Szent Szófia-székesegyház (Kijev)

A Szent Szófia-székesegyház (ukránul: Собор святої Софії, Szobor szvjatoji Szofiji) ortodox székesegyház Kijevben, a legrégebbi teljesen fennmaradt keleti szláv keresztény templom. A ma is álló épület 1017–1037 között épült Bölcs Jaroszláv kijevi nagyfejedelem a megrendelésére és költségére, nevét az Isteni Bölcsesség (Szent Szófia) tiszteletére kapta. A konstantinápolyi Hagia Szophia riválisának szánták. A belsejét 260 m² mozaik és mintegy 3000 m² freskó díszíti, így az ukrán építészet és művészet egyik legfontosabb emléke. Kisebb megszakításokkal székesegyházi rangot viselt, a kijevi metropolita rezidenciája volt. A 13. század közepéig a Havasalföld főtemplomaként, valamint a kijevi nagyfejedelmek temetkezési helyeként szolgált. A székesegyházban krónikákat vezettek, itt hozták létre az első ukrán könyvtárat. A 14. században hanyatlásnak indult, később Péter Mogila metropolita és Ivan Mazepa hetman erőfeszítéseinek köszönhetően újjáépítették. 1638-tól a Szófia-kolostor fő temploma volt. 1934 óta a „Szofija Kijevszkaja” Nemzeti Emlékmű része. 1990-ben az UNESCO a hozzá tartozó épületegyüttessel, valamint más, összesen 28,52 hektárnyi területen álló ortodox templomokkal és kolostorokkal együtt a Világörökség részévé nyilvánította. A 2022-ben kezdődő orosz–ukrán háború miatt a helyszín 2023-ban felkerült a veszélyeztetett világörökségi helyszínek listájára. Története Az eredeti épület A székesegyház a konstantinápolyi 6. századi Hagia Szophia székesegyházról kapta, amelyet a Szent Bölcsességnek szenteltek, nem pedig egy konkrét Szófia nevű szentnek. Az első alapokat 1037-ben vagy 1011-ben rakták le, de a székesegyház befejezése két évtizedet vett igénybe. Egy elmélet szerint Bölcs JaroszlávI kijevi nagyfejedelem 1037-ben támogatta a Szent Szófia-székesegyház építését, hogy megünnepelje a Kijevi Rusz nomád besenyők felett 1036-ban aratott döntő győzelmét (akik ezután soha nem jelentettek veszélyt Kijevre). Nagyija Nyikitenko történész szerint, aki 30 évig tanulmányozza a székesegyházat, a székesegyházat 1011-ben alapították, Jaroszláv apjának, a Kijevi Rusz nagyfejedelmének, I. Vlagyimirnak az uralkodása alatt. Ezt az eredményt UNESCO és Ukrajna is elfogadta, amely 2011-ben hivatalosan is megünnepelte a székesegyház 1000. évfordulóját. Az orosz történészek azonban máig aktívan ellenzik ezt az időpontot. Az építménynek 5 hajója, 5 apszisa és (a bizánci építészethez képest meglepő módon) 13 kupolája van. Három oldalról kétszintes galériák veszik körül. A 37 és 55 méter közötti méretekkel rendelkező külsejét korábban posztamensekkel díszítették. Belülről a 11. századból származó mozaikok és freskók maradtak fenn, köztük Jaroszláv családjának leromlott állapotú ábrázolása, valamint az apszisban látható Orans. Átépítése A székesegyház eredetileg a kijevi uralkodók, köztük II. Vlagyimir Monomah, I. Békés Vszevolod és a székesegyház alapítója, I. Bölcs Jaroszláv temetkezési helye volt, bár máig csak az utóbbi sírja maradt fenn. Miután 1169-ben Vlagyimir-Szuzdal uralkodója, I. András vlagyimiri nagyfejedelem kifosztotta Kijevet, majd 1240-ben a Rusz mongol inváziója következett, a székesegyház pusztulásnak indult. A 16. században, amikor a Lengyel–Litván Nemzetközösség megpróbálta egyesíteni a katolikus és az ortodox egyházakat, nagymértékben újjáépítették modern pompájában. Az 1595-96-os breszti uniót követően a Szent Szófia-székesegyház az ukrán görögkatolikus egyházhoz került, amely megbízást adott a javítási munkálatokra, és az épület felső részét alaposan átépítették, Octaviano Mancini olasz építész tervei szerint, a jellegzetes ukrán barokk stílusban, miközben megőrizték a bizánci belső teret, megőrizve annak pompáját. A munkálatok Ivan Sztepanovics Mazepa kozák hetman alatt 1767-ig folytatódtak. Ebben az időszakban a Szent Szófia-székesegyház körül harangtornyot, kolostori kantint, pékséget, a metropolita palotáját, a nyugati kapukat (Zborovski-kapuk), a kolostori fogadót, a testvériskola kampuszát és a bursát (szeminárium) is felépítették. Az 1917-es októberi orosz forradalom után és az 1920-as évek vallásellenes szovjet kampánya során a kormány tervei szerint a székesegyházat el kellett volna pusztítani, és a területet „Perekop hősei” parkká kellett volna alakítani (a Vörös Hadsereg krími győzelme után az orosz polgárháborúban aratott győzelem után). A székesegyházat elsősorban számos tudós és történész erőfeszítésével sikerült megmenteni a lebontástól. (a szemközti Szent Mihály aranykupolás kolostort 1935-ben felrobbantották). Ennek ellenére 1934-ben a szovjet hatóságok elkobozták a templom épületét, beleértve a környező 17-18. századi építészeti komplexumot is, és építészeti és történelmi múzeumnak jelölték ki. Ukrajna függetlenségét követően Az 1980-as évek vége óta szovjet, majd a Szovjetunió felbomlása után az ukrán politikusok ígéretet tettek arra, hogy az épületet visszaadják az ortodox egyháznak. Az egyházon belüli különböző szakadások és frakciók miatt a visszaadást elhalasztották, mivel az összes ortodox és a görögkatolikus egyház igényt tartott rá. Bár az összes ortodox egyháznak engedélyezték, hogy különböző időpontokban istentiszteleteket tartsanak benne, máskor megtagadták tőlük a belépést. Súlyos incidens volt az Ukrán Ortodox Egyház Kijevi Patriarchátusát vezető Volodimir pátriárkájának temetése 1995-ben, amikor a rohamrendőrök kénytelenek voltak megakadályozni a temetést a múzeum területén, és véres összecsapásra került sor. Az ilyen események után már egyetlen vallási testület sem kapott jogot a rendszeres istentiszteletekre. A komplexum ma is az ukrán kereszténység világi múzeuma, látogatóinak többsége turista. 2007. augusztus 21-én a szakértők és az internetes közösség szavazatai alapján a Szent Szófia-székesegyházat Ukrajna hét csodája közé választották. A helyszín állapota és a körülötte zajló problémák, valamint a Kijevben zajló városképet átformáló építkezések felkeltették a nemzetközi közvélemény figyelmét is. 2010 végén az UNESCO egyik ellenőrző küldöttsége látogatást tett a kijevi Pecserszka lavra kolostorban, hogy megvizsgálja a helyszín állapotát. Akkoriban Mihajlo Kulinyak kulturális miniszter kijelentette, hogy a történelmi helyszín és a Szent Szófia-székesegyház nem szerepel a szervezet „feketelistáján.” Az UNESCO Világörökség Bizottsága 2013 június 20-án a Kambodzsában tartott 37. UNESCO-ülésen úgy döntött, hogy a kijevi Pecserszka lavra, a Szent Szófia-székesegyház és a hozzá tartozó kolostorépületek továbbra is a világörökségi listán maradnak. 2018 decemberében a Szent Szófia-székesegyházban tartották azt a zsinatot, amelyen az új ukrán ortodox egyház megalapításáról döntöttek. Hónapokig tartó tárgyalások és előkészületek után 2018. december 15-én az ukrán ortodox egyház kijevi patriarchátusa és az autokefál ukrán ortodox egyház összes püspöke, valamint az ukrán ortodox egyház moszkvai patriarchátusának két metropolitája összegyűlt a kijevi Szent Szófia-székesegyházban, ahol az ökumenikus trónon ülő metropolita, Emmanuel Adamakisz elnökletével egyesültek az Ukrán Ortodox Egyházba, megválasztották első prímásukat, Jepifanyij metropolitát, és elfogadták az újonnan függetlenné vált ukrán egyház alapszabályát. 2019. január 7-én Petro Porosenko ukrán elnök jelenlétében tartották a karácsonyi liturgiát, amelyen bemutatták az egyházi autonómia megadásáról szóló tomoszt, melyben I. Bartholomaiosz konstantinápolyi pátriárka autokefál egyházként ismerte el. Nem sokkal ezt követően egyházszakadás következett be, Kirill moszkvai pátriárka és az orosz ortodox egyház eretnekké nyilvánított mindenkit, aki elismeri az önálló, tőlük független ukrán ortodox egyházat, sőt még Konstantinápollyal is megszakították a több évszázados kapcsolatot, amely aztán az orosz-ukrán háború miatt teljesen elmérgesedett. 2023 szeptemberében Kijevet a 2022-es orosz invázió miatt a „veszélyeztetett” világörökségi helyszínek listájára vették fel. Az ENSZ ezzel a lépéssel igyekezett további segítséget és védelmet adni a helyszín számára. Építészeti jellemzői Faldíszítés A belső teret is bizánci mintára díszítették, elsősorban falfestményekkel (mintegy 3000 négyzetméternyi freskóval) és mintegy 260 négyzetméternyi mozaikkal. Különösen figyelemre méltó az oltár apszisában található „Imádkozó Istenanya” („Orans”) túlméretezett mozaikja és a központi kupolában található „Pantokrátor” Krisztust ábrázoló mozaik. Mivel Mária papi stólában és papi imára emelt karral látható, ez az ábrázolás összhangban van azzal a hagyománnyal, amely Máriát papnőként tiszteli és ábrázolja. 177 különböző színárnyalatot használtak a mozaikok elemzései szerint. Az 1930-as évek közepén lerombolt Szent Mihály-székesegyházból származó, a 12. századból származó mozaikok és freskók a második emeleten láthatók. Freskók A Szent Szófia-székesegyházban megmaradt freskók (nedves vakolatra ásványi festékkel készült festmények) a 11. századból származnak, így még a székesegyház építésének idejében készültek. A 19. században, a székesegyház rekonstrukciója során a freskókat olajfestékkel újították fel, amelyek általában az régi képek kontúrjait követték. Nem kevesebb, mint 3000 m² eredeti freskó maradt fenn. A 20. században, a következő restaurálás során a tudósok felfedezték, hogy a 11. századi freskók nagy része megmaradt a vakolat és az olajfesték réteg alatt, és ahol lehetséges volt, a régi freskókat feltárták. Az ősi freskók színvilága sötétvörös, sárga, olíva, fehér tónusok és kék háttér kombinációjával jött létre. A templom festményeire a kompozíció tisztasága, a képek kifejezőereje, a színek gazdagsága és az építészethez való szerves kapcsolódás jellemző. A Szent Szófia-székesegyház falfestményeinek egész együttese tartalmában egyetlen célnak volt alárendelve: a hatalmi reprezentációnak, vagyis a nemrégiben elfogadott keresztény hit meggyökeresítésének és a feudális hatalom megerősítésének. Ugyanakkor a állam főszékesegyházának festményeinek meg kellett mutatniuk Rusz nagyságát, nemzetközi elismertségét, valamint a kijevi nagyfejedelmi uralkodóház szerepét Európa politikai életében. Ezért a Szent Szófia-székesegyházban jelentős helyet kaptak a világi kompozíciók. A központi hajó három falán, a főoltárral szemben, a székesegyház alapítójának hercegi családi portréja volt látható. A portrét hagyományosan Bölcs Jaroszláv családjával hozzák összefüggésbe. Nadja Nyikitenko szerint itt I. Vlagyimir kijevi nagyfejedelem és családja látható. A portrén Vlagyimir fejedelem és Anna fejedelmesasszony vezették családjuk ünnepélyes menetét, a fejedelem pedig a katedrális makettjét tartotta a kezében. Sajnos ebből a freskókompozícióból máig csak a fejedelem gyermekeinek alakjai maradtak fenn a déli és részben az északi falakon. A többi képről a holland művész, Abraham van Westerfeld rajza mesél, aki a freskót még a 17. század közepén látta eredeti formájában, és megörökítette az utókor számára. A fejedelmi karzatra vezető lépcsőházakban egyedi világi freskók maradtak fenn. Itt a bizánci udvari élet jelenetei, a Konstantinápolyi Hippodrom versenyei, zenészek, akrobaták és vadászati témák láthatók. A hippodrom rendkívül kevés fennmaradt ábrázolása közül ez az egyik legjelentősebb. Szergej Viszockij történettudományi doktor ezeket a freskókat a 10. század közepén Olga fejedelemnő és VII. (Bíborbanszületett) Kónsztantinosz bizánci császár fogadásának ábrázolásaként értelmezi. Nagyezsgya Nyikitenko professzor viszont azt bizonyítja, hogy a tornyok freskói egy nagyfejedelmi diadalciklust alkotnak, amely a 987/8-as évfordulón kötött dinasztikus házasságot illusztrálja Vlagyimir fejedelem és Anna bizánci hercegnő között, amely a Rusz keresztény hitre térésének kezdetét jelentette. A tornyok falain jól láthatók az ornamentikus díszítések, szimbolikus rajzok és számos vadászjelenet: pl. a Medvevadászat, Jelmezesek küzdelme, Vaddisznóvadászat című képek. A tornyok freskói a középkori monumentális művészet egyedülálló emlékei és fontos történelmi források, amelyek tanúskodnak a Kijevi Rusz és Bizánc közötti kulturális kapcsolatokról. Figyelemre méltó a katedrális egykori keresztelőkápolnájában megmaradt festmény, különösen a 11. századi „A negyven szevasztiai vértanú” című freskókompozíció. A keresztelőkápolna a 11-12. század fordulóján jött létre, amikor az árkádos galériába új apszist építettek be. Az apszis freskói – „A keresztelés” és a szentek alakjai – tükrözik a korabeli monumentális művészet stilisztikai sajátosságait. A freskók az összes ősi teremben megmaradtak, elsősorban a központi alagsor falain, itt evangéliumi jelenetek láthatók. A Szent Szófia-székesegyházban a fejedelmi csoportportré a középső hajó (folyosó) három falán, a főoltárral szemben, a fejedelmi kórusok alatt található. Ez a székesegyház legnagyobb freskója, hossza 15 méter. A történészek szerint ez a kijevi fejedelmi hatalom jelentőségét és hatalmát jelzi az akkori világ számára. És így Vlagyimir az a fejedelem, aki megrendelte és megépítette a székesegyházat. A portré a Szent Szófia-székesegyház felszentelésének ceremóniáját ábrázolja, amelyet Vlagyimir és családja jelenlétében végeztek el. Az oldalsó oltároknál – az áldozati oltárnál és a diakónus oltárnál – megmaradtak a freskókompozíciók ciklusai, amelyek Szűz Máriárol és a szüleiről, Joachimról és Annáról (Mária-oltár), valamint Péter apostol cselekedeteiről (Péter és Pál oltára) mesélnek. A déli oltár (Mihály-oltár) festményei Szent Mihály arkangyalnak vannak szentelve, akit Kijev és a fejedelmi család védőszentjének tartottak. A legszélső, északi oltár freskói Szent Györgyről, Bölcs Jaroszláv nagyfejedelem védőszentjéről mesélnek. Nagy érdeklődést kelt a kóruson megmaradt freskóciklus. Ezek a következő témákát dolgozták fel: Ábrahám találkozása a három utazóval, Ábrahám vendégszeretete, Izsák feláldozása, valamint a Három ifjú a tűzzel teli barlangban, Az utolsó vacsora, valamint A kánai menyegző csodája. A katedrális festményeiben jelentős helyet foglalnak el az ornamentikák: ezek keretezik az ablak- és ajtónyílásokat, hangsúlyozzák a boltívek és boltozatok vonalait, pillérekkel és oszlopokkal futnak össze. Mozaikok A templom mozaikjaiból összesen 260 m² maradt fen, viszont még a 21. század elején is fedeztek fel addig nem ismert freskókat és mozaikokat. Minden mozaikkompozíció mellett görög nyelvű feliratok találhatók, amelyek magyarázzák a témát. A mozaikkészítők nevei ismeretlenek. Az egyes képek művészi jellemzői és a smaltik elrendezésének módja azonban lehetővé teszi, hogy meghatározzuk a nyolc főből álló mesterbrigád összetételét (a segédeket nem számítva). A mozaikokból is számos ornamentika készült, ezek főleg a bizánci és a helyi művészet szintézisének tekinthetők. Különleges értéket képviselnek a 11. századi mozaikok, amelyek a székesegyház fő részeit – a központi kupolát és a főoltárt – díszítik; ezeken a keresztény hit tanításának főbb szereplői láthatók. Szigorú sorrendben vannak elrendezve, a „mennyei hierarchiának” megfelelően. A mozaikművészet remekművének számít az Orans ábrázolása a központi apszisban: Szűz Mária alakja, akinek kezei imádkozva emelkednek a magasba. A mozaik 6 méter magas. Egyediségét az adja, hogy a székesegyház kupolájának belső felületén készült, és az épületbelső különböző pontjaiból az Orans különböző pózokban látható – állva, imádkozva vagy térdelve. Az Orans alatt egy széles panorámakép látható az Eucharisztia szimbolikus jelenetéről, amelyen az apostolok vesznek részt a Szentáldozásban. Angyalok nagy legyezőkkel állnak a szentáldozási asztal mindkét oldalán. Balra és jobbra tőlük kétszer ábrázolt Krisztus-alak látható: bal oldalon kenyeret tör tanítványaival, a jobb oldalon pedig bort oszt. A tanítványok mindkét oldalról közelednek hozzá, az angyalokhoz hasonlóan világos színű ruhákban; Krisztus alakjai ultramarinkék köpenyt viselnek, amely alatt lila ruha látszik, csillogó arany díszítéssel. A középen álló skarlátvörös áldozati asztal különösen lenyűgözővé teszi az egész kompozíciót. A székesegyház összes mozaikja ragyogó arany háttérrel készült, gazdag színekkel, élénk és telített tónusokkal. A mozaikok színes sokszínűsége ellenére a domináns színek a kék és a szürke-fehér, lila kombinációval. Minden színnek sok árnyalata van: kékből 21, zöldből 34, vörösből és rózsaszínből 19, aranyból pedig 25 változatot írtak le. Ez a Rusz területén az üveggyártás és a smaltikészítés technikájának magas fejlettségét bizonyítja. A székesegyház mozaikjainak palettája összesen 177 színárnyalatot tartalmaz. Jelenleg a modern mesterek a 11. századi módszerek alkalmazásával nem képesek ilyen sokszínű mozaikokat készíteni. A smalti üvegből készül, amelyet különböző színekre festenek sók és fémoxidok hozzáadásával. A képeket közvetlenül a falra készítik úgy, hogy a nedves vakolatba smalti kockákat nyomnak, amelyek térfogata átlagosan körülbelül 1 cm³. A készletben gyakran találhatók kisebb kockák is, ezek mérete körülbelül 0,25 cm³. A mozaikok alatti alap háromrétegű, teljes vastagsága 4-6 cm. A smalti mellett természetes kőből készült kockákat is használtak. A központi kupola csúcsán Krisztus mint Pantokrátor látható, aki az egész tér felett uralkodik. Körülötte négy arkangyal áll, amelyek közül csak egy mozaik, a többit a 19. század végén Mihail Vrubel festette olajjal. A kupoladob ablakai közötti falrészeken a tizenkét apostol látható, közülük csak Pál alakjának felső része maradt meg mozaik formában. A kupolát tartó csegelyeken látható négy evangélista közül csak Márk alakja maradt meg teljes egészében a délnyugati csegelyen. Az északi és déli íves boltíveken tizenöt mozaik medallion található, amelyek a mártírokat ábrázolják. Az oltár előtti boltív oszlopain a „Boldogasszony” mozaikjelenet látható. Graffitik A Szent Szófia-székesegyház falain még mindig láthatók a papok és a templom látogatói által hátrahagyott feliratok és rajzok. Ezeket az írásokat és firkálmányokat a szaknyelv graffiti összefoglaló néven kezeli. Ma már több mint 7000 graffitit találtak a 11. és a 18. század eleje közötti időszakból. A graffitik száma a magas írástudási szintről tanúskodik a Kijevi Rusz és a mai Ukrajna területén. A legismertebb kutatók és a legtöbb graffiti felfedezői a történész Szerhij Viszockij és a kortárs kutató, történettudományok doktora, Vjacseszlav Kornyijenko. Néhány graffiti a Szent Szófia-székesegyházban nem cirill betűkkel, hanem glagolita betűkkel készült. A graffitik értékes információkat tartalmaznak a Kijevi Rusz életének különböző aspektusairól – megmaradtak például a Bölcs Jaroszláv haláláról szóló feljegyzések, Vlagyimir Monomah autogramja, valamint a 11. század végén kötött békeszerződésről szóló feljegyzés a fejedelmek, II. Szvjatopolk, II. Vlagyimir és Oleg Szvijatoszlavics között a Zseliján folyónál kötött békeszerződésről, valamint II. Vszevolod feleségének, a fejedelmi hitvesnek, Bojanova földjének megvásárlásáról (12. század közepe). A templom falain nagyon korai dátumokból álló ciklus található, amelyek eszkatológiai naptárat alkotnak, és tanúsítják a 11. század első harmadában a világvégét és Krisztus második eljövetelét hirdető várakozásokat. A székesegyház különböző helyein 11 graffitit találtak, amelyek 1018–1036 közötti dátumokat tartalmaznak, és lehetővé teszik a székesegyház keletkezésének meghatározását a 11. század második évtizedére. Mivel a graffitik többségét egyszerű, bár írástudó lakosok írták a középkori Kijevben, ma ezek az óorosz nyelv, azaz a Kijevi Rusz lakosai által beszélt nyelv egyik legvalószínűbb forrásai, ellentétben a könyvekből származó egyházi szláv nyelvvel. Az ősi feliratok elemzése azt mutatja, hogy sok jellemzőjük megegyezik a mai ukrán nyelvvel. Ikonosztáz A kórust a templomhajótól aranyszínű, csillogó ikonosztáz választja el. Az ikonosztáz 1747-1754 között épült ukrán barokk stílusban, ám az 1930-as évek fosztogatásai után csak néhány eredeti szentképet tartalmaz. A 11. században, a székesegyház építése során az oltárt és a szentélyt csak egy alacsony, márványból készült oltár előtti szentélykorlát választotta el a hívek helyiségétől. Az első ikonosztáz a székesegyház újjáépítése során készült, és Petro Mohilja metropolita 1637-1638-ban helyeztette el. A kapuk 184 évig álltak a székesegyházban, egészen 1934-ig, amikor a bolsevikok elrendelték, hogy darabolják fel őket (hogy könnyebb legyen kivenni a székesegyházból és beolvasztani), és küldjék a nemesfémek tartalékalapjába. Egy véletlen folytán 1977-ben a kapu több darabját megtalálták a Pecserszka lavra barlangkolostor raktárhelyiségeiben, ahol a sztálini évek alatt az úgynevezett Múzeumváros működött. Az elkobzott egyházi értéktárgyakat Ukrajna egész területéről oda szállították, és többnyire beolvasztották őket. Kiderült, hogy a kapu megmaradt részei a nemesfémek tartalékalapjából kerültek oda az 1940-es években. A többi részt valószínűleg szétvágták és beolvasztották. A szovjet években nem lehetett restaurálni a kaput, mert Moszkva nem adott engedélyt a megmaradt részek restaurálásához szükséges 2,2 kg ezüst megvásárlására. Azóta a középső, úgynevezett királyi kaput helyreállították és visszaépítették az eredeti helyére. Egyéb belső díszítmények A székesegyház egyik mellékhajójában találhatóak Bölcs Jaroszláv és felesége, Svédországi Ingegerd kijevi nagyfejedelemné fehér márvány szarkofágjai, amelyek a 8. században készültek. A székesegyház padlóját színes festményekkel díszítették, amelyeknek néhány maradványát feltárták. A 19. században egy orosz vállalkozó öntöttvas csempéket adományozott állandó burkolatként, amelyek motívumai bizánci eredetűek. Meg nem erősített információk és egy kiadvány szerint a székesegyház alatt barlangok találhatók. A szakértők azt gyanítják, hogy ott található Bölcs Jaroszláv egykori kiterjedt könyvtára, amelyet még nem fedeztek fel újra. Az első ásatásokra 1916-ban került sor, de a politikai fejlemények miatt nem fejezték be. 2023-ban a régészeknek sikerült újabb föld alatti jártokat feltárniuk. Harangtorony Története A Szófia tér felől magasodik a különálló harangtorony, amelynek díszes bejárata a székesegyház udvarára nyílik. Sziluettje egységes képet alkot a Szent Szófia-épületegyüttes többi tagjával. A harangtorony a kolostor falába van beépítve, az udvar délkeleti oldalán. Ez az első kőépület, amelyet 1699-1706 között emeltek a 17. század végi tűzvész után. Építészét nem ismerjük, a dokumentumokban csak az egyik építőmester neve szerepel – „kőműves segédmester”, a kijevi-pecserszki város lakója, Szava Jakovlev. Eredetileg a harangtorony háromszintes volt, tetejét kis kupola és magas toronysüveg koronázta. 1709-ben falai között ünnepélyes találkozóra került sor Nagy Péter cár és hadvezérei között a poltavai csata után, ezért a harangtornyot gyakran „Triumfálja,” avagy győzedelmes névvel illették. Mivel a harangtorony egy régi szakadék helyén épült, nem sokkal az építés után felső szintjei megrongálódtak. Jelentős repedések keletkeztek rajtuk, ami összeomlással fenyegetett, ezért 1744–1748 között lebontották és újjáépítették. A harangtorony újjáépítését a híres szentpétervári építész, J. G. Szedel irányította, aki Rafail (Zaborovszkij) metropolita megbízásából számos építési munkát végzett Kijevben. Az újjáépített harangtorony szintén háromszintes volt, díszes barokk kupolával, aranyozott toronnyal és csillagokkal kék háttér előtt. 1851–1852-ben P. Sparro egyházmegyei építész tervei alapján a harangtornyot még egy emelettel megmagasították. Fából készült, körte alakú kupolával koronázták meg, amelyet aranyozott rézlemezekkel borítottak. A harangtorony legutóbbi restaurálása 1997–2003 között történt, és körülbelül 6 millió hrivnyába került. A restaurálás során az első szint falait cement-homok keverék befecskendezésével erősítették meg, amelyet nagy nyomás alatt a homlokzati falak nyílásain keresztül pumpáltak be. Mivel a habarcs egyszerűen kiömlött a belső terek boltozatából, a munkálatok nem fejeződtek be teljesen. Ezenkívül felújították a keresztet és a kupola aranyozását, valamint restaurálták a külső falakat és a díszítést. Sok év után először megnyitották a műemléket a látogatók előtt. 2008 nyarán, a Rusz kereszténnyé válásának 1020. évfordulójának ünneplése alkalmával 20 új harangot (összesen 835 kg tömeggel) helyeztek el a harangtoronyban. 2008. július 25-én ezeket a harangokat I. Bartholomaiosz konstantinápolyi pátriárka szentelte fel. Azóta hangjuk kíséri a Szófia téren rendezett nemzeti ünnepségeket. Jellemzői A 76 méter magas harangtorony nemcsak a korábbi Keresztes-völgy fölé magasodott, hanem a Felső-Kijev beépített területe fölé is. Bár az eredeti építményből csak az első és a második szint egy része maradt fenn, a harangtorony építészete és díszítése harmonikus egészet alkot. A harangtorony pompáját hangsúlyozza a piramis alakú kompozíció: a négy építészeti szint fokozatosan szűkül felfelé, és kupolával zárul. A két alsó szint téglalap alaprajzú, a felső pedig nyolcszögletű. Felettük magasodik a kupola, amelyet keresztes csúcs díszít. Az alsó szint boltíves átjáróval rendelkezik, amelynek ívei áttört timpanonokkal lettek díszítve. Az átjáró felett zárt helyiség található, ahová csigalépcső vezet a fal belsejében az átjáró északi oldalán. A három felső szint nem rendelkezik emeletközi födémekkel, és ívesen nyílik a külső térre. A kompozíció rétegezettségét összetett profilú párkányok jelzik, a falak felületét függőlegesen lapos pilaszterek tagolják, közöttük díszített szoborfülkék találhatók. A harangtorony építészeti formáival remekül harmonizál a szobrászati díszítése. A díszes csipke mintázatú stukkóból készült domborművek széles skálájával díszítették az épületet: angyalok alakjai ukrán fiatalemberek formájában, övvel átkötött kabátokban, puttók, maszkok, füzérek, kosarakban lévő virágok, csokrok, címeres kétfejű sasok, a fülkék felett pedig baldachinok láthatóak. A Szófia térre néző keleti homlokzat harmadik szintjén András apostol és Vlagyimir fejedelem alakjai díszítik, akik a kereszténység alapítóinak számítanak a Kijevi Ruszban. A harangtorony nyugati homlokzata, az udvar felőli oldalon, Rafael arkangyal és Szent Timóteus apostol alakjaival díszített – ők a metropolita Rafael (Zaborovskij) és Timóteus (Scherbatszkij) mennyei védőszentjei, akiknek tiszteletére a tornyot a 18. században átépítették. A stukkó díszeket a tehetséges zovkvai mesterek, Ivan és Stepan Sztobenszkij készítették. A falak díszítését fokozza a harangtorony festése, amely eleinte polikróm volt, majd a 19. századtól a homlokzatok kétszínűek lettek. A stukkó díszek élénk fehér színe a türkizkék háttérrel és az arany ragyogásával együtt ünnepélyes hangulatot teremt. A harangtorony második emeletén fennmaradt az 1705-ös harang, amely „Mazepa” néven ismert. Ez az egyike a 20 harangnak, amelyek egykor a harangtoronyban helyeztek el. Az Ukrajnában megmaradt történelmi bronzharangok közül a Mazepa a legnagyobb méretű és a leggazdagabb díszítésű. A harang tömege 13 tonna, átmérője 1,55 méter, magassága 1,25 méter. A korona magassága 0,28 méter, és Athanasius Petrovics kijevi mester öntötte. A harangot gazdag díszítés borítja, amelyen angyalkák láthatók. A harangon Ivan Sztepanovics Mazepa hetman címerét és a neki emléket állító feliratot is elhelyeztek, miszerint ezt a harangot „a jeles Mazepa hetman kívánságára” öntötték. Az épületegyüttes további tagjai A metropolita háza Refektórium-templom Testvériség épülete Bursa (gimnázium) Konzisztórium Déli bejárati torony Zaborovszkij-kapu Szerzetesi cellák Szerzetesi fogadó Bölcs Jaroszláv könyvtárának emlékműve Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Saint Sophia Cathedral, Kyiv című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Ez a szócikk részben vagy egészben a Sophienkathedrale (Kiew) című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.