NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Братське кладовище (Київ)

Бра́тське кладови́ще — некрополь у Святошинському районі міста Києва, вулиця Григоровича-Барського, 2А. Виникло у XVIII столітті для поховання мешканців села Братська Борщагівка. Облік поховань ведеться з 2001 року. Закрите для масових поховань, дозволено підпоховання у родинну могилу. На території кладовища знаходяться братська могила воїнів, що загинули у Німецько-радянській війні та пам'ятний знак жертвам Голодомору. Братським також називалася частина Лук'янівського кладовища, знесеного після війни. Назву «Братське» також мало кладовище на Звіринці, де ховали воїнів, що загинули під час Першої світової війни (зараз на цьому місці Інститут проблем міцності). Примітки Джерела Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування». [Архівовано 26 лютого 2018 у Wayback Machine.] Розпорядження КМДА N 923 від 07.05.2001 «Про надання допомоги з благоустрою кладовищ міста» Веб-енциклопедія Києва. Фото кладовища [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] Братське кладовище. Відомості щодо місць поховань // Фейсбук-сторінка Департаменту житлово-комунальної інфраструктури Києва. — 2014. — 3 липня. Посилання Братський цвинтар (Київ) [Архівовано 27 червня 2015 у Wayback Machine.]
Свердловский городской совет (Луганская область)

Свердловский горсовет (укр. Свердловська міська рада) — орган местного самоуправления номинально образованной Должанской городской территориальной общины, ранее — города областного значения Должанска / Свердловска. Население: 95 712 (на 2019 год). Населенные пункты Города город Вознесеновка / Червонопартизанск Бирюковский / Криничный поселковый совет пгт Бирюково / Криничное посёлок Братское посёлок Должанское Медвежьевский / Володарский поселковый совет пгт Медвежье / Володарск пгт Павловка Кундрючьевский / Калининский поселковый совет пгт Кундрючье / Калининский село Кондрючее посёлок Хмельницкий Дубовский / Комсомольский поселковый совет пгт Дубовое / Комсомольский посёлок Прохладное Вальяновский / Ленинский поселковый совет пгт Вальяновское / Ленинское село Маловедмежье посёлок Устиновка посёлок Фёдоровка Шахтёрский поселковый совет пгт Шахтёрский посёлок Кисёлево Примечания
Свердловська міська рада

Свердло́вська міська́ ра́да — орган місцевого самоврядування в Луганській області. Адміністративний центр — місто обласного значення Довжанськ. Загальні відомості Територія ради: 83,84 км² Населення ради: 98 436 осіб (станом на 1 листопада 2012 року) Адміністративний устрій м. Довжанськ Червонопартизанська міська рада м. Вознесенівка Володарська селищна рада смт Ведмеже смт Павлівка Калінінська селищна рада смт Кундрюче с. Кондрюче с-ще Хмельницький Комсомольська селищна рада смт Дубове с-ще Прохладне Ленінська селищна рада смт Вальянівське с. Маловедмеже с-ще Устинівка с-ще Федорівка Шахтарська селищна рада смт Шахтарське с-ще Киселеве Склад ради Рада складається з 54 депутатів та голови. Голова ради: Шмальц Олександр Іванович Секретар ради: Вівденко Сергій Григорійович Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Див. також Довжанський район Примітки Джерела Свердловська міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Svitle, Ceaplînka

Svitle (în ucraineană Світле) este un sat în comuna Hrestivka din raionul Ceaplînka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Svitle era vorbitoare de ucraineană (89,71%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (8,82%) și română (1,47%). Note
Светлое (Херсонская область)

Светлое (укр. Світле) — село в Крестовской сельской общине Каховского района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 68 человек. Почтовый индекс — 75225. Телефонный код — 5538. Код КОАТУУ — 6525481502. Местный совет 75225, Херсонская обл., Чаплинский р-н, с. Крестовка, ул. Ленина, 34 Ссылки Светлое на сайте Верховной рады Украины
Світле (Каховський район)

Сві́тле — село в Україні, у Хрестівській сільській громаді Каховського району Херсонської області. Населення становить 68 осіб. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 146 осіб, з яких 67 чоловіків та 79 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 67 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Сайт територіальної громади
Swojczów

Swojczów (ukr. Свійчів) – wieś leżąca na terenie Ukrainy, obwód wołyński, rejon włodzimierski. Historia Wieś przed 1939 r. położona w Polsce, w gminie Werba, powiat włodzimierski, województwo wołyńskie. W 1607 r. kasztelan wołyński Jan Łahodowski (herbu Korczak) zbudował na terenie wsi drewniany kościół pw. Narodzenia Najświętszej Marii Panny, a następnie podczaszy koronny Szczęsny Czacki w 1787 r. – kościół murowany. W kościele znajdowała się kopia obrazu Matki Bożej Śnieżnej – obraz Matki Boskiej Swojczowskiej (obecnie znajdujący się w Otwocku w parafii pw. św. Wincentego á Paulo). Ponadto przed 1939 r. we wsi znajdowała się m.in. cerkiew prawosławna, szkoła, poczta, posterunek policji, mleczarnia, karczmy a osada była zamieszkana w połowie przez Polaków i w połowie przez Ukraińców. W czasie okupacji niemieckiej mieszkająca tutaj ukraińska rodzina Diaczuków ukrywała Żydów, za co po wojnie Instytut Jad Waszem uhonorował tytułami Sprawiedliwych wśród Narodów Świata Ołeksandra i Sołomiję Diaczuków oraz ich dzieci, Pawła Diaczuka i Mariję Ocaluk (z d. Diaczuk). Zbrodnia wołyńska 31 sierpnia 1943 r. banderowcy (Ukraińska Powstańcza Armia) przy pomocy ukraińskich chłopów z pobliskich wsi zamordowali w Swojczowie około 100 osób narodowości polskiej. Rzeź rozpoczęła się od próby wysadzenia murów miejscowego kościoła, co było hasłem do mordowania Polaków. Nieliczni uratowani Polacy znaleźli schronienie we Włodzimierzu Wołyńskim. W miejscu wysadzonego w powietrze kościoła obecnie stoi krzyż. Przypisy Linki zewnętrzne Krzyż stojący w miejscu wysadzonego w powietrze kościoła. nawolyniu.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2011-02-26)]. Radziecka mapa topograficzna 1:100000. sunsite.berkeley.edu:8085. [zarchiwizowane z tego adresu (2005-09-24)]. Parafia św. Wincentego á Paulo w Otwocku - Matka Boża Swojczowska. otwock.com.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2010-06-11)]. Swojczów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XI: Sochaczew – Szlubowska Wola, Warszawa 1890, s. 724 . Swojczów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 636 .
Sviiciv, Volodîmîr-Volînskîi

Sviiciv (în ucraineană Свійчів) este un sat în comuna Halînivka din raionul Volodîmîr-Volînskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Sviiciv era vorbitoare de ucraineană (99,24%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Свийчев

Свийчев (укр. Свійчів) — село в Овадновской сельской общине Владимирского района Волынской области Украины. Население по переписи 2001 года составляет 397 человек. Почтовый индекс — 44723. Телефонный код — 3342. Занимает площадь 1,19 км². Ссылки Свийчев на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Свійчів

Свійчі́в — село в Україні, у Оваднівській сільській громаді Володимирського району Волинської області. Географія Селом протікає річка Турія. Історія У 1906 році село Вербської волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 17 верст, від волості 15. Дворів 50, мешканців 212. До 23 червня 2016 року підпорядковувалась Галинівській сільській раді. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Оваднівської сільської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Володимир-Волинського району(1940—2020), село увійшло до новоутвореного Володимир-Волинського району (від 18 липня 2022 Володимирського). Сьогодення Орган місцевого самоврядування — Галинівська сільська рада. Населення становить 397 осіб. Кількість дворів (квартир) — 137. З них 3 нових (після 1991 р.). У селі функціонує Різдво-Богородична церква УПЦ. Працює клуб, бібліотека, фельдшерсько-акушерський пункт, 2 торговельних заклади. У селі доступні такі телеканали: УТ-1, УТ-2, 1+1, Інтер, СТБ, Обласне телебачення. Село негазифіковане. Дорога в незадовільному стані. Наявне постійне транспортне сполучення з районним та обласним центрами. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 380 осіб, з яких 179 чоловіків та 201 жінка. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 394 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Постаті Ілляшук Михайло Миколайович — старший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни 2014—2015 років. Задерей Петро Васильович (* 1948) — український математик. Примітки Посилання Паспорт села Свійчів Погода в селі Свійчів
Svîrîdonivka, Novotroiițke

Svîrîdonivka (în ucraineană Свиридонівка) este un sat în comuna Dîvne din raionul Novotroiițke, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația localității Svîrîdonivka era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Свиридоновка (Херсонская область)

Свиридоновка (укр. Свиридонівка) — село в Новотроицкой поселковой общине Генического района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 2 человека. Почтовый индекс — 75333. Телефонный код — 5548. Код КОАТУУ — 6524481704. Ссылки Свиридоновка на сайте Верховной рады Украины Примечания
Свиридонівка (Генічеський район)

Свиридо́нівка — село в Україні, у Новотроїцькій селищній громаді Генічеського району Херсонської області. Населення становить 2 осіб. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», увійшло до складу Новотроїцької селищної громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Новотроїцького району, село увійшло до складу Генічеського району. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Примітки Посилання Погода в селі Свиридонівка [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
St. Catherine's Cathedral, Kherson

The Cathedral of St. Catherine (Ukrainian: Свято-Катериненський собор; Russian: Свято-Екатерининский собор) is a religious building belonging to the Orthodox faith that is situated within the Kherson fortress, in the city of Kherson, Ukraine. It was built in 1781–1786, one of the earliest churches in New Russia. It is a domed sandstone structure with a Tuscan portico and heavily rusticated walls. The church was dedicated to Catherine of Alexandria, the patron saint of the reigning empress. Construction The church was built by order of General Ivan Gannibal in the aftermath of the Russo-Turkish War and Russia's annexation of New Russia. It was intended as a memorial to the war of conquest and is full of symbolism illustrating Russia's claims to the Byzantine heritage. The architect is thought to have been Ivan Starov (who worked extensively for Prince Grigory Potemkin); but the actual construction was supervised by the little-known Ivan Sitnikov. On December 6, 1788, by order of Potemkin bodies of soldiers killed during the Siege of Ochakov were buried in the church's cemetery. The earliest description of the church is found in the diary of Francisco de Miranda. In 1790, Prince Potemkin asked Starov to remodel the dome in imitation of his own palace in Saint Petersburg. The belfry was added in 1800 but was dismantled within several years, after an earthquake. After Potemkin's death he was buried in the cathedral, as was Prince Charles Frederick Henry of Württemberg, Maria Feodorovna's brother. The cathedral's icons were patterned after the Hermitage paintings by the 17th century Spanish artists such as Murillo. Vladimir Borovikovsky may have had a hand in their creation. The walls contain the copies of six life size figures of the apostles and saints executed by Gavrila Zamorayev from Moscow (1758-1823). 20th century–present After the Russian Revolution, the church was turned into a museum of atheism. Most icons were lost, only a few ended up in the collection of a local art museum. The church was reopened by the invading Germans in 1941, only to be shut down in 1962 during Nikita Khrushchev's anti-religious campaign. The building was used as a facility for log storage. The Neoclassical belfry, dating from about 1806, was torn down. It was not until 1991 that the Ukrainian Orthodox Church reclaimed the grounds. On 26 October 2022, Vladimir Saldo, collaborator and Russian-appointed acting "governor" of Kherson Oblast under the Russian occupation of 2022, announced that Prince Grigory Potemkin's remains were taken from his tomb and transported to Russia. On 3 August 2023, the cathedral was damaged by Russian shelling. Eight people were wounded in the attack. On 20 December 2024, the cathedral was once again struck by Russian shelling, damaging the cathedral's dome and interior. Gallery References
Cathédrale Sainte-Catherine de Kherson

La cathédrale Sainte-Catherine (ukrainien : Катерининський собор ; russe : Екатерининский собор) est un édifice religieux à Kherson, en Ukraine. Historique Elle est érigée entre 1781 et 1786 et accueille la tombe de Grigori Potemkine. Œuvre de Ivan Starov et réalisée par Ivan Sitnikov elle fait partie de la Forteresse de Kherson. Son clocher en bois est érigé à part en 1786, puis remplacé par un autre en pierre en 1800. En 1808 il est rehaussé, haut de vingt-six mètres et contenant douze cloches. Il ne subsiste que la partie basse du clocher car la partie supérieure ainsi que les cloches ont été détruites en 1930. Cimetière Elle sert de nécropole militaire pour les soldats mort au Siège d'Otchakov (1788). Le prince Alexandre Wurtembourg-Stuttgart, frère de Maria Feodorovna, mort à Galati, le général Meller-Zakomelsky, le général Volkonski, Emanuel Giani Ruset. Intérieur Son iconostase est l'œuvre de Pavel Brioullo, Vladimir Borovikovski et Nicolaï Chliakhine. Annexes Articles connexes Art ukrainien Culture russe Liens externes Ressource relative à l'architecture : Structurae Notes et références Portail de la protection du patrimoine Portail de l’architecture chrétienne Portail de l’Ukraine
Cattedrale di Santa Caterina (Cherson)

La cattedrale di Santa Caterina (in ucraino Свято-Катериненський собор?, Svjato-Katerynens'kyj sobor) è un edificio di culto ortodosso della città ucraina di Cherson. Storia La chiesa, a lungo attribuita all'architetto Ivan Egorovič Starov, anche se molto più verosimilmente fu disegnata dal meno noto Ivan Sitnikov, fu costruita tra il 1781 ed il 1786. La sua realizzazione fu voluta dal generale Ivan Gannibal, uno dei protagonisti della e tra i promotori della fondazione della città di Kherson. Essa doveva rappresentare un mausoleo per la guerra russo-turca appena conclusa, sia un richiamo alla cultura bizantina, della quale la Russia rivendicava esserne l'erede. Nel 1791 furono tumulati nella cattedrale i resti del principe Potëmkin. Dopo la rivoluzione russa la cattedrale di Santa Caterina venne chiusa al culto dalle autorità bolsceviche e riconvertita in un museo dedicato all'ateismo. Con l'invasione nazista dell'Ucraina e la conseguente occupazione della città, fu riaperta ai fedeli. Fu nuovamente chiusa dai sovietici nel 1962 e trasformata in un magazzino. Con il crollo dell'Union Sovietica fu reclamata dalla chiesa ortodossa russa e riaperta al culto. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Cattedrale di Santa Caterina Collegamenti esterni (EN) Cattedrale di Santa Caterina, su Structurae.
Monastère Saint Michel de Pegaliïvski

Le monastère Saint Michel de Pegaliïvski, une institution religieuse de la ville ukrainienne de Pegaliïvski du raïon de Bachtanka. Histoire C'est un monastère de femmes qui dépend de l'Église orthodoxe ukrainienne (patriarcat de Moscou), il est situé sur la rive du réservoir de Sofiiv. Il comprend l'église Saint-Michel et trois églises annexes : l'Archange Michel, Sainte-Pélagie et le martyr Andrii Stratilat. Mykhailo, Andriy et leur père Isidore Durilin décidèrent en 1897 de créer une église pour leur mère Pélagie. En 1904, le temple fut consacré Liens internes Liste des monastères ukrainiens Liens externes Notes et références Portail de l’Ukraine Portail de l’architecture chrétienne
Михайловский Пелагеевский монастырь

Миха́йловский Пелаге́евский монасты́рь — православный женский монастырь Николаевской епархии Украинской православной церкви (Московского патриархата), расположенный в селе Пелагеевке Новобугского района Николаевской области Украины. Настоятельница — игумения Серафима (Шкара). Включает Свято-Михайловский храм. В храме три придела: святого Архистратига Михаила, преподобной Пелагеи и мученика Андрея Стратилата. История В 1897 году коллежский советник Михаил Дурилин и корнет, инженер-технолог Андрей Дурилин, сыновья купца Исидора Дурилина, следуя духовному завещанию отца, решили построить храм в память о своей матери Пелагее, рано ушедшей из жизни. В 1904 году храм был освящён. До революции при храме действовала приходская школа. В советский период церковная утварь была разграблена, алтарь и царские врата, выполненные из фарфора и фаянса — разбиты. фасад почти не пострадал по причине удаленности от цивилизации. В 1932 году настоятель церкви отслужил здесь последнюю службу. В 1930-е годы имущество было разграблено, из фамильного склепа Дурилиных выброшены гробы с телами, сняты 11 из 12 зеркальных крестов, вывезена ажурная металлическая ограда. Во время Великой Отечественной войны в здание попал снаряд, однако большого вреда не принёс. В 1994 году храм был восстановлен. В том же году здесь был основан женский монастырь. Первые насельницы появились в 1996 г., сейчас их число достигает 20. В 2001 году, на страстной седмице начала обновляться икона Спасителя «Живоносный источник». Икона XVI столетия с изображением страданий Иисуса Христа, поврежденная временем, начала проявлять раньше не видимые для человеческого глаза детали рисунка. В хозяйстве имеется 90 га земли, сад, огород, пасека, коровы, лошадь, куры, гуси. Проводится летний лагерь для воспитанников воскресных школ. Праздники 21 октября — престольный праздник святой преподобной Пелагеи. 1 сентября — храмовый праздник памяти Андрея Стратилата. 21 ноября — день памяти святого архистратига Михаила. Ссылки Рассказ о храме, фото, 2015 г. Христова, Наталья; ., Наталья. Заповедник в ингульской степи . Вечерний Николаев (19 июня 2008). Дата обращения: 19 июня 2008. Архивировано из оригинала 21 мая 2012 года.
Monastère Saint-Nicolas de Rikhli

Le monastère Saint-Nicolas de Rikhli (ukrainien : Миколаївський Пустинно-Рихлівський монастир) est une institution religieuse qui date du XVIe siècle et se trouve dans le raïon de Novhorod-Siverskyï au village de Rylkhi proche de Ponornytsia. Historique C'est un monastère créé à côté d'une église en bois connue dès le XVIe à côté de laquelle fut découvert une icône ; il dépend de l'Église orthodoxe ukrainienne (patriarcat de Moscou). La Moscovie l'a restitué à la métropole de Kiev après le traité de Déoulino en 1618. À partir de 2004, la renaissance du monastère est décidée par le diocèse UOC de Nijynet, c'est le 28 septembre 2019 que le monastère prend le nom de monastère masculin du désert de Mykolaïv-Rykhli. Lien interne Notes et références Liens externes Portail de la culture russe Portail de l’Ukraine Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe
Свято-Николаевский храм (Днепр)

Свято-Николаевский храм — православный храм в Днепре, Украина. Один из старейших храмов города. Храм имеет значение памятника архитектуры (охранный номер № 1078). История 25 августа 1804 года выдана благословительная храмозданная грамота на закладку каменной церкви. 23 июня 1807 года благочинный Екатеринославского уезда протоиерей Иоанн Станиславский освятил место под церковь в Новом Кодаке и на месте работ был водружен крест. Строительство церкви окончено в 1810 году. В 1933 году храм был закрыт и в его помещении размещен склад боеприпасов. Во время немецко-фашистской оккупации в 1943 году храм был открыт. Предположительно в послевоенное время был освящен придел в честь преподобного Серафима Саровского. Статус храма восстановлен в 60-х годах. Современное состояние В январе 2004 года при храме организована воскресно-приходская школа во имя преподобного Серафима Саровского. Ссылки Феодосий Макаревский: Материалы для историко-статистического описания Екатеринославской Епархии: Церкви и приходы прошедшего XVIII столетия. — Екатеринослав, типография Я. М. Чаусского, 1880 Свято-Николаевский храм Юрий СКУБАК. 195 лет Свято-Николаевскому храму п. Новые Кайдаки (недоступная ссылка) Свято-Николаевский храм на Планете Гугл (Google Earth).
Сретенский Михновский монастырь

Сретенский Михновский монастырь — женский монастырь Владимир-Волынской епархии Украинской православной церкви. Основан в 1642 году Филоном Яловецким, ротмистром королевской гвардии, депутатом выборного сейма, членом Луцкого Православного братства в селе Михновка (ныне Камень-Каширский район, Волынская область). Был закрыт в 1961 году. В 1989 году храм возвращён верующим на правах приходского храма. 3 мая 1996 года приходской храм преобразован в женский монастырь. История монастыря Михновка основана в 1637 году как местечко, которым владел Филон Яловецкий, ротмистр королевской гвардии, член Луцкого православного братства. В 1642 году Филон Яловецкий открыл деревянный Сретенский храм и создал при нём мужской монастырь. С приходом советской власти на Западную Украину монастырь зарегистрировали как приходскую церковь. В 1720 году храм был перестроен. В 1813 году рядом возле храма возведена деревянная колокольня. В 1961 году храм был закрыт. В 1989 — 1990 годах храм был возвращен верующим и обновлен. Решением Священного Синода УПЦ от 3 мая 1996 года был основан Свято-Сретенский женский монастырь. В 1998 году рядом со Сретенским храмом совершилось строительство трехэтажного жилого корпуса с церковью в честь Покрова пресвятой Богородицы. 2 августа 2003 года заложен храм в честь святых первоверховных апостолов Петра и Павла. Строительство которого закончилось в 2004—2005 годах. Храм устроен за пределами монастырской ограды. Источники Річний звіт Волинської єпархії 2004 р. — С. 117—118 / Архив канцелярии Киевской Митрополии УПЦ (АККМ УПЦ). Материалы о Михновском монастыре, направленные в Киевскую Митрополию УПЦ 6 марта 1997 года. Завершене будівництво нового великого монастирського храму на честь святіх апостолів Петра і Павла. Річний звіт, 2004. — С. 117. Річний звіт, 2005 р. — С. 127.