на украински: Свято-Воскресенський собор; на руски: Свято-Воскресенский собор) е катедрален православен храм, който се строи в Киев, столицата на Украйна. Огромната катедрала ще бъде най-големият православен храм в Европа. Той ще може да побере 5000 енориаши. Сградата ще бъде разположена на площ 3,6 хектара. Височината ѝ се предвижда да бъде 120 метра. За катедралата е отреден специален парцел в Печорския район на Киев. Предвижда се бъдещата катедрала да бъде духовен и образователен комплекс, който ще включва конферентна зала за 1000 души, 6 заседателни зали, офиси, семинария, телевизионно студио, хотел за поклонници, ресторант, паркинг, магазини за икони и религиозна литература. Планирано е също изграждането на резиденция на предстоятеля на Украинската православна църква и отделен параклис, предназначен за 150 енориаши. В близост до катедралата се предвижда да бъде построена четириредна камбанария и районът да бъде облагороден с малко езеро. Първата копка на храма е поставена на 4 април (Великден) 2010 година, когато киевският митрополит Владимир поставя капсула с частици от свети мощи в основите на бъдещата катедрала. На церемонията присъстват министър-председателят на Украйна Николай Азаров и членове на кабинета и градските власти. Бележки Външни препратки Официален сайт на строящия се храм Архив на оригинала от 2010-08-13 в Wayback Machine.
Воскресенский собор (Киев, Украинская православная церковь)

Собо́р Воскресе́ния Христо́ва (Кафедра́льный собор Воскресения Христова) — строящийся в Киеве собор Украинской православной церкви (МП). Должен стать самым большим храмом этой конфессии на Украине. Проектное решение Строительство ведётся с 2007 года по адресу: Железнодорожное шоссе, 3 (станция метро «Лыбедская»). Общая площадь 22 000 м². Комплекс включает резиденцию митрополита Киевского, офисные помещения, духовную школу, гостиницу, ресторан, телестудию, кинотеатр, конференц-зал на тысячу человек, спортивный комплекс, а также подземный гараж на 126 машин. Комплекс будет включать 9-этажную колокольню. Собор рассчитан на 5000 прихожан и будет включать три алтаря ― один главный и два дополнительных. Проект разработал Олег Калиновский. В октябре 2014 года осуществлено перекрытие собора металлическими балками на высоте 8,100. Количество основных 18-метровых балок — 24, малых балок такое же количество по периметру размером 6 м. Конструкции подготовлены к железобетонному перекрытию. У входа на территорию установлена часовня в честь святого князя Ярослава Мудрого. История Митрополит Владимир (Сабодан) освятил место под строительство собора 2 июня 2007 года. 11 февраля 2010 года он же освятил на стройплощадке буровую технику и первые опытные сваи. Изначально строительство планировалось к завершению в 2011 году. С 26 марта 2013 года указом митрополита Владимира епископ Бородянский Варсонофий (Столяр) назначен ключарём строящегося в Киеве собора в честь Воскресения Христова. В июне 2013 года построена вторая церковь на первом этаже собора, Андрее-Владимирский храм, выполнена в византийском стиле. Помещение церкви высотой 7 м вмещает около 300 человек. Это первая на Украине церковь, названная одновременно в честь апостола Андрея Первозванного и князя Владимира. Просветительская работа На территории Воскресенского кафедрального собора с 2009 года существует Духовно-просветительский центр УПЦ, главный руководитель центра Ксения Зозуля. В рамках центра функционирует около двадцати постоянно действующих проектов и 7-8 сезонных. В «Соборной галерее» круглый год проводятся выставки, фестивали, конкурсы, занятия студий и кружков, лекции. Кроме воскресной школы для разных категорий людей, есть занятия с людьми, у которых проблемы со слухом, мастерская живописи и иконописи. Конструктивные характеристики Официальное название строительного проекта ― «Кафедральный собор с административными и хозяйственными помещениями и гостевой автостоянкой на Железнодорожном шоссе, 3, в Печерском районе г. Киев». Площадь — 22 000 м2; Вместимость — 5000 прихожан; Строительный объём — ? Высота купола с крестом (заявленная) — 120 м. Примечания Ссылки Архитектурно-градостроительный совет утвердил проект строительства Свято-Воскресенского кафедрального собора в Киеве Строительство Свято-Воскресенского Кафедрального собора (Киев) Интервью с руководителем строительства Кафедрального собора УПЦ и ключарем Воскресенского собора епископом Бородянским Варсонофием (2014)
Семінарський храм Святих Петра і Павла (Дніпро)

Семінарський храм Святи́х Петра́ і Па́вла — храм Дніпровської духовної семінарії Православної церкви України, колишній кафедральний храм Дніпропетровської єпархії Української Православної церкви Київського патріархату в м. Дніпро. Настоятель — митрополит Дніпровський і Криворізький Симеон (Зінкевич). Історія 1910 року було збудовано та відкрито перший катеринославський сінематограф (кінотеатр) «Вулкан». 1936 року будівлю реконструюють, кінотеатр отримує нову назву — ім. Г. І. Петровського. Після розпаду Радянського Союзу кінотеатр припиняє роботу, будівля приходить у занепад. У цей же час в Україні відроджується рух за автокефалію православної церкви. 1992 року утворюється Українська Православна Церква Київського Патріархату. У другій половині 90-х років місцева влада передає вірянам Київського патріархату колишній кінотеатр в оренду. 12 липня 1998 року у храмі відбувається перше Богослужіння. Через те, що цього дня згадуються святі первоверховні апостоли Петро і Павло, храм було вирішено назвати Петро-Павлівським. Зусиллями тоді ще архиєпископа Дніпропетровського і Криворізького, Богородського та Московського (нині митрополита Богородського) Адріана (Старини) будівлю почали реставрувати, вона ставала поступово схожою на храм. Петро-Павлівський кафедральний храм став другим храмом у м. Дніпропетровськ (після Свято-Духівського). Наприкінці 2009 року митрополита Адріана (Старину) було призначено керуючим новоутвореної Криворізької єпархії, кафедральний собор святих Петра і Павла як виняток залишили за ним. 3 травня 2011 року рішенням Священного Синоду Української православної церкви Київського патріархату митрополита Адріана (Старину) було відсторонено від керування Криворізькою єпархією. Кафедральний собор увійшов до складу Дніпропетровської єпархії. 5 грудня 2012 року практично одноголосним рішенням Дніпропетровської міської ради кафедральний собор святих Петра і Павла передано у власність Дніпропетровської єпархії УПЦ КП. Сьогодення Кафедральний собор Петра і Павла — один з найбільших та найгарніших у єпархії. Відбудовували його як коштом Владики Адріана та парафіян, так і коштом української діаспори. На території собору збудовано двоповерхову недільну школу, духовне церковно-хорове училище, актову залу і трапезну, бібліотеку, гуртожиток. Сьогодні благочинним храму є протоієрей Сергій Нарольський. Див. також Храми Дніпра Дніпропетровська єпархія ПЦУ Примітки Посилання Офіційний сайт ПЦУ Офіційний сайт Дніпропетровської єпархії
Кедринський заказник

Ке́дринський зака́зник — ботанічний заказник загальнодержавного значення в Україні. Розташований у Тячівському районі Закарпатської області, на північний схід від села Брустури. Заказник розташований на південно-східних схилах хребта Кедрин (частина Ґорґанів), в басейні потоку Кедрин (права притока Брустурянки. Площа заказника — 166 га. Статус присвоєно згідно з рішенням облвиконкому від 25.07.1972 року № 243, постанови РМ УРСР від 28.10.1974 року № 500, рішенням облвиконкому від 23.10.1984 року № 253. Перебуває у віданні ДП «Брустурянське ЛМГ» (Кедринське л-во, кв. 9, вид. 1-8, 10-24, 27, 30, 31, 36-40, 42-48). Охороняється природний лісовий масив, де збереглися модриново-кедрово-ялинові фітоценози. Особливо цінний ендемік — модрина польська (Larix polonica). В Українських Карпатах, крім цього, відоме тільки ще одне природне місце поширення модрини польської — в урочищі Манява, Івано-Франківської області. У Кедринському заказнику також росте реліктовий вид — сосна кедрова європейська, яка на території заказника має ширший діапазон висотного поширення, ніж в інших місцевостях Українських Карпат. Модрина зростає в резерваті поодиноко або у вигляді груп на південних та прилеглих до них схилах у межах висот 1080–1240 м. Основний її осередок зберігся на висоті 1200 м на південному схилі. Деревостан має вік 130–170 р. У другому ярусі трапляється береза повисла, зрідка бук, горобина звичайна. Кам'яні осипища зайняті гірською сосною. Трав'яно-чагарничковий покрив утворюють чорниця, брусниця, куничник волохатий, ожина шорстка, баранець звичайний. Багатий також тваринний світ заказника. Тут трапляються ведмідь бурий, куниця кам'яна, глухар, горіхівка, саламандра тощо. До Червоної книги України занесені: з рослин — модрина польська та сосна кедрова європейська, серед тварин — кіт лісовий, з птахів — сокіл-сапсан. Кедринський заказник має важливе наукове значення для дослідження історії розвитку лісів у голоцені, а також практичне значення як насіннева ділянка. Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8. Кедринський [Архівовано 29 серпня 2018 у Wayback Machine.] Кедринське лісництво (карта) [Архівовано 2 червня 2021 у Wayback Machine.]
Bosquet Kirillivsky

Le parc Bosquet Kirillivsky (en ukrainien : Кири́лівський Гай) est un espace naturel situé dans le quartier de Raïon de Chevtchenko, à Kiev, en Ukraine. Il comprend aussi deux cimetières. En images Notes et références Portail de la botanique Portail des espaces verts Portail de l’Ukraine Portail de la mort
Кирилловский гай

«Кирилловский гай» (укр. «Кирилівський гай») — Парк-памятник садово-паркового искусства местного значения, расположенный на территории Подольского района Киевского горсовета (Украина). Площадь — 34,5 га. История На территории парка ранее было Кирилловское кладбище. Описание Территория парка ограничена застройкой улиц Герцена, Пугачёва, Врублёвский спуск, Кирилловская (Фрунзе). На западе примыкает парк Бабий яр. Как добраться Транспортː от ст. м. Лукьяновскаяː ост. ул. Кирилловская (Фрунзе) трол. 6, 18, марш. такси № 181, 159, 217, 598 (также от ст. м. Петровка), 586. Ближайшая станция метроː Дорогожичи. Природа Является уцелевшим природным ландшафтом с широколиственным лесом в верховье Кирилловского ручья. Доминирующие породы деревьевː липа, дуб, берёза, осина, вяз. Встречаются дубы возрастом около 200 лет. Подлесок образуют лещина, бересклет бородавчатый и европейский. В травянистом покрове сохранился реликтовый хвощ большой. Примечания Ссылки Сайт КО «Київзеленбуд» — [1] Про заказник на сайте pryroda.in.ua Про створення, резервування та збереження територій і об'єктів природно-заповідного фонду в м. Києві
Кирилівський лісопарк

Кири́лівський Гай — парк у Подільському районі Києва розташований між Кирилівською горою (на півночі), вул. Герцена (на південному заході), Врубелівським узвозом (на сході), дамбою (на заході). Загальна площа паркової зони — 11,65 га. Парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення з 1972 року. Опис Парк являє собою залишки природного рельєфу та рослинності (широколистяний ліс) у верхів'ї Кирилівського струмка. В ньому переважають липа, дуб, береза, осика та в'яз. Підлісок тут утворюють ліщина, бруслини бородавчаста та європейська, глід та інші. В трав'яному покриві зберігся реліктовий вид — хвощ великий. Подекуди трапляються старі дерева дуба віком близько 200 років. Історія На території гаю розміщувалось Кирилівське кладовище. Залишки якого розкидані по серед парку у вигляді склепу Качковських і декількох надгробних плит. Галерея Примітки Джерела Сайт Подільської РДА [Архівовано 21 Січня 2018 у Wayback Machine.] Бабин Яр: Історія і пам’ять / За ред. Владислава Гриневича, Павла-Роберта Маґочія. – К.: Дух і Літера, 2016. – 352 с., з іл. ISBN 978-966-378-463-2
Триумфальная арка (Глухов)

Триумфальная арка - памятник архитектуры и градостроительства XVIII века в городе Глухов Сумской области Украины. История Триумфальная арка была построена в 1766 - 1769 годы под руководством архитектора А. В. Квасова на месте деревянных ворот Глуховской крепости. После того, как в 1804 году земляные валы Глуховской крепости были срыты, арка была перестроена (по проекту черниговского губернского архитектора А. Карташевского слева и справа от ворот были сооружены сквозные арки-проходы для пешеходов). До конца XIX века триумфальная арка (также известная под неофициальным названием Московские ворота) находилась на окраине города. однако в дальнейшем, в связи с расширением городской территории, оказалась в центральной части города. В ходе Великой Отечественной войны триумфальная арка пострадала в результате воздушной бомбардировки города, но в 1957 - 1959 гг. была восстановлена. После провозглашения независимости Украины в октябре 2012 года арка была внесена в государственный реестр памятников архитектуры Украины под наименованием Киевские ворота Глуховских городских укреплений (укр. Київська брама Глухівських міських укріплень), регистрационный номер 180030-Н. Описание Сооружение соединяет в себе стиль классицизма с элементами барокко, построено из кирпича и оштукатурено. Примечания Литература и источники Ткаченко В. К. Глухов. — Харьков, "Прапор", 1974.