NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dubiecki Manor in Vasylivka

The Dubiecki Manor is an architectural monument located in the village of Vasylivka, Odesa Raion, Odesa Oblast, Ukraine. The manor was built between 1830 and 1854. According to some data, architect Francesco Boffo, famous from his work on the Potemkin Stairs in Odessa, designed the building. The designer of the gardens, situated nearby the manor, was the architect Ivan Dallakva. The first owner was the noblemen Major General Vasyl Dubiecki, who built the manor. History In 1880, after the death of Vasyl Dubiecki, the manor was sold. In 1885, Konstantin Pankejeff became the owner. His son, Sergei Pankejeff, is well known as the "Wolf Man", one of the most famous clients of Sigmund Freud, because he was tormented by a nightmare of wolves watching him for a long time, which Freud interpreted as fear of being eaten by the father. Nicolas Abraham and Maria Torok have later analyzed the dream as testifying to child abuse by the father. Thanks to this fact the manor received the nickname Wolf's-lair. Gallery Sources Одесская область может лишиться «Волчьего логова» — уникального памятника архитектуры Deprecated link archived 6 August 2014 at archive.today (in Russian) Путешествия Историей (in Russian) Зимний дворец и Лувр под Одессой (in Russian)
Pałac Miączyńskich w Łukowie

Pałac Miączyńskich w Łukowie – wybudowany w XVIII w. w Łukowie przez Franciszka Ksawerego Miączyńskiego, według projektu Matthäusa Daniela Pöppelmanna. Zamek Król Polski Zygmunt II August w XVI w. wydał zezwolenie Stanisławowi Maciejowskiemu, kasztelanowi sandomierskiemu, na budowę zamku warownego, który otaczały ziemne wały oraz fosa zasilana wodą z pobliskiej rzeki. Do zamku, posiadającego cztery narożne baszty, prowadził kamienny most. Według legendy w podziemiach zamku znajdowały się skarby ukryte przez Atanazego Miączyńskiego zdobyte pod Wiedniem. Pałac Pod koniec XVIII w. Franciszek Ksawery Miączyński przebudował zamek w piętrowy pałac, powstały na planie prostokąta, która okalał czworobok starych wałów z fosą. Od frontu znajdował się portyk z czterema kolumnami doryckimi podtrzymującymi fronton. Franciszek Ksawery Miączyński (1841-1915) w 1903 r. sprzedał pałac seminarium prawosławnemu z Petersburga. W II Rzeczypospolitej w pałacu znajdował się zakon sióstr Niepokalanek, który miał kaplicę oraz prowadził ochronkę, szkołę i seminarium nauczycielskie. Po II wojnie światowej pałac przeznaczono na potrzeby służby zdrowia. Obecnie mieści sanatorium przeciwgruźlicze. Pałac otaczał park angielski z XVIII w. w którym znajdowała się rokokowa kaplica grobowa Miączyńskich z 1753 r. Przypisy
Палац Мйончинських (Луків)

Палац Мйончинських — палац-резиденція, збудована в Лукові Мйончинськими, за різними даними, у другій половині 18 століття чи в першій половині 19 століття. Палац збудований на місці старого замку посередині чотиригранника оборонних замкових мурів. Його спроектував архітектор із Дрездена Матеус Пепельман. Поруч з палацом був створений «англійський» парк. Парк і палац збереглися до нашого часу, про колишній замок нагадують вали, оборонні рови з водою, а також перекинений через них кам'яний міст. Історія споруди У XVI столітті польський король Сигізмунд II Август дав дозвіл сандомирському каштеляну Станіславу Мацейовському побудувати укріплений замок, оточений земляними валами та ровом, що живиться водою з сусідньої річки. До замку вів кам'яний міст, який мав чотири кутові вежі. За легендою, у підвалах замку були скарби, заховані Атаназієм Мєнчинським, захопленим під Віднем. Наприкінці XVIII століття Францішек Ксаверій Мєнчинський (1841-1915) перебудував замок у двоповерховий палац, а у 1903 році продав палац православній семінарії з Санкт-Петербурга. Після Другої світової війни палац був призначений для потреб охорони здоров'я. Примітки Посилання Відеоекскурсія по Лукову
Палац Муравйових-Апостолів

Пала́ц Муравйо́вих-Апо́столів — зразок української садиби кінця XVIII — початку XIX століть, розташований неподалік курортного міста Миргород на Полтавщині. Територія палацу та прилеглого до нього парку займає площу 77 га. Є одним із чотирьох на Полтавщині парків — пам'яток садово-паркового мистецтва, де зростають двохсотлітні дерева. Історія Маєток належав родині Апостолів, представники якої добре прислужилися Україні в різні роки як військові. Апостоли поріднилися з родиною Муравйових, і їх нащадки почали носити подвійне прізвище. На початку XIX ст. маєток, що був у володінні Івана Муравйова-Апостола — письменника, історика та дипломата — нащадка Данила Апостола по жіночій лінії. Із 1806 року він мешкав у Хомутці і саме за нього було перебудовано палац та переплановано парк із барокового на пейзажний. Родинні речі Муравйових-Апостолів передані на початку XXI ст. у Москву від нащадків з-за кордону. Палац Двоповерхова споруда, кам'яна, потинькована. Головний вхід підкреслює вежа зі складним дахом. Парадний двір утворюють бічні флігелі з кутовими вежами та мансардним поверхом. Будівля має ознаки бароко з переходом у класицизм, але без портиків, колон, трикутних фронтонів. Усе це робить споруду досить оригінальним зразком садибної архітектури України початку XIX ст., що випадково збереглася до XXI століття. Склад садиби Уже наприкінці XVIII ст. (до 1774 р.) садиба складалася із таких елементів: регулярний сад; оранжерея; стайня; ставок; Садибний будинок переплановано у 1806 році. Саме тут збирались майбутні декабристи — Пестель, Лорер, Лунін у братів Муравйових-Апостола. За часів УРСР У підрадянській Україні палац не зруйнували, як садибу Попова в Запорізькій області, — у 1920 році в приміщенні палацу розмістили агропрофшколу, а з 1930 року – технікум свинарства, згодом — зооветеринарний технікум, який існує тут і дотепер. Пейзажний парк із залишками саду бароко був оголошений пам'яткою садово-паркового мистецтва місцевого значення, що не завадило будівництву стадіону на його території. За роки Незалежності Зараз палац стоїть пусткою, ніяк не використовується, опалення вимкнено (для потреб технікуму збудовано нові приміщення), і поступово руйнується. У 2020 році керівництво Полтавської ОДА подало пропозицію до Міністерства культури та інформаційної політики України з проханням включити садибу до переліку об’єктів національної програми для відновлення «Велике будівництво» на 2021 рік, однак через стан доріг, що ведуть до неї, туди внесена не була,. Див. також Хомутецький парк Перелік палаців-садиб України Посилання Хомутець на сайті Via Est Vita. Дорогами України (і не тільки…) Джерела Реєнт О., Казьмирчук Г., Латиш Ю. Хомутець — місце пам'яті декабристів // Декабристи в Україні: дослідження й матеріали / Упор. Г. Д. Казьмирчук, Ю. В. Латиш; наук. ред. проф. Г. Д. Казьмирчука. Т. 7. К., 2013. С.309-333. Юрій Латиш. Хомутець: руйнація історичної пам'яті ХайВей. листопад 2011 р.
Palais Potocki de Toultchyn

Le palais Potocki (en ukrainien : Палац Потоцьких) est un édifice situé à Toultchyn dans l'ancienne région de Podolie, aujourd'hui en Ukraine. Historique Le palais est celui de la famille polonaise Potocki, construit pour le comte Stanislas Potocki (1753-1805), qui y mourut. Après lui, le palais appartint à son fils Szczesny Potocki, mort sans postérité en 1809, puis au frère de celui-ci, Myeczyslaw Potocki (1799-1878), qui s'en sépare en 1869. Il appartient ensuite à Gregor Stroganoff, puis à Piotr Oldenbourski, avant d'être vendu au trésor impérial russe et utilisé comme caserne. Il continua à être utilisé comme caserne de 1918 à 1975. La restauration du palais et de ses dépendances a été entreprise depuis 1975 et se poursuit aujourd'hui. L'architecture suit les principes de l'architecture palladienne, d'après des plans élaborés par l'architecte français Joseph Lacroix, dans les années 1780. Le palais se compose d'un corps de logis central, dont les travées de la longue façade sont rythmées par une colonnade et des pilastres. En retour, est édifiée sur chaque côté une longue aile ornée en son centre d'un avant-corps surmonté par un fronton triangulaire. Les espaces intérieurs étaient ornés par un riche décor, dont la cage d'escalier centrale de style néo-classique, avec sa rampe en fer forgé, semble être aujourd'hui le seul témoin. Le palais était entouré d'un parc à l'anglaise agrémenté de pièces d'eau et environné par un vaste domaine agricole. Il abritait d'importantes collections d'art. En face du palais, se trouve l'ancienne église catholique dominicaine, construite à la demande de la famille Potocki entre 1786 et 1817, également dans un style néo-classique. Depuis 1832, elle est affectée au culte orthodoxe. En images Le palais est inscrit au Registre national des monuments d'Ukraine sous le numéro : 05-243-0076. Notes et références Liens externes Portail du baroque Portail de l’Ukraine
Pałac Potockich w Tulczynie

Pałac Potockich (ukr. Палац Потоцьких) – pałac, który polecił zbudować w Tulczynie w 1781 r. Stanisław Szczęsny Potocki. Powstał w stylu klasycystycznym według projektu Lacroix; stał się centrum kresowego latyfundium Potockiego po jego wyprowadzce z Krystynopola. Położenie Pałac znajduje się na końcu miasta przy drodze do Bracławia. Historia 17 maja 1787 r. w pałacu zatrzymał się król Polski Stanisław August Poniatowski, na cześć którego wydano obiad dla 150 osób. W 1792 r. pałac stanowił główny ośrodek konfederacji targowickiej. Od 1804 r. do końca życia w pałacu mieszkał Stanisław Trembecki. Po śmierci Stanisława Szczęsnego Potockiego w 1809 r. rozpoczął się upadek rezydencji, która znalazła się w ręku jego trzeciej żony Zofii Potockiej, zwanej Piękną Bitynką, a potem ich syna Mieczysława. W 1843 r. pałac odwiedził Józef Ignacy Kraszewski. Od 1892 r. mieściło się w nim kasyno oficerskie. W 1928 r. spłonęło górne piętro pałacu. Architektura, wyposażenie Był to z największy pałac magnacki na wschodnich terenach Rzeczypospolitej, posiadający 17-osiową elewację o długości 68 m. Częściowo zachowany pałac jest przykładem polskiej architektury klasycystycznej i charakterystycznego dla niej typu palladiańskiego. Pałac flankowały dwie oficyny o długości ok. 80 m. Elewacja ogrodowa pałacu przypomina północną elewację pałacu w Łazienkach. Fasadę ozdabiał złoty napis w języku polskim: Oby zawsze wolnych i cnotliwych był mieszkaniem, roku 1782 wystawiony. W pałacu było 100 sal, cenna biblioteka z dokumentami sięgającymi XIV i XV w., bogata kolekcja gobelinów i obrazów w tym m.in. Tycjana, Rembrandta, Rafaela, Rubensa, Antoon van Dycka, Teniersa. Park otaczający rezydencję założono w 1793 r. według projektu Piotra Lenreau i nazywany był Chorosza od francuskiego La Roche. Fronton pałacu łączył się widokową aleją z położonym w odległości 200 m kościołem zakonu dominikanów. Aleja obecnie jest zabudowana. Na terenie pałacu tuż przed wizytą króla wybudowano też teatr. Przypisy Bibliografia Filip Sulimierski, Bronisław Chlebowski, Władysław Walewski: Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. T. XII. Warszawa: 1892. Tadeusz Jaroszewski, Pałac w Tulczynie i początki architektury klasycyzmu na Ukrainie, Przegląd Wschodni, rok 1, zeszyt 1, Warszawa 1991. Tulczyn, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XII: Szlurpkiszki – Warłynka, Warszawa 1892, s. 611 . Linki zewnętrzne Pałac w Tulczynie na filmie z drona, 2018.
Potocki Palace, Ivano-Frankivsk

Potocki Palace is a former residence of the Potocki family in the Ukrainian city of Ivano-Frankivsk, formerly known as Stanislaviv (Polish: Stanisławów). The palace was erected by the city's founder Andrzej Potocki and later served as a military hospital. Since 2024 a museum has been functioning on its premises. History The palace, initially a wooden structure, was established in 1672 by future Crown hetman Andrzej Potocki and functioned as part of the fortifications of the newly established fortress of Stanisławów. In 1682 a new stone palace was constructed. It was separated from the city with a wall and a moat. The palace functioned as a residence of the Potocki family, and guests who were at different times received there included king Jan Sobieski, Transylvanian ruler Francis II Rakoczi, the wife and daughters of hetman Pylyp Orlyk, as well as Austrian emperor Franz Joseph I. After the last owner of the palace from the Potocki family went bankrupt in 1801, the structure along with the whole city became property of the Austrian monarchy. The palace's fortifications were dismantled, and the building itself started functioning as a military hospital, preserving that role until 2004. During that time most decorative elements were removed, and in modern days the three-story main edifice of the palace looks more or less like a regular building. Between 2004 and 2017 the palace was privately owned, and during that time the structure suffered significant damage due to disuse and lack of heating. Since 2017 the building has been part of the municipal property and is currently undergoing renovation. In 2024 remains of the original palace wall were discovered by archaeologists. The only part of the palace which has been fully restored is the 19th century entrance gate. Parts of the palace complex currently house a multimedia museum exhibition, a congress hall, a sound studio and an analogue photo laboratory. Architecture Originally, the palace was planned to have three wings, but only one was built, meanwhile the other two parts had solely their foundations erected. No historical plan or visual depiction of the original palace has been found. In the 18th century the structure was described as having six rooms, a round staircase, a big hall with wooden floors and two glazed doors providing access to the defensive wall, several bedrooms and wardrobes, a coffee room and a residential space. The walls of the rooms were covered with textiles and wooden panels, and the white double doors were decorated with gilded leaves. The floors were made of oak wood and there was a fireplace in the palace. Currently nine structures from the palace and later hospital complex have been preserved. Gallery See also Potocki Palace References
Pałac Potockich w Iwano-Frankiwsku

Pałac Potockich w Iwano-Frankiwsku – zabytkowy pałac wybudowany w 1670 r. w miejscowości Stanisławów, przez Andrzeja Potockiego, kasztelana krakowskiego i hetmana koronnego. Historia Obiekt pokryty blachą przebudowany w pierwszej połowie XVIII w. posiadał dwa piętra. W 1792 r. Katarzyna Kossakowska, kasztelanowa kamieńska sprzedała pałac stanisławowski Protowi Potockiemu, który po ponad 10 latach został mu zabrany za długi. Wtedy w pałacu urządzono szpital wojskowy. Władze austriackie w odwecie za zajęcie Stanisławowa przez Józefa Poniatowskiego w 1809 r. zniszczyły (przebudowały) pałac. W budynku istniejącym w miejscu pałacu do 2004 r. mieścił się szpital wojskowy. Bibliografia Weronika Zanyk, Kamienni rycerze nie wszystko wiedzą, "Karpaty" nr 2 (4), 2005, tłumaczył: Rajmund Piżanowski, www.stanislawow.prv.pl stanislawow.net: Zamek Potockich w Stanisławowie. [dostęp 2019-11-27]. Linki zewnętrzne Stanisławów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XI: Sochaczew – Szlubowska Wola, Warszawa 1890, s. 191 . Замки і храми України: Івано-Франківськ. Замок. [dostęp 2019-11-27]. (ukr.).
Палац Потоцьких (Івано-Франківськ)

Палац Потоцьких — пам'ятка архітектури та містобудування історичного значення в місті Івано-Франківськ. Комплекс палацу був збудований у 1672–1682 рр. і добудовувався у 1980-х. Його звів польський коронний гетьман Андрій Потоцький для себе і родини. Він використовувався спершу, як місце проживання власників Станиславова, а згодом упродовж десятиліть — як військовий госпіталь. У радянські часи тут діяв військовий госпіталь. Наразі дослідники не мають навіть приблизного «портрету» резиденції. Історія палацу, найбільш ймовірно, зберігається у польських або австрійських архівах. Палац Потоцьких у Івано-Франківську є об'єктом охорони культурної спадщини, він охороняється державою — розпорядженням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 26 травня 1981 р. № 238 — р його визнано пам'яткою місцевого значення. На даний час місцева влада продовжує його реставрувати. Мандрівник Ульріх фон Вердум, який відвідав місто у 1672 році так описує побачене: Замок, у якому він сам зараз живе, також лише дерев'яний, але вже завезено балки, цеглу й кам'яні плити для іншого замку, важкої будівлі, що має звестися в південно-східному кінці міста. Воєвода хоче забезпечити його вежами та іншими укріпленнями, як цитадель. Примітки Посилання Палац Потоцьких в Івано-Франківську: від розквіту — до занепаду Палац Потоцьких потребує невідкладних заходів для збереження Історична пам'ятка Палац Потоцьких розвалюється В Івано-Франківську відкрили підземелля Палацу Потоцьких Група у Фейсбуці Палац Потоцьких «Простір Інноваційних Креацій «Палац»
Palais Roumiantsev-Zadounaïsko

Le palais Roumiantsev-Zadounaïsko (en ukrainien : Палац Рум'янцева-Задунайського, en russe : Вишенки (усадьба)) est un palais situé entre les villages de Vichenki et Tcherechenki, sur le bord de la Desna en Ukraine. Histoire Il était la demeure de Piotr Alexandrovitch Roumiantsev, maréchal russe, gouverneur de l'Ukraine, qui, amateur d'architecture aimait à donner à ses habitations un aspect particulier. Il a été érigé entre 1782 et 1787 pour le voyage de Catherine II vers la Crimée. En 1841, le comte Alexandre Dolgoroukov y est né. Le plan du bâtiment est en forme de fer à cheval, avec un cœur comportant deux tours crénelées et deux ailes avec une forme d’alcôve. En images Notes et références Portail de l’Ukraine Portail des châteaux Portail de la protection du patrimoine Portail de la Russie
Палац Рум'янцева-Задунайського

Палац Рум'янцева-Задунайського в с. Вишеньки. За 10 км від смт Коропа розташовані невеликі села Вишеньки та Черешеньки. Обидва населені пункти раніше належали герою Егерсдорфа, Ларги і Кагулу фельдмаршалу, президенту Малоросійської колегії, графу Петру Олександровичу Рум'янцеву-Задунайському. Відомо, що він мав схильність до архітектури і своїм численним маєткам надавав вид химерний і чудернацький. У Вишеньках і Черешеньках протягом 1782–1787 рр. на березі Десни він побудував цілий комплекс будівель в модних для того часу формах неокласичного романтизму кінця 18 століття. Палац був побудований спеціально до приїзду Катерини II під час її подорожі до Криму. Розташована на пагорбі над ставком будівля, що віддалено нагадує середньовічний замок, вдало вписана в ландшафт. Своєрідно з'єднані деталі запозичені з готики, класицизму та східної архітектури. Величний фасад з декоративними вежами, контраст кубічних обсягів, круглих башт і ніш, різних за формою і розмірами вікон — все створює сильне враження неординарного будівлі. Від центру дугами розходяться симетричні крила-переходи до бічних флігелів. Подекуди в інтер'єрі збереглися дивовижні ліпні прикраси у дусі арабесок. Деякі турецькі мотиви мали нагадувати про перемоги володаря садиби над Туреччиною. Палац будувався під наглядом учня М. Мосцепанова архітектора Д. Г. Котляревського. Сам же автор проекту достеменно не відомий, проте припускається, що в його розробці міг брати участь сам Мосцепанов. Називаються також прізвища В. Баженова і Джакомо Кваренгі. Перед самим приїздом Імператриці в 1787 р. будівництво палацу було закінчено, тоді ж освятили і нову Свято-Успенську церкву. Так само відомо, що в 1796 році у господаря палацу гостював ще один великий полководець А. В. Суворов, який їхав з Петербурга на нове місце служби до Тульчина. До наших днів збереглася церква і лише половина палацу. У 1809 році син Рум'янцева продав палац поміщику Судіенко, проте пізніше передумав. Щоб розірвати договір, він не придумав нічого кращого, як розібрати половину палацу. Те, що залишилося, новий господар, князь Долгоруков, відремонтував в 1840 році. У 1841 тут народився його син — Олександр. У Черешеньках від володінь Рум'янцева нічого не залишилося, а колись тут крім житлових будівель були канцелярії, кухня, служби, пташник, казарма, пральня і китайська альтанка. У радянські часи на території садиби влаштували піонерський табір. Зараз тут розміщується дитячий оздоровчий табір «Сузір'я». Посилання Палац Рум'янцева-Задунайського[недоступне посилання з червня 2019] на сайті «Туризм у Коропі». Село Вишеньки на сайті «Україна Інкогніта». (рос.) Палац Рум'янцева-Задунайського на сайті Недалеко.ua Див. також Класицизм Садиба Паперова архітектура Старов Іван Єгорович Юрій Фельтен Бланк Карл Іванович Мосципанов Максим Климентович Павільйон Креслення архітектора Російська псевдоготика Коропський район
Червоное (усадьба)

Дворец Терещенко — находится в населённом пункте Червоное Житомирской области. До Октябрьской революции принадлежало семье фабрикантов Терещенко. Ныне памятник архитектуры — в руинах. История Господский дом выстроен в 1851 году графом Адольфом Норбертом Эразмом Грохольским. После его смерти в 1863 году его жена продала Червоное с неоготическим особняком Николаю Артемьевичу Терещенко. Перед главным входом во дворец расположен сад, посреди которого возвышается чугунный фонтан. В 1909 году на территории поместья был основан Авиационный завод Терещенко — мастерские, в которых проектировали и собирали самолёты. В 1917 году после Октябрьской революции дворец был экспроприирован. В 1920 годах во дворце Терещенко была коммуна беспризорников. В 1928 году дворец пережил пожар, который повредил здание и изначальные интерьеры. Во время оккупации в здании была нацистская комендатура. Впоследствии во дворце был размещён ПТУ. После того, как в начале 1990-х ПТУ было предоставлено другое здание, дворец стал разрушаться. В 1990-х годах дворец был передан женскому монастырю Рождества Христова Украинской православной церкви (Московского патриархата). Стоит в руинах. На дворцовом портике сохранился родовой герб. В августе 2023 года Хозяйственный суд Житомирской области вернул дворец в государственную собственность. Вблизи Червонного сохранилось ещё одно имение семьи Терещенко — двухэтажный дворец Андрушевка. Архитектура Здание выполнено в стиле английской неоготики. Архитектор здания — не известен. Изначально дворец насчитывал три этажа и был симметричным четырёхугольником с башней на главном фасаде, а также двумя башнями по бокам здания. Дворец был окружен парком с садами общей площадью 58 га. Парк имел два озера и островок с беседкой. Галерея Примечания Ссылки Червоно Червоне — Czervono Червоне. Старый замок Терещенко, где бывал Николай II Усадьба Терещенко