Дунаїв (Кременецький район)

Ду́наїв — село в Україні, у Кременецькій міській громаді Кременецького району Тернопільської області. Розташоване на річці Іква, у центрі району, при підніжжі Кременецьких гір. Загальні відомості До 2020 року — центр сільради, якій були підпорядковані села Богданівка, Куликів, Савчиці. У зв'язку з переселенням жителів хутір Заболотний (Вірля) виключений з облікових даних. Населення становить — 517 осіб (2003). Відстань до районного центру 11 км, до найближчої залізничної станції Радивилів — 35 км. Історія Поблизу Дунаєва виявлено археологічні пам'ятки пізнього палеоліту, черняхівської та давньоруської культур. За історичними даними село Дунаїв вперше згадується у 1438 році як Денятин. У 1493 році Дунаїв (також Куликів та Рудка) належали луцькому старості Петрові Монтигердовичу. 19 липня 1506 року село Денятин отримав у вічне володіння волинський боярин, зем'янин Луцького повіту Митько Бабинський. Відповідну грамоту затвердив король польський і великий князь литовський Олександр І Ягеллончик. У 1534 р. Микола-Христофор Радзивілл (Чорний) продав віленському біскупу Яну (Івану) з литовських князів спільний пол. macierzysty маєток Дунаїв (також Куликів, Рудку) Крем'янецького повіту. Як замкове село Дунаїв згадується у 1545 році. Так за люстрацією Кременецького замку в Дунаєві був замковий млин на три камені. Це саме джерело вказує, що в переліку замкових сіл та людей при ньому (дані за люстраціями 1542, 1545, 1552рр) Дунаїв (17 тяглих; те ж; 11 дворищ; 11 димів, городників 6, на волі 6 димів); На 1936 рік село входило до ґміни Бережці Кременецького повіту. Була польська, потім німецька та радянська окупація, тепер — у незалежній Україні. Пам'ятки У 1975 році на честь 40-ksnnz перемоги в німецько-радянській війні відкрито монумент Слави воїнам землякам. В селі є дерев'яна церква Святого Димитрія, збудована в 1879 році. У 2005 році побудували капличку на честь Святого Пантелеймона, де освячується вода в день його пам'яті. 24 серпня 2014 року відкрито пам'ятник Олександру Капіносу, герою Небесної сотні. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області», увійшло до складу Кременецької міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Кременецького (1940-2020) району, село увійшло до складу новоутвореного Кременецького району. Населення За даними перепису населення 2001 року мовний склад населення села був таким: Соціальна сфера Діють: Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів імені Героя України Олександра Капіноса, дошкільний навчальний заклад загального розвитку «Бджілка», Будинок культури, бібліотека, клуб, амбулаторія (загальної практики сімейної медицини), перукарня, відділення зв'язку (Укрпошта), 6 торгових закладів. Відомі люди Народилися Іван Рудницький (1856–1906) — нотаріус, громадський діяч. Олександр Капінос (1984–2014) — Герой України, учасник Революції гідності. Проживали Зіновій Демко (нар. 1950) — економіст, господарник, громадський діяч, меценат. Працюють У селі проживає та очолює місцеве господарство «Денятин» агроном, краєзнавець В. Бернацький, який 12 років працював директором Кременецького краєзнавчого музею. Галерея Примітки Література Грищук М., Мельничук Б. Дунаїв // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — С. 545. — ISBN 966-528-197-6. Івахів Г., Уніят В., Фурсик М. Дунаїв // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 2 : Г — Л. — С. 541—542. — ISBN 978-966-457-228-3. Dunajów // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1900. — Т. XV, cz. 1. — S. 452. (пол.) Акти Волинського воєводства кінця XV–XVI ст. (із зібрання Пергаментних документів Архіву головного актів давніх у Варшаві) / Відп. ред. Г. Боряк; Підг. до др.: А. Блануца, Д. Ващук, Д. Вирський (латиномовні документи). НАН України. Інститут історії України. — Київ : Інститут історії України, 2014. — 154 с.