NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Volovets

Volovets (Ukrainian: Воловець; Hungarian: Volóc; Polish: Wołowiec; Russian: Воловец; Slovak: Volovec) is a rural settlement in Mukachevo Raion, Zakarpattia Oblast, western Ukraine. Volovets was the administrative center of Volovets Raion (district) until 2020, housing the district's local administration buildings. The town's population was 5,178 as of the 2001 Ukrainian Census. Current population: 4,961 (2022 estimate). History Until 26 January 2024, Volovets was designated urban-type settlement. On this day, a new law entered into force which abolished this status, and Volovets became a rural settlement. Names There are several alternative names used for this settlement: Hungarian: Volóc, German: Wolowez, Slovak: Volovec, Russian: Воловец. Sites From the 1850s, when Volovets was part of Austria-Hungary, the town had a ski ramp. The ramp was used by Emperor Franz Joseph I when he and his family came to visit in 1862. Sister cities Bad Endorf, Germany (2001) Tourism Volovets is the main transport location through which passenger trains and tourists to Transcarpathia from almost all over Ukraine go. Volovets district is part of the ethnographic district of Boykivshchyna, which is one of the four well-known historical and ethnographic groups of the Ukrainian Carpathians - Hutsuls, Boykos, Lemkos and Dolynians. Volovets district offers guests both calm and active recreation. Special mention should be made of the recreational area of the village of Zhdeniievo, with its numerous camp sites and hotels that provide services for different groups of tourists. Here you can go paragliding (Borzhava mountain meadow), ride ATVs, mountain bikes, and in winter enjoy skiing and snowboarding. People from Volovets Vasyl Betsa (born 1996), Ukrainian footballer Ivan Ljavinec, a Ruthenian hierarch References
Volovets

Volovets (ucraniano: Волове́ць; húngaro: Volóc) es un asentamiento de tipo urbano de Ucrania, capital del raión homónimo en la óblast de Zakarpatia.​​ En 2018, su población se estimaba en 5166 habitantes.​ En su territorio se incluye como pedanía el pueblo de Kanora. Se conoce su existencia desde 1433, cuando se menciona como un dominio de la familia Perényi. En el siglo XVII pasó a formar parte de las tierras de Mukácheve y en 1645 pasó a pertenecer a los dominios de Jorge Rákóczi II. En 1657 la localidad fue destruida por las tropas polacas. Tras la derrota en la guerra de Independencia de Rákóczi, las tierras fueron confiscadas a los Rákóczi y entregadas al conde Karl Schönborn. A mediados del siglo XIX se instaló aquí una pista de salto de esquí que fue utilizada por Francisco José I cuando visitó el lugar con su familia en 1862.​​​ Se ubica unos 50 km al este de la capital regional Úzhgorod. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Volovets.
Volóc

Volóc (ukránul: Воловець [Volovec], szlovákul: Volovec) szeliscse Ukrajnában, Kárpátalján, a Munkácsi járásban. Volóc község székhelye. Lakosainak becsült száma 2019. január 1-jei állapot szerint 5128 fő. Néprajzi szempontból Bojkóföldhöz tartozik, lakóinak többsége bojkó. Fekvése Szolyvától 30 km-re északkeletre fekszik. 1889-ben Almamezőt csatolták hozzá, ma Kanora is ide tartozik. Nevének eredete Nevének ukrán jelentése: „terület, ahol a szarvasmarhacsorda telelt”. Története Egykori birtokosa a Schönborn család volt. 1910-ben 1538, többségben ruszin lakosa volt, jelentős magyar és német kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Alsóvereckei járásához tartozott. A 2020-as ukrajnai közigazgatási reformig a Volóci járás székhelye volt. 2022. május 3-án az orosz–ukrán háborúban rakétatalálat érte a település vasútállomását és egy elektromos alállomást. Ez volt az első orosz támadás Kárpátalja területén a háború során. A légi indítású robotrepülőgépeket a Kaszpi-tenger térségéből stratégiai bombázókról indították. Közlekedés A települést érinti a Csap–Bátyú–Munkács–Lviv-vasútvonal. Nevezetességek Görögkatolikus temploma a 17–18. században épült, Jézus mennybemenetelének tiszteletére szentelték. Jegyzetek Források Németh Adél: Kárpátalja (Panoráma 1991) ISBN 963 243 7241 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X
Volovec'

Volovec' (in ucraino Воловець?, in ungherese Volóc; in russo Воловец?, Volovec) è un insediamento rurale ucraino (4 961 abitanti) nel distretto di Mukačevo, nell'oblast' della Transcarpazia. Ospita l'amministrazione della comunità territoriale di Volovec', una delle comunità territoriali dell'Ucraina. Fino al 18 luglio 2020 Volovec' fungeva da centro amministrativo del distretto di Volovec', abolito come parte della riforma amministrativa dell'Ucraina, che ha ridotto a sei il numero dei distretti dell'oblast' della Transcarpazia. L'area del distretto di Volovec' è stata fusa nel distretto di Mukačevo. Fino al 26 gennaio 2024 Volovec' era classificata come insediamento di tipo urbano. Da tale data è entrata in vigore una nuova legge che ha abolito questo status e Volovec' è stata riclassificata come insediamento rurale. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Volovec' Collegamenti esterni Sito ufficiale, su w1.c1.rada.gov.ua.
Wołowiec (Ukraina)

Wołowiec (ukr. Воловець, Wołoweć, węg. Volóc, ros. Воловец, słow. Volovec) – osiedle typu miejskiego w obwodzie zakarpackim w zachodniej Ukrainie (na Zakarpaciu). Liczba mieszkańców – 4900 osób 2024. Wołowiec leży nad potokiem Wicza, na południowym stoku Wschodnich Bieszczadów, w obniżeniu między tym grzbietem a pasmem Połoniny Borżawy. Przez miasto przebiega główna zakarpacka linia kolejowa ze Lwowa do Czopu. Znajduje się tu stacja kolejowa Wołowiec – w okresie międzywojennym czechosłowacka, a od 1939 węgierska stacja graniczna na granicy z Polską. Wykopaliska poświadczają w okolicy Wołowca osadnictwo z epoki brązu. Pierwsza wzmianka o Wołowcu pochodzi z 1433. Wieś wraz z okolicą należała wówczas do rodu Perenyich. W 1625 komendant garnizonu w Mukaczewie Janos Balinda podarował Wołowiec Aleksemu Szymonowi. W 1645 Wołowec’ przyłączył do swoich włości książę siedmiogrodzki Jerzy II Rakoczy. W 1657 osada została całkowicie zniszczona przez odwetową wyprawę polskich wojsk na Siedmiogród. Po upadku powstania kuruców Rakoczy utracili swe włości na rzecz Schönbornów, którzy w 1728 włączyli Wołowiec do dominium mukaczewsko-czynadijewskiego. W 1831 i w 1848 przez okolice przetoczyły się fale walk powstań chłopskich. W XIX wieku Wołowiec stał się jedną z największych wsi regionu i zaczął się coraz szybciej rozwijać. W latach trzydziestych XIX wieku zaczęła pracę pierwsza cegielnia, w 1872 przez wieś przeprowadzono linię kolejową, w 1882 powstała pierwsza szkoła, w 1906 zaczął pracę parowy tartak. W 1870 wieś liczyła około 600 mieszkańców, w 1900 – już 1,3 tys., z czego 0,8 tys. Rusinów, 0,3 tys. Niemców, 0,2 tys. Węgrów. Po I wojnie światowej wieś znalazła się w granicach Czechosłowacji. Podczas wykopalisk w 1930 odnaleziono skarb złotych i brązowych przedmiotów z II tysiąclecia p.n.e. Od 1 grudnia 1947 roku zaczęto wydawać gazetę. W latach 1946–1962 Wołowiec był siedzibą władz powiatu, a w 1957 otrzymał prawa miejskie. Po przywróceniu powiatu wołowieckiego w 1965 powtórnie został siedzibą jego władz. W 1989 liczyło 6760 mieszkańców. W mieście znajduje się cerkiew greckokatolicka z XVII / XVIII wieku. Świątynia ta, pod wezwaniem Opieki Bogurodzicy jest przykładem trójdzielnej konstrukcji z wieżą słupowo-ramową i izbicą. We wsi znajduje się turbaza Płaj posiadająca 120 miejsc noclegowych dla turystów. Przypisy Linki zewnętrzne Zdjęcia Historia miejscowości. carpathia.gov.ua. [zarchiwizowane z tego adresu (2007-09-27)].
Volovăț, Ucraina

Volovăț (în ucraineană Воловець, transliterat: Voloveț) este așezarea de tip urban de reședință a raionului Voloveț din regiunea Transcarpatia, Ucraina. În afara localității principale, mai cuprinde și satul Kanora. Istorie Orașul pentru prima dată este menționat în 1433, aflându-se atunci, împreună cu terenurile adiacente în propiretatea familiei Perényi. În următoarele secole Volovețul adeseori trece de la un stat la altul, iar la începutul secolului al XVII-lea, este inclus în dominionul Muncaci. În 1625, Janos Balyndya comandatul garnizoanei castelului Muncaci donează așezarea lui Sándor Simo. În 1645, principele Transilvaniei, Gheorghe Rákóczi al II-lea, care a luptat mult pentru extinderea posesiunile sale atașează și Volovețul la principat. Localitatea la acel moment era mică, trăind aici doar câteva zeci de familii. Principala ocupație a locuitorilor fiind creșterea animalelor. Războaiele feudale și tulburările civile conduc adesea la ruinări. Astfel, în 1657 trupele poloneze conduse de un oarecare Lubomirski prădează așezarea. Multe sate, inclusiv Volovețul au fost distruse și devastate atunci. După suprimarea răscoalei lui Rákóczi teritoriul dat, inclusiv și satul trece în posesiunea contelui Karl Schonborn. În următoarele două secole localitatea se află în componența Imperiului Habsburgic, mai apoi Austriac și din 1867 în comp. Austro-Ungariei. În urma primei Conflagrații Mondiale, Volovețul este inclus în componența Cehoslovaciei (până în 1938), iar din 1939 ca urmare a primului arbitraj de la Viena se pomenește în componența Ungariei hortyste. După Al Doilea Război Mondial, este ocupat de trupele sovietce (1944) și anexat RSS Ucraineană, din 1991 face parte din Ucraina contemporană. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Volovăț era vorbitoare de ucraineană (98,13%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,37%). Dinamica numărului populației orașului (1870-2011): Legături externe uc Site-ul oficial al orașului Note
Christi-Geburt-Kirche (Kiew)

Die Christi-Geburt-Kirche im flussnahen Kiewer Stadtteil Podil ist eines der Wahrzeichen der Hauptstadt der Ukraine. Das orthodoxe Kirchengebäude wurde 1808 bis 1814 vom Architekten Andrei I. Melenski, der auch die St.-Nikolaus-Kirche auf Askolds Grab in Kiew erbaute, in klassizistischen Stil errichtet. Charakteristisch ist ihre oktogonale Form. Die Kirche ist am Postplatz, nahe dem Fluss Dnepr, seiner Schiffsanlegestelle und dem Schrägaufzug (Funikular) in die Oberstadt gelegen. In ihr lag der Leichnam von Taras Schewtschenko, dem berühmtesten Dichter der Ukraine, am 6. und 7. Mai 1861 aufgebahrt, das Gotteshaus gilt daher als „Schewtschenkos Kirche“. Es wurde 1930 zerstört, und zwischen 2002 und 2005 von der ukrainischen Denkmalbehörde wieder aufgebaut. Weblinks englisch Christmas Church (historische Fotos) Einzelnachweise
Cerkiew Narodzenia Pańskiego w Kijowie

Cerkiew Narodzenia Pańskiego – cerkiew prawosławna w Kijowie, wzniesiona w pierwszej połowie XIX wieku, zburzona przez władze stalinowskie w 1935, odbudowana w 2004. Historia Cerkiew na kijowskim Placu Pocztowym istniała na pewno już w 1543. W latach 1808–1814 została de facto całkowicie przebudowana według projektu Andrija Mełenśkiego. W 1861, w czasie transportu ciała Tarasa Szewczenki z Petersburga do Kaniowa było ono wystawione w cerkwi 6 i 7 maja, kiedy miała miejsce uroczysta panichida z udziałem kilku tysięcy mieszkańców miasta. W 1935 na polecenie władz stalinowskich cerkiew została wysadzona w powietrze. Przetrwały jednak oryginalne projekty jej budowy, które pozwoliły na odbudowę obiektu w jego pierwotnej formie. W 2004 odbudowana świątynia zaczęła służyć wiernym Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Kijowskiego. 14 stycznia 2005 Wiktor Juszczenko podarował dla świątyni ikonę Wniebowstąpienia Pańskiego. Od 2018 cerkiew należy do Kościoła Prawosławnego Ukrainy. Architektura Cerkiew reprezentuje styl klasycystyczny. Wejście do niej prowadzi przez portyk z tympanonem i szeregiem kolumn jońskich. Budynek z zewnątrz malowany jest na biało i żółto. Posiada dwie absydy oraz jedną kopułę z rzędem kolistych okien poniżej dachu i ozdobnym hełmem zwieńczonym krzyżem. Okna cerkwi w absydach są prostokątne, w pozostałych częściach obiektu – półkoliste. Od frontu znajduje się wieża-dzwonnica. Uwagi Bibliografia O. Aleksejczuk, Kijów i okolice, Pascal, Bielsko-Biała 2006, ISBN 83-7304-546-5
Каплиця-усипальниця Потоцьких (Монастириська)

Каплиця-усипальниця Потоцьких у Монастириськах — культова споруда Католицької церкви (спочатку — латинського обряду, нині — східного), пам'ятка в місті Монастириськах Монастириської громади Чортківського району Тернопільської области України. Історія Збудована 1828 року як римсько-католицька культова споруда на місцевому цвинтарі. За даними журналістів телеканалу Тернопіль1 (Т1), каплиці — більше 400 років. У післявоєнний період приміщення пустувало. У 1990-х роках усипальню пристосували під каплицю УГКЦ, на купол встановили хрести, відновили богослужіння. Нині — триває реставрація. Див. також Каплиця-усипальниця Потоцьких Примітки Джерела Монастириська. Колишня каплиця-усипальниця Потоцьких-Млодовських // Костели і каплиці України. Монастириська. Не костелом єдиним [Архівовано 4 серпня 2021 у Wayback Machine.] // Україна Інкогніта. На Тернопільщині під час ремонту каплиці відкрили старовинну гробницю [Архівовано 4 серпня 2021 у Wayback Machine.] // Т1 Новини. — 2021. — 4 серпня. На Тернопільщині збирають кошти на відновлення усипальниці Потоцьких [Архівовано 4 серпня 2021 у Wayback Machine.] // Номер один. — 2021. — 28 липня. Посилання
Панський став (заказник)

Па́нський став — гідрологічний заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Сумського району Сумської області, біля південно-східної околиці села Вільшанка. Площа 4,1 га. Статус присвоєно згідно з рішенням облради від 25.10.2019 року. Перебуває у віданні: Сумська райдержадміністрація. Статус присвоєно для збереження ставу та прибережної території, які є місцем гніздування водно-болотних птахів. Тут водяться: крижень, курочка водяна, лиска, лебідь-шипун. Птахи потребують охорони згідно зі списками Міжнародного союзу охорони природи, а останній вид також підлягає особливій охороні на території Сумської області. Джерела Гідрологічний заказник «Панський став»
Церква святих Володимира і Ольги (Тернопіль)

Церква святих Володимира і Ольги в Тернополі — парафія і храм Тернопільсько-Зборівської архієпархії Української греко-католицької церкви в Тернополі (деканат м. Тернополя — Центральний). Історія церкви Парафію утворено у 1995 році. У 1997 році відбулося освячення наріжного каменя під будівництво 13-купольного храму. Архітектором та головою парафіяльної ради був Данило Чепіль. На центральному куполі церкви встановлено фігуру ангела-хоронителя з хрестом. У 2011—2012 роках парафію з візитацією відвідав митрополит і архиєпископ Василій Семенюк. У храмі зберігаються мощі святого Франциска. При парафії діють такі спільноти та організації: Братства: Матері Божої Неустанної Помочі та «Апостольство молитви». Спільнота «Матері в молитві». Недільна та біблійна школи. Хорова студія «Дзвін». На території церкви встановлено фігуру Матері Божої та хрест. Парохи о. Роман Цюпка (з 6 березня 1995), о. Ярослав Мартинюк (з 2007, сотрудник), о. Володимир Агрес (з 2010, сотрудник). Світлини Джерела Парафія м. Тернопіль. Церква святих Володимира і Ольги // Тернопільсько-Зборівська архієпархія. Парафії, монастирі, храми. Шематизм / Автор концепції Куневич Б.; керівник проєкту, науковий редактор Стоцький Я. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2014. — С. 441. : іл. — ISBN 978-966-2061-29-1.
Церква Покрови Пресвятої Богородиці УГКЦ м. Яворів

Церква Покрови Пресвятої Богородиці — чинна мурована церква у м. Яворові Яворівського району Львівської області. Парафія належить до Львівської Архиєпархії УГКЦ. Історія Церква Покрови Пресвятої Богородиці УГКЦ розташована у м. Яворові Яворівського району Львівської області, по вулиці Івана Хрестителя. Церква мурована, датована 2006 роком. Настоятелем храму є греко-католицький священик - Шидловський Володимир, сотрудником - о. о. Ганяк Михайло (з 12 квітня 2018 року). О. Шидловський також є капеланом 24-та окрема механізована бригада ЗСУ, розташування якої поруч. Церква будувалася 10 років з 1996 по 2006 роки за кошти парафіян, переважну частину з яких складали військові та військові пенсіонери. До будівництва церкви богослужіння відбувалось у капличці біля дороги. Світлини Див. також Церква Різдва Богородиці (Яворів); Церква святого Юрія (Яворів); Церква Успіння Богородиці (Яворів). Примітки
Дерева Паліцина

Дере́ва Палі́цина — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах Сумського району Сумської області, в селі Залізняк. Опис Площа 0,24 га. Статус присвоєно згідно з рішенням облради від 19.10.2000 року. Перебуває у віданні: Верхньосироватська сільська рада. Статус присвоєно для збереження 4 вікових дерев, висаджених просвітником і громадським діячем О. Паліциним. Це дуб черещатий та липа (на території колишньої садиби Кондратьєва і Золотницького), сосна (на могилі дружини Паліцина; див. «Сосна Паліцина»), каштан (на території колишнього будинку, де мешкав Паліцин). Вік дерев — від понад 200 до 300 років. Галерея Примітки Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (3. «Дерева Паліцина»)
Skadowsk (hromada)

Skadowsk (ukr. Скадовська міська територіальна громада, Skadowśka miśka terytorialna hromada) – hromada miejska na Ukrainie, w obwodzie chersońskim, w rejonie skadowskim, z siedzibą w Skadowsku. W 2022 roku liczyła 34 171 mieszkańców. Zajmuje powietrznię 776,3 km2. Utworzona 12 czerwca 2020 roku. W jej skład wchodzi miasto Skadowsk, 9 osiedli: Antoniwka Błahodatne Hrusziwka Ozerne Petropawliwka Stepne Tawrija Wysznewe Zełene i 18 wsi: Andrijiwka Chatky Dariwka Hostropodolianśke Krasne Małoołeksandriwka Mała Androniwka Mykołajiwka Nowoukrajinka Ołeksandriwka Petriwka Prymorśke Radisne Szewczenko Szyroke Tarasiwka Ulianiwka Wełyka Androniwka Przypisy
Скадовская городская община

Скадовская городская община (укр. Скадовська міська громада) — территориальная община в Скадовском районе Херсонской области Украины. Создана вследствие административно-территориальной реформы по распоряжению Кабинета Министров Украины № 726-р от 12 июня 2020 года путём объединения Скадовского городского совета и Антоновского, Благодатненского, Красненского, Птаховского, Приморского, Таврийского, Тарасовского, Ульяновского, Шевченковского и Широковского сельских советов Скадовского района. На данный момент община под контролем Российской Федерации. Всего община включила 1 город (Скадовск), 9 посёлков и 18 сёл. Своё название община получила от названия административного центра — города Скадовск. Население общины составляет 34 758 человек, площадь общины 776,3 км². Населённые пункты В состав общины входят город Скадовск, сёла Андреевка, Великая Андроновка, Остроподолянское, Даровка, Красное, Малая Андроновка, Малоалександровка, Николаевка, Новоукраинка, Александровка, Петровка, Приморское, Радостное, Тарасовка, Ульяновка, Хатки, Шевченко, Широкое и посёлки Антоновка, Благодатное, Вишнёвое, Грушёвка, Зелёное, Озёрное, Петропавловка, Степное и Таврия. История общины С февраля 2022 года община оккупирована российскими войсками в ходе вторжения России в Украину. Примечания Источники Официальный сайт общины Скадовская городская община на портале «Децентрализация»
Скадовська міська громада

Скадовська міська територіальна громада — територіальна громада в Україні, у Скадовському районі Херсонської області з адміністративним центром у місті Скадовськ. Загальна інформація Площа території — 776,3 км², населення громади — 34 758 осіб (2020 р.). Населені пункти До складу громади увійшли м. Скадовськ, 9 селищ (Антонівка, Благодатне, Вишневе, Грушівка, Зелене, Озерне, Петропавлівка, Степне, Таврія) та 18 сіл: Андріївка, Велика Андронівка, Гостроподолянське, Дарівка, Красне, Мала Андронівка, Малоолександрівка, Миколаївка, Новоукраїнка, Олександрівка, Петрівка, Приморське, Радісне, Тарасівка, Улянівка, Хатки, Шевченко та Широке. Історія Створена у 2020 році, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 726-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», шляхом об'єднання територій та населених пунктів Скадовської міської, Антонівської, Благодатненської, Красненської, Олександрівської, Приморської, Таврійської, Тарасівської, Улянівської, Шевченківської та Широківської сільських рад Скадовського району Херсонської області. Примітки
Будинок на вулиці Покровська, 2 (Васильків)

Будинок на вулиці Покровська, 2 — історичний будинок у центрі Василькова. Колишня синагога (нині — Васильківська ЗОШ І—ІІІ ступенів № 2). Історія Київська губернія входила до межі єврейської осілості Російської імперії, завдяки чому у Василькові сформувалася велика єврейська громада. Вона продовжувала зростати через тимчасову заборону юдеям мешкати у Києві, яку видав у 1827 році російський імператор Микола І. Значна кількість єврейських родин переселилися до маленьких містечок навколо Києва. На початку ХХ століття у Василькові нараховувалося 10930 євреїв із загальної кількості громадян — 17660. За часів СРСР була переформатована на школу. У цій школі навчалися лише хлопчики, а дівчинки на той час навчалися у будинку по вулиці Рози Люксембург, 3, оскільки діяла постанова про роздільне навчання. Опис Будівля розташована на розі вулиць зі зрізаним наріжжям. Мала два куполи з аттиками над наріжжям та над входом, які наразі зникли, проте помітні на старих світлинах. Галерея Див. також Синагога «Бейкер» Примітки
Avdiivka urban hromada

Avdiivka urban hromada (Ukrainian: Авдіївська міська громада, romanized: Avdíjivs'ka mis'ká hromáda) is a hromada of Ukraine, located in Pokrovsk Raion, Donetsk Oblast. Its administrative center is the city Avdiivka. It has an area of 30.2 square kilometres (11.7 mi2) and a population of 32,579, as of 2020. It was formed in 2020 by order of the Cabinet of Ministers. The hromada includes 2 settlements: the city of Avdiivka and the village of Opytne. See also List of hromadas of Ukraine References
Авдеевская городская община

Авдеевская городская общи́на (укр. Авдіївська міська громада) — территориальная община в Покровском районе Донецкой области Украины. Административный центр — город Авдеевка. Население составляет 32 579 человек. Площадь — 30,2 км². Органом местного самоуправления Авдеевской общины является Авдеевский городской совет. В общине находятся 3 учреждения, оказывающих первичную медицинскую помощь. Населённые пункты В состав общины входит 1 город (Авдеевка) и 1 посёлок (Опытное). Примечания Источники Официальный сайт общины Павло Остапенко, Роман Перхалюк, Олександр Бончковський, Станіслав Остапенко. Атлас адміністративно-територіального устрою України / За загальною редакцією Остапенка П.. — видання друге, доповнене. — Київ, 2021. — 441 с. (укр.)
Авдіївська міська громада

Авдіївська міська територіальна громада — територіальна громада в Україні, у Покровському районі Донецької області з адміністративним центром у місті Авдіївка. Загальна інформація Площа території — 30,2 км², населення громади — 32 579 осіб (2020 р.). Населені пункти До складу громади увійшли місто Авдіївка та селище Опитне. Історія Створена у 2020 році, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 721-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області», шляхом об'єднання територій та населених пунктів Авдіївської міської ради Донецької області та селища Опитне Ясинуватського району Донецької області. Примітки
Bilozerske urban hromada

Bilozerske urban hromada (Ukrainian: Білозерська міська громада) is a hromada of Ukraine, located in Pokrovsk Raion, Donetsk Oblast. Its administrative center is the city Bilozerske. It has an area of 68.7 square kilometres (26.5 mi2) and a population of 15,738, as of 2020. The hromada contains 7 settlements: 1 city (Bilozerske), 1 rural settlement (Bokove), and 5 villages: See also List of hromadas of Ukraine References