NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
AvtoKrAZ

Az AvtoKrAZ (ukránul: АвтоКрАЗ) az ukrajnai Kremencsukban holding formában működő, nehéz gépjárműveket gyártó vállalat. A szovjet időszakban Kremencsuki Autógyár, rövidítve KrAZ (КрАЗ – Кременчуцький автомобільний завод), majd AvtoKrAz Termelési Egyesülés néven működött. A vállalat által előállított járműveken a KrAZ típusjelzést használják. Polgári és katonai használatra gyárt általános és speciális feladatkörű nehéz tehergépkocsikat. Története A vállalat története a második világháború utolsó évéig nyúlik vissza. A szovjet Közúti Közlekedési Népbiztosság 1945-ben adott utasítást egy hídelemek gyártását végző nehézipari üzem létrehozására az Ukrán SZSZK-ban fekvő Kremencsukban, melynek építése 1946-ban kezdődött el. 1948. június 1-jén indult be a termelés. Nyolc évig hidak acélszerkezeti elemeit gyártották. A Kremencsukban előállított hídszerkezetekből 600 db, összesen 27 km hosszúságú hidat építettek. Az 1950-es évek közepétől mezőgazdasági gépek (kombájnok) gyártására állt át a vállalat. 1958-ig mintegy kétezer db kombájnt gyártottak. Az SZKP KB 1958. április 17-én hozott határozatot a nehéz tehergépkocsik gyártásáról a kremencsuki gyárban. Ehhez a Jaroszlavli Autógyárból telepítették át Kremencsukba a teherautó-gyártáshoz szükséges berendezéseket. A gyár első modellje a KrAZ–222 volt, amelyet kezdetben még máshol gyártott alkatrészekből szereltek össze. 1969-ben kezdődött a KrAZ–255, majd 1982-ben a KrAZ–260-as típusok gyártása. Ezek voltak a gyár legnagyobb példányszámban előállított típusai. 1976-tól a gyár az AvtoKrAZ Termelési Egyesülés nevet viselte. Az 1990-es évek végén privatizálták a vállalatot, amely először a német–ukrán Mega-Motors tulajdonába került. 2003-tól összeszerelő üzeme van Oroszországban és Vietnámban. A nyolcvanezredik KrAZ tehergépkocsi 2006 januárjában készült el. Az AvtoKrAZ holding jelenleg a Finanszi ta Kredit pénzügyi–ipari csoport tulajdonában van. A holdinghoz tartozik a Herszoni Kardánhajtóműgyár, a Kamjanec-pogyilszkiji Hajtóműgyár, a KrAZ Külkereskedelmi Vállalat, a berdicsivi Progresz Gépgyár, a Szimferopoli Kormányműgyár, a Sztahanovi Vagongyár, a poltavai TAPAZ Hajtóműgyár, a Tokmaki Kovács- és Sajtolómű, az ungvári Turbohaz vállalat, a kercsi Zaliv Hajógyár, valamint a mariupoli Hűtőradiátor-gyár. A vállalat fontosabb modelljei Tehergépkocsik KrAZ–219 KrAZ–214 KrAZ–255 KrAZ–256 KrAZ–257 platós teherautó KrAZ–258 nyergesvontató KrAZ–6322 KrAZ–260 KrAZ–5133 KrAZ–6510 KrAZ–7634 Páncélozott járművek Spartan KrAZ Hurricane Jegyzetek További információk Az AvtoKrAZ honlapja (oroszul, angolul és arabul) A KrAZ története a vállalat honlapján (oroszul)
KrAZ

KrAZ tudi AvtoKrAZ (ukrajinsko Кременчуцький автомобільний завод, Kremenčuc'kyj Avtomobil'nyj Zavod) je ukrajinski proizvajalec tovornjakov in drugih namenskih vozil. Podjetje je znano po sposobnih izvencestnih (offroad) tovornjakih. Podjetje je bilo ustanovljeno 31. avgusta 1945. Sprva so proizvajali mehanske mostove, kasneje tudi kombajne in druge kmetijske stroje. Januarja 2006 je proizvodne linije zapustil 800.000 tovornjak. Produkti Civilna vozila KrAZ-255 - KrAZ-5133B2 - 4x2 - 330 hp (246 kW) KrAZ-6510 - 4x4 or 6x4 - 240 hp (179 kW) e KrAZ-65055 - 6x6 - 330 hp (246 kW) KrAZ-65032 - 6x6 kiper - 330 hp (246 kW) KrAZ-6130С4 - 6x6 kiper - 330 hp (246 kW) KrAZ-7133С4 - 4-osni (8x4) kiper KrAZ-7140 - 4-osni (8x6) KrAZ-65053 - 330 hp (246 kW) KrAZ-65101 - 240 hp (179 kW) KrAZ-7634 - 8x8 - 400 hp (298 kW) Šasije KrAZ-5133H2 - 4x2 - 330 hp (246 kW) KrAZ-7133H4 - 8x4 KrAZ-7140H6 - 8x6 - 400 hp (298 kW) KrAZ-63221 - 6x6 KrAZ-65053 - 330 hp (246 kW) KrAZ-65101 - 240 hp (179 kW) Vlačilci KrAZ-5444 - 2-osni - 330 hp (246 kW) KrAZ-6140TE - 3-osni - 400 hp (298 kW) KrAZ-6443 - 3-osni KrAZ-6446 - 3-osni KrAZ-64431 - 3-osni Vojaška vozila KrAZ-5233BE 4x4 - 330 hp (246 kW) KrAZ-6322 6x6 - 330 hp (246 kW) KrAZ-6135B6 6x6 - 350 hp (261 kW) Druga vozila KrAZ-6133M6 - za prevoz lesa KrAZ-64372 - za prevoz lesa KrAZ-6233R4 - hruška (za mešanje betona) KrAZ-6333R4 - hruška KrAZ-7133R4 - hruška KrAZ-65055DM - kiper, plužilnik Oklepna vozila KrAZ Spartan - 4x4 KrAZ Cougar - 4x4 KrAZ-ASV Panther - MRAP KrAZ-MPV Shrek One - MRAP KrAZ-6322 Raptor - 6x6 Galerija Glej tudi Kamaz BelAZ MAZ Reference Zunanje povezave Predstavnosti o temi KrAZ vehicles v Wikimedijini zbirki KrAZ Uradna stran КрАЗ - АВТОМОБИЛИ СПЕЦИАЛЬНОГО НАЗНАЧЕНИЯ na YouTubu Об автомобилях КрАЗ na YouTubu Ukrainian power - KRAZ na YouTubu
KrAZ

KrAZ (ukrainska: КрА́З, Кременчуцький автомобільний завод, Krementjuks Automobilverk) är en ukrainsk lastbilstillverkare baserad i Krementjuk. Historia KrAZ grundades av Sovjetunionen 1946 och tillverkade ursprungligen mekaniska delar och broelement. De tillverkade omkring 600 broar till bland annat Dnipro, Moskvafloden, Dniester, Volga och Daugava. 1956 började de tillverka skördetröskor. 17 april 1958 beslutade Sovjetunionens kommunistiska partis centralkommitté att en fabrik för tunga lastbilar skulle byggas i Krementjuk. De första lastbilarna att tillverkas var två sopbilar som sattes ihop 10 april 1959 av importerade delar och komponenter. 1961 exporterade fabriken över 500 fordon till 26 länder, bland annat Argentina, Afghanistan, Bulgarien, Kina, Indien och Vietnam. KrAZ privatiserades 2002 och ägs idag av Konstantin Ževagos konglomerat Finances and Credit. Fordon Civila fordon KrAZ-255 KrAZ-5133B2 KrAZ-6510 KrAZ-65055 KrAZ-65032 KrAZ-6130С4 KrAZ-7133С4 KrAZ-7140 KrAZ-65053 KrAZ-65101 Militära fordon KrAZ-5233 KrAZ-6322 KrAZ-6135B6 Specialfordon KrAZ-6133M6 - timmerbil KrAZ-64372 - timmerbil KrAZ-6233R4 KrAZ-6333R4 KrAZ-7133R4 KrAZ-65055DM - sopbil/snöplog Pansarbilar KrAZ Spartan KrAZ Cougar KrAZ-ASV Panther - MRAP KrAZ-MPV Shrek One - MRAP KrAZ-6322 Raptor Källor
Krim

Krim je poluotok kod Crnog mora. Trenutno je njegova pripadnost predmet spora između Rusije i Ukrajine. Autonomna Republika Krim, autonomna oblast unutar Ukrajine; Republika Krim, jedna od federalnih jedinica Rusije. Poluotok je spojen na sjeverozapadu s ukrajinskim kopnom 8 km širokom Perekopskom prevlakom, koja je bila poprište brojnih bitaka za kontrolu nad Krimom. Između Krima i ukrajinskog kopna sa sjeveroistoka leži Sivaš ("Gnjilo more"), mreža plitkih uvala, koja je od Azovskog mora odvojena Arabatskom prevlakom, 113 km dugim sprudom uz istočnu obalu Krima. Izuzetno slane vode Sivaša prerađuju se u kemijskim postrojenjima Krasnoperekopska na sjeverozapadu Krima. Geografski se Krim dijeli na tri područja. Prvo od njih, prostire se po sjevernom i središnjem dijelu Krima (na površini od oko 3/4 poluotoka). Ta regija se sastoji od serije ravnica koje se blago spuštaju od juga prema sjeveru. Taj inače stepski kraj, danas se intenzivno obrađuje, a najviše se uzgaja; ozima pšenica, kukuruz, krumpir i suncokret. Klima u tom dijelu je suha i kontinentalna, a dodatne količine vode potrebne ljeti za navodnjavnje, dopremaju se kanalom od Nove Kahovke na rijeci Dnjepar. Povezani članci Krimske planine Izvori Vanjske poveznice
Велика Васильківська, 10

Сади́ба Пфа́лера (Фа́лера) розташована на Великій Васильківській вулиці, 10. Вирішений у стилі неоренесансу головний будинок відзначається гармонійністю пропорцій і цілісністю архітектурного задуму. Історія У другій половині XIX сторіччя наріжна ділянка належала німецькому підданому Генріху Пфалеру (Фалеру), який 1834 року заснував у Києві меблеву фабрику. Його син, також Генріх, який успадкував садибу, у грудні 1897 року розпочав спорудження будинку та флігеля. Будівництвом керував технік Андрій-Фердінанд Краусс. 1922 року садибу націоналізували більшовики. 1998 року будинок викупили у приватну власність. 2006 року відреставрували. 2019 року виставили на продаж за 243 мільйони гривень (понад 9 мільйонів доларів США). Використання будинків Власник Генріх Фалер із родиною мешкав у шестикімнатній квартирі на другому поверсі флігеля № 10-б. Три великі зали другого поверху головного будинку займала меблева крамниця. У флігелі розміщувалися склади та столярна майстерня. У 1900—1910 роках у садибі мешкав учений, професор, лікар-стоматолог Григорій Бурвассер, який відкрив тут приватну зубну лікарню. У радянські часи на першому поверсі головного будинку містились крамниці й установи. Інші приміщення використовували під житло. На межі 1990—2000-х років приміщення займав банк. Архітектура Садиба складається з головного будинку (1897—1898) на червоній лінії і флігеля в другому ряді забудови. Головний будинок — триповерхова цегляна, тинькована, Г-подібна у плані будівля з підвалом. Має двосхилий дах і пласкі перекриття. У лівому крилі є проїзд на подвір'я. Фасади крил будинку оформлені у стилі історизму з використанням неоренесансних елементів. Зрізане тупе наріжжя будинку на рівні другого та третього поверхів акцентовано вертикальним еркером на фігурних кронштейнах і двома пряслами із прямокутними парапетами над ними. Еркер завершується трикутним фронтоном із квадратним у плані підбанником з круглими вікнами, який увінчує восьмигранна баня. Прямокутні вікна другого та третього поверхів згуртовані попарно й об'єднані у прясла пілястрами великого ордера. Ліве крило складається з п'яти прясел. А праве — з восьми. Крила фланковані розкріповками із трикутними фронтонами та східчастими парапетами. Четверте прясло правої частини також виділене розкріповкою з фронтоном і парапетом. Тимпани трикутних фронтонів прикрашені картушами з орнаментом. Лиштви вікон третього та другого поверхів завершуються прямими сандриками. Фриз оздоблений ліпленим рослинним орнаментом. Флігель (№ 10-б) зведений у другому ряді забудови. Оформлений у цегляному стилі з неоренесансними елементами. Примітки Джерела Садиба на Великій Васильківській // Звід пам'яток історії та культури України. — К., 2011. — С. 1942—1943. — ISBN 966-95478-1-4.
Pivdenne (město v Charkovské oblasti)

Pivdenne (ukrajinsky Південне, rusky Пивденное – Pivděnnoje) je město v Charkovské oblasti na Ukrajině. Žije zde přibližně 7 400 obyvatel. K roku 2015 mělo 7 788 obyvatel. Poloha a doprava Pivdenne leží přibližně osmnáct kilometrů jihozápadně od Charkova, správního střediska oblasti. Patří do Charkovského rajónu. Na jihu sousedí s Merefou. Přes Pivdenne a Merefu vede z Charkova železniční spojení směrem na Dnipro a Pavlohrad. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Piwdenne na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pivdenne na Wikimedia Commons
Pivdenne

Pivdenne (ukrainsk: Південне, russisk: Пивденное) er en by i Kharkiv rajon i Kharkiv oblast (provins) i Ukraine. Byen ligger 18 kilometer sydvest for Kharkiv, og er hjemsted for administrationen af Pivdenne urban hromada, en af Ukraines hromadaer. Byen har en befolkning på omkring 7.394 (2021). Referencer Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside
Piwdenne (Charkiw)

Piwdenne (ukrainisch ; russisch Пивденное Piwdennoje oder früher Южный/Juschny) ist eine Stadt in der Ukraine im Norden der Oblast Charkiw etwa 18 Kilometer südwestlich der Stadt Charkiw mit etwa 7700 Einwohnern (2015). Die Stadt entstand 1963 durch den Zusammenschluss der Dörfer Komariwka (gegründet in der zweiten Hälfte des 17. Jahrhunderts) und Juschny und übernahm den Namen der bereits 1906 gegründeten Siedlung für die Arbeiter der Russischen Südbahn, Juschny bzw. deren ukrainisches Pendant Piwdenny (zu deutsch: „Süden“). Verwaltungsgliederung Am 12. Juni 2020 wurde die Stadt zum Zentrum der neugegründeten Stadtgemeinde Piwdenne (Південноміська міська громада / Piwdennomiska miska hromada). Zu dieser zählen auch die Siedlung städtischen Typs Budy sowie die zwei in der untenstehenden Tabelle aufgelistetenen Dörfer und eine Ansiedlung; bis dahin hatte die Stadt zusammen mit der Ansiedlung Perschotrawnewe die gleichnamige Stadtratsgemeinde Piwdenne (Південноміська міська рада / Piwdennomiska miska rada) im Südwesten des Rajons Charkiw gebildet. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Piwdenne Teil der Gemeinde: Weblinks Einzelnachweise
Pivdenne, Kharkiv Oblast

Pivdenne (Ukrainian: Південне; Russian: Пивденное) is a small city in Kharkiv Raion, Kharkiv Oblast, in eastern Ukraine. It hosts the administration of Pivdenne urban hromada. Population: 7,319 (2022 estimate). It is located in the historic region of Sloboda Ukraine. Geography The city of Pivdenne lies on the left bank of the Merefa River, upstream at a distance of 1.5 km is the village of Budy, downstream it borders the city of Merefa. The city is located southeast of Kharkiv. Several railway branches run nearby, the stops of Pivdenne and Komarivka. In orographic terms, the city of Pivdenne is located on the southeastern spurs of the Central Russian Upland. Height above sea level: 181 m. The hydrographic network belongs to the Seversky Donets basin. The vegetation of the territory is typical forest-steppe. Chernozems dominate. The climate is moderately continental, with cold winters and hot summers. Most precipitation falls in summer. History The settlement was founded on August 13 (26), 1906 for workers of the Southern Railway. It was originally named Yuzhny (Russian: Южный, lit. 'southern'). In 1963, the urban-type settlements of Komarivka and Pivdenne were merged into the city of Pivdenne. Russo-Ukrainian War On February 28, 2022, during the Russian invasion of Ukraine, the mayor of the city, Bryukhanov O.M., was detained on suspicion of treason. One of his deputies, the head of the local district department, and a police inspector were also detained. Demographics The ethnic composition of the population according to the 2001 census was 79.63% Ukrainian, 18.65% Russian. The distribution of the population by native language according to the 2001 census was as follows: 61.57% - Ukrainian, 37.71% - Russian. Notable residents The linguist Yuri Knorozov, who played a key role in the decipherment of the Maya script, grew up in Yuzhny. He lived in a house built by his father on Karl Marx Street. References
Pivdenne (Járkov)

Pivdenne (en ucraniano: Південне; en ruso: Пивденное, romanizado: Pivdénnoye) es una ciudad ucraniana perteneciente al óblast de Járkov. Situada en el noreste del país, es parte del raión de Járkov y centro del municipio (hromada) homónimo.​ Geografía Pivdenne se encuentra a orillas del río Merefa, 15 km al suroeste de Járkov. Historia La ciudad fue creada en 1963 mediante la fusión de los pueblos Komarivka (fundada en la segunda mitad del siglo XVII) y Yuzhni, tomó el nombre del asentamiento fundado en 1906 para los trabajadores del Ferrocarril del Sur de Rusia.​ Komarivka fue una aldea en el uyezd de Járkov de la gobernación de Járkov del Imperio ruso. El 19 de octubre de 1938, las aldeas de Yuzhni y Komarivka recibieron el estatus de asentamientos de tipo urbano. Durante la Segunda Guerra Mundial fueron liberadas de la ocupación alemana el 26 de agosto de 1943 tras haber sido ocupadas a finales de octubre de 1941. Durante la Segunda Guerra Mundial, Pisochín estuvo ocupada por la Alemania nazi hasta el 29 de agosto de 1943.​ En 2012, parte del asentamiento se incorporó a Járkov. En 2023, Pisochín perdió el estatus de asentamiento de tipo urbano en la legislación ucraniana debido a la eliminación de este estatus administrativo.​ El 28 de febrero de 2022, tras el comienzo de la invasión rusa de Ucrania, el alcalde Bryujanov fue detenido bajo sospecha de traición, junto con uno de sus adjuntos, el jefe del departamento del distrito local y el inspector de policía del distrito.​ Demografía La evolución de la población de Pivdenne entre 1864 y 2022 fue la siguiente:Según el censo de 2001, la lengua materna de la mayoría de los habitantes, el 86,51%, es el ucraniano; y del 12,96% es el ruso.​ Infraestructura Transporte El asentamiento está incluido en la red de carreteras de la aglomeración urbana de Járkov. Las estaciones de tren de Pisochín y Rizhov se encuentran en la línea que conecta Járkov y Poltava. Personas destacadas Yuri Knórozov (1922-1999): lingüista, mayista soviético y ruso, que tuvo un papel clave en el desciframiento del sistema de escritura maya. Galería Referencias
Pivdenne (oblast de Kharkiv)

Pivdenne (en ukrainien : Південне, en russe : Пивденное, Pivdennoïe) est une ville de l'oblast de Kharkiv et du raïon de Kharkiv, en Ukraine orientale. Sa population s'élevait à 7 394 habitants en 2021. Géographie Situation Pivdenne est située à 15 km au sud-ouest de Kharkiv, dont elle fait partie de l'agglomération. Elle est limitée au sud par la ville de Merefa. Elle est assise sur la rive orientale de la petite rivière Merefa, dont les eaux rejoignent ensuite la rivière Donets, via la rivière Mja, dans le bassin hydrographique du fleuve Don. Communauté territoriale Depuis la réforme administrative de 2020, la ville de Pivdenne est le siège d'une communauté territoriale homonyme (uk) regroupant les localités suivantes : Boudy, Naoukove, Bystre et Bidriahy. Transports Par la route, Pivdenne se trouve à 25 km du centre de Kharkiv et à 463 km de Kiev. Histoire Origine Au XVIIe siècle, la localité est un village (sloboda) cosaque nommé Komarovka. XXe siècle Pendant la Seconde Guerre mondiale, Komarovka est libérée de l'occupation allemande le 26 août 1943. La ville de Pivdenne est fondée en 1963 par la fusion des deux communes urbaines de Komarovka et de Ioujny, qui comptaient respectivement 3 606 et 7 166 habitants au recensement de 1959. Population Recensements (*) ou estimations de la population : Voir aussi Articles connexes Oblast de Kharkiv Occupation russe de l'oblast de Kharkiv Liens externes (uk) Site officiel Notes et références Portail de l’Ukraine
Pivdenne

Pivdenne (in ucraino Південне?; in russo Пивденное?, Pivdennoe) è una città ucraina (7 319 abitanti) posta nella parte orientale dell'Ucraina, situata nel distretto di Charkiv, nell'oblast' di Charkiv. Ospita l'amministrazione della comunità territoriale di Pivdenne, una delle comunità territoriali dell'Ucraina. Questa città è stata fondata nel 1906 con il nome di Južnyj in russo Южный?. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Pivdenne Collegamenti esterni (UK) Sito ufficiale, su pivdennamiska-gromada.gov.ua.
Pivdenne, Nikopol

Pivdenne (în ucraineană Південне) este o comună în raionul Nikopol, regiunea Dnipropetrovsk, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației satului Pivdenne era vorbitoare de ucraineană (86,51%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (12,96%). Vezi și Lista orașelor din Ucraina Note
Південне (Харківська область)

Півде́нне — місто в Харківському районі Харківської області України. Адміністративний центр Південної міської територіальної громади. Географія Місто Південне лежить на лівому березі річки Мерефа, вище за течією на відстані 1,5 км розміщене селище Буди, нижче за течією межується з містом Мерефа. Місто знаходиться за 9 км на південний схід від Харкова. До міста приляга́ють селища Березівка та Високий. Поруч пролягають декілька залізничних гілок, зупинко́ві пункти Південний і Комарівка. Історія Поселення було засноване 13 (26) серпня 1906 року працівниками Південної залізниці. У 1963 році внаслідок об'єднання селищ міського типу Комарівка (виникло в XVII ст.) та Південний було сформоване місто Південне. За даними 1864 року в селі Комарівка Мереф'янської волості Харківського повіту мешкало 582 особи (272 чоловічої статі та 310 — жіночої), налічувалось 94 дворових господарства, існувала православна церква. Станом на 1914 рік кількість мешканців зросла до 2240 осіб. 28 лютого 2022 року, під час російського вторгнення в Україну, міського голову Брюханова О.М. було затримано за підозрою в державній зраді. Також було затримано одного з його заступників, начальника місцевого райвідділу та дільничного інспектора поліції. Населення Національний склад Національний склад населення за даними перепису 2001 року: Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Економіка Південна щіткова фабрика. Цех Мереф'янського заводу будівельних матеріалів. Молокозавод. Цех централізованого ремонту трансформаторів. Цех Харківської облспоживспілки. Об'єкти соціальної сфери Південний технологічний ліцей Південна ЗОШ I–III ст. № 2 Клуб Відділення соціальної реабілітації Поліклініка Дитячий садочок Постаті Бондаренко Сергій Григорович — український співак (баритон), соліст Київського національного академічного театру оперети, Народний артист України. Кнорозов Юрій Валентинович — історик та етнограф, спеціаліст з епіграфіки та етнографії; засновник радянської школи маяністики, лауреат Державної премії СРСР, Кавалер Ордена Ацтекського орла (Мексика) та Великої золотої медалі (Гватемала). Кравцов Іван Андрійович — радянський військовик, кавалер ордена Червоної Зірки. Суббота Микола Іванович — радянський військовик, кавалер ордена Червоної Зірки. Черевко Лариса Петрівна — депутат Верховної Ради УРСР 9-го скликання. Янчук Володимир Степанович — сержант Збройних сил України, снайпер 93-ї окремої механізованої бригади, кавалер ордена «За мужність». Галерея Примітки Джерела Історія міст та сіл УРСР (рос.) Облікова картка[недоступне посилання з липня 2019] www.maplandia.com
Burg Olesko

Die Burg Olesko liegt in der westlichen Ukraine, nahe der Stadt Olesko, gut 70 km östlich von Lwiw entfernt. Die ersten Aufzeichnungen über die Burg datieren von 1390, als Papst Bonifatius IX. dem Bischof der Stadt Halytsch die Burg als Geschenk vermachte. Geschichte Die ursprüngliche Burganlage wurde auf einem 50 m hohen Hügel errichtet. Neben einem massiven Mauerwerk wurde die Verteidigungsanlage durch einen Burggraben und einen vorgelagerten Sumpf geschützt. Im frühen Mittelalter hatte die Burg eine bewegte Geschichte, wechselte mehrmals ihren Besitzer und gehörte zeitweise zu Polen, Lettland und Ungarn. Ab dem 15. Jahrhundert wurde Olesko von lokalen Adligen als Herrschaftssitz genutzt. 1605 kaufte Jan Danilowicz, Woiwode von Ruthenien und Großvater von Johann III. Sobieski die Anlage. Später wurde die Burg an die Adelsfamilie Koniecpolski verkauft. Stanislaw Koniecpolski verkaufte das Anwesen 1682 für 400.00 Złoty an Johann III. Sobieski, der 1674 König von Polen geworden war. Nach aufwendiger Restaurierung und Neugestaltung residierte er nach 1687 zeitweise im Schloss. Im frühen 18. Jahrhundert wurde die Burg schließlich von der Familie Rzewuski erworben, die einen Großteil der Mobiliars zu ihrem eigentlichen Herrschaftssitz Schloss Pidhirzi verbrachte. Vor allem aber ist die Burg als Geburtsort des polnischen Königs Johann III. Sobieski bekannt, der bei der Belagerung von Wien maßgeblichen Anteil am Sieg über die Osmanen hatte. Sobieski hielt sich zudem oft hier auf, viele Kunstgegenstände zeugen von seiner Anwesenheit. Durch ihre historische Bedeutung als einer der Herrschaftssitze Sobieskis ist die Burg von Olesko ein beliebtes Ausflugsziel bei polnischen Touristen. Restaurierungsmaßnahmen Schon Ende des 16. Jahrhunderts bzw. zu Beginn des 17. Jahrhunderts wurden umfangreiche Instandsetzungsmaßnahmen an der frühmittelalterlichen Burganlage durchgeführt. Außerdem wurden zahlreiche Decken- und Wandmalereien im Stil der italienischen Renaissance u. a. von Johann III. Sobieski angebracht. 1882 wurde die Burg von Olesko schließlich von einer Gesellschaft zum Erhalt der Burg gekauft, die zehn Jahre später damit begann Schäden, u. a. eines Erdbebens von 1838, zu beseitigen. Im Ersten und Zweiten Weltkrieg wurde die Burg durch Kriegshandlungen erneut in Mitleidenschaft gezogen und brannte 1956 nach einem Blitzschlag teilweise ab. Schließlich wurde die Anlage und der dazugehörige Garten von 1961 bis 1985 aufwendig originalgetreu wieder aufgebaut und ein Museum eingerichtet, dass der Geschichte über die Burg gewidmet ist. So werden heute Skulpturen, Bilder, Tapisserien, zeitgenössische Waffen und Gegenstände des alltäglichen Gebrauchs ausgestellt. Des Weiteren stellt das Museum die bedeutendste Sammlung polnischer Kunst außerhalb Polens dar und ist zudem Teil des Goldenen Hufeisens, einem Verbund von drei Burgen zudem neben Olesko noch das Schloss Pidhirzi und die Burg Solotyj Potik gehören. Weblinks Bilder und Reisebeschreibungen (mehrsprachig)