NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hreblea, Irșava

Hreblea (ucraineană Гре́бля, în maghiară Felsőkaraszló) este o comună în raionul Irșava, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Hreblea era vorbitoare de ucraineană (99,62%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Гребля (Закарпатская область)

Гре́бля (укр. Гребля) — село в Заречанской сельской общине Хустского района Закарпатской области Украины. Почтовый индекс — 90140. Телефонный код — 3144. Занимает площадь 3,948 км². Код КОАТУУ — 2121982401. Население Население по переписи 2001 года составляло 1312 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания Ссылки Гребля на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Staryi Bridge

The Staryi Bridge (Ukrainian: Старий міст, lit. 'Old Bridge'), formerly known as Amurskyi Bridge (Ukrainian: Амурський міст), is a combined double-decker (road and rail) bridge across the Dnieper River in the city of Dnipro. History Nikolai Belelubsky designed the bridge and began construction in 1881. The bridge was first opened on May 18, 1884, to service rail and pedestrian traffic across the Dnieper river. At the time of its opening, it was one of the longest bridges in the Russia Empire. The bridge was reinforced in 1914 following the outbreak of the First World War. The bridge was destroyed in 1919 during the Russian Civil War by the Revolutionary Insurgent Army of Ukraine in their attempt to capture the city. The bridge was bombed and destroyed by the Wehrmacht in 1941 during the Second World War. Retreating Red Army soldiers were forced to use a pontoon bridge to cross the river. In 1943, a temporary wooden structure would be built and used until the original bridge was fully restored by December 1955. In 1977, a second railway bridge was built next to the original due to increased volume of traffic using the bridge. On 29 July 2024, the bridge was renamed to comply with derussification laws, and thus its old name was returned. Location It connects the Tsentralnyi (Central) and Amur-Nyzhniodniprovskyi districts of Dnipro. References
Puente de Amurski

El puente de Amurski (en ucraniano: Амурський міст), también conocido como puente Viejo de Dnipró (en ucraniano: Старий міст), cruza el río Dniéper en la ciudad de Dnipró del óblast homónimo, Ucrania.​ El puente combinado de dos pisos (carretera y ferrocarril) conecta los raiones Central y Amur-Nizhniodniprovsk de la ciudad.​​ Historia En el siglo XIX, la extracción de carbón en el Dombás y los depósitos de mineral de hierro en Krivbas, alrededor de la ciudad de Krivói Rog, provocaron una rápida industrialización y, por tanto, un aumento del tráfico que el puente flotante ya no podía soportar.​ Como parte del nuevo Ferrocarril de Catalina, también fue necesario construir el tan deseado puente sobre el Dniéper cerca de Yekaterinoslav. Nikolái Belelubsk, cuyo puente ferroviario de Syzran sobre el Volga se inauguró en 1880, recibió el encargo de planificarlo. Cuando se construyó era el puente ferroviario más largo del Imperio ruso y era conocido como el puente Alejandro III.​ El puente tiene dos plantas: el nivel superior estaba destinado al transporte urbano y el inferior al ferrocarril de un solo sentido. En 1914 se reforzó la construcción del puente, resultando destruido durante la guerra civil rusa (1920) y la Segunda Guerra Mundial.​ En 1943 se reservó un puente temporal con soportes de madera y en 1955, el puente fue reconstruido para convertirlo en uno capital, y se renovó la abertura central.​John Alexander Low Waddell realizó un diseño similar en 1911 con el puente ASB sobre el río Misuri en Kansas City, en el estado estadounidense de Misuri.​ En la década de 1970, una vía en el puente ya no era suficiente para soportar el aumento del tráfico. Por ello, se construyó otro puente ferroviario de vía única a pocos metros del puente existente, inaugurado en 1977. Sus cerchas tienen la misma longitud, pero ligeramente más bajas que las del puente anterior. También cuenta con una viga diseñada a modo de puente levadizo.​ Estructura El puente ferroviario de Yekaterinoslav, construido entre 1882 y 1884, era un puente de dos pisos que tenía una vía en el nivel inferior y un camino de madera con dos pasarelas en la parte superior.​ El puente de celosía de 1245 m de largo tenía 15 aberturas con 83 vigas largas. La carretera estaba conectada mediante pequeñas vigas con forma de vientre de pez, con las que se conducía en diagonal fuera del trazado de la vía, y largas rampas hasta el nivel general de la calle.​ Referencias
Pont d'Amour

Le pont d'Amour est un pont ferroviaire et automobile à deux étages qui traverse le Dniepr à Dnipro. C'est le plus ancien pont de Dnipro, il relie l'arrondissement central à celui d'Amour-Nijnednieprovski. Nom Le pont tire son nom de l'ancien village Amour situé sur la rive gauche du Dniepr. Construction du pont Le pont a été construit sur la voie de chemin de fer menant à Ekaterinoslav et s'arrêtant au Dniepr avant 1884. C'était le plus long pont ferroviaire en Russie, connu sous le nom de Pont Alexandre III. La longueur du pont est 1 261 mètres, avec les forces principales 2 397 m,[Quoi ?] largeur 15,5 m. Le cadre métallique hautement conçu de ceintures parallèles a été conçu par l'ingénieur Nikolai Beleljubski. Le pont est de deux étages - le niveau supérieur était pour le transport urbain, plus bas pour le rail à sens unique. En 1914, la construction du pont est renforcée. En 1935, une voie de tramway a été construite à l'étage supérieur du pont. Restauration du pont Le pont frappé pendant la guerre civile russe a été restauré en 1920. Pendant la Seconde Guerre mondiale, le pont a été écrasé. En 1943, un pont temporaire avec des supports en bois a été mis de côté. En 1955, le pont a été reconstruit dans une capitale, avec l'ouverture moyenne rénovée. En 1977, un pont ferroviaire avec des fiducies de fil de 14 ans a été établi à côté de Vanasilla[Quoi ?]. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des ponts de Dnipro Liens externes Ressource relative à l'architecture : Structurae (uk) itinery.com.ua Portail des ponts Portail de l’Ukraine
Старый мост (Днепр)

Старый мост (до 2024 года — Амурский) — совмещенный автомобильно-железнодорожный мост через Днепр в городе Днепре, Украина. Соединяет Центральный и Нижнеднепровский районы города. 4 мая 2022 года ВС РФ по мосту был нанесен ракетный удар, в результате мост получил незначительные повреждения, не затронувшие работу транспортной сети города. Примечания Литература Кавун М. Э. Гений места. Мосты в судьбе города / М. Э. Кавун // Недвижимость в движении. — 2005. — 25 мая. Косяк В. М. Штучні споруди України. Частина 1. Мости через Дніпро в Дніпропетровську / В. М. Косяк. — Дніпропетровськ Наука і освіта, 2006. — 135 с. Лазебник В. И. Мосты Днепропетровска / В. И. Лазебник // Золотые страницы Украины. Днепропетровск. 1999 год. — Днепропетровск, 1999. Мирончук В. Д. І побратався Донбас з Кривбасом / В. Д. Мирончук // Козацтво. — 1994. — № 1. Мирончук В. Д. Історія Катерининської залізниці (остання чверть XIX — початок XX століття): Нарис / В. Д. Мирончук. — Дніпропетровськ, 2003. — 52 с. «Старый мост» // Недвижимость в движении. — 2003. — 10 декабря. Ссылки Материалы для историко-статистического описания Екатеринославской Епархии
Saint Mary Magdalene church, Shmankivtsi

Saint Mary Magdalene church (Ukrainian: Костел святої Марії Магдалини) Roman Catholic Church (RCC) in Shmankivtsi of the Zavodske settlement hromada of the Chortkiv Raion of the Ternopil Oblast. History According to unconfirmed data, in 1600 Dominican monks settled here, who in 1610 moved to Chortkiv. In 1912, the Dominican Fathers built and consecrated the branch church of the parish in Chortkiv (parish church — the church of St. Stanislaus) in Shmankivtsi at their own expense. In Soviet times, the shrine was closed — it made a granary. In 1986, the returned church was renovated. The parish has 7 members. The church is cared for by Roman Catholic believers who serve in it. Description The church is one-nave, brick, plastered, in its modest architecture there are neo-Gothic features (pointed ends of the entrance portal, windows). Each of the surfaces of the side facades is divided by two pilasters. References Sources Костели і каплиці України Огородник, М. Історія костелу в Шманьківцях // Чортківський Вісник. — 2017. — № 44 (17 листопада). — С. 5. — (Розповідне).
Kościół św. Marii Magdaleny w Szmańkowcach

Kościół św. Marii Magdaleny w Szmańkowcach (ukr. Костел святої Марії Магдалини) – rzymskokatolicki kościół we wsi Szmańkowce, w hromadzie Zawodśke, rejonie czortkowskim, obwodu tarnopolskiego na Ukrainie. Historia Według niepotwierdzonych danych w 1600 r. osiedlili się tu dominikanie, którzy w 1610 r. przenieśli się do Czortkowa. W 1912 r. ojcowie dominikanie na własny koszt wybudowali i konsekrowali filialny kościół parafii w Czortkowie (kościół parafialny – kościół św. Stanisława) w Szmańkowcach. W czasach sowieckich świątynia była zamknięta i została zamieniona na spichlerz. W 1986 roku zwrócony katolikom kościół został odnowiony. Parafia liczy 7 członków. Kościołem opiekują się wierni rzymskokatoliccy. Opis Kościół jest jednonawowy, murowany, otynkowany, w swojej skromnej architekturze ma cechy neogotyckie (ostre zakończenia portalu wejściowego, okna). Każda z płaszczyzn elewacji bocznych podzielona jest dwoma pilastrami. Przypisy Bibliografia Костели і каплиці України. Огородник, М. Історія костелу в Шманьківцях // Чортківський Вісник. — 2017. — № 44 (17 листопада). — С. 5. — (Розповідне).
Костел Святої Марії Магдалини (Шманьківці)

Косте́л Свято́ї Марії Магдалини — культова споруда, римо-католицький храм у селі Шманьківцях Заводської селищної громади Чортківського району Тернопільської области України. Історія За непідтверженими даними, у 1600 році тут оселилися ченці-домініканці, які в 1610 році перебралися до Чорткова. Отці домінікани в 1912 році власним коштом спорудили та освятили в Шманьківцях філіальний костел парафії в Чорткові (парафіяльний храм — Костел Святого Станіслава). У радянські роки святиня була закрита — у ній зробили зерносховище. У 1986 році повернений храм відремонтували. До парафії належать 7 осіб. За храмом доглядають віряни римо-католики, які проводять у ньому службу Божу. Опис Костел — однонавний, мурований, тинькований, в його скромній архітектурі наявні неоготичні риси (гострокінцеві завершення вхідного порталу, вікон). Кожна з поверхонь бічних фасадів розчленована двома пілястрами. Примітки Джерела Костели і каплиці України : сайт. Огородник, М. Історія костелу в Шманьківцях // Чортківський Вісник. — 2017. — № 44 (17 листопада). — С. 5. — (Розповідне). Посилання
Пам'ятник Михайлові Грушевському (Луцьк)

Пам'ятник Михайлові Грушевському в Луцьку — пам'ятник українському історику, політику і громадському діячу Михайлові Сергійовичу Грушевському. Розташований у центральній частині міста на проспекті Перемоги. Відкриття Пам'ятник Першому президенту України, вченому-історикові та громадському діячеві М. С. Грушевському було урочисто відкрито 2002 року. Автори пам'ятника — скульптор Ярослав Скакун та архітектор Андрош Бідзіля. Подальша історія У липні 2020 року облаштували освітлення у нічний час пам'ятника Михайлові Грушевському в рамках реалізації проєкту щодо освітлення пам'ятників та пам'ятних місць у Луцьку. Див. також Пам'ятники Михайлові Грушевському Примітки
Церква святого Архистратига Михаїла (Ставчани)

Церква святого Архистратига Михаїла — парафіяльна церква у селі Ставчани Пустомитівського району Львівської області. Належить до Української греко-католицької церкви. Історія Вже у 1578 році в Ставчанах була дерев'яна церква, яка згоріла. З документів 1690-х років відомо, що в селі збудували нову церкву з дерева. Коли перестала існувати давніша церква, невідомо. В акті ревізії парохії Ставчан 1765 року також записано, що в селі є відремонтована церква, а навкруги розташовано цвинтар. У церкві зберігалися книги, надруковані в Києві, Вільнюсі, Львові. В селі було 125 «парохіян», кожен господар двору давав священнику на рік три гроші «на вино» і 18 грошів «на просфору». Сучасна церква збудована у 1909 році (відбудована у 1928 році). Архітектор Василь Нагірний. Іконостас малював художник Антін Манастирський у 1937 році. Але невідомо, хто виготовляв дерев'яну частину іконостасу. Реставрував іконостас у 70-х роках художник Микола Кухарський. На образах збереглися імена меценатів. У 2004 році за кошти громади села церква знову була відреставрована всередині. Дзвіниця Поруч з церквою розташовується дерев'яна дзвіниця, яку було зведено на початку ХІХ століття. Дзвіниця є квадратною в плані, триярусною каркасною конструкцією, яка завершена куполом на восьмерику. Перший ярус оточений піддашшям на кронштейнах. На другому ярусі прорізано по два прямокутних отвори з кожної сторони. На восьмерику є невеликі напівциркульні отвори. За формою і стильовими особливостями споруда нагадує дерев'яну оборонну башту. Початково дзвіницю було покрито вертикальною шалівкою, яку після останнього ремонту (який відбувся у 2010 році) замінили на горизонтальну. Дзвіницю внесено до реєстру пам'яток архітектури національного значення за охоронним номером 1400. Примітки Посилання Пустомитівський район (Замки та Храми)
Movilele Șișcov

Movilele Șișcov (în ucraineană Шишкові горби) este un monument al naturii de tip geologic de importanță locală din raionul Chelmenți, regiunea Cernăuți (Ucraina), situat la nord de satul Nagoreni. Suprafața protejată constituie 12 de hectare și a fost înființată în anul 1979 prin decizia consiliului regional. Statutul a fost acordat pentru protecția movilelor de calcar erodate. Formațunile sunt situate de-a lungul malului abrupt drept al Nistrului, care formează un meandru oval profund incizat. Movilele sunt în formă de con, cu formațiuni stâncoase și se ridică de la 5 până la 35 m deasupra zonei înconjurătoare. Sunt un loc în care crește o vegetație litofită rară. Referințe
Шишкові горби

Ши́шкові горби́ — геологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах Дністровського району (до 2020 року Кельменецький район) Чернівецької області, на північ від села Нагоряни. Площа 12 га. Статус надано 1979 року. Перебуває у віданні Грушовецької сільської ради. Статус надано з метою збереження ерозійних вапнякових останців — частини Товтрової гряди. Останці розташовані вздовж правого стрімкого берега Дністра, який утворює тут глибоко врізаний, овальної форми меандр. Горби мають форму конусів зі скельними утвореннями і підносяться над довколишньою місцевістю на 5—35 м. Є місцем зростання рідкісної літофітної рослинності. Див. також Дністровський каньйон Китайгородське відслонення Бакотська затока Атлантида Пониззя Галерея Джерела Шишкові горби [Архівовано 11 вересня 2016 у Wayback Machine.]
Церква Казанської Ікони Божої Матері (Єреміївка)

Церква Казанської Ікони Божої Матері — чинна церква Балтської єпархії Української православної церкви Московського Патріархату в Єреміївці. Історія У 1821 році збудовано кам'яну однопрестольну Церкву на честь ікони Божої Матері Казанська слободи Єреміївка; освячена 1822 року. Церква будувалась на кошти від господарювання на цій землі, які заповів місцевий поміщик Гелескул, коли захворів. Псаломщиком у 1883 році став Арсеній Алексієв Мильській. Це було його 1-ше місце ведення служби. Відомо, що до 1887 року священником був Михайло Іванович Березський (1847-1888). Михайло Іванович помер від раку горла і був похований біля церкви. Могила не збереглась. З 1887 року церкву очолював Миколай Іоаннов Зеленєв. Це було його 3-тє місце ведення служби. У 1906 році церква розташовувалась у Більчанській волості Тираспольського повіту Херсонській губернії. Парафіянами були росіяни (431 чоловік та 401 жінка) із села Ієреміївка, селищ Катеринівка, Шаміотов, Ново-Казимірівка, хуторів Єлисаветка, Ново-Дмитрівка, Карпове, Алестарове, Жовтий, Шиміота, Федорикове, Андріївка, Богданівка, Педашенкова, Василівка, Благодатне, Каземірівка. При церкві була змішана церковно-парафіяльна школа. Капітал церкви сягав 37 рублів 50 копійок. У церкві вели службу священник та псаломщик. Священником був Миколай Іоаннов Зеленєв (29 років), студент Тверської духовної семінарії, Одеський повітовий місіонер, законовчитель та завідувач церковно-приходської школи, мав сім'ю: жінку та 7 дітей (15, 14, 11, 8, 16, 3, 1 років). Сан священника здобув у 1887 році. Плата від парафії становила 294 руб. Псаломщиком був Арсеній Алексієв Мильський (40 років), звільнений з 2-го класу гімназії, вчитель співу в церковно-приходській школі, неодружений. Сан псаломщика здобув у 1883 році. Плата від парафії становила 98 руб. Разом мали 120 десятин церковної землі, садибної — 8 десятин і 1920 квадратних сажнів. На 1911-1914 рік церква Казанської Божої Матері, яку очолював священник Федір Морозов, належала до Северинівської благочинної округи. Примітки Посилання Храм иконы Казанской Божьей матери [Архівовано 28 серпня 2016 у Wayback Machine.] Архипастырский визит в с. Еремеевка Раздельнянского района [Архівовано 28 серпня 2016 у Wayback Machine.] Література Храмы и монастыри Одессы и Одесской области / А. Яций (авторский проект). — 3 изд. — О. : "ТЭС", 2012. — С. 315–316. — ISBN 978-966-2389-43-2.(рос.)
Церква Святого Різдва Богородиці (Новоукраїнка)

Церква Святого Різдва Богородиці — православний храм Одеської єпархії Православної церкви України в Новоукраїнці. Історія храму У 1861 році на кошти парафіян та приватний благодійників була збудована однопрестольна церква, яка названа на честь Різдва Богородиці. З 1877 року церкву очолював Іоанн Вікторов Русаневич. Це було його 2-е місце ведення служби. Виконувачем обов'язків псаломщика у 1897 році став Микита Іоаннов Чернієнко. 1-е місце ведення служби. В 1906 році церква розташовувалась у Куртівській волості Одеського повіту Херсонській губернії. Парафіянами були росіяни (1131 чоловік та 1074 жінок) з села Куртівка, селища Велика Карпівка (Шахлацьке), Ново-Дмитрівка, Ново-Дмитрівка (Чижевичева) + парафіяни приписної церкви на хуторі Капакліївка. При церкві була церковно-парафіяльна школа, в якій навчалось 36 дівчат. Капітал церкви сягав 396 рублів. У церкві вели службу: священник та псаломщик. Священиком був Іоанн Вікторов Русаневич (66 років), закінчив Херсонську, на 1906 рік вже Одеську духовну семінарію за 2-м розрядом, законовчитель місцевої земської школи та завідувач і законовчитель церковно-парафіяльної школи. Мав жінку та сина (17 років). Кар'єру почав у 1867 році на посаді диякона та священника. Плата в парафії становила 94 руб. Псаломщиком був Микита Іоаннов Чернієнко (31 рік), закінчив церковно-парафіяльну школу, вчитель місцевої церковно-парафіяльної школи, неодружений. Кар'єру почав у 1897 році. Плата від парафії — 47 руб. Разом мали 120 десятин церковної землі, садибної — 3532 квадратних сажнів, орні церковні землі та сінокіс. У 1911-1914 роках місцева церква, яку очолював священник Іоанн Русаневич, належала до Северинівської благочинної округи. Примітки Посилання ПАРАФІЯ СВ.РІЗДВА БОГОРОДИЦІ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ КИЇВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ С.НОВОУКРАЇНКА РОЗДІЛЬНЯНСЬКОГО РАЙОНУ Престольне свято парафії Різдва Пресвятої Богородиці с. Новоукраїнка Роздільнянського району Престольне свято храму Різдва Пресвятої Богородиці с. Новоукраїнка
Головне управління Національної поліції в Київській області

ГУ НП України в Київській області — територіальний орган виконавчої влади в Київській області, входить у систему Міністерства внутрішніх справ України. Підпорядковується Національній поліції України. Основними завданнями відомства є забезпечення безпеки, прав і свобод громадян, припинення і розкриття злочинів, охорона громадського порядку. Керівники поліції в Київській області Начальники УНКВС по Києву та Київській області Розанов Олександр Борисович (1934—1935) Шаров Микола Давидович (1935—1938) Федоров Микола Миколайович (1938) Долгушев Олексій Романович (1938—1939) Романчук Микола Данилович (1939—1941) Череватенко Іван Михайлович (1941) Руденко Кирило Романович (1943—1946) Начальники УВС по Києву та Київській області Руденко Кирило Романович (1946—1948) Лізін Іван Дмитрович (1948—1953) Рижков Микола Петрович (1954—1963) Буланенков Василь Тимофійович (1963—1964) Начальники УВС Київського облвиконкому Буланенков Василь Тимофійович (1964—1970) Лаврінчук Михайло Кіндратович (1970—1975) Бондаренко Іван Данилович (1975—1982) Василишин Андрій Володимирович (1982—1985) Корнійчук Володимир Михайлович (1985—1988) Розенко Віталій Іванович (1988—1991) Начальники ГУ МВС України в Київській області Володін Володимир Ілліч (1991—1994) Бевз Олександр Ананійович (1994—2000) Чеменко Олександр Миколайович (2000—2001) Зарубенко Василь Федорович (2001—2003) Волощук Анатолій Миколайович (2003—2005) Яловенко Віталій Олексійович (2005—2007) Сапко Костянтин Васильович (2007—2008) Яловенко Віталій Олексійович (2008—2010) Сапко Костянтин Васильович (2010—2012) Мазан Валерій Борисович (2012—2014) Грінцевич Ігор Петрович в.о. (2014) Голомша Ярослав Ярославович (2014) Начальники ГУНП України в Київській області Троян Вадим Анатолійович (2014—2016) Головін Дмитро Валерійович (2016) Ценов Дмитро Миколайович (2016—2019) Нєбитов Андрій Анатолійович (2019-2023) Щадило Анатолій Антонович (2023-2026) Рубель Андрій Миколайович (2026 по т.ч.) Примітки
Манганаріївський сквер

Манганаріївський сквер (колишній Гімназичний та Пролетарський сквер) — сквер в історичній частині м. Миколаєва між вулицями Адміральська, Інженерна, Нікольська та 1-ша Слобідська, перед заводоуправлінням Миколаївського суднобудівного заводу. В плані сквер є практично правильним п'ятикутником. Історія Сквер заснований в 1863 році навпроти нової будівлі Олександрівської чоловічої гімназії (нині — Миколаївський будівельний коледж), на честь чого отримав першу назву Гімназична площа. Пізніше площа була озеленена та перейменована в МанганаріЇвський сквер — на честь адмірала і головного командира Чорноморського флоту Михайла Манганарі. За часів СРСР був перейменований на Пролетарський сквер. В 2012 зазнав перебудови — в сквері були облаштовані місця для відпочинку, ліхтарі, був збудований спортивний майданчик. В 2016 році у зв'язку з декомунізацією скверу була повернута його історична назва. У 2020 році вперше за останні 8 років роботи над завершенням фонтану у "Серці міста" було поновлено. Щоб завершити масштабний проект “Серце міста” та ввести об’єкт в експлуатацію, необхідно 43,5 млн грн. Відповідний тендер вже проведено та визначено переможця. Через Prozorro переможцем стала київська фірма “ТЕТРАСТРОЙ”. Цього року буде завершено роботи щодо запуску фонтану на 18,8 млн грн, а наступного міський бюджет виділить ще майже 24,7 млн грн. Примітки Посилання Сталинское «Сердце города» [Архівовано 5 вересня 2016 у Wayback Machine.] Проект «Сердце города» в Николаеве [Архівовано 24 липня 2016 у Wayback Machine.]
Pałac Platnerów w Szmańkowczykach

Pałac Platnerów (ukr. Палац Плятнера) – zabytkowy pałac we wsi Szmańkowczyki (hromada Zawodśke, rejon czortkowski, obwód tarnopolski). Parterowy pałac z muru pruskiego został zbudowany w latach 90. XIX wieku. Według informacji o historii wsi, zamieszczonych na stronie Czortkowskiej Administracji Państwowej, właścicielem majątku był Stanisław Wyhowski. Według innych źródeł (informacje o dziejach wsi Jezierzany) właścicielem mógł być Platner ze Szmankowszczyków, który przybył do Jezierzan, aby odkupić znaleziony we wsi skarb monet. Obok pałacu znajduje się oficyna w stylu zakopiańskim. Przypisy Bibliografia В. Бойко, В. Уніят, М. Федечко: Шманьківчики. W: Тернопільський енциклопедичний словник. редкол.: Г. Яворський та ін.. T. 3: П—Я. Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008, s. 523—524. ISBN 978-966-528-279-2. (ukr.)