NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ukraiński Uniwersytet Katolicki

Ukraiński Uniwersytet Katolicki (ukr. Украї́нський католи́цький університе́т) – ukraińska uczelnia, powstała w 1994 r. we Lwowie jako Lwowska Akademia Teologiczna. UKU jest pierwszym uniwersytetem katolickim, który został otwarty na terytorium byłego Związku Radzieckiego, a także pierwszym uniwersytetem otwartym przez jeden ze wschodnich kościołów katolickich. Historia Ukraiński Uniwersytet Katolicki kontynuuje tradycje Greckokatolickiej Akademii Teologicznej utworzonej w latach 1928–1929 przez metropolitę Andrzeja Szeptyckiego we Lwowie. Pierwszym Rektorem Akademii był kardynał Josyf Slipyj. W 1939 r. po agresji ZSRR na Polskę i okupacji Lwowa przez Armię Czerwoną uczelnia została zlikwidowana. Wznowiła działalność po wybuchu wojny niemiecko-sowieckiej i okupacji miasta przez Wehrmacht. Po ponownym zajęciu Lwowa przez Armię Czerwoną, ostatecznie zlikwidowana przez władze ZSRR w 1944 r. Od 1963 r. tradycje Akademii kontynuował Ukraiński Uniwersytet Katolicki im. św. Klemensa w Rzymie. Po wyjściu Ukraińskiej Cerkwi Greckokatolickiej z podziemia oraz uzyskaniu niepodległości przez Ukrainę w 1991 r. Uniwersytet rozpoczął przekazywanie swoich funkcji ukraińskiemu środowisku naukowo-religijnemu, które w 1994 r. utworzyło Lwowską Akademię Teologiczną. W 1998 r. Akademia została uznana przez Kongregację ds. Edukacji Katolickiej. Podczas swojej wizyty na Ukrainie 26 czerwca 2001 r. Papież Jan Paweł II pobłogosławił kamień węgielny przyszłego uniwersytetu. 29 czerwca 2002 r. Akademię przekształcono w Ukraiński Uniwersytet Katolicki. 18 sierpnia 2022 utworzono Fundację Ukraińskiego Uniwersytetu Katolickiego w Polsce. Rektorzy o. Mychajło Dymyd o. Borys Gudziak (od 2002-13) ks. Bogdan Prach (2013-23) dr Taras Dobko (od 2023) Wydziały Wydział Filozofii i Teologii Wydział Humanistyczny Wydział Nauk o Zdrowiu Wydział Nauk Społecznych Wydział Nauk Stosowanych Lwowska Szkoła Biznesu Przypisy Linki zewnętrzne Український Католицький Університет. ucu.edu.ua. [dostęp 2014-01-18].
Universidade Católica da Ucrânia

A Universidade Católica da Ucrânia (em ucraniano: Український Католицький Університет, Ukrains'kyy Katolyts'kyy Universytet) é uma universidade com sede na cidade de Lviv, Ucrânia. Foi fundada em 29 de junho de 2002. Referências Ligações externas Página oficial
Украинский католический университет

Украи́нский католи́ческий университе́т (укр. Український католицький університет) — частное высшее учебное заведение во Львове. Первый католический университет на территории постсоветского пространства и первый университет, основанный УГКЦ. История От основания до закрытия 6 октября 1929 года состоялось торжественное открытие Львовской богословской академии. Первым ректором был назначен Иосиф Слипый. Объединив вокруг себя часть западноукраинской интеллигенции, Академия стала центром богословских и философских наук. На территории тогдашней Польши это было единственное высшее украинское учебное заведение. За 10 лет существования Академия значительно разрослась: открылись новые факультеты, кафедры, профессорский состав увеличился до 40 лиц. В 1945 году Академия была закрыта, а преподавательский состав эмигрировал, был репрессирован или прекратил преподавательскую деятельность. Восстановление и реорганизация В 1992 году по благословению Главы УГКЦ Мирослава Ивана Любачивского была создана комиссия по восстановлению богословской академии. В 1994 году Львовский Синод епископов проголосовал за восстановление ЛБА. В сентябре того же года Академия была официально открыта. В 1997 году возобновлено издание журнала Богословія. В 1999 году получила международную аккредитацию. В том же году произошёл первый выпуск студентов. Первым ректором академии был Михаил Димид, в 2000 году его сменил Борис Гудзяк. В 2002 году ЛБА была переименована в Украинский католический университет, ректором которого остался Борис Гудзяк. В 2013 году ректором Университета был назначен о. Богдан Прах, вл. Борис Гудзяк стал президентом УКУ. Специальности В Украинском католическом университете подготавливают аккредитованных государством бакалавров по следующим специальностям: Теология История Компьютерные науки Политология Психология Социальная педагогика Социология Культурология Филология Бизнес-аналитика (специальность 124 — системный анализ). Подготовка магистров осуществляется по следующим направлениям: Теология История и археология Экуменические науки Инновации и предпринимательство Журналистика Клиническая психология Медиакоммуникации Юриспруденция Управление персоналом и др. См. также Институт литургических наук Павлив, Владимир Владимирович Хобзей, Павел Кузьмич Ссылки Украинский католический университет Украинский католический университет в сети Интернет
Oděské národní akademické divadlo opery a baletu

Divadlo opery a baletu je nejstarším divadlem v Oděse na Ukrajině. Původní budova divadla byla otevřena v roce 1809, ta ovšem 2. ledna 1873 vyhořela. V letech 1883–1887 byla na jejím místě postavena druhá budova ve stylu vídeňského baroka. Navrhli ji proslulí rakouští divadelní architekti Ferdinand Fellner a Hermann Helmer. Divadelní budova Inspirací pro vznik nové budovy byla Semperova opera v Drážďanech. Fellner s Helmerem, zaměstnaní mnoha dalšími projekty, nedodali zcela podrobné plány a nikdy stavbu nenavštívili, na budově je tak i citelný podíl místních stavitelů Felixe Gonsiorovského, Alexandera Bernardazziho a Jurije Dimitrenka. Fellner byl přítomen až otevření budovy v roce 1887. Nad vchodem oděské opery je umístěno sousoší múzy tragédie Melpomené. Vpravo dole se nachází socha múzy tance Terpsichoré, vlevo dole Orfeus a Kentaur. Přímo po stranách vchodu lze vidět sochy komedie a tragédie. Strop divadelního sálu zdobí bohatý dvoutunový lustr a čtyři malby na motivy děl Williama Shakespeara (Hamlet, Sen noci svatojánské, Jak se vám líbí a Zimní pohádka). Budova opery byla první stavbou v Oděse, která dostala osvětlení elektrickým světlem. V roce 1925 došlo v budově k požáru, ale poškozené části byly brzy opraveny. Druhou světovou válku budova přečkala, i když Němci chystali její vyhození do povětří před tím, než z města ustoupí. V roce 1960 se uskutečnila rekonstrukce divadla. Kvůli narušené statice bylo divadlo několik let uzavřeno a k opětovnému zprovoznění došlo v roce 2007. Divadelní provoz Zpočátku nebyl v oděském divadle stálý soubor. Až začali budovat soubory divadelní podnikatelé, kteří dostávali operu do pronájmu, např. I. I. Čerepennikov nebo Iosif Jakovlevič Setgofer, kteří tam zvali známé umělce z Ruska i z Evropy. Repertoár byl založen na dílech západoevropských skladatelů, až v závěru 19. století začal jako jeden z prvních uvádět ruské opery I. N. Grekov (Rubinsteinova Démona a Čajkovského Pikovou dámu, tu pod dohledem skladatele). Právě na Čajkovského doporučení se v roce 1893 stal šéfdirigentem opery český umělec Josef Přibík (Iosif Pribik). Na konci 19. století v oděské opeře hostovali jak Fjodor Šaljapin nebo Enrico Caruso, tak třeba Oskar Nedbal nebo Jan Kubelík. Od roku 1897 do roku 1900 podnikal v opeře Alexandr Siberjakov, kterému se podařilo na scénu pozvat významné hvězdy jako Luisu Tetrazziniovou, Mattiu Battistiniho a další. Po říjnové revoluci bylo divadlo znárodněno. Stabilní stálý soubor opery vznikl až v roce 1919. Uvedením Labutího jezera choreografem Robertem Balanottim v roce 1923 se zakládá i tradice stálého špičkového baletního souboru. Za druhé světové války byl soubor evakuován, částečně do Almaty. Umělci se ale aktivně účastnili i zájezdů, pořádaných k rozptýlení vojsk na frontě. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Oděské národní akademické divadlo opery a baletu na Wikimedia Commons
Teatr Opery i Baletu w Odessie

Teatr Opery i Baletu (ukr. Одеський національний академічний театр опери та балету, Odeśkyj nacionalnyj akademicznyj teatr opery ta bałetu) - najstarszy teatr Odessy mieszczący się przy ul. Czajkowskiego (Czajkiwśkoho). Obok schodów potiomkinowskich najbardziej rozpoznawalny budynek miasta. Pierwszy gmach teatru został zbudowany już w 1810 roku przez petersburskiego architekta Thomasa de Thomona, jednak spłonął w pożarze 1873 roku. Nowy budynek zaprojektowali wiedeńscy twórcy Ferdinand Fellner i Hermann Helmer w stylu neobaroku. Budową kierował m.in. polski architekt działający w Odessie Feliks Gąsiorowski.. Został otwarty w 1887 roku, jego budowa pochłonęła 1,3 mln rubli. Był pierwszym budynkiem w Odessie, w którym zastosowano iluminację, zamówioną w amerykańskiej Edison Illuminating Company. W 1925 roku znów nastąpił pożar budynku. W II wojnie światowej gmach ucierpiał niewiele; Niemcy wycofując się z miasta w 1944 zaminowali budynek w celu jego wysadzenia, ale instalacje te uszkodził stróż teatralny, Polak Wiśniewski, uniemożliwiając zniszczenie gmachu. Po renowacji oddano go do użytku w 1960 roku. Architektura Operę zdobi fasada w stylu baroku włoskiego. W niszach znajdują się popiersia Michaiła Glinki, Nikołaja Gogola i Aleksandra Puszkina. Główny korytarz został udekorowany w stylu Ludwika XVI. Architekci zastosowali 24 wyjścia z budynku, by zmniejszyć zagrożenie skutkami ewentualnego pożaru. Przypisy
Operahuset i Odessa

Odessas nationella akademiteater för opera och balett (ukrainska: Одеський національний академічний театр опери та балету) är den äldsta teaterbyggnaden i Odessa, Ukraina. Teaterbyggnaden och Potemkintrappan är de mest kända byggnadsverken i staden. Odessas första operahus invigdes år 1810, men förstördes i en brand 1873. Den nuvarande byggnaden uppfördes av arkitekbyrån Fellner & Helmer i nybarock-stil och invigdes 1887 efter tre års byggande. Den hästskoformade teatersalongen har en unik akustik som gör att även viskningar från scenen kan höras tydligt i hela salen. De senaste renoveringarna av operahuset genomfördes år 2007. Konstruktion Byggnadens fasad är dekorerad i italiensk barockstil. I nischerna finns byster av Michail Glinka, Nikolaj Gogol, Aleksandr Gribojedov och Aleksandr Pusjkin. Den stora salongen är utformad i stil med Ludvig XVI:s tid och är rikt utsmyckad med förgyllda stuckaturer och figurer. Arkitekterna gav foajén hela tjugofyra utgångar för att minska risken för tragedi vid en eventuell brand. Till sidan om teatern finns en gräsmatta med planteringar av blommor och prydnadsbuskar. Bildgalleri Referenser Externa länkar Officiell webbsida (engelska)
Comuna Pîrijkî, Malîn

Pîrijkî (în ucraineană Пиріжківська сільська рада) este o comună în raionul Malîn, regiunea Jîtomîr, Ucraina, formată din satele Baranivka și Pîrijkî (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Pîrijkî era vorbitoare de ucraineană (98,31%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,58%). Note
Пиріжківська сільська рада

Пиріжківська сільська рада — колишня адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у Малинському районі Малинської, Коростенської і Волинської округ, Київської і Житомирської областей Української РСР та України з адміністративним центром у с. Пиріжки. Населені пункти Сільській раді були підпорядковані населені пункти: с. Пиріжки с. Баранівка Населення Відповідно до результатів перепису населення СРСР, кількість населення ради, станом на 12 січня 1989 року, становила 1 256 осіб. Станом на 5 грудня 2001 року, відповідно до перепису населення України, кількість мешканців сільської ради становила 948 осіб. Склад ради Рада складалася з 14 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Історія Створена 1923 року в складі сіл Пиріжки, Рем'янівка та хуторів Межник, Олси, Рем'янівське Будище Малинської волості Радомисльського повіту Київської губернії. 7 березня 1923 року включена до складу новоствореного Малинського району Малинської округи. Станом 17 грудня 1926 року на обліку числилися хутори Крашене, Плоске, Ракитняк і Стовпняк. На 1 жовтня 1941 року с. Рем'янівка та хутори Крашене, Межник, Олси, Плоске, Ракитняк, Рем'янівське Будище і Стовпняк не значилися на обліку населених пунктів. Станом на 1 вересня 1946 року сільська рада входила до складу Малинського району Житомирської області, на обліку в раді перебувало с. Пиріжки. 11 серпня 1954 року, відповідно до указу Президії Верховної ради Української РСР «Про укрупнення сільських рад по Житомирській області», підпорядковано с. Лумля ліквідованої Люмлянської сільської ради Малинського району. 5 березня 1959 року, відповідно до рішення Житомирського облвиконкому № 161 «Про ліквідацію та зміну адміністративно-територіального поділу окремих сільських рад області», до складу ради передано с. Баранівка Головківської сільської ради, с. Лумля передане до складу Малинівської сільської ради Малинського району. На 1 січня 1972 року сільська рада входила до складу Малинського району Житомирської області, на обліку в раді перебували села Баранівка та Пиріжки. Виключена з облікових даних 17 липня 2020 року. Територію та населені пункти ради, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 711-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», включено до складу Малинської міської територіальної громади Коростенського району Житомирської області. Примітки
Comuna Kolesnîkî, Ovruci

Kolesnîkî (în ucraineană Колесниківська сільська рада) este o comună în raionul Ovruci, regiunea Jîtomîr, Ucraina, formată din satele Kolesnîkî (reședința), Lîcimanî, Sîdorî, Stovpîcine și Zbrankivți. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația comunei Kolesnîkî era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Comuna Verbivka, Rujîn

Verbivka (în ucraineană Вербівська сільська рада) este o comună în raionul Rujîn, regiunea Jîtomîr, Ucraina, formată din satele Trubiivka și Verbivka (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Verbivka era vorbitoare de ucraineană (99,77%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Вербівська сільська рада (Ружинський район)

Вербівська сільська рада — колишня адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у Ружинському й Попільнянському районі Бердичівської округи, Київської і Житомирської областей УРСР та України з адміністративним центром у с. Вербівка. Населені пункти Сільській раді були підпорядковані населені пункти: с. Вербівка с. Трубіївка Населення Відповідно до перепису населення СРСР, на 17 грудня 1926 року чисельність населення ради становила 1 644 особи, з них за статтю: чоловіків — 799, жінок — 845; етнічний склад: українців — 1 624, росіян — 9, поляків — 4, інші — 7. Кількість домогосподарств — 360, з них, несільського типу — 3. Відповідно до результатів перепису населення СРСР, кількість населення ради, станом на 12 січня 1989 року, становила 1 132 особи. Станом на 5 грудня 2001 року, відповідно до перепису населення України, кількість мешканців сільської ради становила 855 осіб. Склад ради Рада складалася з 12 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Історія Створена 1923 року в с. Вербівка Верхівнянської волості Сквирського повіту Київської губернії. Станом на 17 грудня 1926 року в складі ради числиться лісова сторожка Вербівська, станом на 1 жовтня 1941 року знята з обліку населених пунктів. Станом на 1 вересня 1946 року сільрада входила до складу Ружинського району Житомирської області, на обліку в раді перебувало с. Вербівка. 5 березня 1959 року, відповідно до рішення Житомирського облвиконкому № 161 «Про ліквідацію та зміну адміністративно-територіального поділу окремих сільських рад області», внаслідок укрупнення колгоспів, до складу ради приєднано територію та с. Трубіївка Трубіївської сільської ради Ружинського району. Станом на 1 січня 1972 року сільрада входила до складу Ружинського району Житомирської області, на обліку в раді перебували села Вербівка та Трубіївка. Виключена 17 липня 2020 року. Територію та населені пункти ради, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 711-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», включено до складу Ружинської селищної територіальної громади Бердичівського району Житомирської області. Входила до складу Ружинського (7.03.1923 р., 4.05.1965 р.) та Попільнянського (30.12.1962 р.) районів. Примітки
Великобактянська сільська рада

Склад ради Рада складалася з 16 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкали 1022 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Дийдянська сільська рада

Склад ради Рада складалася з 16 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Природно-заповідний фонд На землях сільради розташовано заказники місцевого значення: орнітологічний — «Товар» та гідрологічний — «Став». Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Comuna Nîjni Remetî, Bereg

Nîjni Remetî (în ucraineană Нижні Ремети) este o comună în raionul Bereg, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Nîjni Remetî (reședința) și Verhni Remetî. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Nîjni Remetî era vorbitoare de ucraineană (97,86%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,11%). Note
Нижньореметівська сільська рада

Нижньореметівська сільська рада — колишній орган місцевого самоврядування у Берегівському районі Закарпатської області з адміністративним центром у с. Нижні Ремети. Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: с. Нижні Ремети с. Верхні Ремети Склад ради Рада складається з 14 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 1461 особа, з яких 712 чоловіків та 749 жінок. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 1338 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Comuna Sil, Velîkîi Bereznîi

Sil (în ucraineană Сіль) este o comună în raionul Velîkîi Bereznîi, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Domașîn și Sil (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Sil era vorbitoare de ucraineană (99,22%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Солянська сільська рада

Склад ради Рада складається з 18 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 1262 особи, з яких 594 чоловіки та 668 жінок. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 1109 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Comuna Strîceava, Velîkîi Bereznîi

Strîceava (în ucraineană Стричава) este o comună în raionul Velîkîi Bereznîi, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Kneahînea și Strîceava (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Strîceava era vorbitoare de ucraineană (98,58%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Стричавська сільська рада

Склад ради Рада складається з 14 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 561 особа, з яких 240 чоловіків та 321 жінка. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 559 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Comuna Tîhîi, Velîkîi Bereznîi

Tîhîi (în ucraineană Тихий) este o comună în raionul Velîkîi Bereznîi, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Husnîi, Suhîi și Tîhîi (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Tîhîi era vorbitoare de ucraineană (99,87%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Тихівська сільська рада

Склад ради Рада складається з 16 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 946 осіб, з яких 454 чоловіки та 492 жінки. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкали 772 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Comuna Nevetlenfalău, Vînohradiv

Nevetlenfalău (în ucraineană Неветленфолу, transliterat: Nevetlenfolu, în maghiară Nevetlenfalu) este o comună în raionul Vînohradiv, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Botar, Nevetlenfolu (reședința), Nove Klînove, Okli și Okli Hed. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Nevetlenfalău era vorbitoare de maghiară (90,28%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (8,81%). Note
Неветленфолівська сільська рада

Склад ради Рада складається з 20 депутатів та голови. Історія Закарпатська обласна рада рішенням від 21 грудня 2001 р. внесла до адміністративно-територіального устрою окремих районів такі зміни У Виноградівському районі перейменувала Дяківську сільраду на Неветленфолівську. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 3448 осіб, з яких 1652 чоловіки та 1796 жінок. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 3795 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Comuna Perehrestea, Vînohradiv

Perehrestea (în ucraineană Перехрестя) este o comună în raionul Vînohradiv, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată din satele Crăciunești, Perehrestea (reședința) și Pușkino. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Perehrestea era vorbitoare de ucraineană (60,95%), existând în minoritate și vorbitori de maghiară (38,06%). Note
Перехрестівська сільська рада (Виноградівський район)

Склад ради Рада складається з 16 депутатів та голови. Керівний склад сільської ради Примітка: таблиця складена за даними джерела Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 2572 особи, з яких 1248 чоловіків та 1324 жінки. За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 2716 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Джерела Картка ради на сайті Верховної Ради України
Parc de sculptures forgées de Donetsk

Le parc de sculptures forgées de Donetsk est un parc de sculptures en métal forgé situé à Donetsk, capitale administrative de l'oblast de Donetsk, en Ukraine. Le parc a été inauguré en 2001. Depuis 2005 est organisé chaque année, le troisième dimanche de septembre, un festival de forgeage de sculptures ; la sculpture la plus remarquable est ensuite installée à demeure dans le parc. Galerie Liens externes (en) Site officiel (ru) Visite virtuelle du parc Portail de la sculpture Portail de l’Ukraine