NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église de Pyrohochtcha

L'église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu Pyrohochtcha (en ukrainien : Церква Успіння Богородиці Пирогощої (Tserkva Uspinnia Bohorodytsi Pyrohoshchoyi)) ou simplement l'église de Pyrohochtcha (en ukrainien : Церква Пирогощі) est une église orthodoxe de Kiev situé dans sa ville basse historique, Podil. Origine du nom L'origine du nom reste incertaine. Selon une première version, le nom de viendrait d'une icône byzantine de la Mère de Dieu appelée Pyrohochtcha (du grec ancien Πυργοτίσσα, "tour"), dénomination des icônes placées dans les tours des monastères et des forteresses. Selon une deuxième version, le nom serait un mot composé de пиро et гоща: гоща du substantif ru:гость désigne alors le "marchand", et пиро le blé, permettant d'imaginer que l'église aurait été financée par des marchands de blé ou de pain. Une église du XIIe L'église d'origine a été construite en 1130 par le Mstislav Ier le Grand de Kiev. Elle est mentionnée dans le Dit de la campagne d'Igor qui relate des événements de 1185. C'était l'église principale de Podil, la ville basse de la Kiev médiévale, tandis que la ville haute était dominées par les églises princières de Sainte-Sophie et de la Dîme, et que la Laure des Grottes, petite cité monastique, était encore loin hors des murs de Kiev. De multiples reconstructions du XVIIe au XIXe L'église sert un temps de cathédrale temporaire de la métropole de Kiev au début du 17e siècle. En 1613, l'église a été reconstruite dans le style de la Renaissance, puis a été reconstruite au XVIIIe dans les années 1770 dans les styles du baroque ukrainien par Ivan Grigorovitch-Barski, qui y est probablement enterré, puis à la suite de l'incendie de Podil de 1811, des éléments néoclassiques sont ajoutés par l'architecte en chef de la ville Andreï Melenski. Devant la façade de l'église, au lieu du clocher de bois, une chapelle en pierre de style néo-russe est construite du côté sud-ouest, et des magasins sont construits autour de l'église. XXe siècle: Destruction par le pouvoir soviétique et reconstruction historiciste En 1934, l'église est devenue la cathédrale de l'Église autocéphale ukrainienne lorsque son centre s'est déplacé de Kharkiv à Kiev avec la capitale de la RSS d'Ukraine. Mais elle ne conserva ce statut que moins d'un an, puisqu'elle est détruite en 1935 par l'administration soviétique pour «reconstruire la place ». Puis, pendant un certain temps, l'église a été largement oubliée au moment où les recherches sur ses restes ont commencé en 1976. À cette époque, l'idée de reconstruire l'église se fait jour, mais le projet n'est achevé qu'en 1997-1998, dans le style de l'ancienne Rus'. Cependant, la conformité historique au niveau architectural fait toujours débat. À Pâques 1998, la Pyrohochtcha est reconstruite et consacrée comme église de l'Église orthodoxe ukrainienne du Patriarcat de Kyiv. Le 11 novembre 2012, le patriarche Filaret consacre les peintures religieuses de l'église. Notes et références Liens externes Site officiel Portail de l’Ukraine Portail de la protection du patrimoine Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe
St. Nikolai auf dem Wasser

Die Kirche Nikolai der Wundertätige (auf dem Wasser), (ukrainisch Церква Миколи Чудотворця (на воді) Zerkwa Mykoly Tschudotworzja (na wodi)) ist als einziges Kirchengebäude Europas, das mitten im Wasser steht, ein architektonisches Denkmal und eine Sehenswürdigkeit in der ukrainischen Hauptstadt Kiew. Die zwischen dem 19. Dezember 2003 und dem 7. Juli 2004 im Stil des ukrainischen Neobarocks erstellte, 23 Meter hohe Kreuzkapelle gehört zur Eparchie Kiew der Ukrainisch-Orthodoxen Kirche des Moskauer Patriarchats. Die Kapelle befindet sich auf einem Betonfundament im Dnepr am Pier des Stadtviertels Podil in der Nähe vom Postplatz. Sie ist durch einen Fußgängersteg mit dem Ufer verbunden. Weblinks Offizielle Website (russisch) Kirche Nikolaus der Wundertäter auf dem Wasser (ukrainisch) Einzelnachweise
Biserica Sf. Nicolae de pe apă din Kiev

Biserica „Sf. Nicolae” de pe apă (în ucraineană Церква Миколи Чудотворця (на воді), transliterat: Țerkva Mîkolî Ciudotvorțea (na vodi), literal „Biserica lui Nicolae, Făcătorul de Minuni”) este singura biserică din Europa care stă pe un râu. Este un monument arhitectonic și o atracție turistică în capitala ucraineană Kiev. Capela a fost construită între 19 decembrie 2003 și 7 iulie 2004 în stilul neobaroc ucrainean și are o înălțime de aproximativ 23 de metri. Ea aparține Eparhiei de Kiev a Bisericii Ortodoxe Ucrainene a Patriarhiei Moscovei. Capela este situată pe o fundație de beton pe Nipru lângă debarcaderul Podil și în apropierea Piaței Poștei. Note Legături externe Site oficial (rusă) Biserica lui Nicolae Făcătorul de Minuni pe apă Arhivat în 31 august 2016, la Wayback Machine. (ucraineană)
Церковь Святителя Николая на воде

Храм Святителя Чудотворца Николая на воде — православный храм на Днепре у набережной Подола в Киеве. Первый и единственный храм на Украине, расположенный в акватории. Высота 23 метра. С берега к церкви подходит 15-метровый мостик. Вмещает около 50 человек, ещё столько же — его площадка. История В начале XX века на киевской речной пристани была часовня святого Николая в русском стиле, построенная на средства городского общества спасения на водах, и разрушенная в 1930-х годах. Храмы на водах традиционно считаются памятниками погибшим речникам и морякам. Строительство церкви началось 19 декабря 2003 года в день Святого Николая и велось на средства компании «Укрречфлот». Авторы проекта — Юрий Лосицкий и Елена Мирошниченко. В 2004 году церковь святого Николая на намывном грунте была построена. Освящение состоялось 7 июля 2004 года в праздник Рождества Иоанна Предтечи митрополитом Киевским и всея Украины Владимиром (Сабоданом). В храме хранится икона святого Николая, которой более 200 лет. По форме церковь немного напоминает цветущий каштан. Расположение Храм находится в акватории реки Днепр на основе в виде круглой плиты на шпунтовых сваях, с набережной соединяется пешеходным мостиком. Храм крестообразной формы, с одним восьмигранным куполом. С четырёх сторон фасады украшены фигурными фронтонами с крещатыми окнами. Ближайшие станции метро: Почтовая площадь и Контрактовая площадь. Галерея Литература Монастыри и храмы Киева: Справочник-путеводитель / Сост. священник Александр Кандий. — 8-е изд. — К., 2011. — С.37. Кальницкий М.Б. Храмы Киева. — 2-е изд. — К., 2013. — С.179.
Церква Миколи Чудотворця (на воді)

Церква Миколи Чудотворця біля Набережно-Хрещатицької вулиці у Києві — перший та поки що єдиний храм у Європі, розташований безпосередньо в акваторії. Відомий як храм «на воді» (або «на водах»). Історія та особливості церкви Церкву побудовано творчою архітектурною майстернею «Юрій Лосицький», автори проекту — Юрій Лосицький, Олена Мирошніченко. В архітектурно-просторовому вирішенні застосовано мотиви «стовпових» храмів доби українського бароко. Будівельні роботи велися упродовж 2003—2004 років благодійним коштом компанії «Укррічфлот» за сприяння її керівника Миколи Славова. Освячення на честь св. Миколая відбулося 7 липня 2004 року. Основа споруди, влаштована за розрахунками інституту «Річтранспроект», має вигляд круглої бетонної плити, що спирається на систему шпунтових паль, занурених у дно акваторії та вкритих намивним ґрунтом. З набережною вона сполучується пішохідним містком. Храм хрещатий у плані, з однією банею на восьмигранному світловому барабані. З чотирьох боків фасади прикрашені фігурними фронтонами з хрещатими вікнами. Гілки хреста плану понижені та перекриті напівбанями. Старовинна храмова ікона святого Миколая з часткою мощей чудотворця подарована Блаженнішим митрополитом Володимиром. Місцезнаходження: поряд із гранітною набережною біля Набережно-Хрещатицької вулиці, проти Борисоглібської вулиці, неподалік станції метро «Поштова площа». Галерея Примітки Джерела Монастыри и храмы Киева: Справочник-путеводитель / Сост. священник Александр Кандий. — 8-е изд. — К., 2011. — С.37 (рос.). Кальницький М. Храми Києва. — 2-е вид. — К., 2013. (рос.)— С.179. Посилання Храм Святителя Николая Чудотворца на водах [Архівовано 6 листопада 2013 у Wayback Machine.] (рос.) Церква Св. Миколая «На воді» (Творча архітектурна майстерня «Ю. Лосицький» Національної Спілки Архітекторів України)
Darnyzkyj-Eisenbahnbrücke

Die Darnyzkyj-Eisenbahnbrücke (ukrainisch Дарницький міст) ist eine Eisenbahnbrücke über den Dnepr vier Kilometer südöstlich des Zentrums der ukrainischen Hauptstadt Kiew. Ihr Name leitet sich vom Verwaltungsbezirk Rajon Darnyzja auf der linken Seite des Flusses ab. Sie bildet zusammen mit der benachbarten Neuen Darnyzkyj-Brücke den wichtigsten Flussübergang über den Dnepr für den Schienenverkehr im Norden der Ukraine. Sie verbinden den Hauptbahnhof Kyjiw-Passaschyrskyj im Westen mit dem Bahnhof Darnyzja im Osten der Stadt. Die erste Eisenbahnbrücke an dieser Stelle war die 1870 eröffnete Struwe-Eisenbahnbrücke, eine eingleisige Gitterträgerbrücke. Nach den Zerstörungen des Zweiten Weltkriegs ist von ihr heute nur noch ein Pfeilerstumpf einige Meter flussaufwärts von der heutigen Brücke zu sehen. Zwischen 1946 und 1951 wurde daher die zweigleisige Darnyzkyj-Eisenbahnbrücke als zweite Brücke an dieser Stelle des Flusses gebaut. Von West nach Ost gezählt hat sie zwölf Stahlbetonbögen mit aufgeständerter, obenliegender Fahrbahn über dem flacheren Wasser der rechten Flussseite, drei große, die Gleise überragende stählerne Fachwerkbögen über der von der Schifffahrt benutzten linken Flussseite sowie einen weiteren Stahlbetonbogen über der breiten Uferstraße. Die Pfeilerachsabstände der Bögen sind 12×53,0 + 3×109,2 + 53,0 m. Die beiden Widerlager sind von kurzen Balkenbrücken unterbrochen, sodass das Bauwerk insgesamt eine Länge von 1114 m hat. Die Zufahrtsrampen führen über lange Erddämme, um die für die Schifffahrt nötige Höhe zu erreichen. In den Jahren 2004 bis 2012 wurde 40 m weiter südlich die Neue Darnyzkyj-Brücke gebaut, die eine kombinierte Eisenbahn- und Straßenbrücke ist. Weblinks Einzelnachweise
Дарницкий мост (Киев)

Да́рницкий мост (укр. Да́рницький міст) — железнодорожный мост через Днепр в Киеве. Построен в 1949 году. По нему проложены две железнодорожные колеи. Первый мост на этом месте был построен в течение 1868—1870 годов по проекту А. Струве, мост был открыт 13 февраля 1870 года. В 1941 году мост Аманда Струве был подорван в целях сдерживания наступавших немецких войск, затем восстановлен и окончательно уничтожен немецкими войсками при отступлении в 1943 году. См. также Мост Струве Петровский железнодорожный мост
Дарницький міст

Шаблон:Міст: невідомі параметри: |Ширина мосту=Шаблон:Міст: невідомі параметри: |mapframe_масштаб=Шаблон:Міст: невідомі параметри: |Область застосування= Дарницький міст — залізничний міст через річку Дніпро у Києві. Збудований у 1951 році. Міст Аманда Струве Перший міст на цьому місці було збудовано протягом 1868—1870 років за проєктом А. Струве. Міст мав 11 опор і 12 прольотів по 292 фути (89 метрів) кожен. Загальна довжина мосту становила 1067,6 м (500,4 сажені). Міст мав одну залізничну колію. Опори мосту були споруджені за кесонною технологією. 12 (24) лютого 1870 року під час випробування, по мосту проїхав спеціальний випробувальний поїзд у складі шести паровозів. У червні 1920 року міст був підірваний відступаючими польськими військами, відновлений вже 10 вересня 1920 року. 19 вересня 1941 року міст був знищений радянськими військами при відступі. Під час німецької окупації був відновлений, остаточно був зруйнований німецькими військовими у кінці жовтня — на початку листопада 1943 року. Після визволення Києва за 14 днів і ночей, з 7 по 20 листопада 1943 року, поруч був споруджений тимчасовий низьководний залізничний міст, який навесні 1944 року був замінений тимчасовим висоководним. Дарницький залізничний міст Нинішній міст споруджено дещо південніше від колишнього моста Струве за проєктом Київської філії тресту «Проєктстальконструкція» (головний інженер проєкту М. С. Руденко). У 1946—1950 роках будували опори моста (бики) на забивних залізобетонних палях і проміжні опори на кесонах, які виготовляли поточно-швидкісним методом та опускали гідромеханізованим способом (так званий «сліпий кесон»). Прогонні будови моста були виготовлені на Дніпропетровському заводі металоконструкцій ім. І. В. Бабушкіна та змонтовані Мостозагоном № 2 під керівництвом І. Ю. Баренбойма. Міст на дві залізничні колії запроєктований за асиметричною схемою. Ближче до лівого берега розташовані три великих судноплавних прольоти по 106 м, перекритих арковими металевими фермам з рухом поїздів у нижній частині. Мілководна правобережна частина русла перекрита дванадцятьма меншими (по 53 м) монолітними залізобетонними арками із збірною стояковою надводною будовою, розрахованою на проїзд угорі. Всі опори моста — масивні, монолітні, облицьовані гранітом. Залізнично-автомобільний міст У 2004—2012 роках за 40 м південніше Дарницького залізничного мосту було споруджено комбінований залізнично-автомобільний міст. У 2023 році було завершене будівництво з'їздів на лівому березі Дніпра. Примітки Посилання Веб-енциклопедія Києва. Залізничний міст — Дарницький міст — Міст Аманда Струве (вебсторінка історії Києва) Саричев Микола. Міст залізничний Дарницький. / Україна в ІІІ тисячолітті. Традиції. Інновації. Інвестиції 2007. Архів оригіналу за 7 березня 2016. Процитовано 7 квітня 2013. Джерела Развитие строительной науки и техники в Украинской ССР. — К.: Наукова думка, 1989 — Т. 1, 2. — ISBN 5-12-009350-7.
Троицкая церковь (Китаевская пустынь)

Троицкая церковь — православный храм Китаевской пустыни в Киеве, памятник архитектуры XVIII века в стиле украинского барокко. Относится к типу пятикамерных украинских церквей. Троицкая церковь построена в 1763—1767 годах лаврским мастером-каменщиком Степаном Ковниром по проекту архитектора Петра Неёлова. С тех пор Китаевская пустынь стала называться Свято-Троицкой. В 1854 и 1892 годах церковь перестраивалась. В эпоху советской власти Китавеский монастырь был закрыт, церковь пришла в аварийное состояние и начали обрушаться отдельные элементы. Работы по исследованию и реставрации памятника начались в 1970 году. Реставрация и восстановление проводилась по проекту архитекторов Раисы Быковой и Василия Безякина. Работы были завершены в 1992 году. Галерея Литература Вечерський В. В. Українські монастирі. — К.: Наш час, 2008. — 400 с.: — іл. Ссылки Свято-Троицкий Китаевский мужской монастырь — официальйный сайт
Свято-Троїцька церква (Китаївська пустинь)

Свято-Троїцька церква — чинна церква Китаївської пустині у Києві, пам'ятка архітектури XVIII ст. в стилі українського бароко. Історія Троїцька церква збудована протягом 1763—1767 років лаврським майстром Степаном Ковніром за проектом архітектора Петра Неєлова. З тих пір Китаївська пустинь стала називатися Свято-Троїцькою. Її збудовано без жодного цвяха. У 1954 і 1892 роках церква зазнавала перебудов. За радянської влади Китаївський монастир був закритий. Церква дійшла до аварійного стану і в 1950 році у будівлі впали бані. Роботи з дослідження і реставрації пам'ятки були розпочаті у 1970 році. Реставрація і відбудова бань проводились за проектом архітекторів Раїси Бикової і Василя Безякіна. Реставрація завершена у 1992 році. Архітектура Церква належить до типу п'ятикамерних українських церков. Галерея Посилання Свято-Троїцький Китаївський чоловічий монастир [Архівовано 27 серпня 2011 у Wayback Machine.] (рос.) — офіційний сайт Джерела Вечерський В. В. Українські монастирі. — К.: Наш час, 2008. — 400 с.: — іл.
Harbour Bridge (Kyiv)

The Harbour Bridge (Ukrainian: Гаванський міст, romanized: Havanskyi mist, IPA: [ˈɦɑwɐnʲsʲkɪj ˈmist]) is a beam bridge in Kyiv across the city's harbour, built in 2010. Overview The bridge stretches over the entrance to the Kyiv Harbour located between Podil and Obolon neighborhoods. It has a length of 380 m (1,250 ft). The bridge provides quicker access to Rybalskyi Peninsula and connects both city's embankment streets straightening out the contour of Dnieper right bank. Previously in its place there already existed cable-stayed bridge that was closed down due to its bad conditions. The construction of the new bridge started in 2005. In 2007 the way was opened to the traffic moving from Podil to Obolon (south-north). In 2010 the construction was completely finished and traffic started to move in both directions. See also Bridges in Kyiv References External links Harbour Bridge. Kyiv Encyclopedia Unique bridges of Ukraine: 12 masterpieces (Унікальні мости України: 12 шедеврів). Argumentua. 13 May 2018
Ponte del Molo

Il Ponte del Molo (in ucraino Гаванський міст?, Havanskyi mist) è un ponte a trave situato a Kiev, costruito nel 2010. Descrizione Il ponte attraversa l'ingresso del porto di Kyiv, situato tra i quartieri di Podil e Obolon. Ha una lunghezza di 380 metri. L'infrastruttura garantisce un collegamento più diretto con la penisola di Rybalskyi e connette le strade lungofiume dei due quartieri, contribuendo a rendere più lineare il tracciato della riva destra del fiume Dnepr. In precedenza, nello stesso punto era presente un ponte strallato, successivamente chiuso al traffico a causa delle sue condizioni strutturali. La costruzione del nuovo ponte ebbe inizio nel 2005. Nel 2007 fu aperta al traffico la carreggiata in direzione Podil–Obolon (sud–nord). I lavori furono completati nel 2010, quando il ponte venne aperto alla circolazione in entrambe le direzioni. Opere d'arte L'utilizzo degli spazi situati sotto il Ponte dell'Avana è stato oggetto di un progetto di riqualificazione urbana. Nei locali sottostanti al ponte è stata aperta la galleria d'arte Art-Prichal, che ospita esposizioni di opere di diversi artisti. Le pareti della struttura sono decorate con graffiti e murales, elementi che caratterizzano l'identità visiva del complesso. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte del Molo
Гаванский мост

Га́ванский мост (укр. Гаванський міст) — железобетонный мост через Гавань (в месте, где она соединяется с Днепром) в городе Киеве. Первая очередь была открыта 17 декабря 2007 года. Полностью сдан в эксплуатацию 23 октября 2010 года. Соединяет Рыбальский остров (ул. Набережно-Рыбальская) с Подолом (улица Набережно-Крещатицкая). Название образовано от Киевской гавани, которую мост пересекает. Сначала мост проектировался разводным для обеспечения прохождения судов, однако реализованный проект не предусматривает разведения элементов моста. В период с 2007 по 2010 годы движение транспорта было односторонним: с Подола в направлении Оболони. Для обеспечения движения транспорта со стороны Подола в течение 2008—2010 годов была возведена эстакада на ул. Набережно-Крещатицкой. 23 октября 2010 года были открыты эстакада на улице Набережно-Крещатицкой и двустороннее движение автотранспорта по Гаванскому мосту. Галерея Примечания Литература Киев. Энциклопедический справочник. Глав. ред. Украинской Советской Энциклопедии, 1985.
Гаванський міст

Шаблон:Міст: невідомі параметри: |на мапі яндекс= Га́ванський міст — автомобільний міст через Гавань у Києві, що з'єднує Рибальський острів (Набережно-Рибальська дорога) з Подолом (Набережно-Хрещатицька вулиця). Назву Гаванського мосту пов`язано з його місцем розташування, він розташований в тому місці, де Гавань з`єднується з Дніпром. Він замінив старий вантовий міст, який закрили через аварійний стан. Історія будівництва Проєктування Необхідність будівництва Гаванського мосту було обумовлено необхідністю розвантажити транспортні магістралі, що з`єднують житлові масиви Оболонь та Вигурівщина-Троєщина з центром Києва. Спочатку міст проєктувався розвідним для забезпечення проходження суден, але після ретельного аналізу проекту було прийнято рішення про зміни. Споруду вирішили трохи змістити, вирівняти та підняти на таку висоту, щоб під ним могли вільно проходити судна до гавані. Перша черга Будівництво Гаванського мосту розпочалося 6 лютого 2005 року одночасно з початком будівництва Набережно-Рибальської дороги. Це рішення було прийнято в рамках реалізації прокту будівництва Подільського мостового переходу та з метою поліпшення транспортного сполучення між Подолом та Оболонью. Підрядником будівництва виступило ПАТ «Мостобуд». 17 грудня 2007 року відбулося введення в експлуатацію першої черги Гаванського мосту. Споруда забезпечувала односторонній рух транспорту в напрямку від Набережно-Хрещатицької вулиці до Оболоні. Друга черга Протягом 2008–2010 років, для налагодження повноцінного руху транспорту, зокрема з боку Подолу, на Набережно-Хрещатицькій вулиці було зведено естакаду. 23 жовтня 2010 року відбулося відкриття естакади на Набережно-Хрещатицькій вулиці, що дозволило запустити двосторонній рух автотранспорту по Гаванському мосту. Це рішення істотно розвантажило транспортні магістралі, що сполучають Оболонь, Троєщину та Вигурівщину з центром столиці, скоротило шлях на 4 км, а пропускна здатність на цій ділянці зросла з 8-9 тис. до 14 тис. автомобілів на годину. Арт-Причал Архітектурне рішення щодо використання простору під Гаванським мостом стало унікальним прикладом інтеграції мистецтва та міського середовища. У просторих приміщеннях під мостом відкрили галерею «Арт-Причал», де представлені художні роботи різних майстрів. Стіни галереї рясніють оригінальними графіті, що підкреслює неординарність цього місця. Вхід для відвідувачів безкоштовний. Галерея Примітки Посилання Гаванський міст. Історія // Київ — від минулого до майбутнього, 29.06.2021 Див. також Гаванський шляхопровід Перелік мостів Києва Київська гавань
Rusanivskyj metromost

Rusanivský Metromost (ukrajinsky Русанівський метроміст) je silniční most a zároveň metromost, který se nachází na řece Dněpr v centru Kyjeva. Most spojuje východní břeh Kyjeva s ostrovem Hidropark. Na pravé straně mostu se nachází trať metra Svjatošynsko-Brovarské linky a na levé straně mostu vede čtyřproudový Brovarský prospekt, který je součástí dálnice M01. Šířka mostu je 28 metrů a délka 349,2 metrů. Historie Most byl otevřen 5. listopadu 1965 společně s Metromostem jako prodloužení Svjatošynsko-Brovarské linky. Most byl postaven nedaleko již zříceného Rusanivského mostu. V dubnu 2007 plánovací rada Kyjevské hlavní architektury zvažovala projekt rekonstrukce mostu i s jeho krytím. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Русанівський метроміст na ukrajinské Wikipedii. Související články Brovarský prospekt Svjatošynsko-Brovarska (linka metra v Kyjevě) Metromost Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rusanivskyj metromost na Wikimedia Commons
Русановский метромост

Руса́новский метромо́ст (укр. Руса́нівський метромі́ст) — мост через Русановскую протоку в Киеве, предназначенный для движения автотранспорта и поездов метро. Открыт 5 ноября 1965 года как продолжение моста Метро одновременно с открытием третьей очереди Святошинско-Броварской линии Киевского метрополитена от станции «Днепр» до станции «Дарница». Построен на месте моста Н. А. Белелюбского, разрушенного в годы Великой Отечественной войны. Мост балочной конструкции, шестипролётный, длина — 349,2 м, ширина проезжей части для автомобилей по северной стороне моста — 14,0 м, ширина тротуаров — 2,25+1,25 м. По южной стороне моста проложено два пути метрополитена на участке между станциями «Гидропарк» и «Левобережная». В апреле 2007 года на градостроительном совете Киевглавархитектуры рассматривался проект реконструкции моста с его накрытием. Ссылки Энциклопедический справочник «Киев» / Под ред. А. В. Кудрицкого. — Киев: Главная редакция Украинской Советской Энциклопедии, 1982. — С. 533—534. Веб-энциклопедия Киева. Русановский мост (укр.) Антоненко К. Краткий справочник-определитель киевских мостов // 486.livejournal.com. — 2009. — 11 марта. Кальницкий М. Забытый мост // mik-kiev.livejournal.com — 2008. — 17 сентября. Шулькевич М. М., Дмитренко Т. Д. Киев: Архитектурно-исторический очерк. (недоступная ссылка) — 6-е изд., перераб. и доп. — Киев: Будівельник, 1982. — 448 с., ил. Предварительные проектные предложения строительства накрытия над открытой частью Святошино-Броварской линии метрополитена. Заседание градостроительного совета Киевглавархитектуры 25 апреля 2007 года // archunion.com.ua