NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Залужжя (Яворівський район)

Залу́жжя — село в Україні, у Яворівській міській територіальній громаді Яворівського району Львівської області. Населення становить 1371 осіб. Орган місцевого самоврядування — Яворівська міська рада. Розташоване за 5 кілометрів від районного центру Яворів. Історія Старої назви села не існувало. У писемних пам'ятках починає фіксуватися у 1454 році у зв'язку із заснуванням у місті Яворові князем Вацлавом римо-католицької парафії із костьолом і зарахуванням її на користь привілеєм від 20 лютого 1455 року «…ділянки землі на притоці Якша між Залужжям і Яжевом». Наступну письмову згадку знаходимо в акті від 22 жовтня 1456 року, згідно з якою король Казимир Яґеллонський віддав місто Яворів разом із селами Вільшаниця, Залужжя і Чолгині в заставу з правом викупу Петрові з Шамотул за 1300 гривень польських. Головними частинами села є: Центр (частина села, де знаходиться церква, школа, клуб), Старий План (найдавніша частина села. Перші жителі Залужжя мешкали саме тут), Новий План (частина села, де знаходяться новобудови), Горбок (розташований на своєрідному підвищенні — горбі), Ковтали (перший мешканець, який оселився в цій місцевості мав прізвище — Ковтало), Хаї (перший мешканець цієї місцини — Хай), Мурини (переселенці з села Мурини). 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», село увійшло до складу Яворівської міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Яворівського району (1940—2020), село увійшло до складу новоствореного Яворівського району. Сучасність На сьогоднішній день на території села є загальноосвітня школа І-ІІ ступенів, греко-католицька церква, сільська рада, клуб, садочок. Діє ансамбль «Залужанка», який названий на честь села. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними : Персоналії Уродженці села: Гукало Василь Михайлович (1994—2023) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни, Герой України (2024, посмертно). Світлини Див. також Церква святої Параскеви (Залужжя) Примітки Посилання Сайт школи села Залужжя I—II ступенів [Архівовано 21 вересня 2016 у Wayback Machine.] Е н ц и к л о п е д і я п а м ' я т о к — церква Св. Парасковеї + дзвіниця [Архівовано 23 квітня 2016 у Wayback Machine.] Церква Пересковії. Church Proskovii[недоступне посилання з серпня 2019] Погода в селі Залужжя
Залопанська пожежна частина

Залопанська пожежна частина (також — Пожежна частина № 3, Пожежна частина № 20 Харкова) — пожежна частина та історична будівля на Залопані у центрі Харкова. Споруджена у 1845—1857 роках і реконструйована у 1906—1908. Будівля є пам'яткою архітектури та містобудування місцевого значення № 7307-Ха. Одна з найперших будівель серед пожежних частин в Україні й найстаріша в місті Харкові. Пожежна частина № 3 розташована на вулиці Полтавський Шлях, 50. Історія Залопанська пожежна частина була побудована як велика триповерхова станція з одноповерховими добудовами й вежею-каланчею висотою 34 метри у 1845—1857 роках. Автором проєкту або будівельником називають Аркадія Алфьорова. На вежі пожежної частини завжди чергував постовий, який спостерігав за міськими вулицями. У разі займання черговий бив у дзвін певну кількість ударів з інтервалом, що було сигналом для пожежної команди, яка знаходилася внизу станції. Перша реконструкція була проведена архітектором Борисом Корнієнком у 1906—1908 роках. З часом вежа втратила свою актуальність і стала виключно архітектурним елементом. Також на території частини розташовувалися особовий склад підрозділу пожежної охорони, стайні й кінно-бочарні хода. Крім цього, поруч було прибудовано і приміщення для утримання арештантів. Ще одна реконструкція була проведена в 2008 році, оскільки на стінах будівлі утворилися великі тріщини, які загрожували повним руйнуванням будівлі. На прохання рятувальників відразу з двох бюджетів — міського та обласного виділили 400 тисяч гривень. Після ремонту тут збиралися відкрити експозиції пожежного інструменту, але вежа виявилася надто маленькою, щоб розміщувати там виставку. 25 листопада 2011 року на флюгері каланчі було встановлено герб України. Натепер пожежна частина має назву 3-ї пожежної частини міста Харкова. Див. також Шевченківська пожежна частина Заїківська пожежна частина Захарківська пожежна частина Миколаївська пожежна частина Петінська пожежна частина Примітки Джерела Пожарную каланчу предлагают сделать визитной смотровой площадкой Харькова [Архівовано 9 грудня 2018 у Wayback Machine.] // Городской дозор. 27 березня 2016. (рос.) Харьковской наистарейшей пожарной каланче — почти двести лет (ФОТО) [Архівовано 11 листопада 2018 у Wayback Machine.] // Городской дозор. 18 листопада 2014. (рос.)
Institute of Applied Physics, National Academy of Sciences of Ukraine

The Institute of Applied Physics, National Academy of Sciences of Ukraine, was established by the Decree of the Presidium of NAS Ukraine from 21.11.1991 No. 299 on the base of the Sumy branch of the Institute of Metallophysics to enlarge the fundamental and applied investigations in nuclear technology. The initiative belongs to Volodymyr Yu. Storizhko, the current director of the IAP NAS Ukraine, academician of NAS Ukraine and co-scholars from the National Scientific Center “Khar’kov Physical-Technical Institute”, NAS Ukraine. The idea of the first academic institute in Sumy region was industriously supported by B.Ye. Paton, the President of NAS Ukraine and V.G. Barjakhtar, the first Vice-President NAS Ukraine, academician of NAS Ukraine. The IAP NAS Ukraine is a part of the Department of Nuclear Physics and Power Engineering, NAS Ukraine. Main areas of research Experimental and theoretical studies of low-energy ion-, electron-, and photon interactions with matter, including biological materials; Design and construction of electrostatic accelerator-based instrumentation for analysis of material structure and composition with submicron lateral resolution; Development of nanotechnologies using focused charged-particle beams; Development of physical techniques for tracing small ore components and examining their rare-element microsystems. Scientific schools Basic and applied research into nuclear reactions at low energies (Volodymyr Yu. Storizhko, professor, academician of NAS Ukraine); Quantum electrodynamics (Petro I. Fomin, professor, corresponding member of NAS Ukraine); Charged particle physics (Valentin I. Myroshnichenko, corresponding member of NAS Ukraine); Mass spectrometry of biological objects (Leonid F. Sukhodub, professor, corresponding member of NAS Ukraine). Quantum electrodynamics in the external field (Sergey P. Roshchupkin, professor). Statistical physics (Alexandr I. Olemskoj, professor). The investigations are being performed by 116 researchers including 1 academician of NAS Ukraine, 3 corresponding members of NAS Ukraine, 12 Doctors of Science and 36 PhDs. Structure of the Institute Department of electrostatic accelerators Department of biophysics and mass spectrometry Department of nuclear and physical research Department of theoretical science Interagency Department of Physical methods of ore analysis Research Center of Equipment for Education and Research Much work is being done in skilled experts training. Together with Sumy Pedagogical Institute the IAP has established an IAP profile chair of advanced physical sciences for young skilled experts to be trained. A specialized Board of Studies on theses defence is created and the Interagency Board of Studies on Scientific Instrument Making led by academician V.Yu. Storizhko is working on the basis of the IAP. References External links Official website
Інститут прикладної фізики НАН України

Інститут прикладної фізики НАН України — наукова установа в складі НАН України, розташована в обласному центрі – місті Суми. Інститут прикладної фізики НАН України було засновано в грудні 1991 року на базі Сумського відділення Інституту металофізики НАН України, яке у свою чергу почало діяти у квітні 1989 року. Організатором і директором установи став академік НАН України Володимир Юхимович Сторіжко. Базові напрями наукової діяльности першого новоствореного й допоки єдиного на Сумщині академійного Інституту передбачають: експериментальні та теоретичні дослідження процесів взаємодії потужних пучків іонів, електронів i фотонів низьких енергій з матеріалом для цілеспрямованої зміни його властивостей; розробку електростатичних прискорювачів, методів та аналітичного обладнання для експресного з високою роздільною здатністю аналізу складу й структури матеріалів, у тому числі біологійних об'єктів. Інститут здійснює також дослідження у сфері поляризаційних явищ при розсіюванні світла неоднорідними матеріалами, міжмолекулярної взаємодії біомолекул у вакуумi, стабільности та механізму дії лікарських препаратів на біополімери клітини. Серед напрямів діяльности Інституту — створення субмікронного іонного мікроскопу на енергію 2 МеВ, розробка фізичних методів визначення малих компонентів руд і вивчення в них мікросистем рідкісних елементів, науковий супровід міжгалузевої програми з наукового приладобудування. До складу Інституту входять 5 наукових відділів: електростатичних прискорювачів; ядерно-фізичних методів досліджень; біофізики та мас-спектрометрії; теоретичної фізики; фізичних методів аналізу руд. Наукові пошуки в установі провадять близько 90 науковців, у тому числі 1 академік НАН України, 1 член-кореспондент НАН України, 10 докторів наук та близько 30 кандидатів наук. Функціонує аспірантура. Адреса інституту: вул. Петропавлівська, 58, Суми, 40030, Україна Директор: Сторіжко Володимир Юхимович, академік НАН України Джерело-посилання Про Інститут прикладної фізики Національної академії наук України на сайті Національної бібліотеки України імені В. І. Вернадського
International Solomon University

The International Solomon University (ISU) is a non-governmental university located in Kyiv, Ukraine. It was founded in 1991 by Professor Alexander Tetelbaum, who served as president until 1996. Teaching at the ISU begun on September 1, 1993. The supreme body of ISU management is the Board of Founders, headed by R.M. Shapshovych. The Board of Founders and the Supervisory Council of ISU are represented by famous scholars and social and political figures. The management of the current ISU activity is carried out by the rector, Professor Oleksandr Rozenfeld, supported by the vice-rector, Professor G. Finin. The Eastern-Ukrainian Affiliated Department in Kharkiv prepares specialists in History, Software, Finance and Marketing. References External links "Official site". ISU. Archived from the original on April 26, 2009.
Wygoda (hromada)

Wygoda – hromada terytorialna w rejonie kałuskim obwodzie iwanofrankiwski w Ukrainie. Siedzibą hromady jest Wygoda. Hromadę utworzono 2 sierpnia 2018 roku w ramach reformy decentralizacji w rejonie dolińskim, a w lipcu 2020 roku weszła w skład nowo utworzonego rejonu kałuskiego Miejscowości hromady W skład hromady wchodzi 1 osiedle i 16 wsi: Przypisy
Выгодская поселковая община

Выгодская поселковая общи́на (укр. Вигодська селищна громада) — территориальная община в Калушском районе Ивано-Франковской области Украины. Административный центр — посёлок Выгода. Население составляет 18215 человек. Площадь — 797,6 км². Населённые пункты В состав общины входят 1 посёлок (Выгода) и 16 сёл: Ангеловка Вышков Илемня Крапивник Лолин Максимовка Мысловка Новый Мизунь Новоселица Новошин Пациков Подлески Пшеничники Сенечев Старый Мизунь Шевченково Примечания Источники Официальный сайт общины Павло Остапенко, Роман Перхалюк, Олександр Бончковський, Станіслав Остапенко. Атлас адміністративно-територіального устрою України / За загальною редакцією Остапенка П.. — видання друге, доповнене. — Київ, 2021. — С. 127. — 441 с. (укр.)
Вигодська селищна громада

Вигодська селищна громада — територіальна громада в Україні, в Калуському районі Івано-Франківської області. Адміністративний центр — селище Вигода. Площа громади — 788,2 км2 Чисельність населення (станом на 01.01.2022 р.) — 18416 осіб Утворена 2 серпня 2018 року шляхом об'єднання Вигодської селищної ради та Вишківської, Кропивницької, Новоселицької, Новошинської, Сенечівської, Старомізунської сільських рад Долинського району. Населені пункти До складу громади входять 1 селище (Вигода) і 16 сіл: Ангелівка Вишків Ілемня Кропивник Лолин Максимівка Мислівка Новий Мізунь Новоселиця Новошин Пациків Підліски Пшеничники Сенечів Старий Мізунь Шевченкове Примітки
Ринат Ахметов

Ринат Леонидович Ахметов (на украински: Рінат Леонідович Ахметов) е украински бизнесмен и политик. Произлиза от татарско семейство на миньор. Завършил е маркетинг в Икономическия факултет на Донецкия национален университет. Инициатор е за учредяването на „Донгорбанк“ (1995), сега Първа украинска международна банка. Той е основател (2000) на System Capital Management и негов единствен собственик (2009). Чрез тази компания държи контролния пакет акции в над 100 промишлени предприятия – мини, металургия, енергетика, телекомуникации, банки, застраховане, медии, недвижимост и др. В предприятията на групата работят повече от 200 хил. души със средна заплата над 2 пъти по-висока от средната за страната. Притежава също и футболен клуб „Шахтьор“, Донецк. Част от притежаваната от Ахметов група „Метинвест“ е и българското предприятие „Промет Стиил“ в Дебелт, Бургаско. Считан е за най-богатия украинец. Личното му състояние се оценява на 16 милиарда щатски долара към май 2012 г. Въпреки огромното си влияние в родния си град дълго време се държи настрана от политиката, в която влиза от Оранжевата революция от 2004 г. Женен е за Лилия Николаевна Смирнова, баща е на двама сина – Дамир и Алмир, родени съответно през 1988 и 1997 г. Бележки
Rinat Ahmetov

Rinat Leonidovič Ahmetov (ukr. Рінат Леонідович Ахметов; Ukrajina, Donjeck, 21. rujna 1966.) ukrajinski je oligarh, političar i jedan od najbogatijih poduzetnika u Ukrajini i Europi. Predsjednik je poslovne korporacije «System Capital Management» (SCM) i nogometnog kluba Šahatar iz Donjecka. Životopis Rinat Ahmetov rođen je u istočnoj Ukrajini, gradu Donjecku 1966. godine. Podrijetlom je iz radničke tatarske obitelji: otac Leonid Aleksejevič i mati Njakija Nasredinovna. Porijeklom je iz radničke obitelji. Oženjen je za suprugu Liliju Smirnovu s kojom ima dva sina Damira i Almira. Završio je ekonomski smjer na Donječkom državnom sveučilištu. Aktivan je član ukrajinske stranke Partija regija. Bilješke Izvori Vanjske poveznice Rinat Ahmetov najbogatiji Europljanin «Svakog igrača kojeg sam želio na kraju sam i kupio» Arhivirana inačica izvorne stranice od 22. ožujka 2009. (Wayback Machine)
Rinat Leonyidovics Ahmetov

Rinat Leonyidovics Ahmetov (ukránul: Рінат Леонідович Ахметов) (Doneck, 1966. szeptember 21. –) tatár származású ukrán üzletember és politikus. Az üzletember Ő a leggazdagabb ukrán üzletember, főtulajdonosa a System Capital Management (SCM) csoportnak, amely szinte mindennel foglalkozik az acélipartól a bankszférán át a gyógyszergyártásig, újságot, rádió- és tévéadót ellenőriz. Érdekeltségi körébe tartozik a Dunaferr Rt. is. A Sahtar Doneck labdarúgóklub elnöke és tulajdonosa. 2008-ban az ukrán Korreszpondent magazin közzétette a leggazdagabb ukránokat tartalmazó listáját, amely szerint Ahmetov 31,1 milliárd dollárra becsült vagyonával Európa leggazdagabb embere. Politikai szerepvállalása 2006 márciusában a Viktor Janukovics vezette Régiók Pártja listáján parlamenti mandátumot szerzett. Külső hivatkozások A leggazdagabb kelet-európai SCM A leggazdagabb európai
Ринат Ахметов

Ринат Леонидович Ахметов (укр. Ріна́т Леоні́дович Ахме́тов, рус. Рина́т Леони́дович Ахме́тов; Доњецк, 21. септембар 1966) украјински је олигарх, милијардер и власник и председник ФК Шахтјор Доњецк. Оснивач је и председник компаније System Capital Management (SCM) и сврстан је међу најбогатије људе у Украјини. У јуну 2021. године, био је 327. на листи најбогатијих људи на свету са процењеном нето вредношћу од 7,5 милијарди америчких долара. У периоду 2006–2007. и 2007–2012, Ахметов је био посланик у Врховној ради (парламент) за Партију региона. Референце
Rinat Achmetov

Rinat Leonidovytj Achmetov (ukrainska: Рінат Леонідович Ахметов ryska: Ринат Леонидович Ахметов) född 21 september 1966, Donetsk, Ukrainska SSR, Sovjetunionen är en ukrainsk oligark, affärsman och miljardär. Han är ordförande i System Capital Management Holdings, och president för den ukrainska fotbollsklubben, FK Sjachtar Donetsk. Han utexaminerades från Donetsk Nationella Universitet med en examen i ekonomi i mitten av 1990-talet. Affärsverksamhet Som ordförande i System Capital Management Holdings kontrollerar Achmetov stålverk, bryggerier, mobiltelefoni, banker och försäkringsväsen. I tidskriften Korespondents lista över Ukrainas 50 rikaste människor är Achmetov, med en förmögenhet på 31,1 miljarder dollar, på första plats. Politik Under åren 2006–2012 var han ledamot av Ukrainas parlament för partiet Regionernas parti. Achmetov stödde tidigare partiet ekonomiskt och är liksom den störtade presidenten Viktor Janukovytjs från i Donetsk. Men han har varit snabb att distansera sig från expresidenten efter att denne fick lämna presidentposten. I Mariupol vid Azovska sjön organiserade Achmetov inför Presidentvalet i Ukraina 2014 lokala garden för att återupprätta ordningen. På grund av oroligheterna genomfördes valet inte i större delen av Donetsk oblast; Mariupol med omnejd var på grund av de lokala garden ett av de få undantagen. Privat Sedan 2024 äger Achmetov megayachten Luminance. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Rinat Akhmetov, 15 september 2008.
Городищенский маслозавод

Городищенский маслозавод — предприятие пищевой промышленности в городе Городище Городищенского района Черкасской области. История 1928 — 1991 Молочный завод в селении Городище Киевской области был создан в соответствии с первым пятилетним планом развития народного хозяйства СССР и начал работу в 1928 году. Мощности завода изначально позволяли перерабатывать 25 тонн молока молока за смену. Во время Великой Отечественной войны с 30 июля 1941 года до 9 февраля 1944 года поселок находился под немецкой оккупацией. После войны маслозавод был восстановлен и возобновил работу, основным видом продукции предприятия в это время являлось сливочное масло. В 1948 году на заводе было установлено новое оборудование. С января 1954 года завод относится к предприятиям Черкасской области. В 1959 - 1962 годы завод был полностью реконструирован, его перерабатывающая мощность была увеличена до 75 тонн молока за смену. После этого предприятие получило новое наименование - Городищенский опытно-экспериментальный маслозавод. Производственный план восьмой пятилетки (1966 - 1970 гг.) завод выполнил досрочно (по основным продуктам - 30 августа 1970 года, по всем видам продукции - 4 декабря 1970 года). Всего до конца 1970 года завод произвёл 625 тонн сливочного масла. В 1980-е годы предприятие входило в состав Черкасского молокозавода. В целом, в советское время маслозавод входил в число крупнейших предприятий города. После 1991 После провозглашения независимости Украины государственное предприятие было преобразовано в открытое акционерное общество. Владельцем завода стала группа компаний "Агрополис". Современное состояние Предприятие производит сливочное масло, плавленые сыры и другие молочные продукты. Примечания Ссылки Открытое акционерное общество "Городищенский маслозавод" Архивная копия от 26 февраля 2017 на Wayback Machine
Городищенський маслозавод

Городищенський маслозавод — підприємство харчової промисловості у місті Городище Городищенського району Черкаської області. Історія 1928 - 1991 Молочний завод у селищі Городище Київської області було створено відповідно до першого п'ятирічного плану розвитку народного господарства СРСР та розпочав роботу у 1928 році. Потужності заводу спочатку дозволяли переробляти 25 тонн молока за зміну . Під час Великої Вітчизняної війни з 30 липня 1941 року до 9 лютого 1944 року селище знаходилося під німецькою окупацією. Після війни маслозавод був відновлений і відновив роботу , основним видом продукції підприємства в цей час було вершкове масло. В 1948 на заводі було встановлено нове обладнання . З січня 1954 року завод належить до підприємств Черкаської області. У 1959 – 1962 роки завод був повністю реконструйований, його переробна потужність була збільшена до 75 тонн молока за зміну. Після цього підприємство отримало нову назву - Городищенський дослідно-експериментальний маслозавод . Виробничий план восьмої п'ятирічки (1966 - 1970 рр.) завод виконав достроково (за основними продуктами - 30 серпня 1970 року, з усіх видів продукції - 4 грудня 1970 року). Всього до кінця 1970 року завод зробив 625 тонн вершкового масла. У 1980-ті роки підприємство входило до складу Черкаського молокозаводу. У радянські часи маслозавод входив до числа найбільших підприємств міста . Після 1991 Після проголошення незалежності України державне підприємство було перетворено на відкрите акціонерне товариство . Власником заводу стала група компаній "Агрополіс". Сучасний стан Підприємство виробляє вершкове масло, плавлені сири та інші молочні продукти. Примітки
Юрівка (Полтава)

Юрово-Некрасівка або Юрівка — історична місцевість Полтави, знаходиться у Київському районі. Колишнє передмістя. У 1926 році — 181 двір, 975 жителів. У 1929 році Юрівка включена до складу міста. Забудова — переважно приватні одно-двоповерхові будинки. Література «Полтавщина:Енциклопедичний довідник». Довідник. (За ред. А.В.Кудрицького.- К.: УЕ, 1992). Стор. 996 (укр.)
Monastère des Bernardins de Sokal

Le monastère des Bernardins de Sokal est un bâtiment classé de la ville de Sokal en Ukraine. Il y a dans l'enclosure l'église de la Vierge Marie. Un grand incendie le 27 mars 2012 a détruit une grande partie des bâtiments qui dataient de 1604. Le monastère avait déjà subi un incendie en 1843 puis 1870. Le monastère est actuellement une colonie pénitencière de haute sécurité. Les religieux ayant été expulsés par le régiment soviétique qui en fit une maison de retraite. Notes et références Articles connexes Portail de l’histoire Portail de l’Ukraine Portail de l’architecture chrétienne
Измаил (летище)

Международно летище „Измаил“ (на украински: Міжнародний аеропорт „Ізмаїл“) е обществено летище, разположено в покрайнините на град Измаил, Одеска област. То е открито през 1944 г. История Летището е построено през 1944 г., първоначално е функционирало като военно летище за нуждите на граничната и морска авиация. През 1964 г. започва да превозва пътници. През 70–те и 80–те години на 20 век се осъществяват полети до Киев (Як–40), Симферопол (Як–40), Одеса (Як–30, Ан–2), Каменец Подолски (Ан–2), Лвов (Як–40) и Кишинев (Ан–2). През 1988 г. е пусната в експлоатация писта с дължина 1800 m, което позволява да се приемат самолети от класа Як–42 и Ан–12. След разпадането на СССР, в периода през 1993 – 1997 г. летището не работи. През 1997 г. получава международен статут. През 2001 г. става собственост на местния съвет на град Измаил. Местната власт отделя много средства за ремонт на помещенията и погасяване на дългове на неизплатени заплати. През този период летището приема полети от Киев, Истанбул и Варна. През 2006 г. летището става собственост на Одеския регионален съвет. През 2007 г. летището обслужва 3 полета седмично за Турция. През 2009 г. летището спира да функционира, заради световната икономическа криза. То оставя сериозни дългове по отношение на възнаграждения, данъци и пенсии, които се трупат през годините. При затварянето му са извършени чартърни полети до Истанбул (Турция) и Варна (България). Източници
Flughafen Ismajil

Der Flughafen Ismajil (ukrainisch Міжнародний аеропорт «Ізмаїл», ICAO-Code: UKOI) ist ein kleiner Verkehrsflughafen im Südwesten der Ukraine in der Oblast Odessa mit einer 1800 Meter langen Start- und Landebahn. Der 1944 als Militärflugplatz erbaute Flughafen befindet sich 4,5 km nördlich der Stadt Ismajil. Seit 2010 wird der Flughafen aufgrund finanzieller Schwierigkeiten nicht genutzt. Der Flughafen ist über die Fernstraße M 15 erreichbar. Einzelnachweise