NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Черниговская центральная городская библиотека

Черниговская центральная городская библиотека имени М. М. Коцюбинского (укр. Чернігівська центральна міська бібліотека) — общедоступная, универсального профиля библиотека в городе Чернигове. Входит в состав Черниговской городской коммунальной централизованной библиотечной системы. История Основана в 1949 году. Её фонд составлял 3 548 экземпляров. В 1951 году были открыты читальный зал и абонемент. К этому времени её фонд вырос до 18 450 экземпляров. В 1953 году библиотеке присвоено имя писателя М. М. Коцюбинского. В 1967 году — после объединения библиотек города Чернигова в централизованную библиотечную систему — библиотека имени М. М. Коцюбинского стала центральной и методическим центром для других библиотек-филиалов. С 1960 года библиотека расположена в новом здании по улице Кирпоноса № 22. В 1987 году книжный фонд составлял свыше 130 тыс. экземпляров. Ежегодно обслуживала свыше 10 тысяч читателей. Описание Черниговская центральная городская библиотека состоит: отдел обслуживания зал каталогов абонемент сектор регистрации пользователей, учета и контроля общий читальный зал зал периодических изданий отдел компьютерного обеспечения с Интернет-центром центр правовой информации Фонд абонементного отдела — универсальный, насчитывает 37 400 экземпляров (книги, альбомы, брошюры, периодические издания). Посетителями библиотеки и социокультурных мероприятий при ней являются 10 тысяч читателей. Библиотечный фонд составляет 112 тысяч экземпляров. Ежегодно библиотека получает около 4 тысяч книг и подписывается на 150 наименований газет и журналов. Пополнению фондов способствует община города, писатели, спонсоры, меценаты. Примечания Литература Чернігівщина: Енциклопедичний довідник, К.: УРЕ і м. М. П. Бажана, 1990. — с. 878 ЧЕРНІГІВСЬКА МІСЬКА БІБЛІОТЕКА Чернігівська міська бібліотека імені М.М. Коцюбинського
Pałac w Szpikowie

Pałac w Szpikowie – pałac wybudowany w Szpikowie przez Leonarda Marcina Świejkowskiego. Historia Pałac wybudowany w XVIII w. w stylu barokowym w dobrym stanie zachowany do początków XX w. Obiekt powstał na planie czworoboku z okrągłymi wieżami w narożach. W galerii pałacu znajdowały się portrety Potockich i Świejkowskich a na ścianach wisiały dywany i gobeliny z tulczyńskiego jedwabiu. Przypisy Linki zewnętrzne Szpików, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XII: Szlurpkiszki – Warłynka, Warszawa 1892, s. 29 . pałac w Szpikowie Pałac w Szpikowie na filmie z drona.
Шпиківський замок-палац

|замовник Шпиків — давнє поселення на Поділлі в землі Брацлавській. Через Шпиків тече річка — Шпиківка, притока р. Богу (Південного Бугу). Історія В XVI столітті Шпиківська земля належала родині Кішків. В 1582 році Іван Кішка продав Шпиків князю Острозькому. Після того як роди князів Острозьких та Заславських вигасли, Шпиків перейшов до родини Замойських. Пізніше Шпиків як віно переходить до Конецпольських і від них до Потоцьких гербу Пилява. Шпиків входив до «Тульчинського ключа», який належав Станіславові Щенсному Потоцькому. Донька С. Щ. Потоцького Октавія внесла Шпиків як віно до родини Свейковських — Янові Сьвейковському. Леонард Марцін Свейковский збудував у XVIII ст. у Шпикові палац з наріжними баштами, з лицарським дитинцем, з великою в'їзною брамою. В палаці була галерея портретів Потоцьких та Свейковських, збройна кімната з великою кількістю панцерів та караценів. Стіни палацу були завішані килимами та тульчинськими шовковими гобеленами. Примітки Джерела Рудь О. Панські садиби Поділля: на прикладі Шпиківського маєтку М. П. Балашова (кінець XIX — початок XX ст.) // Краєзнавство. — К., 2013. — С. 166—173. Aftanazy R. Dzieje rezydencji na dawnych kresach Rzeczypospolitej. Województwo bracławskie. — Wrocław, Warszawa : Zakład Narodowy im. Ossolińskich, 1996. — T. 10. — wyd. 2 przejrzane i uzupełnione. — S. 420—423. Посилання Розповідь про Шпиківський замок-палац на сайті castles.com.ua Шпиківський палац на фільмі з дрона.
Ямпільський ботанічний сад

Я́мпільський ботані́чний сад — природоохоронна територія місцевого значення в Україні. Розташована в селищі міського типу Ямпіль Сумської області, на вулиці Калиновій, на території районної станції юних натуралістів. Директором станції є Сергій Мерцалов. Опис Площа Ямпільського ботанічного саду становить 13,5 гектарів. Статус надано 2005 року. Перебуває у віданні Ямпільської районної станції юних натуралістів. Робітники закладу співпрацюють з 30 ботанічними садами, розташованими у різних містах України та закордоння. Весною 2015 року було анонсоване створення нової клумби «Рослини — символи України» на території саду. На цій ділянці будуть зростати рослини, які є символами держави та будуть доповнювати експозицію з хаткою. Також заплановано в 2015 році побудувати нові вольєри для екзотичних птахів та тварин, які будуть мешкати на природоохоронній території. В Менському зоопарку планується придбати для Ямпільського ботанічного саду фазанів, нутрій та цесарок. На території ботанічного саду розміщенні скульптури героїв, що мають відношення до казкових сюжетів. Серед них — лісовик, гноми, три ведмеді, Оленка та скульптура лілії. Всі вони були виготовлені працівником станції Володимиром Кириченком. До їх встановлення, на території ботанічного саду розташовувалась дерев'яна скульптура лелек, реставрувати яку було неможливо. Є голубник. Розташовані вольєри з екзотичними тваринами. У 2015 році з'явилась інформація про побудови дитячого майданчика. В Ямпільському ботанічному саду займається 900 учнів з усього району. Рослинність 4,5 гектарів усієї території ботанічного саду зайнято насадженнями квітів. Представлено понад 2,5 тисяч сортів рослин. У березні в юннатській теплиці проводяться заходи з вирощування 5 тисяч саджанців. Теплиця працює протягом всього року, зростають у ній калла, фікуси, інжир. Серед рослин ботанічного саду представлені пролісок, крокуси, нарциси. Щорічно у квітні на території Ямпільського ботанічного саду спостерігається цвітіння тисяч тюльпанів, після цього — цвітіння бузку та конвалій. У ботанічному саду зібрана насіннєва колекція. Є зразки насіння власної селекції. Докуповуються нові види. Тюльпани представлені 45 видами. Зростають мініатюрні троянди. На території ботанічного саду можна придбати саджанці квітів. Функціонують квіткові експозиції. Зростають сосни. Планується висадження чагарників та ялин. Галерея Примітки Посилання Ботанічний сад місцевого значення «Ямпільський»
Батуринська міська рада

Бату́ринська міська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Бахмацькому районі Чернігівської області. Адміністративний центр — місто Батурин. Загальні відомості Батуринська міська рада утворена у 1919 році. Територія ради: 12,104 км² Населення ради: 2 758 осіб (станом на 1 січня 2011 року) Територією ради протікає річка Сейм Історія Статус міста Батурин — з 23 вересня 2008 року (раніше з 1625 по 1923), село Батурин — з 1923 по 1960 рік, смт Батурин — з 1960 по 2008 рік. Населені пункти Міській раді підпорядковані населені пункти: м. Батурин Склад ради Рада складається з 14 депутатів та голови. Голова ради: Душа Леонід Леонідович Депутати За результатами повторних місцевих виборів 21.02.2016 депутатами ради стали: За суб'єктами висування Примітки та джерела Батуринська міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України. Відомості про сільські, селищні, міські ради
Holmeț, Ujhorod

Holmeț (în ucraineană Холмець) este o comună în raionul Ujhorod, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Holmți era vorbitoare de maghiară (51,05%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (47,95%). Note
Часлівецька сільська рада

Часлівецька сільська рада — колишній орган місцевого самоврядування у Ужгородському районі Закарпатської області. Адміністративний центр — село Часлівці. Загальні відомості Часлівецька сільська рада утворена 27 грудня 2002 року. Населення ради: 820 осіб Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: с. Часлівці Історія Закарпатська обласна рада рішенням від 27 грудня 2002 року в Ужгородському районі утворила Часлівську сільраду з центром у селі Часлівці. Закарпатська обласна рада рішенням від 3 лютого 2014 року в Ужгородському районі перейменувала Часлівську сільраду на Часлівецьку. Джерела Часлівецька сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Шептицька міська рада

Шепти́цька міська́ ра́да — орган місцевого самоврядування у Львівській області з адміністративним центром у місті Шептицький. Загальні відомості Територія ради: 17 км² Населення ради: 85 034 особи (станом на 2001 рік) Територією ради протікає річка Західний Буг. Підпорядкування Шептицькій міській раді підпорядковані населені пункти Шептицької міської громади. Населення Розподіл населення за віком та статтю (2001): Склад ради Рада складається з 36 депутатів та голови. Голова ради: Залівський Андрій Іванович Секретар ради: Грасулов Олександр Олегович Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Шептицька міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Шаргородська міська рада

Ша́ргородська міська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Шаргородському районі Вінницької області. Адміністративний центр — місто Шаргород. Загальні відомості Територія ради: 6,87 км² Населення ради: 7 021 особа (станом на 2001 рік) Територією ради протікають річки Мурашка, Ковбасна Населені пункти Міській раді підпорядковані населені пункти: м. Шаргород Склад ради Рада складається з 30 депутатів та голови. Голова ради: Барецький Володимир Іванович Секретар ради: Кедик Катерина Станіславівна VI скликання Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Примітки та джерела Шаргородська міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Щербинівська селищна рада

Щербинівська селищна рада — орган місцевого самоврядування у складі Торецької міської ради Донецької області. Адміністративний центр — селище Щербинівка. Загальні відомості Населення ради: 5254 особи (станом на 2001 рік) Населені пункти Селищній раді підпорядковані населені пункти: с-ще Щербинівка с-ще Петрівка Склад ради Рада складається з 22 депутатів та голови. Голова ради: Бергій Нелля Михайлівна Секретар ради: Падалко Любов Вікторівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України [Архівовано 27 квітня 2015 у Wayback Machine.]
Ясінянська селищна рада

Ясінянська се́лищна ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Рахівському районі Закарпатської області. Адміністративний центр — селище міського типу Ясіня. Загальні відомості Населення ради: 8 850 осіб (станом на 2001 рік) Населені пункти Селищній раді підпорядковані населені пункти: смт. Ясіня с. Лазещина с. Чорна Тиса с. Кваси Склад ради Рада складається з 25 депутатів та голови. Голова ради: Делятинчук Андрій Іванович Секретар ради: Дренкалюк Олена Юріївна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами Місцеві вибори в Україні 2020 депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Ясінянська селищна рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Ясногірська селищна рада

Ясногірська се́лищна ра́да — орган місцевого самоврядування у складі Краматорської міської ради Донецької області. Адміністративний центр — селище міського типу Ясногірка. Загальні відомості Територія ради: 12 км² Населення ради: 8293 особи (станом на 1 січня 2013 року) Населені пункти Селищній раді підпорядковані населені пункти: смт Ясногірка Склад ради Рада складається з 30 депутатів та голови. Голова ради: Мірошниченко Галина Володимирівна Секретар ради: Федоренко Ірина Петрівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними джерела Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року: Кількість депутатських мандатів у раді: 30 Кількість депутатських мандатів, отриманих кандидатами у депутати за результатами виборів: 27 Кількість депутатських мандатів у раді, що залишаються вакантними: 3 За суб'єктами висування За округами Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Тягинь

Замок Тягинь — пам'ятка архітектури та історії XIV-XVI ст., що розташована в селищі Тягинка, Бериславського району Херсонської області. Нині перебуває в зруйнованому стані, на місці ймовірного розташування в 1992 році встановлено пам'ятник на честь 500-ліття українського козацтва. Історія Залишки оборонних споруд на березі Дніпра в селі Тягинка відносяться до литовських і турецьких часів. Ще в XIV ст. на острові Велике городище був побудований литовський замок Тягин з трьома круглими баштами по кутах. 1482 року, після спалення Києва, кримський хан став просити польського короля передати Тягин йому (в знак дружби і союзництва). Король відповідав ухильно (згодом, вже на початку XVI ст. польсько-литовські дипломати казали кримським татарам, що, ясна річ, король би то місто подарував, якби хан справді вів себе як друг). У 1491 році, після взяття цих земель у Великого князівства Литовського, кримський хан Менґлі I Ґерай перебудував фортецю Тягин, яка стала одним з опорних пунктів для походів кримців на українські землі. У 1492 році під стінами Тягина запорозькими козаками був захоплений і знищений турецький корабель, що прийнято вважати першою згадкою про козаків і датою заснування запорозького козацтва. У 1673 році похід на фортецю Тягин зробив отаман Іван Сірко, а в 1693 році полковник Семен Палій розгромив там кримський загін. Остаточно фортеця була зруйнована в XVIII ст. В 1992 році на місці городища встановлений пам'ятник на честь 500-ліття українського козацтва «Козацька Слава» у вигляді колони з фігурою Св. Архістратига Михайла. Фрагменти стін фортеці збереглися на березі біля старого мосту. У 2018 році про наукову і культурну спадщину фортеці знято документальний фільм «Точка відліку». У 2020 році учасники археологічної експедиції виконали аерофотозйомку фортеці та відкопали частину зовнішньої стіни, яку раніше ніхто ніколи не бачив. 17 жовтня 2024 року у посольстві Литовської республіки у Києві було представлено віртуальний музей фортеці Тягинь. Російське вторгнення в Україну (з 2022) Пам'ятка постраждала в результаті затоплення, спричиненого підривом Каховської ГЕС 6 червня 2023 року. Див. також Фортеця Тягинь — детальніше про історію та археологічні дослідження пам’ятки. Примітки Джерела Д.Я. Вортман. Тягин (Тягиня, Тегиня) [Архівовано 13 березня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2013. — Т. 10 : Т — Я. — С. 195. — ISBN 978-966-00-1359-9. Про фортецю [Архівовано 19 квітня 2017 у Wayback Machine.] Посилання Тегиня // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1966. — Т. 8, кн. XV : Літери Ст — Уц. — С. 1885. — 1000 екз.
Чахівський ландшафтний заказник

Ча́хівський зака́зник — ландшафтний заказник загальнодержавного значення в Україні. Розташований у межах Шацького і Любомльського районів Волинської області, на південь від села Прип'ять. Площа 72,9 га. Оголошений згідно з указом президента України від 10.12.1994 року, № 750/94. Перебуває у віданні ДП «Прибузьке лісове господарство».[джерело?] Створений з метою охорони цінного природного комплексу, в який входять: озеро Чахове, площею 34 га; болото сфагнового типу, площею 1,8 га, що його оточує; вільхово-березове насадження віком до 75 років, площею 34,1 га. Тут трапляються рослини (шейхцерія болотна, альдрованда пухирчаста, береза низька, лілія лісова, росичка англійська, верба чорнична, шолудивник королівський) і тварини (лелека чорний, журавель сірий), занесені до Червоної книги України. Див. також Чахівський (ландшафтний заказник місцевого значення) Джерела Ландшафтний заказник «Чахівський» на сайті Волинської обласної ради [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] Ландшафтний заказник «Чахівський» (Указ Президента про створення заказника) [Архівовано 12 травня 2014 у Wayback Machine.]
Швейцарський будиночок (Корсунь-Шевченківський)

Швейцарський будиночок (Корсунь-Шевченківський) — одна зі складових Палацового ансамблю, започаткованого князем Станіславом Понятовським (архітектори Ж. А. Мюнц, Я. Д. Ліндсей) як літня позаміська резиденція у 1782 р. Опис Швейцарський будиночок було збудовано, ймовірно, у 30 — 40-х рр. ХІХ ст. Автор проекту — невідомий архітектор. Будівля знаходилась на Швейцарському острові, звідти й назва. Спочатку будиночок призначався для проживання челяді. Будівля зроблена з дерева, має прямокутну форму та два поверхи. Поверхи прикрашені галереями, які оточують будинок з трьох боків. На головному фасаді — два яруси галерей. На галерею ведуть надвірні бокові східці, а потім, іншими східцями, можна потрапити на галерею другого поверху, на якій розміщена мансарда. Будиночок має великі прямокутні віконні прорізи, які асиметричні функціональному розташуванням груп приміщень. Дах — високий двосхилий. Його краї набагато виступають над стінами, цим захищаючи приміщення від атмосферних впливів. Стіни споруди обвивали плетючі рослинами, можливо, це був дикий виноград. Згодом, у 1950 — 60 рр. до будинку з обох боків прибудували веранди. За стилем споруда має риси архітектури раннього романтизму й органічно вписана в оточуючучий ландшафт кам'янистого острова. У будинку мешкає 3 сім'ї. Див. також Садиба Лопухіних Корсунь-Шевченківський парк Примітки Посилання Корсунь [Архівовано 2 квітня 2015 у Wayback Machine.]
Nyschni Sirohosy

Nyschni Sirohosy (ukrainisch Нижні Сірогози; russisch Нижние Серогозы Nischnije Serogosy) ist eine Siedlung städtischen Typs im Osten der ukrainischen Oblast Cherson mit 4600 Einwohnern (2020). Geschichte Die Ortschaft wurde von Einwanderern aus dem Gouvernement Charkow im frühen 19. Jahrhundert gegründet. Durch Einwanderer aus dem Gouvernement Tula erhielt die Siedlung 1820 zusätzliche Bewohner und 1849 zogen weitere 11 Familien aus dem Gouvernement Kursk hierher. 1833 besaß das Dorf 274 Häuser, in denen insgesamt lebte 1123 Menschen lebten. Von 1923 bis Juli 2020 war Nyschni Sirohosy das administratives Zentrum des gleichnamigen Rajons Nyschni Sirohosy und 1960 erhielt die Ortschaft den Status einer Siedlung städtischen Typs. Nach dem russischen Überfall auf die Ukraine am 24. Februar 2022 wurde der Ort im März 2022 von russischen Truppen besetzt und steht seitdem nicht mehr unter ukrainischer Kontrolle. Geographische Lage Nyschni Sirohosy liegt am Ufer des 65 km langen Welyki Sirohosy (Великі Сірогози), 169 km östlich der Oblasthauptstadt Cherson und 80 km westlich von Melitopol in der Oblast Saporischschja. Der nächstgelegene Bahnhof befindet sich im 15 km entfernten Dorf Sirohosy (ukrainisch Сірогози). Verwaltungsgliederung Am 12. Juni 2020 wurde die Siedlung zum Zentrum der neugegründeten Siedlungsgemeinde Nyschni Sirohosy (ukrainisch Нижньосірогозька селищна громада/Nyschnjosirohoska selyschtschna hromada), zu dieser zählen auch noch die 22 in der untenstehenden Tabelle angeführten Dörfer sowie die Ansiedlungen Dalnje und Sirohosy, bis dahin bildete sie die gleichnamige Siedlungsratsgemeinde Nyschni Sirohosy (Нижньосірогозька селищна рада/Nyschnjosirohoska selyschtschna rada) im Süden des Rajons Nyschni Sirohosy. Seit dem 17. Juli 2020 ist der Ort ein Teil des Rajons Henitschesk. Folgende Orte sind neben dem Hauptort Nyschni Sirohosy Teil der Gemeinde: Bevölkerungsentwicklung Quelle: Weblinks Seite des Rajon auf der Webpräsenz der Oblast (ukrainisch) Einzelnachweise
Nyzhni Sirohozy

Nyzhni Sirohozy (Ukrainian: Нижні Сірогози; Russian: Нижние Серогозы) is a rural settlement in Henichesk Raion, Kherson Oblast, southern Ukraine. It is located inland, between Melitopol and Kherson. Nyzhni Sirohozy hosts the administration of Nyzhni Sirohozy settlement hromada, one of the hromadas of Ukraine. It has a population of 4,451 (2022 estimate). History Until 18 July 2020, Nyzhni Sirohozy was the administrative center of Nyzhni Sirohozy Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Kherson Oblast to five. The area of Nyzhni Sirohozy Raion was merged into Henichesk Raion. Until 26 January 2024, Nyzhni Sirohozy was designated urban-type settlement. On this day, a new law entered into force which abolished this status, and Nyzhni Sirohozy became a rural settlement. Climate Demographics As of the 2001 Ukrainian census, the ton had a population of 5,992 inhabitants. The linguistic composition was as follows: Economy Transportation Nyzhni Sirohozy has access to the Highway M14, connecting Kherson with Mariupol via Melitopol. Another road connects it with Henichesk and Velyka Lepetykha. The closest railway station is in Sirohozy, about 10 kilometres (6.2 mi) north of the settlement, on a railway connecting Mykolaiv with Melitopol. See also Russian occupation of Kherson Oblast References