NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Харків Палац (готель)

«Харків Палац» (англ. Kharkiv Palace Hotel, рос. Харьков Палас Отель) — харківський п'ятизірковий готель, що розташований між проспектом Незалежності та майданом Свободи. Готель має 11 поверхів та 171 номер, серед них президентські апартаменти та номери Представницького поверху. На першому поверсі готелю розміщуються пасаж бутиків, VIP-клуб, на другому поверсі — ресторан тихоокеанської кухні Pacific Spoon та зали для бенкетів та конференцій загальною площею близько 1500 м², у тому числі Бальний зал на 500 осіб. На 11 поверсі розташований клубний ресторан Sky Lounge. Також у готелі наявний SPA-центр з басейном, тренажерним залом та салоном краси та підземний двоярусний паркінг. Історія Готель було побудовано 2012 року за проєктом архітектурного бюро "С. Бабушкін. Бабушкін". Вартість проекту склала 126 млн доларів. Власником є Олександр Ярославський ("Development Construction Holding"). Будівля зведена з використанням стильової мови та декоративних елементів, які притаманні архітектурі Харкова кінця XIX століття - у стилі конструктивізму. Будівництво велося півтора року (з 2010 по 2012 рік). Зведення монолітного залізобетонного каркаса і внутрішні оздоблювальні роботи сходів з боку проспекту здійснювала будівельна компанія "Форт-Пост". Під час проведення Євро-2012 в готелі розташовувалася штаб-квартира УЄФА. У березні 2021 року готель отримав дозвіл від української Комісії з регулювання азартних ігор на відкриття першого в Харкові легального казино, його запланована площа склала 1300 м². У 2015 році готель був офіційним партнером міжнародного форуму "Агропорт". У 2016 році готель посів четверте місце серед 64 українських готельних комплексів преміум і бізнес-класу в рейтингу за версією американського журналу "U.S. News & World Report". 30 грудня 2023 року готель було пошкоджено російською ракетною атакою. Примітки Посилання Сторінка в ФБ Див. також Готелі Харкова
Пивничное (Черниговская область)

Пивничное (укр. Північне) — бывший посёлок в Черниговском районе Черниговской области Украины. Посёлок был подчинён Мнёвскому сельсовету. История По состоянию на 1987 год население — 30 человек. Посёлок находится в «зоне гарантийного добровольного отселения» согласно постановлениям Совета министров УССР Решением Черниговского областного совета от 26.06.2001 года посёлок снят с учёта. География Был расположен севернее села Глядин. Севернее и западнее расположены каналы осушительной системы. Ссылки Лист карты M-36-14 Комарин. Масштаб: 1 : 100 000. Указать дату выпуска/состояния местности. Примечания
Північне (Чернігівський район)

Північне — колишнє селище в Україні, Чернігівському районі Чернігівської області. Підпорядковувалося Мньовській сільській раді. Історія Розташовувалося за 6 км на північ від Мньова, на висоті 114 м над рівнем моря. Складалося з однієї вулиці довжиною бл.300 м. Виникло не раніше 1930-40-х років. У 1983 році в селищі проживало 30 осіб. Після аварії на Чорнобильській АЕС селище не було повністю відселено, однак воно зазнало радіаційного забруднення та було віднесене до зони гарантованого добровільного відселення (третьої зони). Після аварії населення почало скорочуватися. Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 8 осіб, з яких 4 чоловіки та 4 жінки. 26 червня 2001 року Чернігівська обласна рада зняла село з обліку через відсутність постійного населення. Примітки
Притисянський регіональний ландшафтний парк

«Притися́нський» — об'єкт природно-заповідного фону Закарпатської області, регіональний ландшафтний парк. Розташований у межах Ужгородського, Мукачівського, Берегівського та Виноградівського районів Закарпатської області. Про парк Площа 10330,66 га. Створений у 2009 році. Територія парку розташована переважно в межах Закарпатської низовини і простягається вздовж долини річки Тиса. Складається з трьох частин: міждамбовий простір Тиси, пониззя Латориці, де ще збереглися болота і ліси, а також пониззя Боржави. На цих територіях зосереджено надзвичайно високе біорізноманіття. Найціннішими є заплавні ліси, де збереглося 20 % рідкісних видів Закарпаття. Зокрема в'язові-ясеневі діброви, в яких 10—20 % становлять дерева 120—300 річного віку. Більшість таких лісів перебуває на межі знищення і потребують охорони. Фауна надзвичайно різноманітна: зафіксовано до 74 % видів ссавців Закарпаття, понад 60 видів денних метеликів, 160 видів водних жуків, 278 видів жуків-турунів, 12 видів земноводних та п'ять видів плазунів. У різні пори року тут трапляються від 158 до 192 видів птахів із 229 видів, які є на Закарпатті. У заплавному комплексі Боржави є третина всіх кажанів України. Згідно з дослідженнями, на територіях парку трапляються окремі види безхребетних, які є тільки в Закарпатській області. Загалом у заплавних та призаплавних ділянках відзначено більш, ніж 20 % видів, занесених до Червоної книги України, близько 7 % Європейського Червоного списку та 65 % видів, рідкісних для Закарпаття. Території ПЗФ у складі РЛП «Притисянський» Нерідко, оголошенню національного парку або заповідника передує створення одного або кількох об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. В результаті, великий РЛП фактично поглинає раніше створені ПЗФ. Проте їхній статус зазвичай зберігають. До складу території регіонального ландшафтного парку «Притисянський» входять такі об'єкти ПЗФ України: Заказник загальнодержавного значення «Великодобронський», зоологічний. Пам'ятка природи загальнодержавного значення «Атак», ботанічна. Заповідне урочище місцевого значення «Боржава». Пам'ятка природи місцевого значення «Великій ліс», ботанічна. Галерея Джерела На прохання Світового фонду збереження дикої природи на Закарпатті створено регіональний ландшафтний парк «Притисянський» Створення регіонального ландшафтного парку «Притисянський» На прохання Світового фонду збереження дикої природи на Закарпатті створено регіональний ландшафтний парк «Притисянський»
Рибчинецька дубина

Урочище «Рибчине́цька дуби́на» — зоологічна пам'ятка природи загальнодержавного значення. Розташована в межах Хмільницького району Вінницької області, неподалік від села Рибчинці. Площа 40 га. Створена в 1975 р. Охороняються ділянка лісу в долині річки Сниводи, що є місцем гніздування птахів. Деревна рослинність представлена дубом звичайним, вільхою, ялиною європейською тощо. На деревах — рідкісна колонія кібчиків. В урочищі є насадження ялини, вільхи та молодого дуба. У цьому невеличкому ліску є мальовничі куточки: зелені трави, розкидисті ялини, стрункі зелени піраміди. Популярність йому принесли дрібні соколи — кібчики. Кібці менші за граків, але сміливіші та більш войовничі. Однією з причин такого масового поселення цих сокілків стала гніздова колонія граків, у якій вони поселилися. Відомо, що це гордовите соколине плем'я гнізд не будує, а займає вільні гнізда інших птахів. «Прилетівши пізніше граків, кібці претендують на „житлову площу“, вони приступом захоплюють гнізда … і виганяють граків. Кібці дуже гарні птахи, і для фотолюбителів це дуже рідкісний і бажаний об'єкт». (З книги Любчака О. О. Чарівне Поділля). Світлини такого птаха залишать добру згадку про цікаву подорож. Зустріч з цими птахами в природі завжди викликає захоплення та справляє незабутнє враження. У цьому невеличкому куточку Ви зможете зустрітись з небезпечним звіром — вовком. Джерела Географічна енциклопедія України : [у 3 т.] / редкол.: О. М. Маринич (відповід. ред.) та ін. — К., 1989—1993. — 33 000 екз. — ISBN 5-88500-015-8.
Cerkiew Wniebowstąpienia Pańskiego w Kijowie (rejon hołosijiwski)

Cerkiew Wniebowstąpienia Pańskiego – prawosławna cerkiew parafialna w Kijowie, w rejonie hołosijiwskim, dawniej we wsi Demijiwka. Świątynia należy do eparchii kijowskiej Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego. Historia Cerkiew usytuowana jest w prawobrzeżnej części Kijowa, na obrzeżach dawnej wioski Demijiwka, przy drodze do Wasylkowa. Została zbudowana w 1883 r. z fundacji Rauzera, dyrektora zakładów rafinacji cukru. Od momentu wyświęcenia w tym samym roku jest nieprzerwanie czynna. W 1900 r. budowla sakralna została znacząco rozbudowana. Gruntownie przebudowano zachodni ołtarz boczny pod wezwaniem św. Bazylego Wielkiego, dzwonnicę przeniesiono na elewację obiektu, cały budynek obłożono cegłą, we wnętrzu urządzono chóry, przeprowadzono również kapitalny remont pozostałej części wnętrza. Koszty renowacji pokrył starosta cerkiewny Simieon Trawkin. W tym samym roku wioskę Demijiwka (w j. ros. Diemijewka) włączono w granice Kijowa. Na początku XX w. parafia prowadziła szkołę parafialną, w 1915 r. wzniesiono dla niej nowy budynek. Dwa lata później liczbę wiernych należących do parafii obliczono na 4 tys. ludzi. W 1990 r. wzniesiono nową dzwonnicę cerkiewną, nie wiadomo jednak, kiedy i z jakiego powodu zniszczona została poprzednia. W tym samym roku pozłocono krzyże na cerkiewnych kopułach. Związani z cerkwią W 1907 r. w świątyni miał miejsce ślub pisarki i poetki Łesi Ukrainki (Łarysy Kosacz) z Kłymentijem Kwitką W latach 1968–1969 proboszczem miejscowej parafii był ks. Aleksiej Iljuszczenko, później arcybiskup Warłaam. W latach 1979–1988 parafianką cerkwi była Alipia (Awdiejewa), mniszka otaczana nieformalnym kultem w Kijowie. Przypisy
Свято-Троїцька церква (Великі Будища)

Церква святої Трійці — чинна церква на честь Святої Трійці в селі Великі Будища, нині Диканський район, Полтавська область, Україна. Парафія належить до Полтавської єпархії ПЦУ. Історія Ймовірно, що церква на честь Святої Трійці існувала в містечку Великі Будице ще в XVII ст. Документально підтверджено її існування 1722 року згадкою про отця Самуїла Троїцького в господарських документах Полтавського полку. 1726 року була вже збудована нова дерев'яна церква на честь Святої Трійці. 1866 року, у зв'язку із зменшенням числа парафій, Троїцьку церкву приписали до Різдвяно-Богородицького храму. Після перебудови Різдвяно-Богородицької церкви, розпочатої 1873 року, 1876 року цей храм, під приводом збереження пам'яті про старовинну Свято-Троїцьку церкву, був переосвячений. Від того часу Різдвяно-Богородицький храм отримав нових небесних покровителів і нову назву на честь Святої Трійці. Споруда церкви є одним із об'єктів Регіонального ландшафтного парку «Диканський». Примітки Джерела Полтавіка. Полтавська енциклопедія. Том 12: Релігія і Церква. — Полтава: «Полтавський літератор», 2009 — С. 105–106.
Свято-Троїцька церква (на Клокучці)

Свято-Троїцька церква — чинна мурована церква зведена у 1930-х роках на околоці Чернівців (Клокучка) на честь Святої Трійці. Історія церкви Перша парафіяльна церква з'явилася на Клокучці 1876 року, коли сюди перенесли славнозвісну церкву Святої Трійці. Водночас, передмістя швидко розвивалось і досить скоро старенька дерев'яна церква вже не могла задовільнити потреби всіх православних віруючих Клокучки. На початку ХХ століття місцева громада почала виступати з ініціативами щодо спорудження нової мурованої культової споруди. Перша світова війна, яка невдовзі розпочалася, завадила реалізації намірів. Будівництво До питання будівництва нової церкви на Клокучці повернулися тільки у 1930-х роках. 22 серпня 1937 року за присутності митрополита Віссаріона та примара Чернівців Димитрія Мармелюка, а також великої кількості віруючих православного віровизнання було освячено фундамент під майбутню споруду. У фондах митрополії Буковини збереглися плани, кошториси та листування з питань її побудови. Плани та креслення цієї церкви виготовив архітектор Вірджіл Іонеску (який в деяких джерелах значиться як Іванов). Він же забезпечував загальне управління будівництвом. Під час будівництва, згідно з проханням митрополита, було дещо змінено форми бань церкви та покрівлі. Попередньо планувалися дерев'яні рами вікон, проте їх виготовили із металу. Віконне скло було виготовлено чернівецькою фірмою Антона Вайнґаста. Це було спеціальне жовте, так зване «кафедральне» скло. Два вагони паркету, який виготовила фірма Камбера, привезли із Бухареста. Електричне освітлення храму провів Еммануїл Бюн. Дерев'яна скульптурна частина вівтаря була виготовлена скульптором Григорієм Думітреску. Іконостас розписав відомий художник Жорж Льовендаль. Після закінчення будівництва на мармуровій плиті фірмою майстра Москалюка було зроблено напис про будівництво «Свято-Троїцької церкви на Клокучці». Радянський період Свято-Троїцька церква на Клокучці залишалася діючою до 1964 року, коли православне релігійне товариство «Клокучка» було знято з офіційної реєстрації. Парафіяни (близько 52 тисяч осіб, із них майже 25 тисяч пенсіонерів) змушені були відвідувати інші церкви, до найближчої із них було 5-6 кілометрів. Майно церкви передали до діючих церков. Зняте з реєстрації культове приміщення тривалий час використовувалося для різних господарських потреб, що викликало незадоволення та нарікання віруючих. Сучасність У 1988 році виконком Чернівецької міської ради підтримав парафіян: на їх прохання та клопотання Ленінської районної ради про реєстрацію православного товариства у мікрорайоні Клокучка церковній громаді було передано в орендне користування зняте з реєстрації культове приміщення храму на вулиці Золочівській, 74. Див. також Храми Чернівців Джерела Марія Никирса. Передмістя Чернівців: Калічанка [Архівовано 26 вересня 2013 у Wayback Machine.] Ігор Чеховський Походження назви Чернівців та передмість.
Синьогора (резиденція)

Державна організація «Резиденція "Синьогора"» — резиденція Президента України в карпатському масиві Ґорґани (біля села Стара Гута Богородчанського району Івано-Франківської області) на території національного природного парку «Синьогора». Організована на базі старого відомчого санаторію в 2001 р. Підпорядкована Державному управлінню справами (ДУС). Природні умови «Синьогора» — одна з найбільш фешенебельних мисливських держрезиденцій В. Януковича. Створена для задоволення мисливських утіх перших осіб країни. Займає площу 10 866 га. На її території є палаци, зимовий сад, ставки, вертолітний майданчик, мисливський будиночок, десятки мисливських вишок, готель, невеликий звіринець з п'ятьма ведмедями (два дорослих і три малюки), живоловушки, годівниці для копитних, вольєри, де мешкає 5 муфлонів, 6 ланей, 4 плямистих олені, близько 20 кабанів, 4 коттеджі, лижна траса з підйомником. У гірських соснових лісах тут мешкають олені, козулі, кабани, в 2009 р. було завезено 6 зубрів (за іншими даними — одна зубриха), занесених до Червоної книги України. Зубри були випущені в ліс і більше їх ніхто не бачив (скоріше за все їх відстріляли високопоставлені мисливці). Діяльність Громадські екологічні організації порушують питання щодо створення на місці державної резиденції національного природного парку. 12 грудня 2009 р. Указом Президента України В. Ющенка «Синьогора» була реорганізована в національний природний парк. Однак Державне управління справами (ДУС) саботує виконання Указу. Київський еколого-культурний центр і Екоправо-Київ у 2012–2013 рр. судилися з Державним управлінням справами і Кабінетом Міністрів України з цього приводу. У 2012 р. з держбюджету на утримання резиденції з програми на розвиток природно-заповідного фонду було витрачено 9 млн 318 тис. гривень. Всього ж в 2012 р. на утримання «Синьогори» пішло 211 100 000 гривень. Причому тільки спорудження однієї сауни коштувало 1 млн гривень. У 2011 р. на ремонт дачі В. Януковича з держбюджету було виділено 21 млн грн, в той час як в цьому ж році на лікування хворих на діабет в Україні з держбюджету було виділено 20 млн гривень. Петро Порошенко із сім'єю свій Новий рік 2019 року святкував саме в Синьогорі. 2020 Новий рік в резиденції відзначав наступний після Порошенка президент — Володимир Зеленський із урядовими чиновниками, зокрема із Андрієм Богданом. 20 грудня 2021 року в держаній резиденції проходив саміт президентів "Люблінського трикутника" (L3) між Республікою Польща, Литовською республікою та Україною. Див. також Межигір'я (резиденція) Залісся (резиденція) Державна організація "Лісове господарство Білоозерське" Джерела Сайт Державного управління справами Сайт ДО "Резиденція"Синьогора Посилання Президентську резиденцію «Синьогора» відкрито для відвідування [6] На дачі Януковича в Карпатах замість альтанки будують ресторан за 24 мільйони [7] Виноски
Сырецкий гай

«Сырецкий гай» также известен как парк «Дубки» (укр. «Сырецкий гай») — лесопарк и парк-памятник садово-паркового искусства общегосударственного значения, расположенный на территории Шевченковского и Подольского районов Киевского горсовета (Украина). Создан 26 июля 1972 года. Площадь — 194 га. Землепользователь — коммунальные предприятия по содержанию зелёных насаждений Шевченковского и Подольского районов. История Лесопарк был создан на месте естественных насаждений (остатка леса) в 1952 году. Лесопарк получил статус парка-памятника садово-паркового искусства общегосударственного значения Постановлением коллегии Государственного комитета УССР по охране природы от 26 июля 1972 года № 22. Решением Киевского горсовета от 17 февраля 1994 года № 14 площадь парка была уменьшена на 10 га до 194 га. Описание Парк расположен в долине реки Сырец между историческими местностями Сырец (в том числе Нижний Сырец и бывшее село Сырец), Беличье поле, Нивки, Софиевка (внутри парка), Цветоводство, Дегтяри и заводом Квазар-Микро. Парк ограничен улицами и их застройками (жилого и нежилого типа) Белицкая, Гомельская, Розовая, Ольжича (на севере), Ясногорской и ж/д линией (на востоке), бульвар Павла Вирского (Саратовская) (на западе), улицами Салютная, Януша Корчака, Цукидзе и Магистральная (на юге). Территория парка разделена улицами Сырецкая, Владимира Сальского, Стеценко (по которой проходит граница между районами горсоветаː севернее Подольский, южнее — Шевченковский). По парку (северо-восточный и южный участки) протекает река Сырец и её притока ручей Брод (центральный участок), где они представлены природным руслом с долиной. Южнее расположен парк Нивки; западнее по улице Тираспольская примыкает Сырецкий дендрологический парк. Как добраться Транспортː от ст. м. Сырецː пешком около 100 м; от ст. м. Нивкиː ост. ул. Саратовская/Стеценко (пересечение улиц) марш. такси № 410. Ближайшая станция метроː Сырец. Природа Местность парка расчленена ярами и рекой Сырец, а также озёрами. Насаждения парка представлены доминирующими здесь столетними дубами и, в северо-западной части, соснами и липами. Также здесь в последние десятилетия были высажены ель обычная, виды родов берёза, клён, граб, орех, ольха, ива, тополь, можжевельник. Сырецкий гай служит местом отдыха горожан, поскольку кроме естественных насаждений в парке есть зоны отдыха, детская площадка, а также, по адресу улица Стеценка, 1 расположен, ресторан Дубки. Иллюстрации Ссылки Сайт КО «Київзеленбуд» — m . Архивировано из оригинала 9 декабря 2008 года. Про заказник на сайте pryroda.in.ua
Сирецький гай

Сирецький гай — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, розташований на території Шевченківського та Подільського районів міста Києва. Розташування Розташований вздовж вул. Стеценка (обабіч), від її перетину з бул. П. Вірського і до залізничної колії. Загальна площа парку — 175,6 га, у тому числі в Шевченківському районі — 82,9 га та Подільському — 92,7 га. Паркова територія межує на півдні по залізничній колії з парком «Нивки» (східна частина), на півночі — з Сирецьким дендропарком, а на південному сході з Сирецьким парком. Включає до свого складу урочище Рогозів яр та північну частину урочища Сирецький яр, лісопарковий масив парк "Дубки" та власне сам Сирецький гай. Територією парку протікають річка Сирець та її притоки Брід (Рогостинка) та Кам'янка. Відпочинкова інфраструктура У гаю виставлена велика кількість лісових меблів, влаштовано куточки відпочинку, дитячий майданчик, фонтан із джерельною водою. По вул. Стеценка, 1, розташований ресторан «Дубки», виконаний у стилі народної дерев'яної архітектури (архітектор В.Гопкало). Установи На території парку росташовані Дитячий спеціалізований санаторій "Ластівка" та Київська обласна клінічна лікарня № 2 Галерея Примітки Джерела WEK - WWW Енциклопедія Києва
Смілянська міська рада

Сміля́нська міська́ ра́да — орган місцевого самоврядування в Черкаській області. Юрисдикційно здійснює свою діяльність в межах Смілянської міської територіальної громади Черкаського району Черкаської області. Загальні відомості Територія територіальної громади м.Сміла: 39,7 км² Територією територіальної громади м.Сміла протікає річка Тясмин. Населені пункти Міській раді підпорядковані населені пункти: Склад ради Рада складається з 34 депутатів та міського голови. Міський голова: Ананко Сергій Васильович Секретар міської ради: Студанс Юрій Іварович (до 30.04.2025) Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Смілянська міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Cathédrale Saint-Nicolas de Tchernivtsi

La cathédrale Saint-Nicolas (en ukrainien : Свято-Миколаївська церква (Чернівці)) est une cathédrale située à Tchernivtsi, au 3 rue ROuska en Ukraine. Elle est construite en style néo-byzantin entre 1927 et 1939. Images Notes et références Portail de l’architecture chrétienne Portail de l’Ukraine Portail du christianisme orthodoxe
Sobór św. Mikołaja w Czerniowcach

Sobór św. Mikołaja – prawosławny sobór parafialny w Czerniowcach, w eparchii czerniowieckiej i bukowińskiej Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego. W latach 1961–1989 katedra. Historia Sobór został wzniesiony w latach 1927–1939. Jego budowę rozpoczęto z inicjatywy metropolity Bukowiny Nektariusza, natomiast gotowy obiekt wyświęcił kolejny ordynariusz miejscowej eparchii, metropolita Wissarion, w dniu wspomnienia liturgicznego św. Mikołaja w 1939, w asyście innych duchownych. Nie jest znany autor pierwotnego projektu świątyni. Pracami przy jej wznoszeniu koordynowali kolejno trzej architekci: Paul Hitzigratch, Virgil Ionescu i Andrej Iwanow; każdy z nich modyfikował początkową koncepcję budowli. Dwurzędowy ikonostas cerkwi powstał w Bukareszcie w pracowni Grigorie Dumitrescu. Również w Bukareszcie wykonano witraż z postacią Chrystusa Pantokratora, umieszczony w kopule świątyni. Gdy w 1961 władze radzieckie zamknęły katedralny sobór Zstąpienia Ducha Świętego w Czerniowcach, właśnie cerkiew św. Mikołaja stała się soborem katedralnym biskupów czerniowieckich i bukowińskich. W 1968 obiekt rozbudowano o ołtarze boczne Narodzenia św. Jana Chrzciciela oraz św. Teodozjusza Czernihowskiego, w którym znajdują się relikwie tegoż świętego. W tym samym roku w świątyni wykonano kompleks fresków wzorowanych na dziełach z soboru św. Włodzimierza w Kijowie. Sobór św. Mikołaja pozostawał katedrą eparchialną do 1989, gdy Cerkwi prawosławnej zwrócono sobór Zstąpienia Ducha Świętego. Architektura Cerkiew wzniesiona została w stylu rumuńskim, z charakterystycznie rozmieszczonymi oknami w kopule. Do budynku prowadzą dwa wejścia od strony północnej i południowej, każde przez przedsionek z portykiem w postaci rzędu łuków podtrzymywanych przez kamienne kolumny. Od wschodu i zachodu budowla posiada po jednej apsydzie. Przypisy
Biserica Sfântul Nicolae din Cernăuți

Biserica „Sfântul Nicolae” din Cernăuți (în ucraineană Свято-Миколаївська церква, transliterat: Sveato-Mîkolaiivska țerkva) a fost construită în perioada interbelică. Piatra de temelie a fost pusă în anul 1927 de Nectarie Cotlarciuc, mitropolitul de atunci al Mitropoliei Bucovinei, cu sediul la Cernăuți. Biserica a fost sfințită în anul 1939 de mitropolitul Visarion Puiu. Lăcașul a servit din anul 1960 până în 1990 drept catedrală a Episcopiei Cernăuților, în vremea în care Catedrala Pogorârea Sfântului Duh din Cernăuți era închisă de autoritățile sovietice. Până în 2025 în biserică se țineau regulat slujbe în limba română. În 2025 biserica a fost transferată de sub jurisdicția Bisericii Ortodoxe Ucrainene, sub conducerea mitropolitului Meletie Egorenko, sub cea a Bisericii Ortodoxe a Ucrainei, sub conducerea lui Feognost Bodoriak, în ciuda voinței enoriașilor. Viitorul slujbelor în limba română este incert, având în vedere că Vicariatul Ortodox Român din cadrul Bisericii Ortodoxe a Ucrainei există doar pe hârtie. Note Vezi și Catedrala Pogorârea Sfântului Duh din Cernăuți