NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Костел Святих Апостолів Петра і Павла (Бережани)

Костел святих апостолів Петра та Павла в Бережанах (Фарний костел, до 1996 року — костел Різдва Богородиці) — діючий парафіяльний костел, пам'ятка сакральної архітектури готичного стилю першої половини XVII століття в місті Бережани Тернопільської області. Хрещатий в плані пізньоготично-ренесансний храм. Розташований в центрі міста по вулиці Братів Лепких, 1. З історії костелу Будівництво фарного костелу розпочали 1600 року. У стіну храму вмуровано плиту, яка засвідчує, що його заклав тодішній господар міста Адам Єронім Сенявський. Володимир Бемко стверджував, що будівництво завершилось за сприяння Ядвіги з Тарлів — матері фундатора. 31 серпня 1626 року костел освячено як храм Різдва Діви Марії. Біля храму — дзвіниця (1741), перебудована з оборонної вежі. Портал храму — різьблений білокам'яний; є версія, що його автором був славетний скульптор Ян Пфістер. Інтер'єри лаконічніі: неоготичний дерев'яний вівтар, у пресбітерії — алебастровий надгробок Ізабелли з Сапєгів Потоцької (1880-ті рр.). До костелу прибудовано дві каплиці (фундовані родиною Скарбеків і Анною Крайсер). Комплекс мав оборонне значення і був розташований на пагорбі — на відміну від Бережанського замку, розміщеного в низині. Храм неодноразово потерпав від нападників, відроджувався і декілька разів змінювалася конфігурація вежі. Польський поет Юліуш Словацький писав: Своє багатолітнє призначення культової споруди пам'ятка втратила в післявоєнний час, коли її використовували під складські приміщення, згодом — як приміщення спортивної школи. 1996 року костел повернуто римо-католицькій громаді міста й освячено під назвою Петра та Павла. Здійснено відповідні ремонтні роботи в інтер'єрі, перекрито дах, відновлено каплицю у південній частині подвір'я. Відновлено фрагмент цінної фрески з гербовими картушами над вхідними дверима. Нині це — повноцінно діючий парафіяльний костел. Усипальниця У криптах ховали шляхту та заможних міщан. Збереглися поховання гетьманів Миколая-Єроніма (1645—1683) і Адама-Миколая (1666—1726) Сенявських. також був похований останній дідич міста з роду Потоцьких — граф Якуб Ксаверій Александер Потоцький. Тут похований відомий сницар Ян Пфістер. Примітки Джерела Тихий Б. Вівтар Йогана Пфістера // Пам'ятки України. — К., 2013. — № 5 (травень). — С. 28—33. Посилання Бережани [Архівовано 16 травня 2011 у Wayback Machine.] // Замки та храми України.
Kościół Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny w Humaniu

Kościół Wniebowzięcia Najświętszej MarIi Panny w Humaniu – zabytkowy klasycystyczny rzymskokatolicki kościół znajdujący się przy ul. Kyzyła 2 w mieście Humaniu, w obwodzie czerkaskim na Ukrainie. Dwie wieży świątyni na frontonie zostały zniszczone przez władzę bolszewicką w okresie sowieckim. Ówczesny właściciel Humania wojewoda kijowski Franciszek Salezy Potocki (1700-1772) ufundował w 1748 pierwotny drewniany kościół w mieście. Jego syn, kolejny właściciel Humania Stanisław Szczęsny Potocki rozpoczął 1780 budowę nowego murowanego kościoła. 15 sierpnia 1826 kościół został konsekrowany, prawdopodobnie przez biskupa Kacpra Kazimierza Cieciszowskiego. Pod naciskiem społeczności władze miasta zgodziły się wyremontować zabytek i w 1974 przekazały go na pierwszą w obwodzie czerkaskim galerię sztuki. Przypisy Bibliografia Jacek Jan Pawłowicz. Kościół katolicki pw. Wniebowzięcia NMP w Humaniu W «Wolność» i «demokracja» po ukraińsku. Humań, s. 4—10. Linki zewnętrzne Humań, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. III: Haag – Kępy, Warszawa 1882, s. 208 .
Костел святих Апостолів Петра і Павла (Ярмолинці)

Косте́л святи́х Апо́столів Петра́ і Па́вла у Ярмолинцях — парафіяльний католицький храм, заснований наприкінці XVIII століття, у районному центрі смт Ярмолинцях; архітектурна та історична пам'ятка місцевого значення. Розташований за адресою: вул. Чапаєва, б. 63, смт Ярмолинці—32100 (Хмельницька область, Україна). З історії храму Храм засновано 1792 року. Мурований костел святих Петра і Павла розпочато зводити у 1793 році (провадилось коштом панів Островських), завершено — у 1862 році. Парафія діяла в 1850 році. У добу СРСР костел використовували як кінозал, будинок культури, будинок піонерів. Від 1989 року святиню повернули вірянам, коштом Церкви її було відремонтовано, і нині (2010) — це діючий католицький храм. Галерея Виноски Джерела і посилання Жарких М.І. Храми Поділля. Довідник. (Ярмолинецький район) [Архівовано 8 червня 2011 у Wayback Machine.] Ярмолинці на Інтернет-порталі Харківсько-Запорізької дієцезії «Костели та каплиці України» Ярмолинецький район Хмельницької області у Каталогу пам'яток на www.spadok.org [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] Див. також Городоцький деканат
Église Saint-Jean-Baptiste de Bila Tserkva

L'église de la Nativité-de-Saint-Jean-Baptiste est un édifice religieux de Bila Tserkva en Ukraine. Elle se situe sur la colline Zamgory, ancien habitat, rue Iaroslav le sage, commencée en 1812 elle fut achevée en 1816. Elle est construite en briques et un possède un orgue "Rieger-Kloss". Galerie d'images Notes et références Articles connexes Lien externe Ressource relative à l'architecture : Structurae Portail de l’architecture chrétienne Portail de l’Ukraine
Chiesa di San Giuseppe (Mykolaïv)

La chiesa di San Giuseppe è la principale chiesa cattolica di Mykolaïv, nella omonima Oblast' in Ucraina. Appartiene alla diocesi di Odessa-Sinferopoli, suffraganea dell'arcidiocesi di Leopoli e risale al XIX secolo. Storia Il primo luogo di culto cattolico a Mykolaïv venne edificato poco dopo la fondazione della città e la chiesa di San Giuseppe fu costruita tra il 1891 e il 1895 su progetto dell'architetto di Odessa Władysław Dąbrowski. Nella sala fu installato un organo a canne di fabbricazione tedesca. Nel periodo della presenza sovietica, quando esisteva la Repubblica Socialista Sovietica Ucraina, venne chiusa al culto e divenne spazio museale. Fu riaperta solo con la dissoluzione dell'Unione Sovietica del 1991. Nel 2005 venne installato un organo prodotto nel 1950, anche questo di origine tedesca. Descrizione La facciata in stile gotico eclettico è in mattoni rossi a vista e presenta due torri campanarie. Il portale di accesso è con arco a tutto sesto compreso in una struttura leggermente sporgente con copertura a due spioventi come la parte centrale della facciata stessa. Tre grandi finestre strette e alte portano luce alla sala. Rappresenta un sito di interesse turistico regionale. Note Voci correlate Mykolaïv Oblast' di Mykolaïv Diocesi di Odessa-Sinferopoli Chiesa cattolica in Ucraina Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Giuseppe Collegamenti esterni Roman Catholic Church of St. Joseph, su igotoworld.com. URL consultato il 17 aprile 2022.
Костёл Святого Иосифа (Николаев)

Костёл Святого Иосифа (укр. костел Святого Йосипа, пол. kościół świętego Józefa) — католический храм в Николаеве, расположен на углу улиц Декабристов и Адмирала Макарова. Архитектор В. А. Домбровский. Величественное здание из красного кирпича с цветными витражными окнами выдержано в стиле “кирпичной готики”. Внутри костела стоит немецкий орган. История 1792 — первое упоминание о существовании католической общины. 1794 — освящение первого католического храма (по всей вероятности это была церковь св. Николая). XVIII—XIX век — в храме служат: о. Банкаляри, итальянец, о. Августин Люткевич, о. Феликс Корман, о. декан Никодим Черняхович — поляки. 1896, 15 сентября — освящение нового храма Св. Иосифа, Обручника Пресвятой Девы Марии. Освящение совершил Его Преосвященство Антоний Церр, Епископ Тираспольский (прибывший из Саратова). Городская Дума бесплатно выделила землю под собор. Также бесплатно католики получили песок и воду. За счет города замостили улицу и установили фонари. Город выделил 500 рублей на сооружение металлического забора. Строительство длилось пять лет. около 1900 — о. Никодим Черняхович основывает приходское общество милосердия. О. Черняхович строит при храме приходскую школу и приют для бедных детей. Гонения после революции, в 1934 арестован последний настоятель храма, о. Христиан Зиско. В 1936 он был вывезен в Сибирь и расстрелян. в 1936 году храм был закрыт и передан краеведческому музею. в 1941 году — с разрешения немецких оккупационных властей католический храм был вновь открыт. 1944 — нацисты устроили в храме бойню для скота и лошадей. 1949 — в храме расположился клуб общества «Трудовые резервы» Возрождение прихода В 1989 году в Николаеве была зарегистрирована католическая община в Широкой Балке, в доме прихожанки. В 1991 году здание храма в плачевном состоянии возвращено верующим. Убранство храма было уничтожено, внутри были сооружены железобетонные перекрытия и второй этаж. На месте, где похоронен был священник, располагался туалет. 1991 — в Николаев приезжают о. Кароль Тваровский из Общества Христа для Заграничной Полонии и Сестры монахини из ордена Сестёр поклонения Крови Христовой. 1991 — епископ Каменецко-Подольский, Ян Ольшанский совершает повторное освящение храма. Начинается реконструкция. 1996 — о. Славомир Бураковский организует торжественное празднование по случаю 100-летия храма св. Николая. 2000 — о. Ричард Карапуда завершает малярные работы внутри храма. 2006 — в храме снова звучат колокола: св. Иосиф (230 кг) и св. Климентий (180 кг) — в 110 годовщину освящения святыни. 28 марта 2008 г. — епископ Одесский Бронислав Бернацкий совершает освящение нового органа. Ссылки Приход Св. Иосифа Костёл Св. Иосифа
Kostel svatého Jiří (Užhorod)

Kostel svatého Jiří je římskokatolický kostel v Užhorodě, správním centru Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Dějiny Tento římskokatolický chrám byl postaven na místě staršího kostela. Užhorod byl až do počátku 20. století obývaný velkým množstvím římských katolíků maďarské národnosti. I když v období reformace se část Maďarů přiklonila k reformované (kalvínské) církvi, velká část Maďarů zůstala věrna římskokatolické církvi. Římští katolíci v Užhorodě jsou převážně maďarské národnosti. Kostel byl postaven v letech 1762 až 1766 a na jeho stavbu byly využity materiály z hradního kostela. Několikrát byl renovován (1830, 1881, naposledy 2000 až 2001). Architektura Chrám je vybudován ve stylu pozdního baroka. Historicky hodnotný je oltář s obrazem od maďarského malíře Józsefa Lukácse Kvakkera. Kromě množství obrazů a soch se zde nacházejí i cenné monstrance. V letech 2000 až 2001 byl obnoven pomník Panny Marie, který zde stál až do nastolení komunistického režimu. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol svätého Juraja (Užhorod) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jiří na Wikimedia Commons Kostel na www.uzhgorod.ws (ukrajinsky)
Sint-Joriskerk (Oezjhorod)

De Sint-Joriskerk (Oekraïens: Костел святого Юрія, Kostel svyatoho Yuriya) is een rooms-katholieke kerk in de Transkarpatische hoofdstad Oezjhorod in Oekraïne. Geschiedenis Deze rooms-katholieke kerk is gebouwd op de plaats van een oudere kerk. Oezjhorod werd tot het begin van de 20e eeuw bewoond door een groot aantal rooms-katholieken van Hongaarse origine. Hoewel er tijdens de Reformatie een deel van de Hongaren toetrad tot de Gereformeerde Kerk, bleef het grootste deel van de Hongaren rooms-katholiek. De meeste rooms-katholieken in Oezjhorod hebben een Hongaarse achtergrond. De kerk werd gebouwd tussen 1762 en 1766 en voor de bouw werden materialen uit de voormalige kasteelkerk gebruikt. De kerk is verschillende keren gerenoveerd: meer specifiek in 1830, 1881 en tussen 2000 en 2001. Architectuur De kerk is gebouwd in de late barokstijl. Op het altaar is een schilderij van de beroemde Hongaarse schilder József Lukács Kvakker te vinden. Naast de vele prachtige schilderijen en beeldhouwwerken zijn er ook zeer waardevolle en zeldzame monstransen in de kerk te vinden. Tijdens de laatste renovatie tussen 2000 tot 2001 werd monument voor de Maagd Maria gerenoveerd. Eerder werd dit kunstwerk vernietigd tijdens het communisme. Afbeeldingen
Костел святого Юрія (Ужгород)

Костел святого Юрія (Ужгород) — римо-католицький храм в місті Ужгород. Історія створення Поява римо-католицького костелу в Ужгороді пов'язана з іменем володаря міста Юрія Другета (1583–1620). Прихильник реформатів, він навернувся у католицизм 1610 року під впливом проповідей католицького проповідника Петра Пазманя (1570–1637). 1611 року Юрій Другет віддав ділянку землі на тодішній Соляній вулиці під будівництво нового храму на честь свого небесного заступника. Храм збудували швидко, бо більшість мешканців міста належала до реформатів, яким і передали костел. 1695 року граф Міклош Берчені, новий володар міста і ревний католик, передав власний храм громаді католиків. Князь Ференц II Ракоці наказав повернути храм реформатам 1705 року, але споруду утримали католики. Вівтар для храму створив угорський художник Лукач Йожеф Краккер (1717–1779). Міський годинник Нині існуючий костел вибудували в 1762–1766 роках у стилі пізнього бароко. У 1830–1831 роках храм частково перебудували і збільшили. Ще 1820 року на вежі костела розмістили міський годинник. Годинник постраждав від пожежі і був відновлений 1857 року. Годинник перестав працювати 1904 року, і його замінили на новий виробництва фірми Йожефа та Давида Фрідів. Він і зберігається дотепер. Ужгород до 20 століття мав численну громаду римо-католиків-угорців, хоча частина угорців обрала кальвіністську (протестантську) церкву. 21 століття У 2000–2001 роках костел ремонтували і передали римо-католицькій громаді міста, а на подвір'ї відновили скульптуру Богородиці. Галерея Див. також Бароко Собор святого Юра Ужгород Храми Ужгорода Посилання [1] Римо-католицький костел св. Юрія.
Kostel svaté Alžběty (Chust)

Kostel svaté Alžběty je reformovaný kostel ve městě Chust v Zakarpatské oblasti Ukrajiny. Je ukrajinskou památkou národního významu a jeden z dominantních architektonických prvků centra města. Byl založen ve 13. století a v 16. století byl významně přestavěn. Popis budovy Gotický, obdélníkový halový kostel, postavený z kamene, se vyznačuje obranným řešením a jednolodím pod žebrovou klenbou. Zdi jsou proraženy úzkými lancetovými okny. Na východní straně je budova zakončena pětibokou, fasetovanou apsidou, vyztuženou pilíři. Na západní straně se nachází vysoká zvonice čtvercového půdorysu pod gotickou šindelovou střechou s dřevěným ochozem a čtyřmi věžičkami v rozích. Areál kostela je obklopen dobře zachovalými kamennými obrannými zdmi se dvěma branami. Interiér kostela se vyznačuje kamennou podlahou s četnými náhrobníky z různých období a také vyřezávanými dubovými lavicemi z 18. století. Presbytář je od lodi oddělen vysokým hrotitým obloukem. Fresky z 15. století, překryté během reformace, byly částečně vyčištěny a restaurovány během restaurování v letech 2004–2005. Kostelní zvony pocházejí ze 16. a 17. století. Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Костел Святої Єлизавети (Хуст) na ukrajinské Wikipedii a Церковь Святой Елизаветы (Хуст) na ruské Wikipedii. Literatura Памятники градостроительства и архитектуры Украины, Киев, «Будівельник», 1985, том 2, стр. 203. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Alžběty na Wikimedia Commons
Церковь Святой Елизаветы (Хуст)

Церковь Святой Елизаветы — действующий реформатский храм в городе Хуст, Закарпатская область. Памятник архитектуры Украины национального значения, одна из архитектурных доминант центра города. Основан в XIII веке, в XVI веке значительно перестроен. Готическая прямоугольная зальная церковь оборонительного типа построена из камня, имеет один неф под нервюрным сводом. Стены прорезаны узкими стрельчатыми окнами-бойницами. С востока здание завершается пятиугольной гранёной абсидой, укреплённой контрфорсами. С западной стороны — высокая колокольня, квадратная в плане, под готической гонтовой крышей с деревянной галереей и четырьмя башенками по углам. Территория храма обнесена хорошо сохранившимися каменными оборонительными стенами с двумя воротами. В интерьере храма привлекает внимание каменный пол со множеством захоронений разного времени, а также резные дубовые скамьи XVIII века. Пресвитерий от нефа отделён высокой стрельчатой аркой. Фрески XV века, заштукатуренные в период реформации, при реставрации 2004—2005 годов частично расчищены и восстановлены. Колокола церкви относятся к XVI—XVII векам. Ссылки «Памятники градостроительства и архитектуры Украины», Киев, «Будівельник», 1985, том 2, стр. 203.
Костел Святої Єлизавети (Хуст)

Хустська Реформатська церква — пам'ятка архітектури доби готики в місті Хуст, Закарпатська область, пам'ятка архітектури національного значення (№ 211). Опис споруди Колишній Єлизаветинський костел XIII століття. Кам'яний, потинькований, однонавний. Нава перекрита хрещатими склепіннями. Мури храму в інтер'єрі прикрашені пілястрами. Костел вибудований в стилі готика, оборонного типу. Зі сходу — гранчата абсида, зміцнена контрфорсами. На західному фасаді — вежа, яка слугувала дзвіницею. Дахи колишньої церкви Святої Єлизавети були перебудовані у 18 столітті. Споруда зберегла готичні вікна. Територія обнесена кам'яними мурами з двома брамами. Див. також Костел Готичний стиль Архітектура України Джерела «Памятники градостроительства и архитектуры Украины», Киев, «Будівельник», 1985, том 2, стр. 203. Посилання
St. Barbara's Church, Berdychiv

The Church of Saint Barbara, Berdychiv (Ukrainian: Костел Свято́ї Варва́ри, romanized: Kostel Sviatoyi Varvary), usually known as St Barbara's Catholic Church, is an urban Catholic parish church in the City of Berdychiv, now in Ukraine and formerly part of the Russias. It was founded in the mid-18th century on the site of an earlier Polish Carmelite monastery. History Dedicated to Saint Barbara, its name preserves the memory of an earlier local Carmelite monastery founded in 1630. St Barbara's Church is regarded as a Ukrainian national architectural monument, being one of the most recognizable buildings in Berdychiv. The church was first built on its present site in 1759 by Countess Barbara Tyszkiewicz, daughter and heiress of a wealthy Lithuanian magnate whose dowry included Berdychiv. She dedicated the newly built basilica to her patron saint, Saint Barbara. Later, under Tsarist Russian-rule, the original wooden structure was demolished being replaced by an elegant stone edifice which was completed in 1826. St Barbara's Church has attracted a number of distinguished people throughout its history, in view of the Polish state's staunch adherence to the Catholic faith. In the 1820s a young and then-unknown Polish composer, Frederic Chopin, was resident in the then-Russian banking capital of Berdychiv. Having been taught to play string instruments by a Czech music professor, he set about supervising the installation of St Barbara's original pipe organ; this church organ, which the great Chopin played, was destroyed by the Communists in the 20th century. Further fame was brought to Berdychiv's main catholic church by the celebrated marriage of French author Honoré de Balzac to his Polish aristocratic bride and landowner Countess Ewelina Hańska in 1850. Subsequently, the eminent Anglo-Polish writer, Joseph Conrad, was baptized at the basilica in 1857. All churches throughout Russia were suppressed by the Government of the Union of Soviet Socialist Republics with Berdychiv's basilica being no exception; it was later converted into a People's Sports College for Children. St. Barbara's Church was reconsecrated by the Catholic Church, in 1993, to serve again as a place of worship. See also Berdychiv Polish–Lithuanian Commonwealth Roman Catholicism in Ukraine References External links Berdychiv Revival Project: Distinguished Shrines of Berdychiv Media related to Saint Barbara church, Berdychiv at Wikimedia Commons
Костел Непорочного Зачаття Пречистої Діви Марії (Личківці)

Костел Непорочного Зачаття Пречистої Діви Марії в Личківцях — культова та оборонна споруда в селі Личківці Гусятинського району Тернопільської області. Історія Окремі джерела свідчать, що костел споруджено 1708, як оборонний вузол поблизу тогочасної фортеці. Храм реставровано в 1728 році, про що свідчить напис латиною над вхідним порталом храму. В середині будівлі в 1818 р. поховано Яна Шептицького — дідича Личківців. Споруда нині в аварійному стані, богослужіння уже давно не проводяться. Джерела Личківці [Архівовано 21 січня 2016 у Wayback Machine.] // Замки та храми України. Betlej A. Kościół parafialny p.w. Niepokalanego Poczęcia Najśw. Panny Marii w Liczkowcach // Kościoły i klasztory rzymskokatolickie dawnego województwa ruskiego. — Kraków: «Antykwa», drukarnia «Skleniarz», 2009. — Cz. I, tom 17. — S. 86. — ISBN 978-83-89273-71-0. (пол.) Czołowski A. Przeszłość і zabytki województwa Tarnapolskiego. — Tarnopol, 1926. — S. 190. (пол.) Посилання
Котове (заказник)

Ко́тове — ботанічний заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Зіньківського району Полтавської області, біля села Хижняківка, що на північ від смт Опішні. Загальний опис Площа 200,6 га. Статус надано згідно з рішенням облради від 27.10.1994 року, розширено згідно з рішенням облради від 07.12.2011 року до площі 523,64 га. Перебуває у віданні ДП «Диканське досвідне лісомисливське господарство» (Опішнянське л-во, кв. 44, 45). Статус надано для збереження унікального лучно-болотного комплексу в заплаві річки Ворскли. Тут у заростях вільхи чорної з домішкою в'язу, ясена, ліщини звичайної та крушини ламкої зростають численні популяції рідкісних рослин, серед яких реліктовий хвощ великий. У трав'яному покриві також трапляються очерет звичайний, сідач коноплевий, плакун верболистий, гадючник в'язолистий, осока загострена, плетуха звичайна, яглиця звичайна, конвалія звичайна, куцоніжка лісова. На ділянках з лучно-степовою рослинністю зростають види, занесені до Червоної книги України: косарики тонкі, зозульки м'ясочервоні та зозулинець болотний. У місцях, де збереглися старі лісові насадження зростають дуб звичайний, клен гостролистий, липа звичайна, граб звичайний та черешня. У трав'яному покриві трапляються шоломниця висока, дзвоники персиколисті, первоцвіт весняний. У заказнику гніздиться рідкісний птах журавель сірий, занесений до Червоної книги України та додатків міжнародних природоохоронних конвенцій. Галерея Джерела Котове Котове [Архівовано 18 червня 2015 у Wayback Machine.] Заповідна краса Полтавщини. Т.Л. Андрієнко, О.М. Байрак, М.І. Залудяк та інші - Полтава.: ІВА «Астрея», 1996. - 188 стор.: іл. 88.