NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Muzeul Suvorov din Ismail

Muzeul A.V. Suvorov din Ismail este un muzeu dedicat victoriei generalisimului rus Aleksandr Suvorov în luptele pentru capturarea cetății Ismail. Acesta este singurul muzeu al lui Suvorov, construit pentru a rememora una dintre cele mai importante bătălii ale acestuia, Asedierea Ismailului (11/22 noiembrie 1790). Asedierea Ismailului Cetatea Ismail a fost asediată la 11/22 decembrie 1790 de către armatele mareșalului rus Aleksandr Suvorov, care a reușit să o ocupe. Forțele otomane din interiorul cetății au apărat cu disperare cetatea până la capăt, refuzând ultimatumul rușilor. Garnizoana turcească era formată din 35 de mii de soldați. Dintre aceștia, circa 26.000 au fost uciși, iar 9.000 au fost luați prizonieri. Rușii au avut aproape 4.000 de soldați morți și 6.000 de răniți. Înfrângerea a fost văzută ca o catastrofă în Imperiul Otoman, în timp ce în Rusia victoria a fost glorificată în primul imn național al țării, Să sune tunetul victoriei!. În 1792, prin Tratatul de la Iași, cetatea este cedată Turciei, care are obligația de a o demola. Muzeul Clădirea muzeului este un vechi conac din secolul al XIX-lea, aflat pe lista monumentelor istorice și de arhitectură. În trecut, casa a aparținut negustorului bogat Ioan Ioachimovici Avraamov, care a condus orașul ca primar în perioada iunie 1909 - martie 1911. Acesta a prezentat la o ședință a consiliului municipal pentru prima dată planul de a perpetua memoria lui Aleksandr Suvorov în oraș, propunând înălțarea unui monument al acestuia. Acest plan nu a fost realizat din cauza morții neașteptate a primarului 1911. Muzeul a fost fondat în 1946 și este considerat al doilea ca importanță după Muzeul Memorial A.V. Suvorov din Sankt Petersburg. Acesta a fost deschis pentru vizitatori la 7 noiembrie 1947, fiind una dintre principalele atracții turistice din Ismail. Colecția muzeului cuprinde mai mult de 30.000 de exponate, printre care: o colecție de uniforme ale armatei ruse din secolele XVII-XX, picturi și desene pe tema războaielor ruso-turce din secolele XVIII-XIX, exponate arheologice, o colecție de arme și tunuri, steaguri ale armatelor rusă și turcă, precum și o bombă găsită pe teritoriul fostei cetăți Ismail . Sunt prezentate mai multe diorame pentru a prezenta bătălia dintre ruși și otomani. Muzeul a fost închis din anul 2004 pentru reparații. Sediul său este pe Str. Pușkin nr. 37. Vezi și Ismail Asedierea Ismailului Crucea Ismailului Muzeul Suvorov din Sankt Petersburg Note Legături externe Situl oficial al muzeului
Moszczanica (obwód wołyński)

Moszczanica (ukr. Мощаниця) – wieś na Ukrainie, w obwodzie wołyński, w rejonie łuckim. Do 2020 w rejonie kiwereckim. W kwietniu 1943 roku (rzeź wołyńska) członkowie UPA dokonali tutaj mordu na trojgu Polakach. Przypisy
Moșceanîțea, Kiverți

Moșceanîțea (în ucraineană Мощаниця) este un sat în comuna Derno din raionul Kiverți, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Moșceanîțea era vorbitoare de ucraineană (99,01%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Мощаница (Волынская область)

Мощаница (укр. Мощаниця) — село в Олыкской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Киверцовский район. Код КОАТУУ — 0721882003. Население по переписи 2001 года составляет 304 человека. Почтовый индекс — 45260. Телефонный код — 3365. Занимает площадь 1,001 км². Ссылки Мощаница на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Мощаниця (Луцький район)

Мощани́ця — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Олицької міської громади. Населення становить 304 особи. Географія Через село тече річка Сичівка, ліва притока Путилівки. Історія У 1906 році село Покощівська волості Дубенського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 46 верст, від волості 8. Дворів 82, мешканців 614. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», село увійшло до складу Олицької міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Ківерцівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 364 особи, з яких 157 чоловіків та 207 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 304 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Мощаниця [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Хуст (замък)

Хусткият замък е укрепление, съществувало през 11-18 век в Хуст (днес в Закарпатска област, Украйна). Замъкът бил построен от Унгарското кралство за да защитава Соления път от Солотвина и граничните райони. Строителството му започва през 1090 г. при крал Ласло I и е завършено през 1191 г. при крал Бела III.
Chust (hrad)

Chustský hrad (ukrajinsky Хустський замок, maďarsky Huszti vár) je pozůstatek středověkého hradu ve městě Chust v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. V současné době se jedná o zříceninu. Stojí na vrcholku jihozápadně od středu města, za řekou Chustec. Ve své době se jednalo o jeden z nejvýznamnějších hradů na území Uher. Od 12. století hrál důležitou strategickou roli, kontroloval cestu k solným dolům v okolí města Solotvina a bránil několik uherských měst. Opakovaně byl obléhán tatarskými, tureckými a habsburskými vojsky. Po roce 1541 se postupně stal klíčovou pevností Sedmihradského knížectví a jeho pány byla významná sedmihradská knížata. Byl jedním z center Rákócziho povstání a teprve po jeho pádu jej získali Rakušané. Císař nařídil jeho zničení, ale tehdy hrad unikl svému osudu. Nakonec byl v roce 1766 zničen úderem blesku, po němž vypukl požár, který zasáhl sklad střelného prachu. Výbuch zničil většinu stavby a hrad poté už nebyl obnoven. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Huszti vár na maďarské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chust na Wikimedia Commons
Burg Chust

Burg Chust (ukrainisch Хустський замок; ungarisch Huszti vár) ist eine Burgruine aus dem 11./12. Jahrhundert, die sich in der Stadt Chust in der Oblast Transkarpatien im westlichen Teil der Ukraine befindet. Die ehemalige ungarische Burg liegt auf einem 150 Meter hohen Berg vulkanischen Ursprungs in der Nähe des Zentrums der Stadt. Geschichte Die Bauarbeiten an der Burg begannen vermutlich um 1090 während der Herrschaft des ungarischen Königs Ladislaus I. und wurden 1191 unter Béla III. abgeschlossen. Die Burg wurde als Festung errichtet, um die Salzstraße von Solotwyno sowie das Chust-Tor und die Grenzgebiete zu schützen. Der türkische Reisende Evliya Çelebi erwähnt die Burg: „Die Burg Chust befindet sich auf dem Gipfel des Berges Hassan. Ihre Mauern sind hoch und dick und mit ihrer Macht ähnelt sie der Iskander-Festung, denn ihre Höhe reicht bereits zum Himmel. Die Wohngebäude sind nach Osten ausgerichtet und liegen übereinander. Die Dächer der Paläste sind mit farbigen Ziegeln bedeckt, die Dächer der Kirchen mit Eisen, die Kreuze darauf aus reinem Gold und glänzen so sehr, dass derjenige, der sie ansieht, müde Augen bekommt und gezwungen ist, seinen Blick aus Respekt vor ihnen zu senken.“ 1242 belagerten mongolische Truppen unter Batu Khan die Burg, konnten sie aber nicht einnehmen. Von 1281 bis 1321 gehörte die Festung zum Fürstentum Galizien-Wolhynien. Im Jahr 1480 schenkte Matthias Corvinus die Burg seiner Frau, Beatrix von Aragón. 1511 verpachtete Vladislav II. die Burg mit all seinem Besitz für 20.000 Goldmünzen an Gábor Perényi. Im Jahr 1709 fand in der Burg ein All-Transsylvanischer Landtag der Anhänger von Prinz Franz II. Rákóczi statt. Im 16.–17. Jahrhundert war Chust und seine Burg oft zwischen dem königlichen Ungarn der Habsburger und den Siebenbürgischen Fürsten umkämpft, von mehrfach Türken (Osmanisches Reich) und Tataren (Krimkhanat und verbündete Nogaier-Horde) angegriffen. Nach der Niederlage der ungarischen Armee in der Schlacht bei Mohács im Jahr 1526 zerfiel das Königreich Ungarn und die Burg in Chust wurde meistens Teil des Fürstentums Siebenbürgen. Die letzte Kampfhandlung fand 1717 statt, als Soldaten eine 12.000-köpfige Tatarenhorde in der Nähe von Wyschkowo angriffen. Die Burg wurde durch Blitzeinschläge während eines Sturms zerstört, einer davon fiel 1766 in die Pulvermagazine. 1773 schickte Kaiserin Maria Theresia ihren Sohn Joseph, um die Burg zu inspizieren. Er ordnete an, die Garnison nach Mukatschewo zu verlegen. Im Jahr 1798 beschädigte ein Sturm den letzten Turm der Burg. Die Behörden gaben der örtlichen Gemeinde die Erlaubnis, die Burg aus den Baumaterialien abzubauen. Im Jahr 1799 wurde die östliche Mauer der Burg für den Bau der katholischen Kirche und verschiedener öffentlicher Gebäude in Chust abgerissen. Der ungarische Dichter Ferenc Kölcsey verfasste 1831 sein berühmtes Epigramm (Huszt) über die Ruinen der Burg. Heutiger Zustand Heutzutage ist die Burg über einen steilen Weg zu erreichen, der in der Nähe eines Parks am südlichen Stadtrand von Chust beginnt. Der Burgberg bietet einen Blick auf Chust und die Umgebung. Weblinks Einzelnachweise
Château de Khoust

Le château de Khoust (Хустський замок ) est un ancien château fort ukrainien. Historique Le château a été construit entre 1190 et 1191 sur une butte qui surplombe de cent cinquante mètres la plaine. En images Châteaux proches Liste de châteaux ukrainiens. Notes et références Compléments Portail de l’Ukraine Portail des châteaux
Zamek w Chuście

Zamek w Chuście – wybudowany w 1090 r. przez króla Węgier Władysława I Świętego w Chuście. Historia Zamek służył obronie przed Kumanami. Następnie został zniszczony podczas najazdu mongolskiego w 1242 i odbudowany przez króla Karola Roberta około 1318 r. W 1594 r. miasto zniszczyli Tatarzy. W późniejszych wiekach zamek był kilkakrotnie oblegany: w 1644 przez armię Jerzego I Rakoczego, w 1657 r. przez wojska polskie, w 1661 r. przez Turków. W 1703 r. zamek poddał się powstańczym wojskom kuruców i 17 sierpnia 1703 r. proklamowano w nim niepodległość Siedmiogrodu. Zamek w Chuście był ostatnim zamkiem zdobytym przez wojska Habsburgów po stłumieniu tego powstania w 1711. W XVIII wieku zamek popadł w ruinę, ponieważ w 1766 r. piorun uderzył w basztę prochową. Do czasów obecnych na 170 m Górze Zamkowej zachowały się fragmenty murów rozległej twierdzy. Przypisy
Хустський замок

Ху́стський за́мок — фортифікаційна споруда, що існувала в XI—XVIII століттях у місті Хусті (Закарпатська область, Україна), пам'ятка архітектури національного значення (№ 210). Замок побудований як угорська королівська фортеця для захисту соляного шляху з Солотвина, зокрема Хустських воріт, і прикордонних районів. Його будівництво почалося в 1090 році та було закінчено за короля Бели ІІІ у 1191 році. Про замок згадує турецький мандрівник Евлія Челебі: «Хустський замок розташований на вершині гори Хасана. Мури його високі і товсті, і своєю могутністю він схожий на фортецю Іскандер, бо висота його вже сягає неба. Житлові будівлі, повернуті вікнами на схід, здіймаються одна над одною. Дахи палаців вкриті кольоровою черепицею, дахи церков — залізом, хрести на них — з чистого золота і так сяють, що в того, хто дивиться на них, втомлюються очі і він змушений, з повагою до них, опускати погляд». Історія замку На околиці міста Хуста підноситься гора вулканічного походження, на якій в XI—XII ст. збудовано замок-фортецю. З 1281 до 1321 рр. твердиня належала князям Галицько-Волинської держави. У 1480 році угорський король Матвій Корвін дарує замок королеві Беатрисі Арагонській. 1511 року Ласло II віддав Хустський замок з усіма його маєтностями в оренду за 20 тис. золотих угочанському жупану Габору Перені. 1669 року комендант замку Міхай Катона склав його інвентар, куди увійшло 50 гармат, кілька тонн пороху, 3000 ядер у 3 складах. 1709 року в замку відбувався загальнотрансільванський сейм прибічників князя Ференца II Ракоці. У XVI—XVII ст. за Хуст і його замок часто воювали Габсбурґи і семигородські князі, на нього нападали турки і татари. Останній бойовий виступ Хустського гарнізону відбувся в 1717 році, коли солдати атакували 12-тисячну татарську орду поблизу Вишкова. Замок був знищений від удару блискавок під час бурі — одна з них 1766 року потрапила в порохові склади. Жупанат спробував зберегти замок, почав ремонт, але це виявилося безнадійно. 1773 року імператриця Марія Терезія послала свого сина Йозефа оглянути замок. Він розпорядився перевести гарнізон до Мукачевого. 1798 року буря пошкодила останню башту замку. Влада дала місцевій громаді дозвіл розбирати замок на будівельне каміння. 1799 року розібрали східну стіну замку для спорудження католицької церкви та різних офіційних споруд у Хусті. Сучасність Сьогодні туристи можуть побачити лише окремі частини колись неприступної фортеці. Фотографії Виноски Джерела М.Й.Рутинський. Замковий туризм в Україні.— с. 95-100. О.Мацюк. Замки і фортеці Західної України (історичні мандрівки). с. 178-181 Д.Поп, И.Поп. Замки Подкарпатской Руси.— Ужгород, 2004. (рос.) Энциклопедия Подкарпатской Руси.— Ужгород, 2006. С. 375-378. (рос.) Ян Душанек. Хуст у Марамороші.— 1937 Закарпатський усе-світ, №44 2006, часопис "Ї", с. 193—196 [Архівовано 18 жовтня 2008 у Wayback Machine.] І.Пустиннікова. Україна. 101 старовинний замок. - Х.: Веста, 2009. с. 48. Посилання Хустський замок [Архівовано 7 жовтня 2021 у Wayback Machine.] Замки та храми України [Архівовано 25 вересня 2009 у Wayback Machine.] Хустський замок на www.zamki-kreposti.com.ua [Архівовано 20 вересня 2011 у Wayback Machine.] (рос.)
Michalewice

Michalewice (ukr. Михайлевичі) – wieś na Ukrainie w rejonie samborskim obwodu lwowskiego. Historia Pod koniec XIX w. wieś w powiecie rudeckim. W II Rzeczypospolitej wieś należała do powiatu rudeckiego w województwie lwowskim. W 1931 r. liczyła ok. 1000 mieszkańców, wśród których Polacy stanowili niewiele ponad połowę. W latach 1943–1945 nacjonaliści ukraińscy z OUN – UPA zamordowali tutaj 16 Polaków. Przypisy Linki zewnętrzne Michalewice, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VI: Malczyce – Netreba, Warszawa 1885, s. 294 . Михайлевичі (Michalewice) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Mîhailevîci, Sambir

Mîhailevîci (în ucraineană Михайлевичі) este localitatea de reședință a comunei Mîhailevîci din raionul Sambir, regiunea Liov, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Mîhailevîci era vorbitoare de ucraineană (99,76%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Михайлевичи (Самборский район)

Михайлевичи (укр. Михайлевичі, пол. Michałiewiczie) — село в Рудковской городской общине Самборского района Львовской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 833 человека. Занимает площадь 8,454 км². Почтовый индекс — 81434. Телефонный код — 3236. Ссылки Михайлевичи на сайте Верховной рады Украины
Михайлевичі (Самбірський район)

Михайле́вичі — село в Україні, у Самбірському районі Львівської області. Населення становить 800 осіб. Орган місцевого самоврядування — Рудківська міська рада. У Михайлевичах знаходиться середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, директор — Качинська С. В.[джерело?] У центрі села розташований храм святого Миколая, настоятель — отець Михайло Хить[джерело?]. Відомі мешканці Соколовський Ярослав Іванович (1963) — український науковець, доктор технічних наук, професор, завідувач кафедри обчислювальної техніки і моделювання технологічних процесів Національного лісотехнічного університету України, академік Лісівничої академії наук України (ЛАНУ). Стельмах Леся Михайлівна (1947) — телятниця колгоспу «Маяк» Самбірського району Львівської області. Депутат Верховної Ради УРСР 9-го скликання. Красневич Марія Іванівна (1932—?) — ланкова колгоспу імені Жданова, Герой Соціалістичної Праці (27.07.1954). Шиманська Ганна Іванівна (1915—?) — ланкова колгоспу імені Жданова, Герой Соціалістичної Праці (27.07.1954). Депутат Верховної Ради УРСР 4-го скликанняскликання. Примітки Посилання Погода в селі Михайлевичі. [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Mechyshchiv

Mechyshchiv (Ukrainian: Мечищів) is a village in Saranchuky rural hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention of the village was in 1438. After the liquidation of the Berezhany Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion St. Nicholas church (1928, brick). References Sources (in Ukrainian) Климко Б., Ханас В., Мечищів // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2005, V. 2: К—О, S. 506. — ISBN 966-528-199-2. "Mieczyszczów". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 6. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1885. p. 328.
Mechýshchiv

Mechýshchiv (ucraniano: Мечи́щів) es un pueblo de Ucrania, perteneciente al municipio rural de Saranchuký, en el raión de Ternópil de la óblast de Ternópil.​​ En 2001, el pueblo tenía una población de 591 habitantes.​ Se ubica unos 5 km al oeste de la capital municipal Saranchuký, junto al límite con la óblast de Ivano-Frankivsk.​ Historia Antes de su integración en el actual municipio de Saranchuký en 2020, el pueblo era sede de un consejo rural en el raión de Berezhany. El consejo rural incluía como pedanías a Kutý, Nadorózhniv y Chervone.​ Referencias
Mieczyszczów

Mieczyszczów – wieś na Ukrainie w rejonie tarnopolskim (do 2020 w brzeżańskim) należącym do obwodu tarnopolskiego. Na południe od wsi na Górze Kozakowej widoczne ślady wałów fortyfikacji obronnych oraz późniejszych okopów z okresu I Wojny Światowej. W pobliżu znajduje się przystanek kolejowy Mieczyszczów, położony na linii Tarnopol – Stryj. Historia We wsi znajdował się dwór rodziny Sahajdakowskich. W II Rzeczypospolitej miejscowość w powiecie brzeżańskim województwa tarnopolskiego. W latach 1939–1945 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali we wsi 24 Polaków. Do 2020 w rejonie brzeżańskim. Przypisy Linki zewnętrzne Mieczyszczów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VI: Malczyce – Netreba, Warszawa 1885, s. 328 . Mieczyszczów na stronie Rady Najwyższej Ukrainy.
Meciîșciv, Berejanî

Meciîșciv (în ucraineană Мечищів) este localitatea de reședință a comunei Meciîșciv din raionul Berejanî, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Meciîșciv era vorbitoare de ucraineană (99,49%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Мечищев

Мечищев (укр. Мечищів) — село в Саранчуковской сельской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Бережанский район. Код КОАТУУ — 6120483901. Население по переписи 2001 года составляло 591 человек. Географическое положение Село Мечищев находится на расстоянии в 0,5 км от сёл Куты и Червоное. По селу протекает пересыхающий ручей. Рядом проходит железная дорога, станция Мечищев в 1-м км. История 1535 год — дата основания. Объекты социальной сферы Школа. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Mielniki Mostyskie

Mielniki Mostyskie (ukr. Мельники-Мостище) – wieś na Ukrainie w rejonie koszyrskim obwodu wołyńskiego. Historia Pod koniec XIX w. wieś w gminie Chocieszów, w powiecie kowelskim. Przypisy Linki zewnętrzne Mielniki Mostyszczeńskie 4.) wś, gm. Chocieszów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 327 . Мельники-Мостище (Mielniki Mostyskie) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Melnîkî-Mostîșce, Kamin-Kașîrskîi

Melnîkî-Mostîșce (în ucraineană Мельники-Мостище) este localitatea de reședință a comunei Melnîkî-Mostîșce din raionul Kamin-Kașîrskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Melnîkî-Mostîșce era vorbitoare de ucraineană (99,87%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Мельники-Мостище

Ме́льники-Мости́ще (укр. Мельники-Мостище) — село в Камень-Каширской городской общине Камень-Каширского района Волынской области Украины. Население по переписи 2001 года составляет 756 человек. Почтовый индекс — 44514. Телефонный код — 3357. Занимает площадь 2,638 км². Ссылки Мельники-Мостище на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Мельники-Мостище

Мельники-Мостище — село в Україні, у Камінь-Каширській громаді Камінь-Каширського району Волинської області. Населення становить 756 осіб. Географія Село розташоване на правому березі річки Турії. Поруч з селом розташований гідрологічний заказник місцевого значення Турський. Історія У 1906 році село Хотешівської волості Ковельського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 57 верст, від волості 6. Дворів 42, мешканців 373. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 817 осіб, з яких 409 чоловіків та 408 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 753 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Література Ме́льники-Мости́ще // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.268 Посилання Погода в селі Мельники-Мостище [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Miżlissia (obwód wołyński)

Miżlissia (ukr. Міжлісся) – wieś na Ukrainie, w obwodzie wołyńskim, w rejonie włodzimierskim, w hromadzie Zimno. W 2001 roku liczyła 61 mieszkańców. Do 1964 roku miejscowość nosiła nazwę Władysławówka (ukr. Владиславівка, Władysławiwka). 29 sierpnia 1943 roku (rzeź wołyńska) członkowie UPA oraz chłopi ukraińscy dokonali tutaj mordu na około 160 Polakach. Przypisy Linki zewnętrzne Władysławówka, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 693 .
Mijlissea, Volodîmîr-Volînskîi

Mijlissea (în ucraineană Міжлісся) este un sat în comuna Berezovîci din raionul Volodîmîr-Volînskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Mijlissea era vorbitoare de ucraineană (96,72%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (3,28%). Note
Межлесье (Волынская область)

Межлесье (укр. Міжлісся) — село в Зимневской сельской общине Владимирского района Волынской области Украины. Население по переписи 2001 года составляет 61 человек. Почтовый индекс — 44761. Телефонный код — 3342. Занимает площадь 0,259 км². Ссылки Межлесье на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Міжлісся (Володимирський район)

Міжлі́сся — село в Україні, у Зимнівській сільській громаді Володимирського району Волинської області. Географія Селом протікає річка Риловиця. Село засновано у 1565 р.[джерело?] До 1964 р. носило назву Владиславівка. Орган місцевого самоврядування — Війницька сільська громада. Населення становить 57 осіб. Кількість дворів (квартир) — 21. З них 1 новий (після 1991 р.). Історія З 20 червня 2018 року у складі Війницької сільської об'єднаної територіальної громади. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Зимнівської сільської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Володимир-Волинського району(1940—2020) село увійшло до новоутвореного Володимир-Волинського району (від 18 липня 2022 Володимирського). Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 43 особи, з яких 21 чоловік та 22 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 61 особа. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Паспорт села Міжлісся Погода в селі Міжлісся [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] Інформаційний портал iForma