NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Церква Покрови Пресвятої Богородиці (Дрогобич)

Церква Покрови Пресвятої Богородиці — парафіяльна православна дерев'яна церква у бойківському стилі на честь Покрови Пресвятої Богородиці у Дрогобичі. Парафія належить до Дрогобицького деканату Дрогобицько-Самбірської Єпархії Православної церкви України. Престольне свято — 1 жовтня (Покрова Пресвятої Богородиці). Розташування Церква Покрови Пресвятої Богородиці розташована на північному сході Дрогобича, у мікрорайоні Євгена Коновальця, на вулиці Олеся Гончара, 8. Історія 14 жовтня 2013 року церкву Покрови Пресвятої Богородиці освятив Макарій (Малетич) митрополит Львівський УАПЦ. Відбулась Архієрейська Божественна Літургія у якій взяли участь понад двадцять священнослужителів усіх православних конфесій Львівщини та Східної України. Парафія належала до Дрогобицького деканату Львівської єпархії УАПЦ. Після Об'єднавчого собору українських православних церков, який відбувся 15 грудня 2018 року, парафія Покрови Пресвятої Богородиці увійшла до Дрогобицького деканату Дрогобицько-Самбірської Єпархії Православної церкви України. Архітектура Церква дерев'яна, тризрубна, триверха, з широким, спільним піддашшям. Зруби бабинця, нави та вівтаря квадратні в плані. Оперізує церкву піддашшя, під яким влаштований засклений ґанок. Опасання церкви має чітку прямокутну форму і великий винос, під яким ховається низ церкви Основні об'єми завершують восьмибічні верхи, над навою, вівтарем та бабинцем — чотирма заломами, що увінчані шоломовими банями. Верхи церкви завершують трьома маленькими маківками з хрестами. Див. також Церква Покрови Пресвятої Богородиці Храми Дрогобича Мікрорайон Коновальця (Дрогобич) Примітки
Șabelnîkî, Berezivka

Șabelnîkî (în ucraineană Шабельники) este un sat în comunei Striukove din raionul Berezivka, regiunea Odesa, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Șabelnîkî era vorbitoare de ucraineană (92,78%), existând în minoritate și vorbitori de română (5,84%) și rusă (1,03%). Note
Шабельники (Одесская область)

Шабельники (укр. Шабельники) — село в Стрюковской сельской общине Березовского района Одесской области Украины. До 2020 года входило в Николаевский район. Население по переписи 2001 года составляло 291 человек. Почтовый индекс — 67053. Телефонный код — 8-04857. Занимает площадь 0,84 км². Код КОАТУУ — 5123585501. Ссылки Шабельники на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Шабельники (Березівський район)

Шабе́льники — село Стрюківської сільської громади Березівського району Одеської області в Україні. Населення становить 291 осіб. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 299 осіб, з яких 134 чоловіки та 165 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 291 особа. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди Уродженцем села є Больбот Павло Пантелейович (1924—2013) — повний кавалер ордена Слави. Примітки
Запорожка АЕЦ

Запорожката АЕЦ (на украински: Запорізька АЕС) в Украйна е най-мощната атомна електрическа централа в Европа и 5-а в света. Намира се в Централна Украйна, до град Енергодар, на бреговете на Каховското водохранилище на р. Днепър. Има 6 реактора тип ВВЕР, всеки генериращ по 1000 MW, с обща мощност 6000 MW. Първите 5 реактора са успешно въведени в експлоатация между 1985 и 1989 г., а 6-ият е пуснат през 1995 г. Централата произвежда около половината от електричеството на Украйна, доставяно от атомни централи, и повече от 20 % от общото електричество, генерирано в страната. Източници Външни препратки Официален сайт Архив на оригинала от 2021-03-08 в Wayback Machine. История на Запорожката АЕЦ Архив на оригинала от 2010-12-25 в Wayback Machine. Информация от INSC Архив на оригинала от 2010-06-20 в Wayback Machine. Сателитна снимка от Гугъл Карти
Central nuclear de Zaporíjia

La central nuclear de Zaporíjia (ucraïnès: Запорізька АЕС, Zaporizska AES) a Ucraïna és la central nuclear més gran d'Europa i la tercera del món, darrere de la central nuclear de Kashiwazaki-Kariwa i la central nuclear Bruce. Està ubicada a Ucraïna central, a Enerhodar, prop de la ciutat de Zaporíjia, a la riba de l'embassament de Kajovka, al riu Dnièper. Té sis reactors d'aigua pressuritzada VVER-1000 cadascun amb un rang de potència de 950 MWe amb una sortida d'energia total de 5.700 MWe. Els primers cinc van ser posats en línia reeixidament entre 1985 i 1989, i el sisè va ser afegit el 1995. La central genera al voltant de la meitat de l'energia elèctrica nuclear del país i més d'una cinquena part del total d'energia generada a Ucraïna. En el marc de la Invasió russa d'Ucraïna de 2022, el 2 de març, la central va caure en poder de les tropes russes. En aquest mateix marc, tropes russes van prendre control de la planta i per conseqüència del foc creuat va haver-hi un focus d'incendi. El 6 de juny de 2023, la presa de Nova Kakhovka a Ucraïna va cedir, provocant grans inundacions curs avall del riu. La presa estava situada al riu Dniéper a l'oblast de Kherson. Les autoritats russes i ucraïneses es van culpar mútuament de la destrucció. Malgrat que amb l'aigua de l'embassament es refrigeraven els reactors de la central nuclear, l'Agència Internacional de l'Energia Atòmica no hi va veure un risc immediat d'entrada. El 17 d'octubre de 2025, després que la Central nuclear de Zaporíjia, en mans russes des de principis de la Guerra russo-ucraïnesa, funcionés amb generadors dièsel d'emergència durant quatre setmanes, es va declarar una treva local mentre es duguessin a terme les reparacions necessàries. Referències
Zaporizjzja atomkraftværk

Zaporizjzja atomkraftværk befinder sig direkte ved den den af floden Dnepr dannede vandkraftsreservoir Kakhovskereservoir i nærheden af byen Enerhodar i det sydøstlige Ukraine. Med en samlet installeret kapacitet på 6.000 MW og seks atomreaktorer på ét sted er atomkraftværket det kraftigste i Europa. Det har været under russisk besættelse siden 2022. Det blev bygget af Sovjetunionen. Anlægget har seks VVER-1000 tryksatte letvands-atomreaktorer (PWR), hver forsynet med 235 U (LEU) og genererer 950 MW, til en samlet effekt på 5.700 MW. De første fem blev kom i drift mellem 1985 og 1989, og den sjette blev tilføjet i 1995. I 2020 genererede anlægget næsten halvdelen af landets elektricitet fra atomkraft, og mere end en femtedel af det samlede antal elektricitet produceret i Ukraine . Zaporizhzhia termiske kraftværk er i nærheden. I 2017 blev moderniseringsarbejdet afsluttet på reaktorenhed 3, hvilket muliggjorde en 10-årig levetidsforlængelse til 2027. I 2021 blev moderniseringsarbejdet på enhed 5 afsluttet, hvilket muliggjorde en 10-årig levetidsforlængelse. Historie Den 4. marts 2022 blev atomkraftværket og det termiske kraftværk erobret af russiske styrker under slaget ved Enerhodar under den russiske invasion af Ukraine i 2022. Siden indtagelsen har anlægget ikke genereret strøm og er for det meste lukket ned. Med den erklærede annektering af Zaporizjzja oblast erklærede Rusland også en lovlig overtagelse af anlægget, mens den faktiske kontrol over dets operationer fortsatte med at være uklar fra oktober 2022. Russiske styrker tilbageholdt en række af fabrikkens ukrainske ansatte – startende fra dets vicedirektør Valery Martynyuk, hans assistent Oleh Oshek og it-chef Oleh Kostyukov - uden at give nogen begrundelse for deres tilbageholdelse. Ødelæggelsen af den nærliggende Kakhovka-dæmning den 6. juni 2023 blev rapporteret ikke at have nogen umiddelbar risiko for anlægget.Generelt har fem enheder været i kold nedlukning med en enhed holdt i varm nedlukning, hvilket IAEA rapporterede var nødvendigt for at producere damp til nuklear sikkerhedsformål, herunder behandling af flydende radioaktivt affald i lagertanke. IAEA opfordrer til undersøgelse af, om der kan installeres en ekstern kedel som et alternativ til at holde en enhed i varm shutdown. Galleri Eksterne henvisninger Krigen påvirker kernekraftværk i Ukraine Referencer
Central nuclear de Zaporiyia

La Central nuclear de Zaporiyia (en ucraniano: Запорізька атомна електростанція, romanizado: Zaporizska atomna elektrostantsia, abreviado ЗАЕС/ZAES) en el Óblast de Zaporiyia, disputado entre Ucrania y Rusia a partir de 2022, es la mayor central nuclear de Europa y una de las 10 mayores del mundo. Desde el 4 de marzo de 2022 el terreno donde se ubica la central así como ella misma están bajo jurisdicción rusa. La central está situada en Enerhodar, cerca de la ciudad de Zaporiyia, en la orilla Sur del embalse de Kajovka en el río Dniéper. Tiene seis reactores de agua presurizada VVER-1000 desarrollados en la antigua Unión Soviética y la actual Rusia, cada uno con un rango de potencia de 950 MWe con una salida de energía total de 5.700 MWe. Los primeros cinco fueron puestos en línea exitosamente entre 1985 y 1989, y el sexto fue añadido en 1995. Antes del conflicto ucraniano-ruso la central genera alrededor de la mitad de la energía eléctrica nuclear del país y más de una quinta parte del total de energía generada en Ucrania. Ataques recibidos desde 2022 En el marco de la invasión rusa de Ucrania de 2022, la central fue atacada por fuerzas rusas a partir del 28 de febrero, y sufrió un incendio en uno de sus edificios. El 4 de marzo, la central estaba en manos de fuerzas rusas, funcionaba normalmente y no había sufrido daños que comprometieran la seguridad, manteniéndose la radiación en la zona en niveles normales.​ De acuerdo a fuentes ucranianas, la central había sido atacada y sufrió un fuerte bombardeo de mortero por parte del ejército ruso en un intento por controlarla,​ aunque los atacantes habrían sido obligados a retirarse en ese momento y tanto la central como la ciudad habrían permanecido en poder de los ucranianos.​ Posteriormente, las fuerzas rusas habrían vuelto a intensificar los bombardeos, lo que habría resultado en un incendio​ que fue luego controlado por bomberos ucranianos.​ Finalmente, la central habría caído en manos de los atacantes rusos durante la noche del 3 al 4 de marzo.​ De acuerdo al ministerio de Defensa ruso, la central habría caído en manos rusas el día 28 de febrero, y habría sido atacada el 3 de marzo por fuerzas ucranianas, que habrían sido repelidas y en su retirada habrían provocado el incendio en uno de sus edificios.​​ El 13 de agosto de 2024 el mundo pone su atención nuevamente en un escenario de dudosa procedencia, ya que luego de registrarse un incendio en parte de la planta, tanto fuerzas ucranianas como rusas se acusan de un supuesto ataque con drones que aún, por suceder tan recientemente, no se ha logrado confirmar. Véase también Energía en Ucrania Energía nuclear en Ucrania Amenaza de los embalses del Dniéper Guerra del Donbás Batalla de Zaporiyia Central nuclear de Chernóbil Catástrofe nuclear de Chernóbil de 1986 Referencias Enlaces externos Historia de la central nuclear Sitio oficial de la central (Las autoridades de Kiev lo vetaron el 5 de marzo de 2022) Información sobre la central del sitio del INSC Antiguo web del comité sindical de la central Página de notícias de la empresa estatal Energoatom, dedicada a la Central nuclear de Zaporiyia (autoridad de Kiev)
Jedrska elektrarna Zaporožje

Jedrska elektrarna Zaporožje (ukrajinsko Запорізька атомна електростанція, latinizirano: Zaporiz'ka atomna elektrostancija) v jugovzhodni Ukrajini je največja jedrska elektrarna v Evropi in med 10 največjimi na svetu. Zgradila jo je Sovjetska zveza blizu mesta Energodar, na južni obali Kahovskega akumulacijskega jezera na reki Dneper. Upravlja ga Energoatom, ki upravlja tudi druge tri ukrajinske jedrske elektrarne. Elektrarna ima 6 tlačnovodnih jedrskih reaktorjev VVER-1000 (PWR), od katerih vsak uporablja 235U (LEU) in proizvede 950 MWe, s skupno izhodno močjo 5.700 MWe. Prvih pet je bilo zaporedoma zagnanih med letoma 1985 in 1989, šesti pa je bil dodan leta 1995. Elektrarna proizvede skoraj polovico električne energije v državi, pridobljene iz jedrske energije, in več kot petino celotne električne energije, proizvedene v Ukrajini. V bližini se nahaja termoelektrarna Zaporožje. Operativno stanje Leta 2017 so bila dokončana posodobitvena dela na bloku 3, kar je omogočilo 10-letno podaljšanje življenjske dobe do leta 2027. V letu 2021 so bila zaključena posodobitvena dela na bloku 5, ki so omogočila podaljšanje življenjske dobe za 10 let. Ruska okupacija elektrarne 2022 4. marca 2022 so ruske sile med bitko pri Energodarju med rusko invazijo na Ukrajino leta 2022 zavzele obe elektrarni. Med ruskim napadom je bilo poškodovanih več stavb na območju elektrarne. Krogla večjega kalibra je prebila zunanjo steno stavbe reaktorja 4 in topovska granata transformator reaktorja 6. Od 12. marca 2022 naj bi bila elektrarna pod nadzorom ruske družbe Rosatom. Elektrarno je po 3. septembru 2022 večkrat obiskala mednarodna agencija za jedrsko energijo, ki je poročala, da je v elektrarni nameščena ruska vojska in da so na njenem območju nameščene mine. Od okupacije naprej elektrarna ne proizvaja električne energije. 6. junija 2023 je uničenje jezu Kahovka povzročilo presušitev Kahovskega akumulacijskega jezera, ki se je uporabljal za hlajenje elektrarne, kar pa v času neobratovanja elektrarne ni pomenilo nevarnosti. Od 13. aprila 2024 je vseh 6 reaktorjev popolnoma izklopljenih. 2. maja je Glavni obveščevalski direktorat Ukrajine razkril posnetke, kjer okupacijske enote neposredno ob reaktorju 6 izstreljujejo drone kamikaze, s čimer se zavarujejo pred povratnim ognjem. Direktorat je tudi poročal, da je od poletja 2023 območje jedrske elektrarne uporabljeno kot vadišče za ruske pilote dronov. Julija 2024 je skupščina Organizacije združenih narodov sprejela resolucijo, v kateri je zahtevala umik ruskih vojaških enot in osebja z območja elektrarne in njeno vrnitev Ukrajini, saj bo le tako zagotovljena varnost in učinkovitost misije mednarodne agencije za jedrsko energijo. Marca 2025 je Volodimir Zelenski poročal, da so Rusi v sklopu širše ruske kampanje ugrabitev ukrajinskih otrok, v Rusijo odpeljali otroke več zaposlenih v elektrarni kot prisilo k nadaljnem delu v elektrarni. Sklici Zunanje povezave Uradno spletno mesto Zgodovina ZNPP Arhivirano 2020-10-27 na Wayback Machine. Informacije o obratu s spletne strani INSC
Нуклеарна електранa Запорожје

Нуклеарна електране Запорожје (укр. Запорізька атомна електростанція, рус. Запорожская атомная электростанция) у југоисточна Украјини је највећа нуклеарна електрана у Европи и међу 10 највећих на свету. Техничка својства Електрана има 6 ВВЕР-1000 реактора са водом под притиском, сваки пуњен са 235U и који производе 950 MWe, за укупну излазну снагу од 5,700 MWe. Првих пет реактора су редом додавани на електроенергетску мрежу између 1985. и 1989, а шести је додат 1995. Ова електрана је производила скоро половину украјинске електричне енергије добијене из нуклеарне енергије и више од петину електричне енергије произведене у Укрјајини. Термоелектрана Запорожје се налази у близини. Историја Изградио ју је Совјетски Савез близу града Енергодара, на јужној обали Каховског језера на реци Дњепар. Електраном је до руке инвазије на Украјину управљао Енергоатом, који управља са три друге украјинске нуклеарне електране. Руска војска је 4. марта 2022, током руске инвазије на Украјину заузела и нуклеарну електрану и термоелектрану. Електраном је руковало украјинско особље, под руском контролом све до 11. септембра 2022. када је искључен шести реактор. Од 12. марта 2022. електраном управља руска компанија Росатом. Од тада електрана углавном не ради и не производи електричну енергију. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт History of ZNPP Архивирано 27 октобар 2020 на сајту Wayback Machine Information about the plant from INSC website
Zaporizjzjas kärnkraftverk

Zaporizjzjas kärnkraftverk (ukrainska: Запорізька АЕС) är Europas största kärnkraftverk. Det ligger i den av Ryssland ockuperade delen av Zaporizjzja oblast i Ukraina, vid vattenmagasinet Kachovkareservoaren på floden Dneprs vänstra strand och intill staden Enerhodar, cirka 53 kilometer sydväst om Zaporizjzja. Kraftverket har sex reaktorer med en total elektrisk effekt på 5 700 MW. De första fem togs i bruk 1985–1989 och den sjätte 1996. Historik Kraftverket uppfördes i den dåvarande sovjetrepubliken Ukrainska SSR i Sovjetunionen. Beslut om dess uppförande fattades 1977, och byggnationen började i april 1980. Den första tryckvattenreaktorn av typen VVER-1000 V-320 med en effekt på 950 megawatt hade sin första anslutning till elnätet den 10 december 1984. Reaktor 2, 3 och 4, som alla är av samma typ, togs i drift mellan 1985 och 1988. Reaktor 5 påbörjades 1985 och togs i drift 1989. Reaktor 6 påbörjades 1986 och var till stora delar färdigställd 1989. Färdigställande och uppstart fördröjdes av det moratorium för start av nya reaktorer som beslöts av den ukrainska regeringen 1989, mycket beroende på Tjernobyl-olyckan. Moratoriet hävdes 1995 och block 6 togs i kommersiell drift i september 1996. Ockupation av kraftverket 2022 Natten till 4 mars 2022 erövrades kärnkraftverket av ryska styrkor, som en del av den pågående ryska invasionen av Ukraina. Vid striderna sköts spränggranater in på kraftverksområdet, vilket orsakade en brand i en utbildningsbyggnad några hundra meter från reaktorerna. Dessutom skadades hjälpsystembyggnaden till reaktor 1, men säkerhetssystemen i byggnaden förblev driftklara. Ytterligare stridshandlingar skedde senare under sommaren 2022, där bägge sidor anklagade varandra för beskjutning av respektive från kraftverket. Den 1 september fick ett inspektionsteam från IAEA tillträde till anläggningen. Huvuddelen av delegationen återvände till Wien den 2 september, medan två inspektörer stannar kvar vid kärnkraftverket tills vidare. IAEA publicerade den 6 september en rapport om kärnkraftssäkerheten i Ukraina som inkluderar observationer från besöket vid Zaporizjzjas kärnkraftverk. Reaktorer Anmärkningar Källor Externa länkar Officiell webbplats
Jukove, Berezivka

Jukove (în ucraineană Жукове) este un sat în comunei Striukove din raionul Berezivka, regiunea Odesa, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Jukove era vorbitoare de ucraineană (84,38%), existând în minoritate și vorbitori de română (13,84%) și rusă (1,34%). Note
Жуково (Одесская область)

Жуково (укр. Жукове) — село в Стрюковской сельской общине Березовского района Одесской области Украины. До 2020 года входило в Николаевский район. Население по переписи 2001 года составляло 224 человека. Почтовый индекс — 67052. Телефонный код — 8-04857. Занимает площадь 0,96 км². Код КОАТУУ — 5123585503. Ссылки Жуково на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Жукове (Березівський район)

Жуко́ве — село Стрюківської сільської громади Березівського району Одеської області в Україні. Населення становить 224 осіб. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 257 осіб, з яких 122 чоловіки та 135 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 224 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки
Zentrale Wahlkommission der Ukraine

Die Zentrale Wahlkommission der Ukraine (ukrainisch Центра́льна ви́борча комісія України / ЦВК) ist, eine permanente kollegiale Körperschaft des öffentlichen Rechts im Rahmen der Verfassung der Ukraine mit Sitz in Kiew, deren Aufgabe es ist, Präsidentschaftswahlen, Parlamentswahlen, Kommunalwahlen und Referenden in der Ukraine vorzubereiten und durchzuführen. Die Zentrale Wahlkommission leitet die regionalen Wahlkommissionen, bei denen es sich um unabhängige juristische Personen handelt. Diese kontrollieren die lokalen Wahlkommissionen, bei denen es sich nicht um juristischen Personen, sondern um Teile der lokalen Regierung handelt. Wahl und Zusammensetzung Die Mitglieder der Kommission werden jeweils für eine Amtszeit von 7 Jahren durch die Werchowna Rada, das ukrainische Parlament, gewählt, nachdem die Kandidaturen von den Fraktionen und Gruppen des Parlamentes beraten wurden. Nach der Wahl werden sie vom Staatspräsidenten ernannt und im Parlament vereidigt. Die Zentrale Wahlkommission besteht aus 15 Mitgliedern und setzt sich aus einem Vorsitzenden, zwei Vizepräsidenten, einem Sekretär sowie elf weiteren Mitgliedern zusammen. Das passive Wahlrecht der Mitglied der Kommission ist für die Zeit ihrer Mitgliedschaft eingeschränkt. Vorsitzende der Zentralen Wahlkommission der Ukraine ist seit dem 5. Oktober 2018 Tetjana Slipatschuk. Vorsitzende Mychailo Rjabez von 1997 bis 2004 Serhij Kiwalow von Februar 2004 bis November 2004 Jaroslaw Dawydowytsch vom 8. Dezember 2004 bis zum 30. Mai 2007 Wolodymyr Schapowal von April 2007 bis Juli 2013 Mychajlo Ochendowskyj vom 6. Juli 2013 bis zum 20. September 2018 Tetjana Slipatschuk vom 5. Oktober 2018 bis zum 13. September 2019 Oleh Didenko seit 4. Oktober 2019 Weblinks Einzelnachweise
Commission électorale centrale d'Ukraine

La Commission électorale centrale d’Ukraine (en ukrainien : Центральна виборча комісія України, abrégé en CvkU) est la commission électorale d’Ukraine depuis 1997. Historique La Commission électorale centrale est mise en place en 1997. Membres En 2018, Tetiana Slipatchouk en est élue présidente. Notes et références Voir aussi Site officiel Portail de la politique Portail de l’Ukraine Portail du droit