NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Рыбальский вантовый мост (Киев)

Рыба́льский ва́нтовый мост (укр. Рибальський вантовий міст) — мост через гавань Днепра. Открыт 23 сентября 1963 года. Находился в северной части Подола. Обеспечивал автомобильную связь между Подолом и Рыбальским островом. Описание Был одним из первых в мире вантовых мостов с железобетонной балкой жёсткости. Сооружён по проекту института «Укрпроектстальконструкция». Авторы проекта — инженеры А. Гольдштейн, В. Кириенко, Н. Соколова. Общая длина мостового перехода 474,3 м (левобережная эстакада — 82,3 м, русловая часть — 275,7 м, правобережная эстакада — 116,3 м). Русловая часть моста перекрыта трёхпролётным неразрезным вантовым строением (65,85 + 144 + 65,85 м), симметричной относительно двух железобетонных пилонов (высотой 42 м) с радиальным расположением вантов, изготовленных из стальных канатов диаметром 72 и 55 мм. Пролёты перекрывают две главные балки П-образного сечения с расстоянием между осями 9,6 м. Проезжая часть сложена из Т-образных железобетонных элементов высотой 1,5 м, которые опираются на внутренние стенки главных балок. По своим архитектурным и конструктивным формам был ценным памятником 1960-х годов. С начала 1990-х годов, в связи с аварийным состоянием конструкций моста, по нему было приостановлено автомобильное сообщение, а через несколько лет под мост были подведены добавочные страховочные опоры. Последние годы эксплуатации был исключительно пешеходным. С 2011 года в процессе демонтажа. Первым этапом его ликвидации стало введение в эксплуатацию Гаванского моста. Следующие шаги будут предприняты по мерe строительства нового Подольского моста. На месте современного Рыбальского моста должен появиться новый мост для заезда транспорта на Подольский мост, для чего планируется снесение также и конторы Речного порта. Примечания Литература Киев. Энциклопедический справочник. Глав. ред. Украинской Советской Энциклопедии, 1985. Дудник Е. Міст через гавань Дніпра // Звід пам’яток історії та культури України: Київ: Енциклопедичне видання. Кн. 1, ч. 2.: М-С / Редкол. тому: Відп. ред. П. Тронько та ін. Упоряд.: В. Горбик, М. Кіпоренко, Н. Коваленко, Л. Федорова. НАН України. Інститут історії України; Інститут археології України; Інститут мистецтвознавства, фольклористики та етнології ім. М. Рильського. — К.: Голов. ред. Зводу пам’яток історії та культури при вид-ві «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 2004. — С. 713. — ISBN 966-95478-2-2. (укр.)
Рибальський вантовий міст

Шаблон:Міст: невідомі параметри: |Ширина мосту=Шаблон:Міст: невідомі параметри: |Область застосування= Риба́льський ва́нтовий міст — закритий і частково розібраний міст через Гавань Дніпра. Відкрито 23 вересня 1963 року. Побудований у північній частині Подолу. Забезпечував автомобільний зв'язок між Подолом і Рибальським островом. Був першим у світі вантовим мостом із залізобетонною балкою жорсткості. Споруджений за проєктом інституту «Укрпроектстальконструкція». Автори проєкту — інженери А. Гольдштейн, В. Кирієнко, Н. Соколова. Загальна довжина мостового переходу 474,3 м (лівобережна естакада — 82,3 м, руслова частина — 275,7 м, правобережна естакада — 116,3 м). Руслову частину моста перекрито трипрогінною нерозрізною вантовою будовою (65,85 + 144 + 65,85 м), симетричною відносно двох залізобетонних пілонів (заввишки 42 м) з радіальним розташуванням вантів, виготовлених зі сталевих канатів діаметром 72 і 55 мм. Прогони перекривають дві головні балки П-подібного перерізу з відстанню між осями 9,6 м. Проїзну частину складено з Т-подібних залізобетонних елементів завширшки 1,5 м, які спираються на внутрішні стінки головних балок. За своїми архітектурними та конструктивними формами був цінною пам'яткою 1960-х років. З початку 1990-х років, у зв'язку з аварійним станом конструкцій мосту, ним було припинене автомобільне сполучення, а за кілька років під міст було підведено додаткові опори. Останні роки експлуатації був винятково пішохідним. У травні 2020 року з мосту зрізали ванти та почався активний процес демонтажу аварійних конструкцій мосту. Залишки споруди мосту є об'єктами індустріального туризму екстремалів України та інших країн. Примітки Джерела Веб-енциклопедія Києва. Дудник Е. Міст через гавань Дніпра // Звід пам'яток історії та культури України: Київ: Енциклопедичне видання. Кн. 1, ч. 2.: М-С / Редкол. тому: Відп. ред. П. Тронько та ін. Упоряд.: В. Горбик, М. Кіпоренко, Н. Коваленко, Л. Федорова. НАН України. Інститут історії України; Інститут археології України; Інститут мистецтвознавства, фольклористики та етнології ім. М. Рильського. — К. : Голов. ред. Зводу пам'яток історії та культури при вид-ві «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 2004. — С. 713. — ISBN 966-95478-2-2. Киев: энциклопедический справочник / под ред. А. В. Кудрицкого — 2-е изд. — К. : Гл. ред. Украинской Советской Энциклопедии, 1985. — 760 с., ил. (рос.)
Ryżany (obwód żytomierski)

Ryżany (ukr. Рижани) – wieś na Ukrainie, w obwodzie żytomierskim, w rejonie żytomierskim, w hromadzie Horoszów. Liczy 1019 mieszkańców, spośród których 1017 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 2 rosyjski. Przypisy
Rîjanî, Volodarsk-Volînskîi

Rîjanî (în ucraineană Рижани) este localitatea de reședință a comunei Rîjanî din raionul Volodarsk-Volînskîi, regiunea Jîtomîr, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Rîjanî era vorbitoare de ucraineană (97,95%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,97%). Note
Рыжаны (Житомирская область)

Ры́жаны (укр. Рижани) — село в Хорошевской поселковой общине Житомирского района Житомирской области Украины. До 2020 года входило в Хорошевский район. Основано в 1501 году. Население по переписи 2001 года составляет 1168 человек, население по состоянию на 2011 год — 1019 человек. В селе расположено 437 дворов. Почтовый индекс — 12122. Телефонный код — 4145. Занимает площадь 2,458 км². Футбольная команда Есть собственная футбольная команда «Дружба», основанная в 1971 году. Литература Томашевский А. П., Павленко С. В. Городища и укрепления средневековой Овручской волости // Міста Давньої Русі. Збірка наукових праць пам’яті А. В. Кузи. — Київ: Стародавній світ, 2014. — С. 470—512. Ссылки Рыжаны на сайте Верховной рады Украины (укр.) Футбольная команда «Дружба» (укр.)
Rykowicze

Rykowicze (ukr. Риковичі) – wieś na Ukrainie w rejonie włodzimierskim obwodu wołyńskiego. Historia Pod koniec XIX w. wieś w gminie Poryck, w powiecie włodzimierskim. Do 2020 w rejonie iwanickim. Przypisy Linki zewnętrzne Rykowicze, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 93 . Rykowicze, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 565 . Риковичі (Rykowicze) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Rîkovîci, Ivanîci

Rîkovîci (în ucraineană Риковичі) este o comună în raionul Ivanîci, regiunea Volînia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației satului Rîkovîci era vorbitoare de ucraineană (99,51%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Рыковичи

Ры́ковичи (укр. Риковичі) — село в Павловской сельской общине Владимирского района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Иваничевский район. Код КОАТУУ — 0721185601. Население по переписи 2001 года составляет 1024 человека. Почтовый индекс — 45340. Телефонный код — 3372. Занимает площадь 24 км². Ссылки Рыковичи на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Rîtîkove, Sverdlovsk

Rîtîkove (în ucraineană Ритикове) este un sat în comuna Matviivka din raionul Sverdlovsk, regiunea Luhansk, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Rîtîkove era vorbitoare de rusă (57,29%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (42,71%). Note
Рытиково

Рытиково (укр. Ритикове) — село, относится к Свердловскому району Луганской области Украины. Под контролем самопровозглашённой Луганской Народной Республики. География Село выходит на левый берег реки Нагольной. Соседние населённые пункты: сёла Берёзовка и Антракоп (ниже по течению Нагольной) на западе, посёлок Иващенко на юго-западе, посёлок Калининский на востоке, село Уткино (выше по течению Нагольной) на северо-востоке, посёлок Шахтёрское и село Матвеевка на севере. Население Население по переписи 2001 года составляло 96 человек. Общие сведения Почтовый индекс — 94841. Телефонный код — 6434. Занимает площадь 9,4 км². Код КОАТУУ — 4424284404. Местный совет 94855, Луганская обл., Свердловский сельский совет, с. Матвеевка, ул. Октябрьская, 14а Примечания Ссылки Рытиково на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Ритикове

Ри́тикове (до 1955 року — хутір Ритикове) — село в Україні, у Довжанській міській громаді Довжанського району Луганської області. Населення становить 96 осіб. Знаходиться на тимчасово окупованій території України. Географія Загальна площа села — 0,94 км². Село розташоване у східній частині Луганської області за 28 км від Довжанська. Найближча залізнична станція — Довжанська, за 14 км. Історія У 1908 році виникло як німецький хутір Гехтен-Хутір, також Редиков, до 1917 року — Область Війська Донського, Таганрозький округ; у радянський період — Ровеньківський та Дмитрівський райони. Лютеранське село на орендованій землі. Лютеранська парафія Розенфельд. Землі 360 десятин у користуванні німецької громади. 7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки. В 1955 році отримало статус села. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 717-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Луганської області», увійшло до складу Довжанської міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації колишніх Довжанського (1938—2020) та Сорокинського районів, увійшло до складу новоутвореного Довжанського району. Населення За статистичними даними 1904 року населення села становило 131 особу. За даними перепису 1926 року населення села становило 246 — із них 209 німців. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: За даними перепису 2001 року населення села становило 96 осіб, з них 42,71 % зазначили рідною мову українську, а 57,29 % — російську. Примітки Джерела Анатолій Климов, Тетяна Анпілогова. Становище німецької етнічної спільноти на Луганщині у 20–30-ті рр. ХХ ст. // Краєзнавство. — 2012. — № 3. — с. 132. Міста і села України. Луганщина: історико-краєзнавчі нариси/ упор. В. В. Болгов. — К: Українська академія геральдики, товарного знаку та логотипу, 2012. — 472 с. — ISBN 978-966-8153-83-9 Посилання Погода в селі Ритикове [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] Німці Росії. Населені пункти і місця поселення: енциклопедичний словник [Архівовано 30 листопада 2016 у Wayback Machine.](рос.)
Rykhtychi

Rykhtychi (Ukrainian: Рихтичі; Polish: Rychcice) is a selo in Drohobych Raion, Lviv Oblast, Ukraine. It belongs to Drohobych urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. It was first mentioned in 1123 and currently has a population of 3,244. References External links (in English) Rykhtychi (in Ukrainian) Photos of Rykhtychi (in Ukrainian) Info about Rykhtychi (in Ukrainian) Drohobych Region (in Ukrainian) Official website of Drohobych
Rîhtîci, Drohobîci

Rîhtîci (în ucraineană Рихтичі) este localitatea de reședință a comunei Rîhtîci din raionul Drohobîci, regiunea Liov, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Rîhtîci era vorbitoare de ucraineană (99,6%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Рыхтичи

Рыхтичи (укр. Рихтичі) — село в Дрогобычской городской общине Дрогобычского района Львовской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 3244 человека. Занимает площадь 3,769 км². Почтовый индекс — 82151. Телефонный код — 3244 91. История Известно с 1123 года. Известные уроженцы Мавриций Дзедушицкий (1813—1877) — польский историк. Эдуард Кильянович Белоскурский (1799—1881) — государственный деятель Царства Польского, радомский губернатор. Миколай Ян Манугевич (1754—1844) — епископ сейненской епархии, сенатор Царства Польского. Ссылки Рыхтичи на сайте Верховной рады Украины
Savranske, Bârzula

Savranske (în ucraineană Савранське) este un sat în comuna Pesceana din raionul Bârzula, regiunea Odesa, Ucraina. Denumirea originală a localității fu Leahova. Localitatea Leahova intrase in componența R.A.S.S. Moldovenești. Actualul oiconim Savranske fu adoptat in anul 1947 in baza deciziei Prezidiului Sovietului Suprem al R.S.S.Ucrainene. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Savranske era vorbitoare de ucraineană (94,62%), existând în minoritate și vorbitori de română (4,43%). Note
Савранское

Савра́нское (укр. Савра́нське) — село, относится к Балтскому району Одесской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 316 человек. Почтовый индекс — 66112. Телефонный код — 4866. Занимает площадь 1,76 км². Код КОАТУУ — 5120687502. История В 1945 г. Указом ПВС УССР село Ляхово переименовано в Савранское. Местный совет 66112, Одесская обл., Балтский р-н, с. Пужайково Ссылки Савранское на сайте Верховной рады Украины (укр.) Примечания
Савранське

Савра́нське (до 01.02.1945 року Ляхове) — село Піщанської сільської громади у Подільському районі Одеської області України. Розташоване за 37 км від міста Балта. На півдні межує з селом Пужайкове, на сході з селом Байбузівка, на півночі з селом Бандурове Голованівського району Кіровоградської області та на заході з селом Гербине. Історія За адміністративними поділами — з 16 сторіччя Брацлавський повіт, з 19 сторіччя Балтський повіт, 20 сторіччя Балтський район. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області», увійшло до складу Піщанської сільської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Балтського району, село увійшло до складу новоутвореного Подільського району. Населення Згідно з переписом 1989 року населення села становило 466 осіб, з яких 190 чоловіків та 276 жінок. За переписом населення 2001 року в селі мешкало 325 осіб. Станом на осінь 2021 року в селі проживає близько 55 мешканців. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Визначні пам'ятки Біля села знайдені два поселення епохи бронзи. Примітки Джерела Савранське // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України. Сайт Центральної виборчої комісії Карта України Неофіційний сайт Балти
Savchytsi

Savchytsi (Ukrainian: Савчиці) is a village in the Kremenets urban hromada of the Kremenets Raion of Ternopil Oblast in Ukraine. After the liquidation of the Kremenets Raion (1940–2020) on 19 July 2020, the village became part of the Kremenets Raion. References Bibliography (in Ukrainian) Грищук М., Уніят В., Савчинці // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 218. — ISBN 978-966-528-279-2. "Sawczyce". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). p. 574.
Sawczyce

Sawczyce (ukr. Савчиці, Sawczyci) – wieś na Ukrainie w rejonie krzemienieckim należącym do obwodu tarnopolskiego. Przypisy Linki zewnętrzne Sawczyce, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 574 . Sawczyce na stronie Rady Najwyższej Ukrainy.
Savciînți, Kremeneț

Savciînți (în ucraineană Савчинці) este un sat în comuna Dunaiv din raionul Kremeneț, regiunea Ternopil, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Savciînți era vorbitoare de ucraineană (99,49%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Савчицы

Савчицы (укр. Савчиці) — село в Кременецкой городской общине Кременецкого района Тернопольской области Украины. Основано в 1325 году. Код КОАТУУ — 6123482304. Географическое положение Село Савчицы находится на левом берегу реки Иква, выше по течению примыкает село Дунаев, ниже по течению на расстоянии в 1 км расположено село Великие Бережцы, на противоположном берегу — село Куликов. Население Население по переписи 2001 года составляло 392 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I ст. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Савчиці

Са́вчиці — село в Україні, у Кременецькій міській громаді Кременецького району Тернопільської області. Розташоване на річці Іква, в центрі району. До 2020 підпорядковувалось Дунаївській сільській раді. Населення — 401 особа (2007). Географія Село Савчиці розташоване на північному заході колишньої Дунаївської сільської ради. Віддаль до районного центру — 14 км, до найближчої залізничної станції — 28 км. Село розташоване на лівому березі річки Ікви. Історія Перша писемна згадка — 1325. За історичними даними село Савчиці згадується у 1559 році, тоді до нього примикав хутір Вірля (Орля). На хуторі був замок, де проживала шляхтянка, фундаторка Почаївського монастиря, Анна Гойська. У 1559 році в неї гостював грецький митрополит Неофіт, який подарував їй ікону Матері Божої, яка нині зберігається в Почаївській Лаврі. Замок Вірля знищений у 1675 році турками під час польсько-турецької війни. Упродовж XVIII ст. місцеві маєтності, як засвідчують численні документи у фондах Державного архіву Тернопільської області, належали Почаївському василіянському унійному монастирю. У цій місцевості побував Тарас Шевченко і у 1846 році написав поему «Варнак». На 1936 рік село входило до ґміни Бережці Кременецького повіту. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області», увійшло до складу Кременецької міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Кременецького (1940-2020) району, село увійшло до складу новоутвореного Кременецького району. Населення За даними перепису населення 2001 року мовний склад населення села був таким: Пам'ятки Є церква Успіння Пресвятої Богородиці (1990-ті), дерев'яний храм на честь святих князів Бориса та Гліба (2012), а також Свято-Юріївський чоловічий монастир. Церква Бориса і Гліба[джерело?] Соціальна сфера Діють ЗОШ 1 ступеня, ФАП, торговий заклад. Галерея Примітки Література Грищук М., Уніят В. Савчинці // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 218. — ISBN 978-966-528-279-2.
Sadzawa

Sadzawa (ukr. Саджава) – wieś na Ukrainie, w obwodzie iwanofrankiwskim, w rejonie iwanofrankiwskim (do 2020 w rejonie bohorodczańskim). Przypisy Bibliografia Sadzawa 3.), pow. bohorodczański, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 208 .
Sadjava, Bohorodceanî

Sadjava (în ucraineană Саджава) este o comună în raionul Bohorodceanî, regiunea Ivano-Frankivsk, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Sadjava era vorbitoare de ucraineană (99,95%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Sadzhivka

Sadzhivka (Ukrainian: Саджівка) is a village in Monastyryska urban hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History It was first mentioned in writings in 1905. After the liquidation of the Monastyryska Raion on 19 July 2020, the village became part of the Chortkiv Raion. References Sources (in Ukrainian) Новосядла Н., Хаварівський Б., Саджівка // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 221. — ISBN 978-966-528-279-2.
Саджевка

Саджевка (укр. Саджівка) — село в Монастырисской городской общине Чортковского района Тернопольской области Украины. В соответствии с распоряжением Кабинета Министров Украины от 12 июня 2020 года № 724 «Об определении административных центров и утверждении территорий территориальных общин Тернопольской области» вошло в состав Монастырисской городской общины. Почтовый индекс — 48311. Телефонный код — 3555. История Первое письменное упоминание — 1905 год. На протяжении 1962—1966 село входило в Бучачский район. После ликвидации Монастыриского района 19 июля 2020 года село вошло в Чортковский район. Население Население по переписи 2001 года составляло 151 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Социальная сфера Действует торговое заведение. Примечания Ссылки Саджевка на сайте Верховной рады Украины
Саджівка

Саджі́вка — село в Україні, у Монастириській міській громаді Чортківського району Тернопільської області. Розташоване на заході району. Підпорядковане Горожанській сільраді.(до 2020). До Саджівки приєднано хутори Лиса і Французи. Населення — 142 особи (2007). Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Історія Перша писемна згадка — 1905. Назва походить від слова «саджавка» — рукотворне озерце (копанка для розведення риби). Від вересня 1939 р. село — під радянською владою. Від 4 липня 1941 р. до 22 липня 1944 р. — під нацистською окупацією. У 1949 р. було 33 двори, 126 осіб; у 1952 р. — 24 двори, 75 осіб. У Саджівці народилася зв'язкова ОУН і УПА Парасковія Корсан (Черевко; 1924 р. н.). Протягом 1962–1966 село належало до Бучацького району. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Монастириської міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Монастириського району, село увійшло до складу Чортківського району. Соціальна сфера Діє торговельний заклад. Галерея Примітки Література Новосядла Н., Хаварівський Б. Саджівка // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 221. — ISBN 978-966-528-279-2. Федечко І., Уніят В. Саджівка // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 3 : М — Ш. — С. 79. — ISBN 978-966-457-246-7.
Sadzhivky

Sadzhivky (Ukrainian: Саджівки; until 2025 Sadzhivka) is a village in Hrymailiv settlement hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention is from 1648. After the liquidation of the Husiatyn Raion on 19 July 2020, the village became part of the Chortkiv Raion. Religion St. Demetrius church (1911 and 1998, both brick). References Sources (in Ukrainian) , Мохнацька М., Уніят, В. // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 221. — ISBN 978-966-528-279-2. "Sadzawki". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 10. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1889. p. 208.
Sadzawki (Ukraina)

Sadzawki (ukr. Саджівки, Sadżiwky) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie czortkowskim, w hromadzie Grzymałów. W II Rzeczypospolitej wieś w powiecie skałackim województwa tarnopolskiego. W 1939 r. wieś liczyła ok. 1000 mieszkańców, z których 20% stanowili Polacy. W lutym 1944 nacjonaliści ukraińscy z OUN - UPA zamordowali tutaj 30 Polaków, rabując i paląc polskie zagrody. Do 2020 w rejonie husiatyńskim. Przypisy Linki zewnętrzne Sadzawki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. X: Rukszenice – Sochaczew, Warszawa 1889, s. 208 . Sadzawki na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Sadjivka, Huseatîn

Sadjivka (în ucraineană Саджівка) este o comună în raionul Huseatîn, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Sadjivka era vorbitoare de ucraineană (99,07%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note