NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Welyka Solona

Welyka Solona (ukrainisch Велика Солона; russisch Великая Солёная Welikaja Soljonaja) ist ein Dorf in der ukrainischen Oblast Mykolajiw mit etwa 950 Einwohnern (2016). Das zwischen 1764 und 1767 von Flüchtlingen aus der Nordukraine, den zentralen Provinzen des Russischen Kaiserreiches und der Walachei gegründete Dorf war von Anfang August 1941 bis Ende März 1944 von den Deutschen besetzt und trug zwischen 1937 und 2016 den Namen Куйбишевка Kujbyschewka. Welyka Solona liegt auf einer Höhe von 39 m am Ufer der Solona (Солона), einem 30 km langen Nebenfluss des Hnylyj Jelanez (Гнилий Єланець; Flusssystem Südlicher Bug). Nördlich der Siedlung verläuft die Regionalstraße P–55 von Wosnessensk nach Nowyj Buh. Das ehemalige Rajonzentrum Jelanez befindet sich 14 km nordöstlich und das Oblastzentrum Mykolajiw 97 km südlich vom Dorf. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der neugegründeten Siedlungsgemeinde Jelanez, bis dahin bildete es die gleichnamige Landratsgemeinde Welyka Solona (Великосолонівська сільська рада/Welykosoloniwska silska rada) im Westen des Rajons Jelanez. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Wosnessensk. Weblinks Artikel zur Ortsgeschichte (ukrainisch) Einzelnachweise
Velika Solona, Ielaneț

Velika Solona (în ucraineană Велика Солона) este o comună în raionul Ielaneț, regiunea Mîkolaiiv, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Velika Solona era vorbitoare de ucraineană (92,15%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (3,46%) și română (3,29%). Note
Великая Солёная

Великая Солёная (укр. Велика Солона, до 2016 г. — Куйбышевка) — село в Еланецком районе Николаевской области Украины. Основано в 1764 году. Население по переписи 2001 года составляло 1184 человек. Почтовый индекс — 55534. Телефонный код — 5159. Занимает площадь 3,336 км². Местный совет 55534, Николаевская обл., Еланецкий р-н, с. Великая Солёная, ул. Ленина, 41 Литература Гошкевич В. И., Фабрициус И. В. Археологическая карта Причерноморья // «Археологическая карта Причерноморья» В. И. Гошкевича и И. В. Фабрициус: создание, материалы, ГИС-адаптация. — СПб.: ИИМК РАН, 2024. — С. 311—312 (§ 330). Ссылки Учётная карточка населённого пункта — Великая Солёная на сайте Верховной рады (укр.)
Велика Солона

Велика Солона (в минулому — Солоне, Велике Солоне, Гідерима, Новокосіорівка, Куйбише́вка) — село в Україні, у Єланецькій селищній громаді Вознесенського району Миколаївської області. Населення становить 955 осіб. До 2020 року орган місцевого самоврядування — Великосолонівська сільська рада. Історія Станом на 1886 рік у колишньому власницькому селі Єланецької волості мешкало 1797 осіб, налічувалось 310 дворів, існували православна церква, школа, 3 лавки. Чорною сторінкою вписана в долі майже кожної сім'ї села Куйбишевка Німецько-радянська війна. В серпні 1941 року нацисти захопили Куйбишівку. У радянську армію пішло 973 чоловіки, 242 з них так і не повернулося додому – загинуло смертю хоробрих на полях битв. В Чехословаччині поблизу містечка Левичі на обеліску спорудженому на братській могилі радянських воїнів, викарбувано прізвище й нашого земляка Анатолія Миколайовича Тягая. Він був льотчиком і загинув у повіряному бою, визволяючи цей край від нацистів. Більше 70 куйбишевців, котрі брали участь у Німецько-радянській війні, нагороджені орденами і медалями Вітчизни. 20 березня 1944 року радянські війська визволили Куйбишівку. Жителі села приступили до відновлення зруйнованого під час війни. Більшість чоловіків були ще на фронті; тож увесь тягар ліг на плечі жінок, стариків та підлітків – сіяли вручну, орали землю коровами і волами. Не зважаючи на величезні труднощі, хліб посіяли. Врожайність, звичайно, була низькою. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними : Джерела Історія сіл і міст Української РСР(рос.) Погода в селі Куйбишевка [Архівовано 6 червня 2016 у Wayback Machine.] Примітки
Zymivnyk

Zymivnyk (en ukrainien : Зимівник) est une commune urbaine de l'oblast de Kherson, du raïon de Kherson et de la communauté territoriale de la ville de Kherson, en Ukraine méridionale. Sa population s'élevait à 1163 habitants en 2001. Géographie La commune de Zymivnyk se trouve au bord de la rivière Verevtchyna, petit affluent de rive droite du fleuve Dniepr. Elle se situe à 5,6 km au nord-nord-ouest de la ville de Kherson. Références Portail de l’Ukraine
Зимовник (посёлок)

Зимовник (укр. Зимівник, до 2016 г. — Куйбышево) — посёлок в Херсонской городской общине Херсонского района Херсонской области Украины. Почтовый индекс — 73009. Телефонный код — 552. Население Население по переписи 2001 года составляло 1163 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания Ссылки Зимовник на сайте Верховной рады Украины
Зимівник (селище)

Зимівник (до 2016 р. — Куйбишеве) — селище в Україні, у Херсонській міській громаді Херсонського району Херсонської області. Населення становить 1163 осіб. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Історія 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», увійшло до складу Херсонської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи увійшло до складу новоутвореного Херсонського району. У березні 2022 року селище тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. 10 листопада 2022 року звільнене в результаті контрнаступу ЗСУ в Херсонській області. Примітки
Kukobivka, Reșetîlivka

Kukobivka (în ucraineană Кукобівка) este localitatea de reședință a comunei Kukobivka din raionul Reșetîlivka, regiunea Poltava, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Kukobivka era vorbitoare de ucraineană (88,46%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (9,62%). Note
Кукобовка (Решетиловский район)

Кукобовка (укр. Кукобівка) — село, Кукобовский сельский совет, Решетиловский район, Полтавская область, Украина. Код КОАТУУ — 5324281401. Население по переписи 2001 года составляло 208 человек. Является административным центром Кукобовского сельского совета, в который, кроме того, входят сёла Дмитренки, Долина, Коломак, Кузьменки и Лютовка. Географическое положение Село Кукобовка находится на правом берегу реки Ольховатая Говтва, выше по течению на расстоянии в 1 км расположено село Кузьменки, ниже по течению примыкает село Лютовка, на противоположном берегу — село Долина. Река в этом месте извилистая, образует лиманы, старицы и заболоченные озёра. Рядом проходит автомобильная дорога М-03. Примечания
Кукобівка

Куко́бівка — село в Україні, у Решетилівській міській громаді Полтавського району Полтавської області. Населення становить 208 осіб. До 2020 орган місцевого самоврядування — Кукобівська сільська рада. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Географія Село Кукобівка знаходиться на правому березі річки Вільхова Говтва, вище за течією на відстані 1 км розташоване село Кузьменки, нижче за течією примикає село Лютівка, на протилежному березі - село Долина. Річка в цьому місці звивиста, утворює лимани, стариці та заболочені озера. Поруч проходить автомобільна дорога М03. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 721-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області», село увійшло до складу Решетилівської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно - територіальної реформи та ліквідації Решетилівського району, село увійшло до складу новоутвореного Полтавського району Полтавської області. Примітки Посилання Погода в селі Кукобівка [Архівовано 25 червня 2008 у Wayback Machine.]
Kulakivtsi

Kulakivtsi (Ukrainian: Кулаківці) is a village in Zalishchyky urban hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History It was first mentioned in writings in 1610. After the liquidation of the Zalishchyky Raion on 19 July 2020, the village became part of the Chortkiv Raion. Religion wooden church of St. Demetrius and bell tower (1862), ruins of the Roman Catholic church (1914). References Sources (in Ukrainian) Мельничук Б., Олійник В., Кулаківці // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2005, V. 2: К—О, S. 272. — ISBN 966-528-199-2. "Kułakowce (pow.zaleszczycki)". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 4. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1883. p. 869.
Kułakowce

Kułakowce (ukr. Кулаківці) – wieś na Ukrainie w rejonie czortkowskim należącym do obwodu tarnopolskiego. W II Rzeczypospolitej wieś w powiecie zaleszczyckim województwa tarnopolskiego. W latach 1943–1945 nacjonaliści ukraińscy zamordowali tutaj 80 Polaków. Większość ofiar zginęła 15 stycznia 1945 r., kiedy to bojówki OUN-UPA otoczyły wieś, rabując i paląc wszystkie polskie gospodarstwa. Zabytki Zamek w Kułakowcach, wybudowany w XVII w. Zobacz też Kułakowice Kułaczkowce Przypisy Linki zewnętrzne Kułakowce (pow.zaleszczycki), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IV: Kęs – Kutno, Warszawa 1883, s. 869 . Kułakowce na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Kulakivți, Zalișciîkî

Kulakivți (în ucraineană Кулаківці) este o comună în raionul Zalișciîkî, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația comunei Kulakivți era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Кулаковцы

Кулаковцы (укр. Кулаківці) — село в Залещицкой городской общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Село основано в 1610 году. До 2020 года входило в Залещицкий район. Код КОАТУУ — 6122085501. Географическое положение Село Кулаковцы находится на левом берегу реки Серет, которая через 1,5 км впадает в реку Днестр, выше по течению на расстоянии в 1 км расположено село Щитовцы. Население Население по переписи 2001 года составляло 436 человек. По состоянию на 2014 год население Кулаковцев составляло 412 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I ст. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Кулаківці

Кула́ківці — село в Україні, у Заліщицькій міській громаді Чортківського району Тернопільської області. Розташоване на річці Серет, на півдні району. До 2020 року адміністративний центр Кулаківської сільської ради. Історія Поблизу Кулаківців виявлено археологічні пам'ятки давньоруської культури. Перша писемна згадка — 1400. Церкву Святого великомученика Димитрія (1862 р.) принесли води Серету. Діяли «Просвіта», «Луг», «Сільський господар», та інші товариства, кооператива. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Заліщицької міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Заліщицького району, увійшло до складу новоутвореного Чортківського району. Населення Станом на 2014 рік населення Кулаківців становило 412 осіб. Мова Рідна мова населення за даними перепису 2001 року: Релігія Є церква Святого Великомученика Димитрія (1862, дерев'яна, УГКЦ). Капличка кам'янна напівзруйнована. Соціальна сфера Працюють: магазин "Сільпо", клуб, бібліотека, ФАП. Відомі люди Народилися Іван Громик — український хормейстер, заслужений працівник освіти України, Михайло Олійник — український педагог, заслужений працівник освіти України. Дмитро Вітюк -перший секретар комсомольської організації села,який заганяв людей у колгоспи, за що у 1966 році вдячні колгоспники поставили йому пам'ятник ,який стоїть і досі на тереторії дитячого садочка,через дії цього ката,багато жителів села зокрема Гуменюк (1925р.н.) станичний юнацької мережі ОУН – пропав безвісти; Дмитро Олійник (1911 р.н.), член ОУН – розстріляний НКВС в 1944 р. у Чорткові; Сопівник М.В.- закатований у травні 1946 р.; Іван Максимець- член ОУН; Андрій Скрипник (1923р.н.)- стрілець УПА; Іван Гаврилюк – загинув 1946 році; сестри – підпільниці Марія та Василини Григоришині, зв`язкові ОУН – загинули під час облави 24 вересня 1946 року; Дмитро Матвіїв (1921р.н.) -заступник підрайонного СБ, псевдо “Шріт”, загинув у 1946 році; Іван Гуменюк (1922р.н.)- підрайонний ОУН пс. “Богун”; Колодій Ольга Гаврилівна (1925 р.н.), підпільниця, засуджена на 10 років концтаборів. Всього було ув`язнено за участь у визвольній боротьбі 1944-1953 роках – 29 осіб., в тому числі 7 жінок.а пам'ятник досі стоїть і нікому немає до нього діла.СЛАВА УКРАЇНІ!!! Пов'язані з селом Андрій Солецький — художник, іконописець. Галерея Примітки Джерела Безгубенко О., Бойко В., Коропецька У., Олійник В. Кулаківці // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 2 : Г — Л. — С. 184—185. — ISBN 978-966-457-228-3. Мельничук Б., Олійник В. Кулаківці // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2005. — Т. 2 : К — О. — С. 272. — ISBN 966-528-199-2. Kułakowce (pow.zaleszczycki) // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1883. — Т. IV. — S. 869. (пол.)
Kulîkî, Lebedîn

Kulîkî (în ucraineană Кулики) este un sat în comuna Kurhan din raionul Lebedîn, regiunea Sumî, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Kulîkî era vorbitoare de ucraineană (92,98%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (7,02%). Note
Кулики (Лебединский район)

Кулики (укр. Кулики) — село, Курганский сельский совет, Лебединский район, Сумская область, Украина. Код КОАТУУ — 5922985202. Население по переписи 2001 года составляло 57 человек . Географическое положение Село Кулики находится на левом берегу реки Псёл, выше по течению на расстоянии в 5,5 км расположено село Токари (Лебединский городской совет), ниже по течению на расстоянии в 8 км расположено село Барабашовка, на противоположном берегу — сёла Курган и Михайловка. Река в этом месте извилистая, образует лиманы, старицы и заболоченные озёра. К селу примыкает большой лесной массив (сосна). Рядом проходит автомобильная дорога Т-1918. Примечания
Кулики (Сумський район)

Кулики́ — село в Україні, у Лебединській міській громаді Сумського району Сумської області. Населення становить 57 осіб. До 2020 орган місцевого самоврядування — Курганська сільська рада. Географія Село Кулики знаходиться на лівому березі річки Псел, вище за течією на відстані 5,5 км розташоване село Токарі, нижче за течією на відстані 8 км розташоване село Барабашівка, на протилежному березі — села Курган і Михайлівка. Річка в цьому місці звивиста, утворює лимани, стариці і заболочені озера. До села примикає великий лісовий масив (сосна). Поруч проходить автомобільна дорога Т 1918. Історія В 1960 р. в селі була побудована качкоферма, яка забезпечувала м’ясом м. Москву. Працівники працювали в три зміни. Інкубаторна станція давала близько 1 млн каченят, з них близько 500 тис. продавали населенню, а решту відгодовували. За підсумками 1971 р. качкоферма колгоспу зайняла перше місце в СРСР по показниках вирощування качок на м’ясо, а її завідувач С.Ю.Дрогало був нагороджений орденом Трудового Червоного Прапора. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 723-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Сумської області», увійшло до складу Лебединської міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, після ліквідації Лебединського району, село увійшло до Сумського району. Примітки Посилання Погода в селі Кулики [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Kumowiszcze

Kumowiszcze (ukr. Кумовище, Kumowyszcze) – wieś na Ukrainie, w obwodzie wołyńskim, w rejonie łuckim, w hromadzie Horochów, nad rzeką Lipą. W 2001 roku liczyła 34 mieszkańców. Do 2020 w rejonie horochowskim. Historia Pod koniec XIX wieku wieś w gminie Skobełka, w powiecie włodzimierskim. Przypisy Linki zewnętrzne Kołmowiski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 104 . Кумовище (Kołmowisko) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Кумовище

Кумовище (укр. Кумовище) — село в Гороховской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Гороховский район. Код КОАТУУ — 0720884803. Население по переписи 2001 года составляет 34 человека. Почтовый индекс — 45754. Телефонный код — 3379. Ссылки Кумовище на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Кумовище

Кумо́вище — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Горохівської міської територіальної громади. Населення становить 34 особи. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», село увійшло в склад Горохівської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Горохівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Географія Село розташоване на лівому березі річки Липи. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 58 осіб, з яких 26 чоловіків та 32 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 33 особи. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську мову. Примітки Посилання Погода в селі Кумовище [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Купеческая синагога (Киев)

Купеческая синагога — синагога, основанная в 1899 году в Киеве. В советское время была закрыта; здание капитально перестроено под кинотеатр «Кинопанорама», работавший по одноимённой киносистеме. История здания История синагоги Здание синагоги выстроено в 1898—1899 годах по улице Малой Васильковской (ныне Шота Руставели), 19 на средства владельца земельного участка — сахарозаводчика Льва Бродского. Внешнее оформление, согласно проекту архитектора Владимира Николаева, было выдержано в так называемом кирпичном стиле. Синагога была известна как «Купеческая молельня», «Купеческая синагога». Вплоть до революции здание формально считалось частной собственностью Льва Бродского, бесплатно предоставленной для нужд иудейской общины. До 1925 года раввином синагоги был Нухим Вайсблат. В 1920-е и в начале 1930-х годов синагога оставалась действующей; с учетом советских идейных приоритетов её переименовали в «Ремесленную». Сохранились воспоминания современника о её состоянии в то время: «Купеческая синагога была очень красива. Снизу был небольшой „штибл“ (комнатка), а вверху молились богачи, хасиды, ученые в Торе. Там молился кантор с хором — хазан Кромский, он принимал в свой хор также и девушек. Поэтому все „эрлехе идн“ (более религиозные, чем остальные) перешли в нижнюю комнату („штибл“) — молиться и учиться там». В 1932 году Всеукраинский ЦИК постановил поддержать предложение Киевского горсовета о закрытии Ремесленной синагоги, несмотря на настойчивые просьбы сотен верующих сохранить её. Фактически богослужения здесь прекратились в 1933-м. После этого молитвенный зал был превращен в спортзал, которым пользовался техникум физкультуры. Последующая судьба здания В послевоенные годы здание, сравнительно неплохо сохранившееся, предоставили клубу полиграфистов. Но в 1957—1958 годах была проведена реконструкция бывшей синагоги под кинотеатр со значительным расширением здания и полным изменением фасада (архитекторы В. Ладный, Г. Кульчицкий). На месте бывшего молитвенного зала устроен зрительный зал на 540 мест; в тылу с трёх сторон сделана трёхэтажная кирпичная пристройка для служебных и технических помещений. Кинотеатр был назван «Кинопанорама» (в 1982—1991 годах носил название «Коммунар»). Он стал первым в СССР панорамным кинотеатром (то есть с проекцией на панорамный, вогнутый экран). После указа президента Украины Леонида Кравчука о возвращении верующим культовых сооружений иудейская община Хабад предпринимала неоднократные попытки вернуть зданию сакральный статус. Но эти попытки не увенчались успехом. По словам представителя общины Давида (Дмитрия Ефимовича) Мильмана: «В течение нескольких лет мы обращаемся в Киевскую городскую государственную администрацию с просьбами вернуть его верующим, но получаем отписки». Отказ мотивируют, как правило, тем, что бывшая синагога составляет лишь часть существующего объёма здания кинотеатра, а её обособленное функционирование не представляется возможным. Примечания Ссылки Купеческую синагогу не хотят возвращать верующим Кому достанется Купеческая синагога
Купецька синагога (Київ)

Купецька синагога — синагога юдейська, заснована у 1899 році в Києві. У радянський час була закрита; будівлю капітально перебудовано під кінотеатр «Кінопанорама». Історія будівлі Історія синагоги Будівля синагоги була збудована в 1898—1899 роках по вулиці Малій Васильківській 19 (нині Шота Руставелі), на кошти власника земельної ділянки — цукрозаводчика Лева Бродського. Зовнішнє оформлення, згідно з проєктом архітектора Володимира Ніколаєва, було витримано в так званому «цегляному стилі». Синагога була відома як «Купецька молитовня», «Купецька синагога». Аж до революції будинок формально вважався приватною власністю Лева Бродського, безплатно наданою для потреб юдейської громади. У 1920-х та на початку 1930-х років синагога залишалася чинною; з урахуванням радянських ідейних пріоритетів її перейменували в «Ремісничу». До 1925 р. в ній служив рабин Вайсблат Нухим. Збереглися спогади сучасника про її стан у той час: «Купецька синагога була дуже красива. Знизу був невеликий „штибл“ (кімнатка), а вгорі молилися багатії, хасиди, вчені в Торі. Там молився кантор з хором — хазан Кромського, він брав у свій хор також і дівчат. Тому всі „ерлехе ідн“ (більш релігійні, ніж інші) перейшли у нижню кімнату („штибл“) — молитися і вчитися там». У 1932 році Всеукраїнська ЦВК ухвалила підтримати пропозицію Київської міськради про закриття Ремісничої синагоги, попри наполегливі прохання сотень вірян зберегти її. Фактично богослужіння тут припинилися у 1933-му. Після цього молитовний зал був перетворений в спортзал, яким користувався технікум фізкультури. Подальша доля будівлі У повоєнні роки будівля, що порівняно непогано збереглася, була надана клубу поліграфістів. Але в 1957—1958 роках була проведена реконструкція колишньої синагоги під кінотеатр зі значним розширенням будівлі та повною зміною фасаду (архітектори Ст. Ладний, Р. Кульчицький). На місці колишнього молитовного залу був влаштований глядацький зал на 540 місць; у тилу з трьох сторін зроблена триповерхова цегляна прибудова для службових і технічних приміщень. Кінотеатр був названий «Кінопанорама» (у 1982—1991 роках мав назву «Комунар»). Він став першим в СРСР панорамним кінотеатром (тобто з проєкцією на панорамний, увігнутий екран). Після указу президента України Леоніда Кравчука про повернення вірянам культових споруд юдейська громада «Хабад» робила неодноразові спроби повернути будівлі сакральний статус. Але ці спроби не увінчалися успіхом. За словами представника громади Давида Мільмана: «протягом кількох років ми звертаємося в Київську міську державну адміністрацію з проханнями повернути його вірянам, але отримуємо відписки». Відмову мотивують, як правило, тим, що колишня синагога становить лише частину обсягу будівлі кінотеатру, а її відокремлене функціонування не є можливим. Посилання Маркович Йонатан Бін'ямін meetang168 เว็บตรง รวมทุกเกมครบจบในที่เดียว [Архівовано 7 серпня 2016 у Wayback Machine.] Кому достанется Купеческая синагога [Архівовано 4 листопада 2013 у Wayback Machine.]