NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kaniv Nature Reserve

The Kaniv Nature Reserve (Ukrainian: Канівський природний заповідник) is a protected nature reserve of Ukraine that covers a portion of the right bank of the Dnieper River, and two floodplain islands in the river itself. The reserve is in the center of Ukraine, along the northeast edge of the Dnieper Upland. It was created to protect valuable forest-steppe and floodplain habitat. The site is known for an abundance of archaeological sites left by cultures back to the Paleolithic. The reserve is a unit of the Taras Shevchenko National University of Kyiv, and is located in Cherkasy Oblast. Topography The hills on the right bank (west side) of the Dnieper are forested and represent the majority of the reserve. The largest floodplain islands are the Serpentine Islands (116 ha) in the Kaniv Reservoir, Shelest Island (394 ha) in the Dnieper, and Kruglik Island in the Dnieper. There is a protective zone of 1,353 hectares around the reserve's borders. The reserve was originally founded in 1923 as the National Forest Steppe Reserve, and went through several changes in control before assuming its present form in 1986. Climate and ecoregion The climate of Kaniv is Humid continental climate, warm summer (Köppen climate classification (Dfb)). This climate is characterized by large seasonal temperature differentials and a warm summer (at least four months averaging over 10 °C (50 °F), but no month averaging over 22 °C (72 °F). The Kaniv reserve straddles the transition zone between the Central European mixed forests and East European forest steppe ecoregions. Flora and fauna 85% of the reserve is forested, with elm and oak the most common trees. The animals are those typical of the forest steppe, including roe deer, badgers, and marten. 233 species of birds have been recorded on the site. Public use As a strict nature reserve, Kaniv's primary purpose is protection of nature and scientific study. Public access is possible at certain points of cultural interest, notably Taras Hill, the site of a monument to Ukrainian poet Taras Shevchenko. The reserve also hosts a Museum of Nature that is open to the public, containing 2,000 exhibits related to the paleontology, archaeology, forestry, botany, zoology, and history of the Kaniv Reserve. Two rooms in the museum house a tribute to the Ukrainian scientist Mykola Biliashivsky. Reserve staff provide guided tours for the public on three ecological tour routes through the reserve; these routes are only open in the warm months. Limited lodging is also available on site. See also Kaniv Hills Lists of Nature Preserves of Ukraine (class Ia protected areas) National Parks of Ukraine (class II protected areas) References External links Boundaries of Kaniv Nature Reserve on OpenStreetMap.org
Réserve naturelle de Kaniv

La réserve naturelle de Kaniv (en ukrainien : Канівський природний заповідник) est une institution près de Kaniv en Ukraine. Elle dépend de l'Université nationale Taras-Chevtchenko de Kiev et est classée. La superficie totale de la réserve est de 2 027 hectares, la réserve borde le Dniepr. Elle accueille la maison de Mikola Biliachivski. En images Notes et références Portail de l’Ukraine Portail de la conservation de la nature
Riserva naturale di Kaniv

La Riserva Naturale di Kaniv (in ucraino Канівський природний заповідник?) è una riserva naturale dell'Ucraina che tutela una parte della riva destra del fiume Dnieper, e due isole fluviali all'interno del medesimo fiume. L'area protetta si trova al centro del paese, sul limite nord-orientale del Pianalto del Dnieper. È stata istituita per conservare gli habitat della steppa forestale e della pianura alluvionale. Il sito è noto inoltre per l'abbondanza di siti archeologici lasciati da culture risalenti al Paleolitico.. La riserva è gestita dalla Università nazionale Taras Ševčenko di Kiev, e si trova nellOblast' di Čerkasy. Topografia Le colline sulla riva destra (lato ovest) del Dniepr sono boscose e costituiscono la maggior parte della riserva. Le isole più grandi sono le isole Serpentine (116 ha) nel bacino di Kaniv, l'isola di Shelest (394 ha) nel Dniepr e l'isola di Kruglik anche nel Dniepr. Attorno ai confini della riserva si trova una zona di protezione di 1.353 ettari. La riserva fu originariamente costituita nel 1923 come Riserva Nazionale della Steppa Forestale, e subì poi diversi cambiamenti di gestione prima di assumere la sua forma attuale nel 1986. Clima e regione ecologica Il clima di Kaniv è di tipo continentale umido, con estati calde (Dfb secondo la Classificazione dei climi di Köppen). Questo clima è caratterizzato da ampie variazioni stagionali della temperatura e da un'estate calda (almeno quattro mesi con temperature medie superiori a 10 °C, ma nessun mese con una media superiore ai 22 °C. La riserva di Kaniv si estende a cavallo della zona di transizione tra l'ecoregione delle foreste miste dell'Europa centrale e quella delle steppe forestali dell'Europa orientale. Flora e fauna L'85% della riserva è coperto da foreste, con gli olmi e le querce come alberi più comuni. Gli animali sono quelli tipici della steppa forestale, tra cui caprioli, tassi e martore. Nel sito sono state registrate 233 specie di uccelli. Fruizione pubblica In quanto riserva naturale integrale, lo scopo principale di Kaniv è la protezione della natura e lo studio scientifico. L'accesso pubblico è consentito in alcuni punti di interesse culturale, in particolare sulla collina di Taras, dove si trova un monumento al poeta ucraino Taras Shevchenko. La riserva ospita anche un Museo della Natura aperto al pubblico, che contiene 2.000 reperti relativi a paleontologia, archeologia, silvicoltura, botanica, zoologia e alla storia della Riserva di Kaniv. Due sale del museo ospitano un omaggio allo scienziato ucraino Mykola Biliashivsky. Il personale della riserva offre visite guidate al pubblico su tre percorsi ecologici all'interno della riserva; questi percorsi sono aperti solo nei mesi caldi. Sono inoltr disponibili alcuni alloggi in loco. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Riserva naturale di Kaniv Collegamenti esterni Sito ufficiale, su kanivbiosfera.at.ua.
Rezerwat Kaniowski

Rezerwat Kaniowski (ukr. Канівський природний заповідник, Kaniwśkyj pryrodnyj zapowydnyk) – rezerwat przyrody w środkowej Ukrainie, leżący wzdłuż północno-wschodniego krańca Wyżyny Naddnieprzańskiej i obejmujący część prawego brzegu Dniepru i dwie wyspy zalewowe w samej rzece. Został utworzony w celu ochrony cennych siedlisk leśno-stepowych i zalewowych. Znany również ze stanowisk archeologicznych odkrytych na terenie parku. Flora Na terenie rezerwaty występuje 990 gatunków roślin naczyniowych należących do 110 rodzin i 471 rodzajów. Największy obszar (ok. 1150 ha) rezerwatu zajmują europejskie lasy liściaste, w których przeważa buk. Fauna Fauna rezerwatu jest typowo leśno-stepowa, najczęściej spotykanymi zwierzętami są sarny, borsuki i kuny. Występuje tu również około 233 gatunków ptaków. Archeologia Na terenie rezerwatu odkryto kilka zabytków archeologicznych: małe i duże osady scytyjskie z IV wieku p.n.e.; osady wczesnośredniowieczne z VIII do XII wieku; grodzisko Rodeń (VIII - XIII wiek) odkryte w trakcie systematycznych badań archeologicznych wzgórza Kniaża Hora przez Mykołę Bilasziwskiego w latach 1891-1892. Galeria Przypisy
Nagyszőlősi Kankó-vár

A Nagyszőlős fölött emelkedő Fekete-hegy sziklateraszán állnak a Kankó-vár, egykori nevén Ugocsavár romjai. Története A honfoglalás után a magyarok kisebb erődítményt emeltek a Fekete-hegyen, amely védelmet nyújtott a vidékre gyakran betörő besenyők ellen. Az első írásos említése a várnak 1308-ból származik. Ekkor a Borsa család birtoka. Borsa Kopasz lázadása után a Károly Róbert lerombolja a várat. 1399-ben I. Zsigmond Perényi Pál Zemplén-megyei ispánnak adományozta Nagyszőlőst és környékét a törökök elleni háborúban játszott kimagasló szerepért és engedélyezi az új vár felépítését. A 15. század elején a vár a ferences rendi szerzetesek tulajdonába került. A Fekete-hegyen épült vár a Tisza jobb partja mentén futó utat és a réveket ellenőrizte. A protestáns hitre át tért Perényi Ferenc 1544-ben elvette a szerzetesektől a várat és megerősítette azt, lovagvárrá alakította. 1566-ban azonban elárulta I. Ferdinándot és János Zsigmond erdélyi fejedelem oldalára állt. A király parancsára katonái 1557-ben elfoglalták a várat és egy év múlva lerombolták azt. Külső hivatkozások Kárpátaljai-vár.lap.hu – Linkgyűjtemény Várak Magyarországon
Zamek w Wynohradiwie

Zamek w Wynohradiwie – zamek wybudowany w XIII w. w Wynohradiwie, stolicy województwa Ugocsa, na miejscu drewnianej budowli z XI w. Historia W XV w. rodzina Perenyich oddała zamek Kankiw na własność oo. franciszkanom. W okresie reformacji rodzina Perenyich zmieniła poglądy w kwestiach religijnych i rozpoczęła usuwanie zakonników ze swoich ziem. Ponieważ zakonnicy stawiali opór, wydalanie zakonników skończyło się tragicznie. W wyniku tego wojska austriackie odbiły twierdzę, którą zniszczyli. Obecnie z zamku pozostały ruiny z małą kapliczką z XIV wieku oraz ceglana baszta. Przypisy
Канков

Виногра́довский за́мок (другие название — за́мок Ка́нков, Угочанский замок) — несохранившийся замок, который был расположен у подножия Чёрной Горы, возвышающейся над городом Виноградов (Закарпатская область Украины). Описание Длина замка 50 метров, ширина — 44,6 метров. Замок имел форму четырехугольника с массивными квадратными башнями на углах. До настоящего времени здание дошло очень разрушенным, его разрушение продолжается и поныне, в том числе местными жителями. Сохранились лишь два фрагмента замка, отовсюду окруженные приусадебными участками и виноградниками. Вне стен крепость располагаются руины православной замковой часовни, через 50 метров далее — руины францисканского монастыря XVII века, а в 650 метрах ходьбы — дворец графа Жигмонда Переньи. История Впервые замок упоминается в анонимной венгерской хронике 903 года в связи с приходом венгров в Тисо-Дунайскую низменность. В то время он был укрепленным городищем местного славянского вождя. В XI веке, в связи с присоединением этой части Закарпатья в состав Венгерского королевства, на этом месте был построен замок местного феодала. В начале XIV века его владелец оказался в феодальной коалиции, выступившей против Карла Роберта. Вследствие штурма королевскими войсками замок значительно пострадал. Венгерский король приказал восстановить его, после чего подарил королеве Марии. С 1399 года замок Канков находится во владении барона Переньи, который передает его монахам — францисканцам, что превратили его в монастырь. На месте деревянного укрепления возводят каменную крепость. В период Реформации потомок Перени стал протестантом и выгнал католических священников из своих владений. В 1556 году он захватил францисканский монастырь. Монахов, которые сопротивлялись, феодал приказал убить, а тела жертв были брошены в замковий колодец. Против Переньи был послан отряд императорских войск под командованием Телекеши, который штурмом взял и разрушил замок в 1557 году. Это событие нашло своё место в устном народном творчестве, породив множество легенд и преданий. Окончательно замок был разрушен в последней трети XVI века по приказу австрийской императорской власти, которая в это время вела активную борьбу против венгерского дворянства. Сегодняшнее состояние Сегодня Канков представляет из себя фрагменты стен, 3 башен и очертания стен внутренних зданий. В рамках проекта "Солевой путь Закарпатья" в восточной части, рядом с полностью уничтоженной башней установлена мини-скульптура "Солекоп", изображающая пожилого мужчину в гуцульском наряде, сидящим на 3 мешках горной соли. Возле часовни замка ранее была прозрачная таблица, показывающая, как выглядела одна из башен и внутреннее помещение до превращения в руины. Однако, в связи с отсутствием какой-либо охраны, на момент января 2024 от таблицы остался лишь железный каркас. Галерея Источники Виноградовский замок «Канков» «Архитектурные памятники Закарпатья», П. Сова, (Ужгород) Ссылки Виноградовский замок на www.zamki-kreposti.com.ua
Kapustyntsi, Chortkiv Raion

Kapustyntsi (Ukrainian: Капустинці) is a village in Nahirianka rural hromada, Chortkiv Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The first written mention of the settlement dates back to 1439, and it was later mentioned in 1442 as the property of Lukasz Łojowicz. Religion Saint Nicholas churches (OCU, 1898, brick) and the UGCC (2013, architect Ivan Hudyma) References
Kapuścińce (rejon czortkowski)

Kapuścińce (ukr. Капустинці) – wieś na Ukrainie, w rejonie czortkowskim obwodu tarnopolskiego, w hromadzie Nagórzanka. W II Rzeczypospolitej wieś w powiecie zbaraskim województwa tarnopolskiego. W październik 1944 nacjonaliści ukraińscy z OUN-UPA zamordowali tutaj 15 Polaków. Przypisy Linki zewnętrzne Kapuścińce na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Kapustînți, Ciortkiv

Kapustînți (în ucraineană Капустинці) este o comună în raionul Ciortkiv, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Kapustînți era vorbitoare de ucraineană (99,39%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Капустинцы (Чортковский район)

Капустинцы (укр. Капустинці) — село в Нагорянской поселковой общине Чортковского района Тернопольской области Украины. Почтовый индекс — 48564. Телефонный код — 3552. Население Население по переписи 2001 года составляло 494 человека. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Примечания Ссылки Капустинцы на сайте Верховной рады Украины
Kapusteanka, Bârzula

Kapusteanka (în ucraineană Капустянка) este un sat în comuna Savran din raionul Bârzula, regiunea Odesa, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Kapusteanka era vorbitoare de ucraineană (92,09%), existând în minoritate și vorbitori de română (4,49%) și rusă (2,56%). Note
Капустянка (село)

Капустянка (укр. Капустянка) — село, относится к Савранскому району Одесской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 468 человек. Почтовый индекс — 66233. Телефонный код — 4865. Занимает площадь 2,66 км². Код КОАТУУ — 5124381501. Ссылки Капустянка на сайте Верховной рады Украины (укр.) Kapuściana // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich (пол.) / pod redakcyą Filipa Sulimierskiego, Bronisława Chlebowskiego, Władysława Walewskiego. — Warszawa: Druk «Wieku», 1882. — Т. III. — 960 s. — S. 826.
Капустянка

Капустя́нка — село в Україні, у Савранській селищній громаді Подільського району Одеської області. Населення становить 468 осіб. Історія Засноване в другій половині XVIII століття як село Росоховата (Просоховата). Входило до складу Новоросійської, а згодом до Подільської губернії Російської імперії. В 30-х рр. XIX ст. було перейменовано в Капустянку. Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 16 жителів села. Колишній орган місцевого самоуправління — Капустянська сільська рада. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області», увійшло до складу Савранської селищної територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Савранського району, село увійшло до складу новоутвореного Подільського району Одеської області. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 505 осіб, з яких 215 чоловіків та 290 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 467 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Одеська область) Примітки Література Kapuściana // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1882. — Т. III. — S. 826. (пол.) Білецька О. Савранщина: Нарис Історії. Від стародавніх часів до початку XX ст. — Одеса: Астропринт, 2000. — 198 с. ISBN 966-549-462-7 Носії православ'я на Березівщині / І. І. Ніточко, П. І. Ляшик, О. А. Корецька. — Одеса: Прес-кур'єр, 2013. — с. 143. — (Серія «Праці Державного архіву Одеської області»: т. XXXVII). ISBN 978-966-2512-37-3 (archive.od.gov.ua)
Karasin (hromada Soszyczno)

Karasin (ukr. Карасин, Karasyn) – wieś na Ukrainie, w obwodzie wołyńskim, w rejonie kamieńskim, w hromadzie Soszyczno. W 2001 roku liczyła ok. 2,2 tys. mieszkańców. Pod koniec XIX w wieś należała do gminy Soszyczno w powiecie kowelskim. Przypisy Linki zewnętrzne Karasin 1.), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 57 .
Karasîn, Kamin-Kașîrskîi

Karasîn (în ucraineană Карасин) este localitatea de reședință a comunei Karasîn din raionul Kamin-Kașîrskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Karasîn era vorbitoare de ucraineană (99,85%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Карасин (Сошичненская сельская община)

Кара́син (укр. Карасин) — село в Сошичненской сельской общине Камень-Каширского района Волынской области Украины. Население по переписи 2024 года составляет 730 человека. Почтовый индекс — 44572. Телефонный код — 3357. Занимает площадь 3,092 км². Ссылки Карасин на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Карасин (Сошичненська сільська громада)

Кара́син — село в Україні, у Сошичненській громаді Камінь-Каширського району Волинської області. Населення становить 703 особи. Географія Селом протікає річка Стобихівка. Історія У 1906 році село Городківської волості Луцького повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 88 верст, від волості 11. Дворів 176, мешканців 1120. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 703 особи, з яких 348 чоловіків та 355 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 658 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Література Кара́син // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.267 Посилання Погода в селі Карасин [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Карловское водохранилище

Карловское водохранилище (укр. Карлівське водосховище) — искусственный водоём озёрного типа, на реке Волчьей (бассейн рек Самара, Днепр). Находится в 40 километрах от города Донецк Донецкой области Украины, ближайший населённый пункт — Карловка. Всего в области расположено 148 водохранилищ. Используется для хранения запасов питьевой воды Донецка, а также для удовлетворения производственных нужд шахты «Краснолиманская», обогатительной фабрики с одноимённым названием и ряда других промышленных предприятий. Карловское водохранилище является одним из объектов второй очереди канала Днепр — Донбасс. По состоянию на 2009 год планируется создание резервного водопровода, соединяющего Карловское водохранилище с Донецкой фильтровальной станцией (расположена возле Ясиноватой), длина которого будет составлять около 25-30 км. 25 мая 2023 года дамба водохранилища была разрушена российским обстрелом. Примечания
Карлівське водосховище

Ка́рлівське водосхо́вище — водосховище на річці Вовча (басейн річок Самара, Дніпро) розташоване в Покровському районі Донецької області, Україна. Найближчий населений пункт Карлівка. Водосховище було створено 1933 року як складова системи «Канал Дніпро — Донбас» для постачання питної й технічної води з Дніпра. Будівництво каналу було законсервовано 1996 року. Площа водного дзеркала становить 2,52 км². На червень 2021 року проведений аналіз стану водних об'єктів та забезпеченості водними ресурсами в суббасейні річки Сіверський Донець показав, що об'єм Карлівського водосховища (питне водопостачання, зрошення) при нормальному підпорному рівні (НПР) складає 10,62 млн м³. На кінець червня 2021 року об'єм водосховища склав 9,83 млн м³ (92,6 % від НПР) при середніх скидах в нижній б'єф 0,76 м³/с. Скиди впродовж місяця здійснювались в межах 0,23 — 1,18 м³/с. Об'єм скиду (водовіддача водосховища) склав 1,96 млн м³. За червень об'єм водосховища зменшився на 0,442 млн м³. З Карлівського водосховища вода надходить майже до половини населених пунктів Донецької області, в тому числі до міст Курахове, Селидове, Новогродівка, Покровськ, Мирноград та інших. 7 червня 2014 року проросійські терористи захопили водосховище та, погрожуючи застосувати силу, вимагали від працівників відкрити шлюзи, це могло б призвести до затоплення шести населених пунктів, однак це їм повністю здійснити не вдалося. У жовтні 2014 року українські збройні сили, задіяні в АТО, беруть участь у відновлювальних роботах на Карлівському водосховищі та контролюють подачу води в Покровський район Донецької області. Станом на вересень 2022 року Карлівське водосховище перебувало на межі вичерпання, а вода в громади подавалася зі значними перебоями. Від початку російського вторгнення в Україну російські окупанти постійно обстрілювали с. Карлівку, завдаючи ударів саме по греблі. 25 травня 2023 року, згідно з повідомленням голови Донецької ОВА, російські війська зруйнували дамбу Карлівського водосховища у Донецькій області — під загрозою підтоплення опинилися селища Галицинівка, Бажане-1 та Бажане-2. 26 травня 2023 було підтоплено 6 домоволодінь та евакуйовано 26 осіб з села Галицинівка. Примітки Джерела Водний фонд України: Штучні водойми — водосховища і ставки: Довідник / За ред. В. К. Хільчевського, В. В. Гребеня. — К.: Інтерпрес, 2014. — 164 с. ISBN 978-965-098-2 Військові допомагають ремонтувати Карлівське водосховище[недоступне посилання з липня 2019] Терористи захопили Карлівське водосховище на Донеччині [Архівовано 25 жовтня 2014 у Wayback Machine.] На Донеччині рашисти підірвали дамбу Карлівського водосховища, є загроза підтоплення (відео)
Karpiłówka (rejon kamieński)

Karpiłówka (ukr. Карпилівка) – wieś na Ukrainie w rejonie kamieńskim obwodu wołyńskiego. Historia Pod koniec XIX w. wieś w gminie Soszyczno, w powiecie kowelskim. W czasie okupacji niemieckiej mieszkająca tutaj Ukrainka Anastasija Hocyk ukrywała w swoim domu dziewięcioletnią Żydówkę Maszę Volfstal, za co w 2005 roku Instytut Jad Waszem uhonorował ją pośmiertnie (została zamordowana na początku 1944 roku przez banderowców) tytułem Sprawiedliwej wśród Narodów Świata. Przypisy Linki zewnętrzne Karpiłówka (3), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 61 . Karasin i Karpiłówka (2), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. III: Haag – Kępy, Warszawa 1882, s. 830 . Карпилівка (Karpiłówka) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Karpîlivka, Kamin-Kașîrskîi

Karpîlivka (în ucraineană Карпилівка) este un sat în comuna Karasîn din raionul Kamin-Kașîrskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Karpîlivka era vorbitoare de ucraineană (99,58%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Карпиловка (Камень-Каширский район)

Карпиловка (укр. Карпилівка) — село в Сошичненской сельской общине Камень-Каширского района Волынской области Украины. Население по переписи 2001 года составляет 709 человек. Почтовый индекс — 44574. Телефонный код — 3357. Занимает площадь 3,486 км². Ссылки Карпиловка на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Карпилівка (Камінь-Каширський район)

Карпи́лівка — село в Україні, у Сошичненській громаді Камінь-Каширського району Волинської області. Населення становить 709 осіб. Географія Селом протікає річка Стобихівка. Поблизу села знаходиться ботанічний заказник місцевого значення Верхівський Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 617 осіб, з яких 294 чоловіки та 323 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 712 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Уродженці Дмитрук Олександр Степанович (1970—2022) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни, що загинув у ході російського вторгнення в Україну в 2022 році. Примітки Посилання Погода в селі Карпилівка [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]