NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pałac arcybiskupów łacińskich we Lwowie

Pałac arcybiskupów łacińskich we Lwowie – siedziba arcybiskupów lwowskich położona przy ul. Winniczenko 32, (ukr. Винниченка, 32, przed 1945 – ul. Czarnieckiego 32), zbudowana w 1844 z fundacji ówczesnego arcybiskupa lwowskiego Franza de Paula Pištka, według projektu architekta Johanna Salzmanna. Położona malowniczo na wysokim wzgórzu, zwanym wtedy „Strzelczą Górą”, wznoszącym się nad Wałami Gubernatorskimi. Wzgórze zapisało się ponurą sławą w historii Lwowa, ponieważ podczas Wiosny ludów w 1848 z tego właśnie wzgórza, z dział generała Hammersteina, spadały na Lwów pociski powodujące zniszczenia i śmiertelne ofiary wśród ludności miasta. W dużej sali przyjęć pałacu zawieszono portrety arcybiskupów lwowskich. Stylowe meble empirowe zamówiono w Obroszynie. Budynek przebudowano w 1866. W okresie międzywojennym miały w nim swą siedzibę Towarzystwo Teologiczne i Muzeum Diecezjalne. W czasach ZSRR w budynku mieścił się Urząd Miar. W 2003 dawny pałac odzyskała kuria rzymskokatolickiej Archidiecezji Lwowskiej. Budowla po remoncie powróciła do swej pierwotnej funkcji. Architektura Pałac arcybiskupów łacińskich to trzykondygnacyjna budowla na planie prostokąta, z fasadą zaakcentowaną ryzalitem centralnym. Nad profilowanym portalem głównym znajduje się balkon z żeliwną balustradą. Elewacje zdobi boniowanie, naczółki okien oraz wydatny gzyms wieńczący, wsparty na konsolkach. Bibliografia Ryszard Chanas, Janusz Czerwiński, Lwów, Przewodnik turystyczny, wyd. Ossolineum 1992, Wrocław, ISBN 83-04-03913-3 Aleksander Medyński, Lwów. Przewodnik dla zwiedzających miasto, wyd. nakładem autora, Lwów 1937 Przemysław Włodek, Adam Kulewski, Lwów. Przewodnik. Oficyna Wydawnicza ”Rewasz” 2006, Pruszków, ISBN 83-89188-53-8 GrzegorzG. Rąkowski GrzegorzG., LWÓW. Przewodnik krajoznawczo-historyczny po Ukrainie Zachodniej. Część IV, Pruszków: Oficyna Wydawnicza „Rewasz”, 2008, ISBN 978-83-89188-70-0, OCLC 297704281 . Linki zewnętrzne Budynek rzymskokatolickiej Archidiecezji Lwowskiej
Дворец латинских архиепископов (Львов)

Дворе́ц лати́нских архиепи́скопов — памятник архитектуры во Львове (Украина). Находится на улице Винниченко, 32. Здание было выстроено вблизи монастыря кармелиток босых и костёла Святого Казимира в 1844 году. Архитектором дворца римокатолических архиепископов был И.Зальцман. Здание несёт черты бидермейера, так как отличается простотой и отсутствием декора. Литература Вуйцик В. С., Липка Р. М. Зустріч зі Львовом. Львів: Каменяр, 1987. С. 92.
Палац римо-католицьких архієпископів (Львів)

Пала́ц римо-като́лицьких архієпи́скопів — палац у Львові, архітектурна пам'ятка України, збудована в стилі класицизму 1-ї половини XIX століття. Резиденція римо-католицьких архієпископів-митрополитів Львівських, місце перебування курії Львівської архидієцезії та управлінського центру Римо-католицької церкви в Україні. Адреса: вул. Винниченка, 32, м. Львів (Україна) Архітектура Будівля містить у собі риси кількох архітектурних стилів. Палац був спроєктований відомим архітектором Йоганом Зальцманом в стилі бідермаєру (перехідний стиль між класицизмом та романтизмом). У 1886 році палац було перебудовано вже в стилі пізнього класицизму. Будівля відрізняється від навколишніх споруд лаконічністю архітектурних форм та відсутністю оздоблень. Історичний нарис Палац архієпископів було збудовано у 1842–1844 роках на замовлення архієпископа Франца Піштека. У 1886 році палац відреставрували і його вигляд змінився. Згодом будівля використовувалася як музей дієцезії імені Яна Длугоша. 1939 року відібраний у римо-католицької курії, після чого тут було розміщено радянську військову частину. Інтер'єр було знищено, проведено переобладнання приміщень, вивезено усі меблі. 1941 року німецька адміністрація повернула палац Римо-католицькій церкві. По війні, від 1944 року в палаці був розміщений військовий шпиталь. У 1970–1990-х роках у будинку містився науково-дослідний інститут «Система», де розроблялися технології для військово-промислового комплексу СРСР. У 2001 році Кабінет Міністрів України постановив передати будинок курії Львівської архідієцезії римо-католицької церкви до 1 січня 2005 року. 25 червня 2001 року під час свого візиту в Україну Палац римо-католицьких архієпископів відвідав Папа Римський Іван Павло ІІ. Після цього будівля була передана до Управління Львівської архідієцезії Римо-католицької церкви. Джерела Архітектура Львова: Час і стилі. XIII—XXI ст / М. Бевз, Ю. Бірюльов, Ю. Богданова, В. Дідик, У. Іваночко, Т. Клименюк та інші. — Львів : Центр Європи, 2008. — 720 с. — ISBN 978-966-7022-77-8. Вуйцик В. С. Державний історико-архітектурний заповідник у Львові. — 2-ге вид. — Львів : Каменяр, 1991. — 177 с. — ISBN 5-7745-0358-5. Енциклопедія Львова / за ред. А. Козицького та І. Підкови. — Львів : Літопис, 2007. — Т. 1: А—Ґ. — 656 с. — ISBN 978-966-7007-68-8. Енциклопедія Львова / за ред. А. Козицького. — Львів : Літопис, 2008. — Т. 2: Д—Й. — 608 с. — ISBN 978-966-7007-69-0. Посилання Палац римо-католицьких архієпископів. city-adm.lviv.ua. Львівська міська рада. Процитовано 5 червня 2021.: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) Львівський путівник. Палац римо-католицьких архієпископів. dlab.com.ua. Процитовано 5 червня 2021.: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) Примітки
Dworyszcze (Ukraina)

Dworyszcze (ukr. Дворище) – wieś na Ukrainie, w obwodzie żytomierskim, w rejonie żytomierskim, w hromadzie Horoszów. W 2001 liczyła 732 mieszkańców, spośród których 718 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 11 rosyjski, 1 białoruski, a 2 polski. Przypisy
Dvorîșce, Volodarsk-Volînskîi

Dvorîșce (în ucraineană Дворище) este localitatea de reședință a comunei Dvorîșce din raionul Volodarsk-Volînskîi, regiunea Jîtomîr, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Dvorîșce era vorbitoare de ucraineană (98,09%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,5%). Note
Дворище (Житомирская область)

Дво́рище (укр. Дворище) — село в Хорошевской поселковой общине Житомирского района Житомирской области Украины. Основано в 1867 году. До 2020 года входило в Хорошевский район. Население по переписи 2001 года составляет 732 человека. Почтовый индекс — 12140. Телефонный код — 4145. Занимает площадь 2,273 км². Ссылки Дворище на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Dvoryshche, Ternopil Oblast

Dvoryshche (Ukrainian: Дворище) is a village in Kupchyntsi rural hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History In the 1930s, more than 60 families lived on the khutir. After the liquidation of the Kozova Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion Chapel of the Intercession (consecrated in 2011). References Sources (in Ukrainian) Сидорак І., Дворище // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2004, V. 1: А—Й, S. 469. — ISBN 966-528-197-6.
Дворище (Тернопольская область)

Дворище (укр. Дворище) — село в Купчинецкой сельской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Козовский район. Код КОАТУУ — 6123084005. Население по переписи 2001 года составляло 61 человек. Географическое положение Село Дворище находится на правом берегу реки Стрыпа, выше по течению на расстоянии в 2,5 км расположено село Денисов, ниже по течению на расстоянии в 0,5 км расположено село Ишков, на противоположном берегу — село Драгомановка. Рядом проходит автомобильная дорога Т-2006. История 1992 год — дата основания. Примечания
Дворище (Тернопільський район)

Двори́ще — село в Україні, у Купчинецькій сільській громаді Тернопільського району Тернопільської області. Розташоване на річці Стрипа, на заході району. Підпорядковане Ішківській сільраді (до 2018). Населення — 3 мешканці (2022). Від 2018 року ввійшло у склад Купчинецької сільської громади. 14 жовтня 2011 року в селі освячено новозбудовану капличку за участю Владики Василія Семенюка. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Купчинецької сільської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Козівського району, село увійшло до складу Тернопільського району. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Місцева говірка належить до наддністрянського говору південно-західного наріччя української мови. Релігія каплиця Покрови святої Богородиці (освячена 14 жовтня 2011). Галерея Примітки Література Мельничук Б., Федечко М. Дворище // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 2 : Г — Л. — С. 447. — ISBN 978-966-457-228-3. Сидорак І. Дворище // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — С. 469. — ISBN 966-528-197-6.
Dziegciów

Dziegciów (ukr. Дігтів) – wieś na Ukrainie na terenie rejonu włodzimierskiego w obwodzie wołyńskim, liczy 339 mieszkańców. W 1943 r. (rzeź wołyńska) nacjonaliści ukraińscy zamordowali tutaj dwóch Polaków i dwóch Ukraińców. Przypisy
Dihtiv, Volodîmîr-Volînskîi

Dihtiv (în ucraineană Дігтів, poloneză Dziegciów) este un sat în comuna Zaricicea din raionul Volodîmîr-Volînskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Dihtiv era vorbitoare de ucraineană (99,71%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Дегтев (село)

Дегтев (укр. Дігтів) — село во Владимирской городской общине Владимирского района Волынской области Украины. Население по переписи 2001 года составляет 341 человек. Почтовый индекс — 44742. Телефонный код — 3342. Занимает площадь 1,247 км². Ссылки Дегтев на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Дігтів

Дігті́в — село в Україні, у Володимирській громаді Волинської області. Розташоване село за 13 кілометрів від районного центру та 91 кілометр — від обласного (міста Луцька). Населення станом на 1 січня 2018 року — 302 жителі та 122 двори[джерело?]. Площа села складає 125 га, з них — 42га — відведено під хати та присадибні ділянки, а 41 га — орна земля.[джерело?] Історія Дігтів був — Олександр Цинкаловський. Перша офіційна згадка про село Дігтів датується 1583 роком.[джерело?] До 26 червня 2017 року село входило до складу Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 340 осіб, з яких 157 чоловіків та 183 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 339 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Література Борисюк Степан «Волинське Прибужжя: крізь серце й заметіль століть», — Новововлинськ, 2007 р. «Минуле і сучасне Волині: Олександр Цинкаловський і Волинь», — Луцьк, 1998 р. «Сакральне мистецтво Волині», Луцьк, — 2002 р. Цинкаловський О. «Стара Волинь і Волинське Полісся», — Канада, 1984 р. Т.1. Історія України (в-цтво «Шкільний світ», № 5,6) Пронько М. Історія міст і сіл УРСР у 26 томах, -Київ, 1970 р. Посилання Паспорт села Дігтів Погода в селі Дігтів [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] Інформаційний портал iForma
Didowicze

Didowicze (ukr. Дідовичі) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. Historia Pod koniec XIX w. wieś w gminie Rożyszcze, w powiecie łuckim. Do 2020 w rejonie kiwereckim. Przypisy Linki zewnętrzne Didowicze, ws na płd.-wschód od Rożyszcz, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 410 . Дідовичі (Didowicze) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Didovîci, Kiverți

Didovîci (în ucraineană Дідовичі) este un sat în comuna Sokîrîci din raionul Kiverți, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Didovîci era vorbitoare de ucraineană (98,87%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,13%). Note
Дедовичи (Волынская область)

Дедовичи (укр. Дідовичі) — село в Киверцовской городской общине Луцкого района Волынской области Украине. До 2020 года входило в Киверцовский район. Код КОАТУУ — 0721886605. Население по переписи 2001 года составляет 266 человек. Почтовый индекс — 45223. Телефонный код — 3365. Занимает площадь 1,36 км². Ссылки Дедовичи на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Дідовичі (Луцький район)

Дідо́вичі — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Ківерцівської міської територіальної громади. Населення становить 266 осіб. Географія Селом протікає річка Конопелька. Історія У 1906 році село Рожиської волості Луцького повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 25 верст, від волості 20. Дворів 27, мешканців 168. До 8 серпня 2018 року село входило до складу Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Ківерцівської міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Ківерцівського району, село увійшло до складу Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 293 особи, з яких 124 чоловіки та 169 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 265 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Дідовичі [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Didycze

Didycze (ukr. Дідичі) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. Historia Pod koniec XIX w. wieś w gminie Ołyka, w powiecie dubieńskim. Do 2020 w rejonie kiwereckim. 8 października 1943 r. (rzeź wołyńska) członkowie UPA dokonali tutaj mordu na dwóch Polakach. Przypisy Linki zewnętrzne Didycze, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 410 . Didycze (Дідичі) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Didîci, Kiverți

Didîci (în ucraineană Дідичі) este localitatea de reședință a comunei Didîci din raionul Kiverți, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Didîci era vorbitoare de ucraineană (99,44%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Дедычи

Де́дычи (укр. Дідичі) — село в Олыкской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Киверцовский район. Код КОАТУУ — 0721881601. Население по переписи 2001 года составляет 1072 человека. Почтовый индекс — 45261. Телефонный код — 3365. Занимает площадь 2,597 км². Ссылки Дедычи на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Дідичі

Ді́дичі — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Олицької міської громади. Село знаходиться на дорозі між с. Дерно та с. Олика. Населення становить 1072 особи. Географія Через село протікає річка Путилівка. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Олицької міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Ківерцівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1051 особа, з яких 491 чоловік та 560 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 1065 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди Дубина Микола Іванович (1932—2017) — літературознавець. Мешканці Дідичів, хто загинув в ході російсько-української війни (2014-... рр) Кошинський Юрій Петрович Примітки Література Ді́дичі // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.308-309 Посилання Погода в селі Дідичі [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Делиево

Дели́ево (укр. Делієве) — село в Дубовецкой сельской общине Ивано-Франковского района Ивано-Франковской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 473 человека. Занимает площадь 11,326 км². Почтовый индекс — 77173. Телефонный код — 03431. Ссылки Делиево на сайте Верховной рады Украины
Делієве

Делі́єве (в минулому — Деліїв) — село Дубовецької сільської громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Історія 1427 року власник села — шляхтич, придворний королеви Софії Гольшанської, майбутній галицький каштелян Ян Кола фундував в ньому парафіяльний костел, надав кошти для його утримання. Перед тим, в 1401 році, він заснував в селі римо-католицьку парафію. У податковому реєстрі 1515 року в селі документується піп (отже, уже тоді була церква), млин і 6 ланів (близько 150 га) оброблюваної землі. Після окупації Західноукраїнської Народної Республіки поляками в 1919 році в селі був осередок ґміни Делєюв та постерунку поліції. Соціальна сфера У 1975 році збудовано школу I-III ступенів, де навчаються учні Делієвого та сусідніх сіл: Лани, Бишів, Тумир, Кінчаки. Також на території села працюють клуб, фельдшерський пункт та пошта, яка обслуговує 3 села (Лани, Делієве та Бишів). Сьогодення В селі збудувала свинокомплекс українсько-данська компанія «Даноша». У 2015 році «Даноші» вдалося збільшити своє свиноматочне поголів'я до 14 тисяч голів завдяки тому, що свинокомплекс на 4000 свиноматок у с. Делієве Галицького району запрацював на повну потужність, і «Даноша» увійшла до трійки найпотужніших виробників свинини в Україні. Див. також Дальова Делева Примітки Джерела Delejów // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1880. — Т. I. — S. 951. (пол.) — S. 951. (пол.) Посилання Історія села Делієва Галицького району
Demîdivka, Velîka Lepetîha

Demîdivka (în ucraineană Демидівка) este localitatea de reședință a comunei Demîdivka din raionul Velîka Lepetîha, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Demîdivka era vorbitoare de ucraineană (82,51%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (16,26%). Note
Демидовка (Херсонская область)

Демидовка (укр. Демидівка) — село в Рубановской сельской общине Каховского района Херсонской области Украины. В 2022 году, во время вторжения России на Украину, село было захвачено. На данный момент находится под оккупацией ВС РФ. Население по переписи 2001 года составляло 406 человек. Почтовый индекс — 74524. Телефонный код — 5543. Код КОАТУУ — 6521280501. Местный совет 74524, Херсонская обл., Великолепетихский р-н, с. Демидовка Ссылки Демидовка на сайте Верховной рады Украины
Демидівка (Каховський район)

Деми́дівка — село в Україні, у Рубанівській сільській громаді Каховського району Херсонської області. Населення становить 395 осіб. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 448 осіб, з яких 221 чоловік та 227 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 395 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Демидівка [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.] Джерела Рубанівська ОТГ [Архівовано 4 вересня 2021 у Wayback Machine.]
Demnia, Ternopil Oblast

Demnia (Ukrainian: Демня) is a village in Ternopil Raion of Ternopil Oblast, Ukraine. It belongs to Naraiv rural hromada, one of the hromadas of Ukraine. Until 18 July 2020, Demnia belonged to Berezhany Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Ternopil Oblast to three. The area of Berezhany Raion was merged into Ternopil Raion. Population Population in 2003: 128 inhabitants with over 38 houses. References Sources (in Ukrainian) С. Дух, Демня // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2004, V. 1: А—Й, S. 475. — ISBN 966-528-197-6. External links Official data about the village (in Ukrainian)
Demnia (Naráyiv)

Demnia (ucraniano: Де́мня) es un pueblo de Ucrania, perteneciente al municipio rural de Naráyiv, en el raión de Ternópil de la óblast de Ternópil.​ En 2001, el pueblo tenía una población de 133 habitantes.​ Se ubica en la periferia septentrional de Pidvysoke, sobre la carretera E50 que lleva a Berezhany.​ Historia Antes de la formación del actual municipio de Naráyiv en 2019, el pueblo era una pedanía del consejo rural de Pidvysoke, en el raión de Berezhany.​ Referencias
Demnia (obwód tarnopolski)

Demnia – wieś na Ukrainie w rejonie tarnopolskim należącym do obwodu tarnopolskiego. Do 2020 w rejonie brzeżańskim. Przypisy Linki zewnętrzne Demnia 1.) wś, pow. brzeżański, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 956 . Demnia na stronie Rady Najwyższej Ukrainy.
Демня (Тернопольская область)

Демня (укр. Демня) — село в Нараевской сельской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Бережанский район. Код КОАТУУ — 6120485705. Население по переписи 2001 года составляло 133 человека. Географическое положение Село Демня находится на правом берегу реки Нараевка, выше по течению на расстоянии в 1,5 км расположено село Куряны, ниже по течению примыкает село Подвысокое. Рядом проходит автомобильная дорога М-12 (E 50). Примечания
Демня (Тернопільський район)

Де́мня — село в Україні, у Нараївській сільській громаді Тернопільського району Тернопільської області. Історична дата заснування — досі невідома. Поштове відділення — Підвисоцьке. До 5 квітня 2019 року підпорядковане Підвисоцькій сільраді. Розташоване на берегах річки Нараївка, за 16 км від міста Бережани. Населення — 128 осіб (2003). Дворів — 38. Географія У селі є 2 вулиці: Бічна та Центральна. Клімат Для села характерний помірно континентальний клімат. Демня розташована у «холодному Поділлі» — найхолоднішому регіоні Тернопільської області. Історія 1626 року внаслідок нападу татар село було зруйноване на 35%. З 1 серпня 1934 року відповідно до закону про самоврядування (23 березня 1933 року) увійшло до складу сільської гміни Куряни. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Нараївської сільської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Бережанського району, село увійшло до складу Тернопільського району. Населення Населення села в минулому: Політика Від 28 квітня 2012 року село належить до виборчого округу 165. Пам'ятки Скульптура святої Анни (кін. XIX ст. — поч. XX ст.) — пам'ятка монументального мистецтва місцевого значення, охоронний номер 2995. Поселення Демня I (висоцька культура, давньоруський час, XII–XIII ст.) — пам'ятка археології місцевого значення, охоронний номер 1273. Є також Пам'ятний хрест на честь 1-ї річниці незалежності України (1992). Скульптура святої Анни Щойновиявлена пам'ятка монументального мистецтва. Розташована біля дороги при в'їзді у село. Робота самодіяльних майстрів, виготовлена із каменю (к. ХІХ поч. ХХ ст.). Постамент — 0,95х1,2 м, висота 1,56 м, скульптура: висота 1,05 м. Соціальна сфера Діють клуб, кахельний та меблеві цехи. Примітки Література С. Дух. Демня // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — 696 с. — ISBN 966-528-197-6. — С. 473.
Demianów

Demianów (ukr. Дем'янів) – wieś na Ukrainie, w obwodzie iwanofrankiwskim, w rejonie iwanofrankiwskim. Przez wieś przebiega droga krajowa N09. Znajduje tu się stacja kolejowa Bursztyn, położona na linii Lwów – Czerniowce. Przypisy Bibliografia Demianów, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 952 .