NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Бейт-Тфіла Біньямін

Бейт-Тфіла Біньямін — юдейська синагога в Чернівцях. Історія Невелика синагога «Бейт-Тфіла Біньямін» була збудована 1923 року на пожертвування родини Біньяміна Шапіро. 1938 року на будинку було встановлено меморіальну дошку з написом, виконаним єврейськими літерами німецькою мовою (не їдишем). Це свідчить про те, наскільки чернівецькі євреї були асимільовані в німецькомовну культуру навіть у період румунського правління, яке чинило опір німецькому культурному впливу. В період з 1959 по 1994 рр. вона була єдиною діючою синагогою в місті. Особливу цінність становлять її внутрішні розписи, виконані невідомим чернівецьким художником. Розписи вкривають практично весь внутрішній простір приміщення. За своєю самобутністю та художнім рівнем ці розписи є визначним зразком релігійної єврейської творчості Східної Європи. Література CZERNOWITZ: історичні вулиці, будинки та видатні особистості: урбаністичні есеї / І. Мельник, Л. Щербанюк, О. Любківський. — Чернівці: Друк Арт, 2015. — 416 с. Танащук Д. Чернівці.Tscherniwtzi. — Чернівці: «Золоті литаври», 2006. — 126 с. Єврейські Чернівці. Незабутній образ. Ілюстрована карта-схема. — Київ: «Дух і літера», 2009. Чернівці. На перехресті епох і культурних традицій. — Чернівці: ТОВ «Поліграфіст — 3», 2016. — 30 с. Посилання Фещук Н. Юдейський «Ватикан» на Пруті [Електронний ресурс]. — Режим доступу : https://risu.org.ua/ua/index/exclusive/events_people/56892/ [Архівовано 6 листопада 2016 у Wayback Machine.] Садгірську синагогу відкрили у Чернівцях після реставрації [Електронний ресурс]. — Режим доступу : http://acc.cv.ua/chernivtsi/16244-sadgirsku-sinagogu-vidkrili-u-chernivtsyakh-pislya-restavratsiji-foto [Архівовано 1 грудня 2017 у Wayback Machine.] Истории о прошлом и настоящем еврейской общины города Черновцы, Украина [Електронний ресурс]. — Режим доступу : http://chibur-chernivtsi.blogspot.com/p/blog-page_8084.html [Архівовано 1 грудня 2017 у Wayback Machine.] Див. також Синагоги Чернівців
Тихомль

Тихомль, Тихомель, Тихомля — исчезнувший древнерусский город на территории Хмельницкой области. В километре от исчезнувшего города — современное село Тихомель. История Тихомль впервые упоминается в летописи под 1152 годом. Часто был предметом споров между Волынским и Галицким княжествами. Упоминается в связи с войной киевско-волынского князя Изяслава Мстиславича с галицким князем Владимирком Володаревичем. В Новое время на городище была построена крепость, от которой сохранилась башня-часовня XVI века, расположенная к югу от городища над склепом со сводчатым перекрытием. Перестроена в XVIII веке. Четырехугольная в плане, перекрыта сомкнутым сводом с декоративными башнями по углам, прямоугольными отверстиями в первом ярусе и овальными во втором (межъярусные перекрытия отсутствуют). В интерьере над окнами второго яруса сохранились фрагменты фресок. Представляет собой один из уникальных памятников, которые возникли как тип в XVI веке. Литература Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР Тиханова М. А. Разведка в районе верхнего течения реки Горыни // Краткие сообщения Института археологии. — М.: Изд-во АН СССР, 1962. — Вып. 87. — С. 46—53. Раппопорт П. А. Военное зодчество западнорусских земель Х—XIV вв.. — Л.: Наука, 1967. — С. 56—57. — (Материалы и исследования по археологии СССР. — № 140). Прищепа Б. А. Тихомль (укр.) // Погоринські міста в Х—ХІІІ ст. — Рівне, 2016. — С. 127—128. Архивировано 19 мая 2024 года. Kamińska M. Grody południowo-zachodniej Rusi w okresie od 1240 do 1340 r. w świetle źródeł archeologicznych i historycznych : praca doktorska (пол.). — Kraków: Instytut Archeologii Uniwersytetu Jagiellońskiego, 2020. — S. 1118—1119. Ссылки Замки Украины, Тихомельское городище, видео http://www.castles.com.ua/jam.html Карта
Тихомельське городище

Тихомельське городище — городище 12 століття в басейні річки Горині, за 1 км від села Тихомель Білогірського району Хмельницької області. Чотирикутне в плані, зі сходу, півночі та заходу оточене валом і ровом, з півдня примикає до Ямпільського ставка. Історія Назва вперше згадується в літописах під 1152 роком — було укріпленим містом руських удільних князів, в XVI столітті належало роду Сенютів. Від фортеці зберігся гробівець Сенют (пол. Grób Aryański Sieniutów,), гробівець Сенют, каплиця Сенют або вежа-каплиця), розташований на південь від городища над склепом зі склепінним перекриттям. Перебудована в XVIII столітті. Чотирикутна в плані, перекрита зімкнутим склепінням із декоративними баштами по кутах, прямокутними отворами в першому ярусі і овальними у другому (між'ярусні перекриття відсутні). В інтер'єрі над вікнами другого ярусу збереглися фрагменти фресок. Являє собою одну з унікальних пам'яток, що виникли як тип у XVI столітті. Зауваги Примітки Література Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. Том 4., стр. 194 (рос.) Посилання Сайт Кампот. Історія: Тихомель княже місто України-Русі
Toboly

Toboly (ukrainisch Тоболи; russisch Тоболы, polnisch Toboły) ist ein Dorf im Nordosten der ukrainischen Oblast Wolyn mit etwa 1100 Einwohnern (2001). Geografie Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der neugegründeten Landgemeinde Prylisne, bis dahin bildete das Dorf zusammen mit dem Dorf Stari Tscherwyschtscha (Старі Червища) die Landratsgemeinde Toboly (Тоболівська сільська рада/Toboliwska silska rada) im Osten des Rajon Kamin-Kaschyrskyj. Die Ortschaft liegt auf 159 m Höhe am Ufer des Stochid, einem Nebenfluss des Prypjat, 40 km östlich vom Rajonzentrum Kamin-Kaschyrskyj und 115 km nördlich vom Oblastzentrum Luzk. Durch das Dorf verläuft die Regionalstraße P–14. Nördlich von Toboly beginnt das Ramsar-Gebiet der Stochid-Flussauen. Geschichte Während des Ersten Weltkrieges fanden im August und September 1916 im Zuge der Brussilow-Offensive heftige Kämpfe zwischen russischen und bayerischen Truppen in der Ortschaft statt. Das an der Front gelegene Dorf brannte vollständig nieder. Bei und südlich von Toboly nahmen deutsche und österreichisch-ungarische Truppen am 3. April 1917 einen 8 Kilometer breiten russischen Brückenkopf auf dem westlichen Ufer des Stochid. Bei dem Stochód-Unternehmen fielen 130 Offiziere und über 9500 Soldaten. Es wurden 15 Geschütze und 15 Maschinengewehre erbeutet. Weblinks Toboły. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 12: Szlurpkiszki–Warłynka. Walewskiego, Warschau 1892, S. 355 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Tobolî, Kamin-Kașîrskîi

Tobolî (în ucraineană Тоболи) este localitatea de reședință a comunei Tobolî din raionul Kamin-Kașîrskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Tobolî era vorbitoare de ucraineană (99,74%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Тоболы

Тоболы́ (укр. Тоболи) — село в Прилесненской сельской общине Камень-Каширского района Волынской области Украины. Население по переписи 2001 года составляет 1155 человек. Почтовый индекс — 44554. Телефонный код — 3357. Занимает площадь 3,945 км². Ссылки Тоболы на сайте Верховной рады Украины (укр.) (недоступная ссылка — история).
Тоболи

Тоболи — село в Україні, у Прилісненській сільській громаді Камінь-Каширського району Волинської області. Населення становить 1153 осіб. Географія Село розташоване на лівому березі річки Стохід. Історія Походження назви Враховуючи навколишню місцевість, побутує така версія. У балтському топоніміконі вживається однокореневе слово «тоболіс», що означає грудок, оточений з усіх боків болотами. Село і справді ще й у 70-х роках ХХ ст. з усіх чотирьох боків оточували болота Мох, Гороховища, Громадське, Лука. Тоболи не єдиний топонім балтського походження в околицях села. Село з аналогічною назвою Тоболки існує в Пінському районі на Берестейщині. Народні етимологізування, які поширились з 60-х років ХХ ст. на потребу краєзнавчої роботи в школі, за якими назва села може походити від «тут були» чи «то болото» не мають наукових підстав. XIX сторіччя Виявлена писемна згадка про село датується початком XIX сторіччя. Тоді воно мало назву Тоболє. За тодішнім адміністративним поділом належало до Пінського повіту. Вже в другій половині XIX сторіччя тут було 125 жителів, а в 1898 році налічувалося 37 домів і проживало 176 мешканців. Власником села в XIX сторіччі був поміщик із відомого польського шляхетського роду Орд. XX сторіччя 05.02.1965 Указом Президії Верховної Ради Української РСР передано Тоболівську сільраду Любешівського району Волинської області до складу Камінь-Каширського району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1239 осіб, з яких 592 чоловіки та 647 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 1153 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Люди Народились Королько Микола Петрович (1988—2014) — український військовик, боєць батальйону територіальної оборони, учасник російсько-української війни. Величко Василь Олександрович (1997—2022) — солдат Збройних Сил України, учасник російсько-української війни, що загинув у ході російського вторгнення в Україну в 2022 році на Миколаївщині. Невар Сергій Федорович (1986—2022) — старший солдат Збройних Сил України, учасник російсько-української війни, що загинув у ході російського вторгнення в Україну в 2022 році. Пронцевич Олександр Іванович (1972—2022) — солдат Збройних Сил України, учасник російсько-української війни, що загинув у ході російського вторгнення в Україну в 2022 році на Донеччині. Яцук Петро Петрович (1973, с. Тоболи) — український зв'язківець і державний службовець. Померли Гнатюк Любов Антонівна — провідниця жіночої сітки ОУН Північно-західного краю, Лицар Срібного хреста заслуги УПА Див. також Новочервищанський лісовий заказник Примітки Література Тоболи́ // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.269-270 Посилання Тоболи на сайті Верховної ради України[недоступне посилання з травня 2019] Погода в селі Тоболи
Toky

Toky (ukrainisch Токи; russisch Токи/Toki, polnisch Toki) ist ein Dorf im Rajon Pidwolotschysk der Oblast Ternopil im Westen der Ukraine etwa 13 Kilometer nordöstlich der ehemaligen Rajonshauptstadt Pidwolotschysk und 46 Kilometer östlich der Oblasthauptstadt Ternopil am Fluss Sbrutsch gelegen. Geschichte Der Ort wurde 1772 zum ersten Mal schriftlich erwähnt und entwickelte sich durch die Abtrennung der Vorstadt des östlich des Sbrutsch gelegenen Ortes Orzechowce (heute Oschyhiwzi/Ожигівці in der Oblast Chmelnyzkyj) im Zuge der Grenzziehung durch den Fluss Sbrutsch zwischen Österreich und Polen ab 1772. Bis 1918 gehörte er, mit Unterbrechung zwischen 1810 und 1815, als er als Teil des Tarnopoler Kreises an Russland abgetreten werden musste, unter seinem polnischen Namen Toki zum österreichischen Galizien, ab 1850 war er Sitz eines Bezirksgerichts des Bezirks Skałat. Nach dem Ende des Ersten Weltkrieges kam der Ort zu Polen (in die Woiwodschaft Tarnopol, Powiat Zbaraż, Gmina Koszlaki), wurde im Zweiten Weltkrieg ab September 1939 von der Sowjetunion und dann ab Sommer 1941 bis 1944 von Deutschland besetzt, hier wurde der Ort in den Distrikt Galizien eingegliedert. Nach dem Ende des Krieges wurde der Ort der Sowjetunion zugeschlagen, dort kam das Dorf zur Ukrainischen SSR und ist seit 1991 ein Teil der heutigen Ukraine. Im Ortsgebiet befinden sich die Ruinen einer Burg, diese wurde im 16. Jahrhundert durch das Zbaraski-Adelsgeschlecht errichtet, sie verfiel dann im 18. Jahrhundert. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Landgemeine Skoryky, bis dahin bildete es die Landratsgemeinde Toky (Токівська сільська рада/Tokiwska silska rada) im Nordosten des Rajons Pidwolotschysk. Seit dem 17. Juli 2020 ist sie ein Teil des Rajons Ternopil. Persönlichkeiten Władysław Rubin (1917–1990), polnischer Bischof Weblinks Eintrag zum Ort in der Enzyklopädie der Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR (ukrainisch) Toki. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 12: Szlurpkiszki–Warłynka. Walewskiego, Warschau 1892, S. 361 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Toky

Toky (Ukrainian: Токи́) is a village in the valley of the Zbruch River in Ternopil Raion, Ternopil Oblast in western Ukraine. It belongs to Skoryky rural hromada, one of the hromadas of Ukraine. History There are ruins that date back to the time of Kievan Rus' but the first written record of the village is not until 30 March 1430. The castle was built in the late 16th century by Janusz Zbaraski (1553-1608), voivode of Bracław and according to legend Jeremi Wiśniowiecki, "Hammer of the Cossacks" spent his childhood there. The river made a natural border between the Habsburg Empire and Poland, the village began the 20th century under Habsburg control but then became part of Poland. There was a Polish Catholic Church but it was demolished in Soviet times. The sizeable Jewish population was lost in the Holocaust. Until 18 July 2020, Toky belonged to Pidvolochysk Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Ternopil Oblast to three. The area of Pidvolochysk Raion was merged into Ternopil Raion. Notable people Zenovii Flinta (1935–1988), Ukrainian ceramic artist, painter, graphic artist Antin Maliutsa (1908–1970), Ukrainian graphic artist, painter, art historian, bandura player Władysław Rubin (1917–1990), Roman Catholic cardinal was born and spent his childhood in the village References External links
Toki (Ukraina)

Toki (ukr. Токи, Toky) – wieś w rejonie tarnopolskim obwodu tarnopolskiego Ukrainy, w pobliżu źródeł Zbrucza. Historia Dawniej, do I rozbioru Polski w 1772 było to przedmieście położonego po obu brzegach Zbrucza, miasteczka Ożohowce (Ożygowce, Orzechowce), którego historia sięga XV wieku. W drugiej połowie XVI wieku nabyli je książęta Zbarascy. Pod koniec XVI wieku książę Janusz Zbaraski na cyplu wyspy zbudował tutaj zamek na planie trójkąta z trzema basztami na rogach, otoczony moczarami Zbrucza. Wyspę łączyły z lądem grobla i most zwodzony. W 1631 r. Ożohowce przeszły na własność książąt Wiśniowieckich, w czyim posiadaniu pozostawały do wygaśnięcia rodu w pierwszej połowie XVIII wieku. W 1649 r. baszta zamkowego mostu zwodzonego przekształcona została na kościół parafialny. Po śmierci ks. Michała Serwacego Wiśniowieckiego, ostatniego z Wiśniowieckich Ożohowce przechodziły drogą spadku na Ogińskich, potem Wielhorskich. W 1766 cały klucz ożohowiecki sprzedany został Ignacemu Cetnerowi, potem odkupił go Jan Antoni Czarnecki, pod koniec czyjego życia I rozbiór Polski odciął od Ożohowiec przedmieście Toki, które znalazły się w granicach zaboru austriackiego. Po Czarneckich Toki odziedziczyli Matkowscy, następnie były własnością hr. Włodzimierza Dzieduszyckiego, przyrodnika, założyciela Muzeum Dziedzuszyckich we Lwowie. W 1900 dobra Toki były własnością Dornbachów. W okresie II Rzeczypospolitej Toki leżały w powiecie zbaraskim województwa tarnopolskiego (od 1934 r. w gminie Koszlaki). Stacjonowały tu jednostki graniczne Wojska Polskiego: we wrześniu 1921 w Tokach wystawiła placówkę 2 kompania 23 batalionu celnego, w październiku 1922 stacjonował sztab 3 kompanii 38 batalionu celnego, a po 1924 kompania graniczna KOP „Toki”. W latach 1939–1945 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 21 Polaków. Do 2020 w rejonie podwołoczyskim. Zabytki ruiny zamku zbudowanego w XVI w. przez Zbaraskich, później należącego m.in. do Wiśniowieckich, zachowały się w pobliżu wsi. Urodzeni Jan Kazimierz Rubin (ur. 1909) – polski oficer Władysław Rubin (ur. 1917) – polski ksiądz katolicki, kardynał Jerzy Krechowicz (ur. 1937) – polski artysta malarz i grafik Przypisy Linki zewnętrzne Toki 2.) T., wś, pow. zbaraski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XII: Szlurpkiszki – Warłynka, Warszawa 1892, s. 361 . Zamek w Tokach
Tokî, Pidvolociîsk

Tokî (în ucraineană Токи) este o comună în raionul Pidvolociîsk, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Tokî era vorbitoare de ucraineană (99,83%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Токи (Тернопольская область)

Токи (укр. Токи) — село в Скориковской сельской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Подволочисский район. Население по состоянию на 2007 год составляло 1172 человека. Сохранились руины Токовского замка князей Збаражских и Вишневецких (построен в 1570-е гг.). Есть церковь Преображения Господня (1902). Литература Guerguin B. Zamki na planie trójkąta z XVI w. (пол.) // Biuletyn historii sztuki i kultury. — 1938. — Nr 4. — S. 303—310. Ссылки Токи на сайте Верховной рады Украины
Tovstenke

Tovstenke (Ukrainian: Товстеньке) is a village in Ukraine, Ternopil Oblast, Chortkiv Raion, Kolyndiany rural hromada. Notable locations Churches Church of the Holy Trinity (1846; UGCC; stone) Church of the Sacred Heart of Jesus (built in the beginning of the XIX century, functioned until 1946) There are two chapels in the village (1991, 1998). Monuments In 1921, on the initiative of оf Ivan Blavatskyi, the first symbolic grave of the fighters for freedom of Ukraine was built; it was restored in 1990. Monuments were erected to the soldiers-fellow villagers who died in the German-Soviet war, and to Ivan Franko (2004). Figures of the Mother of God (1864) and crosses in honor of the 50th anniversary of the abolition of serfdom (1848) were installed. Notable residents Yaroslav Bilynskyi (pseudonym "Bystryi", 1921–1946), OUN and UPA activist Antin Borsa (1905-1997), Ukrainian priest and educator Sydir (Isydor) Holubovych (1875-1938), Ukrainian lawyer, public and political figure Taras Demkura (born 1964), Ukrainian entrepreneur, philanthropist, collector, publisher Roman Kolisnyk (born 1923) - Ukrainian writer, journalist, manager in Canada Yevstakhii Romaniuk (born 1952), Ukrainian doctor, public figure Borys Yavorskyi (born 1949), Ukrainian artist Franciszek Horodyski (1871-1935), Polish painter References Sources (in Ukrainian) Качмарський Б., Уніят В., Товстеньке // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 456. — ISBN 978-966-528-279-2. (in Ukrainian) Карпович В., Федечко М., Щавінський В., Товстеньке // Ternopil Oblast. History of cities and villages: in 3 v. / Ternopil: "Terno-graph", 2014, V. 3: М—Ш, S. 512—513. — ISBN 978-966-457-246-7. "Tłusteńkie". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 12. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1892. p. 353.
Tłusteńkie

Tłusteńkie (ukr. Товстеньке, Towsteńke) – wieś na Ukrainie, w rejonie czortkowskim obwodu tarnopolskiego, w hromadzie Kolędziany. W 2001 roku liczyła 930 mieszkańców. Historia Właścicielami dóbr ziemskich Tłusteńkie byli Kornel Horodyski (zm. 1898) i jego starszy syn Leon (1868–1927). W 1921 r. z inicjatywy księdza Iwana Bławackiego wykonano pierwszy w Galicji pomnik ukraińskich Strzelców Siczowych i żołnierzy Ukraińskiej Armii Halickiej. Przed rokiem 1934 wieś była samodzielną gminą. W II Rzeczypospolitej wieś włączono do gminy Czarnokońce Wielkie (powiat kopyczyniecki, województwo tarnopolskie). W 1921 r. wieś liczyła 415 zagród i 1925 mieszkańców, w tym 1289 Rusinów, 601 Polaków i 58 Żydów. W 1942 r. nacjonaliści ukraińscy zamordowali 6-osobową rodzinę żydowską, a w latach 1943–1944 z ich rąk zginęło 63 Polaków. Po II wojnie światowej wieś znalazła się w ZSRR. Religia Cerkiew Trójcy Przenajświętszej (1847, murowana, greckokatolicka). Kościół pw. Najświętszego Serca Jezusa, murowany, wzniesiony w latach 1909 - 1912. Po ukończeniu jego budowy powstała tu samodzielna parafia rzymskokatolicka, wydzielona z parafii w Sidorowie. Po II wojnie światowej kościół został opuszczony. Urodzeni Sydir Hołubowycz (1873–1938) – ukraiński adwokat i polityk, poseł austriackiego parlamentu od 1911 oraz Sejmu Galicyjskiego od 1913, premier Zachodnioukraińskiej Republiki Ludowej (grudzień 1918–1919). Franciszek Horodyski (1871–1935) – polski malarz portrecista. Borys Jaworski (ur. 1949) – ukraiński malarz. Przypisy Linki zewnętrzne Tłusteńkie, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XII: Szlurpkiszki – Warłynka, Warszawa 1892, s. 353 .
Tovstenke, Ciortkiv

Tovstenke (în ucraineană Товстеньке) este o comună în raionul Ciortkiv, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Tovstenke era vorbitoare de ucraineană (99,46%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Толстенькое

Толстенькое (укр. Товстеньке) — село в Колындянской сельской общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Почтовый индекс — 48521. Телефонный код — 3552. Население Население по переписи 2001 года составляло 930 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания Ссылки Толстенькое на сайте Верховной рады Украины
Tomarîne, Berîslav

Tomarîne (în ucraineană Томарине) este o comună în raionul Berîslav, regiunea Herson, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Tomarîne era vorbitoare de ucraineană (91,67%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (8%). Note
Томарино

Томарино (укр. Томарине) — село в Бериславском районе Херсонской области Украины. Почтовый индекс — 74340. Телефонный код — 5546. Код КОАТУУ — 6520686901. Население Население по переписи 2001 года составляло 912 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Местный совет 74340, Херсонская обл., Бериславский р-н, с. Томарино, ул. Бериславская, 8 Административная реформа До административно-территориальной реформы в селе размещался центр Томаринского сельского совета. В июле 2018 года, в рамках реформы была создана Шляховская сельская община, которая включила в себя сёла Урожайненского, Томаринского и Раковского сельских советов. В июне 2020 года, распоряжением Кабмина Украины в рамках административно-территориальной реформы община была ликвидирована, все населенные пункты, включая Томарино, вошли в состав Бериславской городской общины. Примечания Ссылки Томарино на сайте Верховной рады Украины