NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Плоске (Тернопільський район)

Пло́ске — село в Україні, у Козівській селищній громаді Тернопільського району Тернопільської області. Розташоване в центрі району. До 2020 в адміністративному підпорядкованні Теофіпільській сільраді. Історія Перша писемна згадка — 1559 як Плоскіров. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Козівської селищної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Козівського району, село увійшло до складу Тернопільського району. Населення Населення — 15 осіб (2007). У 2019 в селі проживало 4 особи. Мова Місцева говірка належить до наддністрянського говору південно-західного наріччя української мови. Відомі люди Народилися Василь Бичко — тракторист-комбайнер радгоспу імені Мічуріна Козівського району Тернопільської області. Депутат Верховної Ради УРСР 11-го скликання. Галерея Примітки Література Лашта В. Плоске // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 97. — ISBN 978-966-528-279-2. Сачик Г., Стефанюк Р., Уніят В., Федечко М. Плоске // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 2 : Г — Л. — С. 478. — ISBN 978-966-457-228-3.
Ploske, Kremenets Raion, Ternopil Oblast

Ploske (Ukrainian: Плоске) is a village in the Kremenets urban hromada of the Kremenets Raion of Ternopil Oblast in Ukraine. After the liquidation of the Kremenets Raion (1940–2020) on 19 July 2020, the village became part of the Kremenets Raion. References Bibliography (in Ukrainian) Романюк М., Уніят В., Плоске // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 97. — ISBN 978-966-528-279-2. (in Ukrainian) Івахів Г., Томчук А., Плоске // Ternopil Oblast. History of cities and villages: in 3 v. / Ternopil: "Terno-graph", 2014, V. 1: А—В, S. 577–578. — ISBN 978-966-457-228-3.
Płoske (obwód tarnopolski)

Płoske (ukr. Плоске, hist. pol. Folwarki Duże) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie krzemienieckim, w hromadzie Krzemieniec. W 2001 liczyła 503 mieszkańców, spośród których 502 wskazało jako ojczysty język ukraiński, a 1 rosyjski. W okresie międzywojennym wieś Folwarki Duże znajdowała się w granicach II RP, wchodząc w skład gminy Katerburg w powiecie krzemienieckim, w województwie wołyńskim. W 1943 roku, prawdopodobnie wiosną, Polacy z Folwarków Dużych w związku z zagrożeniem ze strony nacjonalistów ukraińskich (rzeź wołyńska) przenieśli się do Krzemieńca. Polskie zabudowania we wsi zostały spalone w lipcu 1943, kiedy Polacy prawdopodobnie przyjechali na żniwa. Zamordowano wówczas jedną Polkę. Przypisy
Ploske, Kremeneț

Ploske (în ucraineană Плоске) este localitatea de reședință a comunei Ploske din raionul Kremeneț, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Ploske era vorbitoare de ucraineană (99,8%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Плоское (Кременецкий район)

Плоское (укр. Плоске; до 1946 года — Великие Фельварки, укр. Великі Фільварки) — село в Кременецкой городской общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. Село известно с первой половины XVI века. Код КОАТУУ — 6123485601. Географическое положение Село Плоское находится на расстоянии в 1 км от села Подлесное и в 4-х км от города Кременец. Через село проходят автомобильные дороги М-19 (E 85) и Р-32. Население Население по переписи 2001 года составляло 503 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Клуб. Фельдшерско-акушерский пункт. Достопримечательности Братская могила советских воинов. Примечания
Płoskie (rejon kowelski)

Płoskie (ukr. Плоске) – wieś na Ukrainie w rejonie kowelskim, w obwodzie wołyńskim, położona nad rzeką Prypeć. W II Rzeczypospolitej miejscowość wchodziła w skład gminy wiejskiej Szack w powiecie lubomelskim województwa wołyńskiego. Do II wojny światowej w pobliżu miejscowości znajdowały się chutory: Jasionówka, Kopyść, Podhradne oraz Podhuta. Do 2020 w rejonie szackim. Przypisy Bibliografia Mapa WIG 1:100000 „Pas 43 Słup 38 ŚWITAŹ” Warszawa 1933 Linki zewnętrzne Płoskie na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Плоское (Волынская область)

Плоское (укр. Плоске) — село в Шацкой поселковой общине Ковельского района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Шацкий район. У села протекает река Припять. Население по данным 2023 года составляло 97 человек. Население по переписи 2001 года составляло 148 человек. Занимает площадь 0,323 км². Примечания Ссылки Плоское на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Плоске (Ковельський район)

Пло́ске — село в Україні, у Шацькій селищній територіальній громаді Ковельського району Волинської області. Населення становить ▼97 осіб. Орган місцевого самоврядування — Шацька селищна рада. 17 листопада 2007 року в селі освячено церкву Різдва Пресвятої Богородиці, яка є найменшим на Волині храмом. Історія У 1906 році село Шацької волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 74 версти, від волості 11. Дворів 35, мешканців 244. З 30 вересня 2015 року населений пункт у Шацькій селищній об'єднаній територіальній громаді Шацького району Волинської області, до цього село підпорядковувалось Прип'ятській сільській раді Шацького району. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Шацької селищної територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Шацького району, село увійшло до новоутвореного Ковельського району. Релігія Православна Церква Різдва Пресвятої Богородиці (УПЦ МП), освячена 17 листопада 2007 року. Є найменшим на Волині храмом. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 153 особи, з яких 76 чоловіків та 77 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 139 осіб. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську мову. Примітки Джерела Список населених місць Волинскої губернії. — Житомир: Волинська губернська типографія, 1906. —- 219 с. Посилання Погода в селі Плоске
Чернобаевская площадь

Чернобаевская площадь (укр. Чорнобаївська площа) — площадь в Святошинском районе города Киева, в местности Святошино. Расположена под путепроводом Берестейского проспекта, пролегает вдоль железной дороги от Депутатской до Святошинской улицы. История Возникла в начале 1970-х годов после открытия станции метро «Святошино» (ныне станция «Святошин») и переноса ближе к метро пассажирской железнодорожной платформы станции Святошин. В 1975—1977 годах носила название Тульськая площадь. В 1977-2022 годы именовалась площадь Героев Бреста — в честь защитников Брестской крепости. В процессе дерусификации городских объектов, 28 октября 2022 года площадь получила современное название. Транспорт Метро Святошин Автобусы 37, 89, 90, 97 Маршрутное такси 174, 187, 202, 203, 348, 357, 358, 373, 375, 379, 380, 381, 381-К, 381-С, 385, 386, 387, 388, 391, 413, 461, 490, 497, 510, 561, 721, 746, 748, 750, 759, 760, 761, 762, 763, 764, 765, 766, 767, 768, 769, 770, 771, 772, 773, 774, 775, 776, 778, 779, 816 Троллейбус 41 Железнодорожная станция — Святошин На площади расположена конечная остановка маршрутных такси пригородного сообщения западного направления, отправляются микроавтобусы в Ирпень. Рядом расположены вещевой и продуктовый рынок. Примечания Ссылки Вулиці Києва. Довідник / За редакцією Кудрицького А. В. — Київ: «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1995. — 352 с. — ISBN 5-88500-070-0 Веб-енциклопедія Києва Архивная копия от 9 марта 2012 на Wayback Machine
Чорнобаївська площа

Чорноба́ївська пло́ща — площа у Святошинському районі міста Києва, місцевості Святошин та Авіамістечко. Розташована під шляхопроводом Берестейського проспекту, пролягає вздовж залізниці від Депутатської до Святошинської вулиці. Історія Виникла на початку 1970-х років після відкриття станції метро «Святошин» та переносу ближче до станції метро пасажирської платформи залізничної станції Святошин. 1977 року отримала назву площа Героїв Бреста, на честь захисників Брестської фортеці у Другій світовій війні. На площі розташована кінцева зупинка автобусів та маршрутних таксі приміського сполучення західного напрямку. У 1975–1977 роках назву площа Героїв Бреста мала нинішня площа Героїв УПА, що знаходиться в районі станції метро «Почайна». Сучасна назва на честь боїв під Чорнобаївкою в ході вторгнення Росії в Україну — з 2022 року. Примітки Джерела Героїв Бреста площа // Веб-енциклопедія Києва. Героїв Бреста пл. // Вулиці Києва. Довідник / упоряд. А. М. Сигалов та ін. — 2-ге вид., випр. — К. : Реклама, 1979. — С. 61, 245. Героїв Бреста площа // Вулиці Києва. Довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1995. — С. 50, 227. — ISBN 5-88500-070-0. Героїв Бреста площа // Вулиці міста Києва: офіційний довідник / Додаток до рішення Київської міської ради від 22 січня 2015 року № 34/899 «Про затвердження офіційного довідника „Вулиці міста Києва“». — С. 47. [Архівовано з першоджерела 6 жовтня 2021.] Героїв Бреста площа // МІАС ЗМД «Містобудівний кадастр Києва».
Lessja-Ukrajinka-Platz

Der Lessja-Ukrajinka-Platz (ukrainisch Площа Лесі Українки, wiss. Transliteration Plošča Lesi Ukraïnky, russisch Площадь Леси Украинки) ist ein Platz in der ukrainischen Hauptstadt Kiew im Rajon Petschersk am gleichnamigen Boulevard. Auf dem an der Kreuzung zwischen dem Boulevard und der Heneral-Almasow-Straße / Mychajl-Sadniprowskij-Straße gelegenen Platz befindet sich das Denkmal für die ukrainische Dichterin Lessja Ukrajinka, nach der auch der Platz benannt ist. Geschichte und Beschreibung Angelegt wurde der Platz zu Beginn der 1960er Jahre im Zusammenhang mit der Anlage des Lessja-Ukrajinka-Boulevards. Seinen heutigen Namen erhielt er im Jahre 1965. Der offizielle Name Площа ім. Лесі Українки (Ploschtscha im. Lessi Ukrajinky) wurde im Laufe der Zeit auf Площа Лесі Українки (Ploschtscha Lessi Ukrajinky) verkürzt. Städtebauliche Dominante des Platzes war lange Zeit das Haus der Projekte, in dem ursprünglich das Zentralkomitee der Kommunistischen Partei der Ukraine untergebracht war. Heute beherbergt das Gebäude die Zentrale Wahlkommission der Ukraine und die staatliche Verwaltung der Oblast Kiew. Anfang der 1980er Jahre begann unmittelbar südlich des Platzes im Stadtteil Nawodnitschi die Errichtung eines Neubaugebietes mit Hochhäusern in Plattenbauweise, das von den Kiewern den ironischen Namen Zarensiedlung (Zarskoje Selo) erhielt. Weblinks Фотоспомин - Київ, якого немає (ukrainisch) Literatur А. М. Сигалов: Вулиці Києва. Довідник. Реклама, Kiew 1975. (ukrainisch) А. В. Кудрицький: Вулиці Києва. Довідник. Українська енциклопедія, Kiew 1995. (ukrainisch) Einzelnachweise
Площадь Леси Украинки (Киев)

Площадь Ле́си Украи́нки — площадь в Печерском районе города Киева. Расположена между бульваром Леси Украинки, улицами Генерала Алмазова и Михаила Заднепровского. Возникла в 1960-х годах. Современное название — с 1965 года. На Площади установлен памятник Лесе Украинке. Площадь названа в честь писательницы Леси Украинки. Государственные учреждения Центральная избирательная комиссия Украины Киевский областной совет Киевская областная государственная администрация Комитеты Верховного Совета Украины Транспорт Троллейбусы 14, 38 Автобус 62 Трамвайная линия существовала до 1985 года Станция метро «Печерская» Почтовый индекс 01133 Литература Вулиці Києва : довідник : [укр.] / За ред. А. В. Кудрицького. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 1995. — 352 с. — ISBN 5-88500-070-0. Ссылки
Площа Лесі Українки (Київ)

Площа Ле́сі Украї́нки — площа у Печерському районі міста Києва, місцевість Печерськ. Розташована між бульваром Лесі Українки, вулицями Михайла Задніпровського, Генерала Алмазова і Арсенальною. Історія Площа виникла у 60-х роках XX століття. Центральною спорудою став Будинок проєктів. Сучасна назва на честь української поетеси Лесі Українки — з 1965 року. На площі у 1973 році встановлено пам'ятник Лесі Українці. Автори пам'ятника — скульптор Галина Кальченко та архітектор Анатолій Ігнащенко. 1983 року почалася забудова житлового масиву в Наводницькій балці, відомого під іронічною назвою Царське село. Зображення Примітки Джерела Веб-енциклопедія Києва. Вулиці Києва. Довідник / упоряд. А. М. Сигалов та ін. — К. : Реклама, 1975. — С. 95. Вулиці Києва. Довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1995. — С. 120. — ISBN 5-88500-070-0. Лесі Українки площа // Вулиці міста Києва: офіційний довідник / Додаток до рішення Київської міської ради від 22 січня 2015 року № 34/899 «Про затвердження офіційного довідника „Вулиці міста Києва“». — С. 131. [Архівовано з першоджерела 6 жовтня 2021.]
Площадь Петра Кривоноса

Площадь Петра́ Кривоно́са — площадь в Соломенском районе города Киева. Расположена между улицами Митрополита Василия Липковского, Кучмин Яр и Кудряшова, проездами без названия к улицам Патриарха Мстислава Скрипника и Георгия Кирпы (ступени; до 2001 года существовали автомобильные проезды, ныне существует лишь проезд к почтовому терминалу) и проездом (под железнодорожным мостом) на улицу Льва Толстого. Возникла в 1960-е годы. В 1969—1985 годах — площадь Героев Подполья. Современное название — в честь советского железнодорожника П. Ф. Кривоноса — с 1985 года. Фактически признаков площади не имеет. На площади установлен Паровоз-памятник. Транспорт Троллейбус №№ 3, 9. Автобус № 69. Трамвайная линия маршрутов №№ 5 и 8 существовала с 1924 по 2001 год. Станция метро «Вокзальная» (0,6 км). Железнодорожный вокзал Киев-Пассажирский. Почтовый индекс 03035 Литература Вулиці Києва : довідник : [укр.] / За ред. А. В. Кудрицького. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 1995. — С. 110. — 352 с. — ISBN 5-88500-070-0.
Площа Петра Кривоноса

Пло́ща Петра́ Кривоно́са — площа у Солом'янському районі міста Києва, місцевість Солом'янка. Розташована між вулицями Митрополита Василя Липківського, Кучмин Яр і Мокрою, проїздами без назви до вулиць Патріарха Мстислава Скрипника та Георгії Кірпи (сходи; до 2001 року існували автомобільні проїзди, нині існує лише проїзд до поштового термінала) та проїздом (під залізничним мостом) на вулицю Гетьмана Павла Скоропадського. Історія Площа виникла у 60-ті роки XX століття під назвою Нова, з 1969 року набула назву площа Героїв Підпілля. Сучасна назва на честь українського радянського залізничника Петра Кривоноса — з 1984 року. Фактично ознак площі не має. Зображення Примітки Джерела Веб-енциклопедія Києва. Вулиці Києва. Довідник / упоряд. А. М. Сигалов та ін. — К. : Реклама, 1975. — С. 45. Вулиці Києва. Довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1995. — С. 110. — ISBN 5-88500-070-0. Кривоноса Петра площа // Вулиці міста Києва: офіційний довідник / Додаток до рішення Київської міської ради від 22 січня 2015 року № 34/899 «Про затвердження офіційного довідника „Вулиці міста Києва“». — С. 118–119. [Архівовано з першоджерела 6 жовтня 2021.] Кривоноса Петра площа // МІАС ЗМД «Містобудівний кадастр Києва».
Pniw

Pniw (ukrainisch Пнів; russisch Пнев Pnew, polnisch Pniów) ist ein Dorf in der ukrainischen Oblast Iwano-Frankiwsk mit etwa 4400 Einwohnern (2025). Das erstmals 1482 schriftlich erwähnte Dorf liegt im Osten der historischen Landschaft Galizien am Ufer der Bystryzja Nadwirnjanska 5 km südwestlich vom Rajonzentrum Nadwirna und etwa 45 km südwestlich vom Oblastzentrum Iwano-Frankiwsk. Am 2. Juli 2019 wurde das Dorf ein Teil der neu gegründeten Landgemeinde Passitschna im Rajon Nadwirna, bis dahin bildete es zusammen mit den Dörfern Bilosoryna (Білозорина) und Mosoliwka (Мозолівка) die Landratsgemeinde Pniw (Пнівська сільська рада/Pniwska silska rada) im Nordwesten des Rajons. Burg Pniw Im Dorf befindet sich auf einem Hügel die Burg Pniw (Пнівський замок) aus der zweiten Hälfte des 16. Jahrhunderts, die während der polnisch-türkischen Kriege ein wichtiger Festungsposten und bis zur Errichtung der Festung Stanisławów die stärkste Befestigung in Pokutien war. Inzwischen ist die Burg zu einer Ruine verfallen. Weblinks Ortswebseite auf der offiziellen Webpräsenz der Rajonverwaltung Nadwirna (ukrainisch) Pniów. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 8: Perepiatycha–Pożajście. Walewskiego, Warschau 1887, S. 336 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Pniv

Pniv (Ukrainian: Пнів, Polish: Pniów, Russian: Пнев) is a village located in Nadvirna Raion in Ivano-Frankivsk Oblast in western Ukraine. It belongs to Pasichna rural hromada, one of the hromadas of Ukraine. The village was founded in 1482. From the mid-14th century until 1772 (see Partitions of Poland) the village was part of the Kingdom of Poland. In 1772, it was annexed by the Habsburg Empire, and remained in the province of Galicia until late 1918. In the inter-war years, the borders changed and the town became part of the Second Polish Republic. Following the 1939 invasion of Poland, it was annexed into the Ukrainian SSR (see also Molotov–Ribbentrop pact). The village was occupied by the Germans in 1941 during World War II. After the war it was once again absorbed into the Ukrainian SSR. Since its independence in 1991, the village has been part of Ukraine. See also Nadvirna Nadvorna (Hasidic dynasty) References Notes Sources Pniv page on the website of the Nadvirna district council
Pniów (Ukraina)

Pniów (ukr. Пнів, Pniw) – wieś na Ukrainie, w obwodzie iwanofrankiwskim, w rejonie nadwórniańskim. Wzmiankowana po raz pierwszy w 1482 roku. Prywatna wieś szlachecka prawa wołoskiego, położona była w ziemi halickiej województwa ruskiego. W II Rzeczypospolitej miejscowość była siedzibą gminy wiejskiej Pniów w powiecie nadwórniańskim województwa stanisławowskiego. Zabytki ruiny zamku, gdzie zachowały się: ruiny murów, baszty oraz brama wjazdowa. Tutejszy pniowski zamek wzniósł w drugiej połowie XVI w. stolnik halicki, Paweł Kuropatwa, jako rezydencję dla swojej rodziny. Zamek, choć nadwątlony przez okolicznych zbójników Hrynia Kardasza w 1621 r., oparł się Kozakom Chmielnickiego w 1648 r. oraz wojskom tureckim w 1676 r. W XVIII w. opuszczony, stopniowo popadł w ruinę. Obecnie pozostałe ruiny zamku ulegają dalszej degradacji, w czerwcu 2010 r. zawaliła się kolejna z baszt kątowych. Zamek pniowski miał ponoć podziemne połączenie do miejscowości Nadwórna. Urodzeni Ludwik Kolankowski urodził się w 1882 r. w Pniowie, polski historyk, działacz polityczny, profesor Uniwersytetu Lwowskiego i pierwszy rektor Uniwersytetu Mikołaja Kopernika w Toruniu. Zobacz też Pniów Przypisy Linki zewnętrzne Pniów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VIII: Perepiatycha – Pożajście, Warszawa 1887, s. 336 . Zamek w Pniowie
Pniv, Nadvirna

Pniv (în ucraineană Пнів) este localitatea de reședință a comunei Pniv din raionul Nadvirna, regiunea Ivano-Frankivsk, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Pniv era vorbitoare de ucraineană (99,74%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Пнев

Пнев (укр. Пнів) — село в Пасечнянской сельской общине Надворнянского района Ивано-Франковской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 4620 человек. Занимает площадь 25.36 км². Почтовый индекс — 78431. Телефонный код — 03475. Известные уроженцы Колянковский, Людвик (1915—2001) — польский учёный, историк, общественный деятель. Кушнир, Михаил Михайлович (род. 1967) — советский, украинский борец вольного стиля и тренер. Ссылки Пнев на сайте Верховной рады Украины
Poharszczyna

Poharszczyna (ukr. Погарщина) – wieś na Ukrainie, w obwodzie połtawskim, w rejonie myrhorodzkim, w hromadzie Łochwycia. W 2001 liczyła 859 mieszkańców, spośród których 843 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 15 rosyjski, a 1 białoruski. Przypisy
Poharșciîna, Lohvîțea

Poharșciîna (în ucraineană Погарщина) este localitatea de reședință a comunei Poharșciîna din raionul Lohvîțea, regiunea Poltava, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Poharșciîna era vorbitoare de ucraineană (98,14%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,75%). Note
Погарщина (село)

Погарщина (укр. Погарщина) — село, Погарщинский сельский совет, Лохвицкий район, Полтавская область, Украина. Код КОАТУУ — 5322685301. Население по переписи 2001 года составляло 859 человек. Является административным центром Погарщинского сельского совета, в который, кроме того, входит село Дибровное. Географическое положение Село Погарщина находится на берегах реки Артополот, выше по течению на расстоянии в 1,5 км расположено село Дибровное, ниже по течению на расстоянии в 2 км расположено село Слободка. На реке несколько запруд. История 1740 — дата основания. Экономика Вокруг села много нефтяных и газовых скважин Глинско-Розбышевского месторождения. АФ «Свитанок», ЧП. Объекты социальной сферы Школа. Дом культуры. Экология Ядовитые выделения из некоторых скважин. Примечания
Погарщина

Пога́рщина — село в Україні, у Лохвицькій міській громаді Миргородського району Полтавської області. Населення становить 800 осіб. Колишній орган місцевого самоврядування — Погарщинська сільська рада. Географія Село Погарщина знаходиться на берегах річки Артополот, вище за течією на відстані 1,5 км розташоване село Дібрівне, нижче за течією на відстані 2 км розташоване село Слобідка. На річці кілька загат. Історія 1740 — дата заснування. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 721-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області», село увійшло до складу Лохвицької міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно - територіальної реформи та ліквідації Лохвицького району, село увійшло до складу новоутвореного Миргородського району Полтавської області. Економіка Навколо села багато нафтових і газових свердловин Глинсько-Розбишівського родовища. АФ «Світанок», ПП. Об'єкти соціальної сфери В Погарщині є загальноосвітня школа I-III ступенів, у якій навчається близько 60 учнів (2015 р.). Також у селі є Будинок Культури, 2 магазини, церква Андрія Критського. День села — 7 серпня. Відомі люди Гнатенко Анатолій Олексійович — військовослужбовець 92-ї окремої механізованої бригади (Харківська область). Загинув біля міста Щастя під Луганськом. 11 вересня 2015 року у селі відкрили меморіальну дошку на його честь. Кулеба Іван Дмитрович — український дипломат. Надзвичайний і Повноважний Посол України. Устименко Григорій Якимович — український радянський партійний діяч, голова Полтавського облвиконкому. Депутат Верховної Ради УРСР 10-го скликання. Кандидат у члени ЦК КП України в 1981—1986 роках. Кандидат сільськогосподарських наук. Примітки Посилання Погода в селі Погарщина Сайт Погарщинської ЗОШ І-ІІІ ст. На Лохвиччині відкрили меморіальну дошку на честь загиблого в АТО Героя Анатолія Гнатенка
Pohorce

Pohorce (ukr. Погірці) – wieś w rejonie samborskim obwodu lwowskiego, położona opodal Dniestru, 10 km na południowy wschód od Rudek. Miejscowość założona w 1357. W II Rzeczypospolitej była siedzibą gminy wiejskiej Pohorce w powiecie rudeckim województwa lwowskiego. 28 czerwca 1944 podczas rzezi wołyńskiej zamordowano tu 1 Polaka, a także obrabowano i spalono 3 gospodarstwa. Wieś liczy 1292 mieszkańców. Przypisy Linki zewnętrzne Pohorce, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VIII: Perepiatycha – Pożajście, Warszawa 1887, s. 516 . Pohorce na stronie Rady Najwyższej Ukrainy Kalendarium ludobójstwa ukraińskiego z Kresowego Serwisu Informacyjnego
Pohirți, Sambir

Pohirți (în ucraineană Погірці) este localitatea de reședință a comunei Pohirți din raionul Sambir, regiunea Liov, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Pohirți era vorbitoare de ucraineană (99,82%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note