NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Вірменська церква (Дніпро)

Церква святого Григора Лусаворича — парафіяльний храм Української єпархії Вірменської апостольської церкви у місті Дніпро. Історія Храм заснований 2003 року за сприяння лідерів вірменської громади міста Дніпра. Активне будівництво розпочалося 2010 року. У будівництві використаний традиційний вірменський туф особливого, персикового відтінку. Престол споруджений 2017 року, накупольні хрести освячені того ж року за участі єпископа УПЦ КП владики Симеона (Зінкевича). Освячення храму відбулося 17 березня 2018 року за участю Патріарха і Католикоса усіх вірмен Гарегіна ІІ. При храмі діє вірменська недільна школа. Настоятель Протоієрей Тер Амазасп (Бабуджян) народився 6 вересня 1957, у Вагаршапаті (Вірменія). 1986 закінчив Ечміадзинського Духовну Семінарію Геворкян. 12 червня 1987 архієпископом Ґареґіном Нерсісяном (нині Католикос всіх вірмен Ґареґін II) висвячений на священика і призначений на службу до церкви Святої Богородиці міста Раздан (Вірменія). 1993 — переведений у Вікаріальную церкву Сурб Саркіс міста Єреван. З 1994 — керуючий Араратської єпархії. У 1995 році отримав право на носіння нагрудного хреста. В 1997 році — Патріаршим розпорядженням отримав право носити розписану фелон. У 2000 році призначений настоятелем церкви Сурб Саркіс (5-й Норкскій масив, Єреван). 2002 переведений в Українську Єпархію Вірменської Апостольської Церкви в місто Дніпро, духовним пастирем Дніпропетровської області та настоятелем церкви Святого Григора Лусаворича. У серпні 2008 року зведений в сан протоієрея. Богослужіння Щонеділі об 11:00 годині проходить недільна служба. Будівництво Цей храм у Дніпрі майже 15 років будувався вірменською громадою міста. Перший камінь у фундамент заклали влітку 2003 року. Споруда побудована за традиціями вірменського зодчества і облицьована вулканічним каменем туф особливого, персикового відтінку, який доправляли безпосередньо з Вірменії. Архітектори храму — Варужан Айрапетян, Хачик Данієлян і Самвел Макян. Орнамент і фігури на фасаді будівлі виконав майстер-різьбяр по каменю з Вірменії Хачатрян Арутюнов. Світлини Див. також Храми Дніпра Вірмени в Україні Українська Єпархія Вірменської Апостольської Церкви Краса та суворість Вірменської церкви Дніпра (рус.)
Embassy of India, Kyiv

The Embassy of India in Kyiv is a diplomatic mission of the Republic of India to Ukraine. Shri Ravi Shankar is the current Ambassador of India to Ukraine. Embassy serves Ukraine region. The embassy was closed on 1 March 2022 due to the 2022 Russian invasion of Ukraine and staff were initially relocated to Lviv and then to Warsaw, Poland. The embassy reopened on 17 May 2022. Education Scholarships are offered by the embassy to local nationals to study in India. See also India–Ukraine relations Foreign relations of India Foreign relations of Ukraine List of diplomatic missions of India List of diplomatic missions in Ukraine References External links Official website
Посольство Індії в Україні

Посольство Індії в Києві — офіційне дипломатичне представництво Індії в Україні, відповідає за підтримку та розвиток відносин між Індією та Україною. Історія дипломатичних відносин Індія визнала незалежність України 26 грудня 1991 року. 17 січня 1992 року було встановлено дипломатичні відносини між Україною та Індією. Посли Індії в Україні Деваре Судхір Тукарам (1992—1995) Раджендра Раї Кумар (1995—1997) Від'я Бхушант Соні (1997—2002) Кіпген Шехкхолен (2002—2005) Дебабрата Саха (2005—2009) Джйоті Сваруп Панде (2010—2011) Раджив Кумар Чандер (2011—2016) Манодж Кумар Бхарті (2016—2018) Партха Сатпатхі (2018—2022) Харш Кумар Джейн (2022-2024) Раві Шанкар (2024-2026) Генеральні консули Індії в Одесі Боджа Раджу (Boja Raju) (1962—) Шаді Лала Бакші (Shadi Lala Bakshi) (1976—1977) Дашан Сингх Хосла (Darshan Singh Khosla) (1977—) Анумул Гітеш Сарма (Anumula Gitesh Sarma) (1990—1992) Панкадж Шарма (Pankaj Sharma) (1994—1997) Див. також Список дипломатичних місій в Україні Посольство України в Індії Український дипломатичний корпус Українсько-індійські відносини Примітки Посилання Посольство Індії в Україні Міністерство закордонних справ Індії [Архівовано 30 листопада 2021 у Wayback Machine.] Міністерство закордонних справ України
Tscherkassy-Wald

Der Tscherkassy-Wald (ukrainisch Черкаський бір) ist ein mit Kiefern bewaldetes Gebiet in der ukrainischen Oblast Tscherkassy. Der Wald liegt nördlich und nordwestlich der Stadt Tscherkassy und dient ihr als Naherholungsgebiet. Er entstand in der Vorglazialzeit. Beschreibung Das Gebiet hat eine Fläche von ca. 28.500 ha und grenzt an den Irdyner Sumpf. Das Relief weist nur kleine sandige Hügel auf. Etwa 800 Arten höherer Pflanzen sind hier bekannt, davon 18 in der Rote Liste gefährdeter Arten der Ukraine. Die Waldkiefer macht 65 % aller Holzarten aus. Hinzu kommen Stieleiche, Hainbuche, Eschen-Ahorn und Winterlinde. Im Unterholz finden sich Roter Holunder, Tatarischer Steppen-Ahorn und Vogelbeere. Unter den Sträuchern und Gräsern sind Färber-Ginster und Land-Reitgras nennenswert, des Weiteren Adlerfarn und Maiglöckchen. Weiterhin finden sich Wiesen-Kuhschelle, Rundblättrige Glockenblume, Silber-Fingerkraut, Blutroter Storchschnabel, Heide-Nelke, Schöllkraut, Wiesen-Schwingel, Echtes Labkraut, Wald-Erdbeere, Gemeine Schafgarbe, Besenheide und Dolden-Winterlieb. Selten findet sich Rosmarin-Seidelbast. Die Arten Zweiblättrige Waldhyazinthe, Bärlauch, Kleines Schneeglöckchen und Rotes Waldvöglein gehören zu den in der Roten Liste der Ukraine genannten Pflanzen. Zur Fauna gehören Wildschwein, Reh, Rotfuchs, Feldhase, Baummarder, Eurasisches Eichhörnchen und Europäischer Biber. Selten finden sich Sumpfspitzmaus, Steppenbirkenmaus, Steppeniltis, Europäischer Dachs, Europäischer Nerz und Elch. Zu den Vögeln gehören Waldlaubsänger, Fitis, Kohlmeise, Amsel, Waldkauz und Buntspecht. Zudem kommen Reptilien wie die Europäische Sumpfschildkröte, die Östliche Smaragdeidechse, Ringelnatter oder Kreuzotter, Amphibien wie Teichmolch, Nördlicher Kammmolch oder Erdkröte und viele Insekten vor. Einige Flächen und Objekte stehen unter Naturschutz. Die Waldökologie wird beeinträchtigt durch das Industriegebiet der Stadt sowie durch Holzfällungen im Umfang von 12.300 Kubikmeter jährlich. Des Weiteren dient ein Teil des Gebiets militärischen Übungen und als Mülldeponie. Weblinks https://lis-ck.gov.ua/?tag=черкаський-бір https://v4asno.com/cherkaskyj-bir-cherez-pohirshennya-ekolohiji-potrebuje-ozdorovlennya-foto/ https://books.google.de/books?id=reAcCgAAQBAJ&pg=PA29&lpg=PA29&dq=Черкаський+бір&source=bl&ots=SJMteKdDDP&sig=O8W9s41r4dbEjnsvqzrxGpycBiw&hl=de&sa=X&ved=2ahUKEwiAv-ervJLdAhVwgaYKHd01BwcQ6AEwDHoECAAQAQ#v=onepage&q=Черкаський%20бір&f=false
Cherkasy Forest

Cherkasy Forest (Ukrainian: Черкаський бір, romanized: Čerkas'kyj bir) is a natural pine forest located on north and north-west ends of the city Cherkasy in central Ukraine. At 28,500 hectares (70,400 acres), it is famous as the biggest natural pine forest on the south edge of the scots pine area. Along with Irdyn Swamp and Moshnogirya Log, it creates 41,700 hectares (103,000 acres) of unique natural area. Flora of this forest counts more than 800 species, 18 of which are listed in The Red List of Ukraine (list of species that are in danger of vanishing). The forest was nominated as one of the 7 wonders of Cherkasy Oblast. Usage The main importance of Cherkasy forest lies in its recreational resources. It serves as a place of recreation for Cherkasy residents and visitors. In Soviet times, a large sanatorium complex for the highest ranks of the Soviet government was located on the territory of the forest. Now this building is dilapidated. Today, there are several sanatoriums and recreation centers in the forest. The most famous part of Cherkasy Bor is Sosnivka, a neighborhood of Cherkasy located on the sandy terrace of the Dnipro River. There are many recreation centers and sanatoriums within Cherkasy Bor. The buildings of the Svitanok sanatorium are located on the coastal areas of the Svydovske forestry enterprise on an area of 50 hectares, the large Ukraine sanatorium is located in the Sosnivka neighborhood, and the Moshnihirske sanatorium is located near the village of Moshny. In Cherkasy forest, which is directly adjacent to the Dnipro river bank, there is the Sokyrne recreation center. The Cherkasy forest is also a source of medicinal raw materials, serves as a base for the development of beekeeping, and is of great landscape, architectural, and aesthetic importance. The forest plantations of the forest are of great environmental importance. They cover the sandy terraces of the right bank of the Dnipro River, preventing the movement and blowing of sands, soil washout and erosion. The forests of the coastal strip regulate the surface runoff of atmospheric water and protect the banks of the Kremenchuk reservoir on the Dnipro from erosion. The forest improves the microclimate of the surrounding areas, helps to preserve small rivers and increase crop yields. Protection The Cherkasy Forest includes 23 objects of the nature reserve fund with a total area of 2,169 hectares (including the Rusko-Polyansky Botanical Reserve — of national importance) — 6 reserves (Dakhnivka, Moshnohirsky, Rusko-Polyansky wetland), 14 natural monuments (Moshenska oak forest, a highly productive pine plantation in Dakhnivka, a forest plantation of centuries-old oaks in Svydivka, a forest plantation of alder and oak in Svydivka, an Amur velvet plantation near the village of Moshny, a Witch's Broom pine in Dubiivka, a six-trunk oak tree on the territory of a game farm, an underground spring in Moshny, a landscape plantation of centuries-old pine "Sosnivka" in Cherkasy) and 3 parks-monuments of landscape art. References
Oděská jaderná elektrárna

Oděská jaderná elektrárna (ukrajinsky Одеська АЕС) je nedokončená jaderná elektrárna nacházející se u města Teplodar v Oděské oblasti. Elektrárna měla být zároveň zdrojem tepla pro Oděskou oblast a Čornomorsk. Historie a technické informace Počátky V Sovětském svazu bylo plánováno dálkově vytápět větší města jadernými elektrárnami ve velkém měřítku. Stávající elektrárny již v té době poskytovaly malé množství dálkového vytápění, ale ne v kapacitách požadovaných pro větší města. První reaktory, které tyto kapacity měly zvládnout dodat, měly být postaveny v Oděse, dva VVER-1000/320. Každý reaktor měl pohánět dvě turbíny o výkonu 450 MW. Bylo propočítáno, že jaderná elektrárna v Oděse by mohla ušetřit asi čtyři miliony tun fosilních paliv a bylo by možné uzavřít několik stovek malých výtopen ve městě Oděsa. Jaderná elektrárna by měla vyrůst u města Teplodar, které vzniklo v rámci stavby. Místo se nachází 25 kilometrů od města Oděsa. Zastavení projektu Po černobylské katastrofě v roce 1986 byly plány na jadernou elektrárnu pozastaveny až do odvolání. Totéž platí pro projekty v Charkově, Minsku a Volgogradu. Příprava na stavbu byla zcela zastavena v roce 1989 po havárii v Černobylské jaderné elektrárně. Obnovení výstavby V únoru 2023 Energoatom oznámil, že chce postavit nový AP1000 u Teplodaru další v Čyhyrynu. Pokud jde o rozšiřování jaderné energetiky na Ukrajině, mají však přednost stávající lokality, a proto by posouzení vlivu lokality v Oděse na životní prostředí mělo probíhat až po roce 2023. Město Teplodar Město Teplodar se začalo stavět společně s elektrárnou a mělo sloužit jako domov pro všechny zaměstnance elektrárny. Vzhledem k tomu, že elektrárna nebyla dokončena, ve městě se nachází mnoho nedokončených panelových domů a ty co dokončené jsou, jsou v zanedbaném stavu. Většina obyvatel tohoto města pracuje v Oděse. Informace o reaktorech Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Kernkraftwerk Odessa na německé Wikipedii a Odesa Nuclear Power Plant na anglické Wikipedii. V tomto článku je použit text článku Kernheizkraftwerk Odessa na Nucleopedii. Související články Jaderná energetika na Ukrajině Externí odkazy
Kernkraftwerk Odessa

Das Kernkraftwerk Odessa (ukrainisch Одеса АЕС, russisch Одесская АЭС) sollte in der Ukrainischen Sozialistischen Sowjetrepublik 25 Kilometer von der Stadt Odessa entfernt entstehen. Geschichte Das Kraftwerk sollte mit zwei WWER-1000 ausgestattet werden und zwei TK-450-500/60-Dampfturbinen je Reaktor bekommen. Die ersten Bauarbeiten hatten bereits begonnen. Es sollte das erste große Mehrzweck-Kernkraftwerk für Strom und Fernwärme in der Sowjetunion werden. Die maximal berechnete Leistung, mit der das Kernkraftwerk die Stadt Odessa beheizen könnte, wurde im Winter auf 3489 MW geschätzt. Die mögliche Einsparung an fossilen Brennstoffen wurde auf vier Millionen Tonnen geschätzt. Mehrere kleine Kessel, die in der Stadt stehen, hätten mit der Inbetriebnahme des Kernkraftwerks geschlossen werden können. Das Kraftwerk sollte 25 Kilometer von Odessa entfernt nahe dem Ort Teplodar gebaut werden, was wiederum die kostenintensive Verlegung zahlreicher Rohrverbindungen zur Folge hatte. Es bestanden Pläne für weitere kombinierte Kernkraftwerke mit Strom- und Fernwärmeproduktion in Charkiw, Minsk, Wolgograd und anderen Städten. Die Planungen wurden nach der Katastrophe von Tschernobyl eingestellt. Heute steht auf dem Grundstück ein gasbetriebenes Heizkraftwerk. Daten der Reaktorblöcke Siehe auch Kernenergie in der Ukraine Liste der WWER Liste der Kernreaktoren in der Ukraine Einzelnachweise
Odesa Nuclear Power Plant

The Odesa Nuclear Power Station (Ukrainian: Одеська АТЕЦ) is an unfinished nuclear power plant (nuclear power central), located near the city of Teplodar, Odesa Oblast of Ukraine, near the Baraboyske reservoir, 25 km west of Odesa. Two power units with VVER-1000 reactors were supposed to produce electricity for the Odesa Oblast, as well as to provide heat to Odesa, Chornomorsk and Teplodar itself. Planned electrical power of the station is 2000 MW, heat is 6000 MW. History The city of Teplodar, as well as the Nuclear Cogeneration Station, began to be built in the early 1980s. After the accident at the Chornobyl Nuclear Power Plant construction of the Odesa NCS has been stopped. Possibility of construction restoration National Nuclear Power Generating Company Energoatom (NNEGC "Energoatom") is holding discussions on the restoration of the construction of the APEC. See also Nuclear power in Ukraine References External links
Centrale nucleare di Odessa

La centrale nucleare di Odessa (in ucraino Одеса АЕС) è una centrale nucleare ucraina accantonata, situata presso nei pressi della città di Teplodar a 25 km da Odessa nell'Oblast' di Odessa, doveva essere composta da due reattori di tipo VVER1000 per 1800 MW. La centrale era studiata principalmente per il teleriscaldamento della zona circostante. Collegamenti esterni (EN) IAEA - Nuclear Power Reactors in the World, 2018 (PDF), su www-pub.iaea.org.
Одесская АТЭЦ

Одесская атомная теплоэлектроцентраль — недостроенная атомная теплоэлектроцентраль, расположенная рядом с городом Теплодар Одесской области Украины возле Барабойского водохранилища в 25 км западнее Одессы. Два планировавшихся энергоблока с реакторами ВВЭР-1000 должны были вырабатывать электроэнергию для одесского региона, а также снабжать теплом Одессу, Ильичёвск (ныне Черноморск) и сам Теплодар. Планируемая электрическая мощность станции 2000 МВт, тепловая — 6000 МВт. История строительства Город Теплодар начал строиться в 1980-х годах как инфраструктура атомной электростанции. После аварии на Чернобыльской АЭС руководство Советского Союза приняло решение станцию под Одессой не строить. Строительство полностью было остановлено в 1989 году. События, происходившие после остановки строительных работ В Теплодар начали переселять лиц, пострадавших от Чернобыльской аварии. Энергоблоки Примечания Ссылки
Одеська АТЕЦ

Оде́ська АТЕЦ — недобудована атомна теплоелектроцентраль, розташована поруч з містом Теплодар Одеської області в Україні біля Барабойського водосховища за 25 км на захід від Одеси. Два енергоблоки з реакторами ВВЕР-1000 повинні були виробляти електроенергію для одеського регіону, а також забезпечувати теплом Одесу, Чорноморськ і Теплодар. Планова електрична потужність станції становить 2000 МВт, теплова — 6000 МВт. Проектуванням станції займався Київенергопроект. Історія будівництва Теплодар, як і АТЕЦ, почали будувати на початку 1980-х. Після аварії на Чорнобильській АЕС будівництво АТЕЦ зупинили. Перспективи відновлення будівництва Від 2022 року НАЕК «Енергоатом» веде дискусії з приводу відновлення будівництва АТЕЦ. Інформація про енергоблоки Див. також Ядерна енергетика України Недобудовані радянські АЕС Примітки
Будинок синагоги (Вінниця)

Будинок синагоги (синагога Райхера) – пам'ятка архітектури і містобудування місцевого значення (охоронний номер 250-М від 25.07.1997). Розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Червонохрестівська, 11. Вважається зразком єврейської архітектури Вінниці початку 20-го століття. Історія Синагога була побудована у 1903 році на замовлення лікаря І. Райхера. Будівельні роботи провадились за проектом архітектора Григорія Артинова, про що свідчить пам’ятна дошка на фасаді споруди. Під час атеїстичної компанії, наприкінці 1920-х років, у приміщенні синагоги була розміщена спортивна школа. У 1945 році коштом спортивного товариства "Спартак" був здійснений ремонт будівлі. На даний час в будинку розташована обласна дитячо-юнацька спортивна школа зі складно-координаційних видів спорту. Архітектура та планування Будинок синагоги є одноповерховою спорудою центричного типу. Будівельний матеріал – червона цегла, облицювання головного фасаду виконано силікатною цеглою, що було розповсюдженою практикою на початку 20 століття. Споруда прямокутна, симетрична, має три дверні отвори та потрійні вікна готичного типу поміж ними. В центральній частині будівлі на висоту двох поверхів розташований головний зал синагоги. З двох боків будинку знаходяться двоповерхові частини споруди; у приміщеннях другого поверху, обладнаних арочними отворами, знаходились жіночі відділення. На першому поверсі були розташовані школа та бібліотека. Головний фасад симетричний, з двома боковими ризалітами, які мають дверні отвори та завершені аттиками над карнизом. Симетрія будинку підкреслена центральним ризалітом складної форми та більшим розмірами аттиком. Примітки
Loza (okres Chust)

Loza (ukrajinsky Лоза, maďarsky Füzesmező) je obec v Iršavské městské územní hromadě v okrese Chust v Zakarpatské oblasti Ukrajiny. Leží cca 5 km jižně od centra Iršavy. V roce 2001 zde žilo 1245 obyvatel. Historie První písemná zmínka o této vsi pochází z roku 1418. Do uzavření Trianonské smlouvy byla Loza součástí Uherska, poté byla součástí Československa. Za první československé republiky byl příslušný obecní notariát a četnická stanice v Iršavě. Od roku 1945 byla Loza součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR. Od roku 1991 je součástí nezávislé Ukrajiny. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Лоза (Хустський район) na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Loza na Wikimedia Commons
Füzesmező

Füzesmező (ukránul: Лоза) település Ukrajnában, Kárpátalján, a Huszti járásban. Fekvése Ilosvától délkeletre, Cserhalom és Felsőkaraszló közt fekvő település. Története A trianoni békeszerződés előtt Bereg vármegye Felvidéki járásához tartozott. 1910-ben 846 lakosából 660 magyar, 185 ruszin volt. Ebből 666 görögkatolikus, 172 izraelita volt. Források A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X
Loza, Irșava

Loza (în ucraineană Лоза) este o comună în raionul Irșava, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Loza era vorbitoare de ucraineană (98,47%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Лоза (Закарпатская область)

Лоза (укр. Лоза) — село в Иршавской общине Хустского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 1245 человек. Телефонный код — 3144. Код КОАТУУ — 2121985701. Известные уроженцы Ваш, Иван Михайлович (1904—1966) — украинский советский политический, хозяйственный и общественный деятель, председатель Исполнительного комитета Закарпатского областного Совета (1951—1952), 1-й секретарь Закарпатского областного комитета КП(б)-КП Украины (1952—1959). Ссылки Лоза на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Zabolotiv

Zabolotiv (Ukrainian: Заболотів; Polish: Zabłotów; Yiddish: זאַבלאָטאָוו‎) is a rural settlement in Kolomyia Raion, Ivano-Frankivsk Oblast, western Ukraine, located upon the Prut river in the historic region of Pokuttia. It hosts the administration of Zabolotiv settlement hromada, one of the hromadas of Ukraine. Population: 3,914 (2022 estimate). In 2001, the population was 4,129. History The town was established in 1662 by Andrzej Potocki, a Polish nobleman. On May 7, 1662, Potocki issued a declaration establishing the city with Magdeburg rights. However, the city and its rights were not officially recognized by the Polish Crown until August 14, 1663, when King John Casimir finally approved it. The town was originally founded as a fortress to protect the Polish-Lithuanian Commonwealth from Tatar invasions and to defend the multi-ethnic population of the region. It was built next to the older villages of Zabolotiv (known since 1435) and Knyahynyn (known since 1449). By 1672, the wooden fortress had been rebuilt using stone, brick and mortar. In the same year, Jews were granted the right to become permanent residents of the town. So in summary, while the area had older settlements, the town of Zabolotiv itself was officially founded in 1662-1663 as a new fortress town by the Polish nobility. After the three partitions of Poland in the late eighteenth century the town was part of the Austro-Hungarian Empire. Since 1790, a growing Jewish community became an important part of local life. At the beginning of the 20th century, antisemitic unrest culminated in the first pogrom in Zabolotiv in 1903. In 1919 the town reverted to Poland. Later, the Germans exterminated one part of the Jewish population while others managed to flee to the United States and Israel: Circa 1,200 Jews from the Zabolotiv area were believed to be killed during the Second World War. After 1945 the town became part of the Soviet republic of Ukraine. In July 2023, local Orthodox and Catholic Christian communities served a memorial service for forgiveness for the persecution and extermination of local Jewish community. Administrative status Under the Soviet rule Zabolotiv served as a district centre of Stanislaviv Oblast. Until 18 July 2020, it belonged to Sniatyn Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Ivano-Frankivsk Oblast to six. The area of Sniatyn Raion was merged into Kolomyia Raion. Until 26 January 2024, Zabolotiv was designated urban-type settlement. On this day, a new law entered into force which abolished this status, and Zabolotiv became a rural settlement. Demographics Economy Zabolotiv has been historically known as a centre of tobacco production. Notable people Otto M. Nikodym (1887–1974), Polish mathematician Svitlana Onyshchuk (born 1984), Ukrainian government official Manes Sperber (1905–1984), Austrian-French novelist and psychologist Charles Thau (1921–1995), Jewish partisan and Red Army soldier References External links A City and the Dead; Zablotow Alive and Destroyed Memorial Book of Zabolotov (Zablotow) (Ukraine)