NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pidpolozzja

Pidpolozzja (ukrajinsky Підполоззя, maďarsky Vezérszállás, dříve Pudpolóc, česky Pudpolec nebo Podplazí) je obec ve Ždenijevské městyské územní hromadě v okrese Mukačevo v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. V roce 2025 zde žilo 798 obyvatel; v celé obci žilo 1499 obyvatel. Části obce Verchňa Hrabivnycja Polyšče (Полище) Rozdil (Розділ) Šloh (Шлог) Jalove Pudholička (Пудголічка) Historie První písemná zmínka o této obci pochází z roku 1430. Do uzavření Trianonské smlouvy byla obec součástí Uherska, poté byla (pod názvem Pudpolec a později Podplazí) součástí Československa. Od roku 1945 byla obec součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR, a nakonec od roku 1991 je součástí samostatné Ukrajiny. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Підполоззя na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pidpolozzja na Wikimedia Commons
Pidpolossja

Pidpolossja (ukrainisch Підполоззя; russisch Подполозье Podpolosje, ungarisch Vezérszállás oder älter Pudpolóc, tschechoslowakisch Podplazí oder Pudpolec) ist ein Dorf (ukrainisch село selo) im Rajon Mukatschewo in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Pidpolossja liegt rund 40 Kilometer Luftlinie nordnordöstlich vom Rajonzentrum Mukatschewo und 55 Kilometer ostnordöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. Unmittelbar nördlich von Pidpolossja verläuft die Territorialstraße T-07-10 (Uschok – Nyschni Worota), etwa zwei Kilometer südöstlich die Fernstraße M-06 (Kyjiw – Tschop). Pidpolossja wird von der Latoryzja durchflossen. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil neu gegründeten Siedlungsgemeinde Schdenijewo, bis dahin bildete es zusammen mit den Dörfern Jalowe und Werchnja Hrabiwnyzja die Landratsgemeinde Pidpolossja (Підполозянська сільська рада/Pidpolosjanska silska rada) im Westen des Rajons Wolowez. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Mukatschewo. Einzelnachweise
Vezérszállás

Vezérszállás (korábban Pudpolóc, ukránul: Підполоззя [Pidpolozzja], oroszul: Подполозье [Podpolozje]) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Munkácsi járásban. Fekvése Alsóvereckétől 10 km-re délnyugatra, a Latorca partján, a Zsdenyovka-patak Latorcába torkollásánál fekszik. Nevének eredete A falu eredeti Palazalja neve magyar, földrajzi eredetű: a Palaz (=szántalp) hegynév és az Alja birtokos főnév összetételével keletkezett. A hegynév a hegy formájára utal. A magyar névadással párhuzamosan a ruszinban Pudpolovec falunév keletkezett, amiből a magyarban Pudpolóc jött létre. Ez utóbbi a 16. században kiszorította az eredeti magyar nevet. Története A falu a 15. század elején települt, 1430-ban és 1444-ben „Palazalya” néven említik. 1548-ban „Polozallya”, de 1567-ben már „Puthpoloz” formában írják. A 17. század végén elpusztult, pusztaként említik. 1700-ban „Podpolócz” néven találjuk. A 18. század végén Vályi András így ír róla: „RUDPOLÓCZ. Orosz falu Bereg Várm. földes Ura Gr. Schönborn Uraság.” Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Pudpulócz, orosz falu, Beregh vmegyében, A. Vereczkéhez délre 1 mfd. a Latorcza mellett, s a gallicziai országutban: 127 g. kath., 7 zsidó lak. Görög kath. paroch. templom; híd a Latorczán. Fája, rétje, legelője jó; Földje sovány. F. u. gr. Schőnborn. Ut. p. Munkács.” 1889-ben egyesítették Pudpolóc és Romanóc községekből, és ekkor már „Vezérszállás” alakban írják a nevét. A névadás oka, hogy a hagyomány szerint a faluban szállt meg 1703. június 27-én II. Rákóczi Ferenc, Bercsényi Miklóssal együtt a munkácsi csatavesztés után, Lengyelországba menet. A trianoni békéig Bereg vármegye Alsóvereckei járásához tartozott. Az első világháborút követően a mesterségesen létrehozott Csehszlovákiához csatolták. 1938 novembertől ismét Magyarországhoz tartozott. 1939-ben visszakapta korábbi nevét, ekkor „Pudpolóc” formában említik. 1944 őszén a szovjet csapatok megszállták. 1945-ben az Ukrán Szovjet Szocialista Köztársaság, s ezzel együtt a Szovjetunió részévé vált. 1946-ban – a jelenleg is használatos – „Підполоззя” néven írják, ez a ruszin név ukránosított alakja. 1991 óta a független Ukrajna része. 2020-ig Felsőgereben és Jávor tartozott hozzá. Népessége 1910-ben 385, túlnyomórészt ruszin lakosa volt. 2005-ben 800 ruszin lakosa volt. Nevezetessége Görögkatolikus temploma a 18. században épült a 17. századi templom helyén. Források A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X Sebestyén Zsolt: Kárpátalja helységnevei Jegyzetek
Pidpołozzia

Pidpołozzia (ukr. Підполоззя) – wieś na Ukrainie, w obwodzie zakarpackim, w rejonie mukaczewskim, w hromadzie Żdenijewo. W 2001 liczyła 798 mieszkańców, spośród których 782 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 8 rosyjski, 2 węgierski, a 6 niemiecki. Przypisy
Pidpolozzea, Voloveț

Pidpolozzea (în ucraineană Підполоззя) este localitatea de reședință a comunei Pidpolozzea din raionul Voloveț, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Pidpolozzea era vorbitoare de ucraineană (97,99%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Подполозье (Закарпатская область)

Подполо́зье (укр. Підполоззя) — село в Ждениевской поселковой общине Мукачевского района Закарпатской области Украины. Село расположено в 22 км от районного центра и железнодорожной станции Воловец в Закарпатье. Население по переписи 2001 года составляло 798 человек. Почтовый индекс — 89121. Телефонный код — 3136. Занимает площадь 1,518 км². Код КОАТУУ — 2121584501. История Первое упоминание о Подполозье в исторических документах относится к 1430 году. В Подполозье найден клад бронзовых изделий эпохи поздней бронзы (конец II тысячелетия до н. э.) и погребение (IX в. н. э.). См. также Верецкий перевал Примечания Ссылки Подполозье на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
П'ятничанський цвинтар

П'ятнича́нський цви́нтар — один з некрополів Вінниці. На цвинтарі дозволено поховання тільки для мешканців масиву П'ятничани. Розташування Цвинтар розташований на околиці міста у мікрорайоні П'ятничани за територією сучасної п'ятничанської церкви, у трикутнику між вулицями Ольги Кобилянської, Дніпровської та проїздом 2-й Медовий. Історія П'ятничанський цвинтар було відкрито у 1941 році, під захоронення було виділено 26 гектарів приміської землі. Примітки Посилання П'ятничанський цвинтар (Вінниця) на wikimapia
Nowołatiwka (hromada)

Nowołatiwka (ukr. Новолатівська сільська територіальна громада, Nowołatiwśka silśka terytorialna hromada) – hromada wiejska na Ukrainie, w obwodzie dniepropetrowskim, w rejonie krzyworoskim, z siedzibą w Nowołatiwce. W 2022 roku liczyła 2450 mieszkańców. Zajmuje powietrznię 267,3 km2. Utworzona 15 sierpnia 2016 roku. W jej skład wchodzi 11 wsi: Czerwonyj Ranok Inhułeć Kurhanka Łatiwka Makariwka Nowe Nowołatiwka Nowoseliwka Starodobrowilśke Szwedowe Zełena Bałka Przypisy
Новолатівська сільська громада

Новолатівська сільська територіальна громада — територіальна громада в Україні, в Криворізькому районі Дніпропетровської області. Адміністративний центр — село Новолатівка. До реформи 2020 року належала до Широківського району. Площа громади — 278 км², населення — 2722 мешканці (2018). Утворена 15 серпня 2016 року шляхом об'єднання Зеленобалківської і Новолатівської сільських рад Широківського району. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Широківського району, громада увійшла до складу Криворізького району. Населені пункти До складу громади входять 11 сіл: Зелена Балка Інгулець Курганка Латівка Макарівка Нове Новолатівка Новоселівка Стародобровільське Червоний Ранок Шведове Джерела ВВРУ, 2016, № 51, стор. 76 Примітки
Новопавлівська сільська громада

Новопавлівська сільська територіальна громада — територіальна громада в Україні, в Синельниківському районі Дніпропетровської області. Адміністративний центр — село Новопавлівка. Площа громади — 321,4 км², населення — 4114 мешканців (2018). Утворена 8 вересня 2016 року шляхом об'єднання Богданівської і Новопавлівської сільських рад Межівського району. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Межівського району, увійшла до складу новоутвореного Синельниківського району. Населені пункти До складу громади входять 11 сіл: Антонівське Богданівка Дачне Миколаївка Новопавлівка Солоне Тарасівка Федорівське Філія Чаус Чугуєве Примітки Джерела ВВРУ, 2016, № 51, стор. 75
Пролісненська селищна громада

Пролісненська селищна територіальна громада (до 2025 року — Чкаловська) — територіальна громада в Україні, в Чугуївському районі Харківської області. Адміністративний центр — селище Пролісне. 26 листопада 2025 року перейменована. Площа громади — 391,3 км2, населення громади — 12 054 осіб (2020) Утворена 13 травня 2016 року шляхом об'єднання Чкаловської селищної ради та Базаліївської, Іванівської, Коробочкинської, Леб'язької, Юрченківської сільських рад Чугуївського району. Історія Після утворення до Чкаловської громади входило 17 населених пунктів (1 смт, 15 сіл і 1 селище). Її площа становила — 342,71 км2, а чисельність населення — 11 463 осіб (2017). У лютому 2018 року до Чкаловської селищної територіальної громади приєдналася Граківська сільська рада (села Гракове, Ртищівка та селища Залізничне), перші вибори на території якої відбулись 29 квітня 2018 року Населені пункти До складу громади входять 20 населених пунктів, серед яких 3 селища (Дослідне, Залізничне, Пролісне), 17 сіл: Базаліївка, Гаврилівка, Гракове, Іванівка, Коробчине, Леб'яже, Миколаївка (Чкаловська селищна рада), Миколаївка (Леб'язький старостинський округ), Михайлівка, Нова Гнилиця, Осиковий Гай, Пушкарне, Ртищівка, Степове, Студенок, Таганка, Юрченкове. Примітки Джерела Портал «Децентралізація». Чкаловська селищна територіальна громада
Фонтан с щъркели и жаби

Фонтанът с щъркели и жаби е конструкция с водоснабдително устройство в центъра на град Хмелницки, Украйна. Намира се в близост до търговския център „Детски свят“ на ул. „Проскуровска“ 4/3. История През 50-те години на 20 век в началото на улица „Проскуровска“ е построен универсален магазин, който в края на XX – началото на XXI век става известен в града под името „Детски свят“. За уреждане на територията в близост до универсалния магазин е заложена малка обществена градина. През 1956 г. на територията ѝ е построен фонтан, чиито основни архитектурни елементи са жаби и щъркели. Фонтанът в градинката в центъра на града се превръща в едно от местата за културен отдих на жителите му. До 2013 г. са извършени реставрационни работи, които подобряват състоянието на обекта – преди това той не работи няколко години. През 2013 г. фонтанът с щъркели и жаби е прехвърлен на баланса на градското предприятие за поддържане на нежилищни помещения комунална собственост. Ремонтните дейности включват следните работи: подмяна на стари тръби, монтаж на помпена станция, отстраняване на течове, монтаж на средства за механична и химическа обработка и дезинфекция на водата, обновяване на външния вид на скулптурните елементи – щъркели и жаби, ремонт на фонтанната купа. Възстановителните и ремонтни дейности струват 130 – 140 хиляди гривни. Тези промени позволяват да се осигури работата на фонтана в икономичен режим. Описание Купата, украсена с мозайки, побира 7 кубически метра вода. Фонтанът работи в затворен цикъл, водата циркулира през купата на фонтана. Подсветката работи от 20:00 до 23:00 часа. Сред скулптурните елементи на фонтана са 4 жаби и 4 щъркела. Източници
Фонтан с аистами и жабами

Фонтан с аистами и жабами — сооружение с устройством для подачи воды в центре города Хмельницкого, которое расположено вблизи торгового центра «Детский мир» по улице Проскуровской, 4/3. История В начале улицы Проскуровской в 1950-х годах был построен универмаг, который в конце XX — начале XXI века стал известен в городе под названием «Детский мир». Для обустройства территории возле универмага был заложен сквер. В 1956 году на территории сквера построили фонтан, главными архитектурными элементами которого стали лягушата и аисты. Фонтан в сквере в центре города стал одним из мест культурного отдыха для жителей. По состоянию на 2013 год были проведены реставрационные работы, которые улучшили состояние объекта — до этого он несколько лет не работал. В 2013 году фонтан с аистами и жабами был передан на баланс городского предприятия по содержанию нежилых помещений коммунальной собственности. Ремонтные работы включали в себя следующий объём работ: замена старых труб, установка насосной станции, устранение протечек, установка средств механической и химической очистки и обеззараживания воды, обновление внешнего вида скульптурных элементов — аистов и жаб, ремонт чаши фонтана. Реставрационные и ремонтные работы обошлись в 130—140 тысяч гривен. Данные изменения позволили обеспечить работу фонтана в эконом-режиме. Описание Чаша, декорированная мозаикой, вмещает 7 кубических метров воды. Работа фонтана происходит в замкнутом цикле, вода циркулирует по чаше фонтана. Подсветка работает с 20:00 до 23:00. Среди скульптурных элементов фонтана: 4 жабы и 4 аиста. Примечания
Фонтан з лелеками та жабками (Хмельницький)

Фонтан з лелеками та жабками — споруда з пристроєм для подавання води у центрі Хмельницького. Вона розташована поблизу торгового центру «Дитячий світ» вулицею Проскурівською, 4/3. Історія На початку вулиці Проскурівської у 1950-х роках відбулося будівництво універмагу, який у кінці XX- на початку XXI століття став відомий у місті під назвою «Дитячий світ». Для облаштування території біля універмагу був закладений сквер. 1956 року на території скверу побудували фонтан, головними архітектурними елементами якого стали жабенята та лелеки. Фонтан у сквері в центрі міста став одним з місць культурного відпочинку для хмельничан. Станом на 2013 рік були проведені реставраційні роботи, що покращили стан об'єкту — до цього він певну кількість років не працював. 2013 року фонтан із лелеками та жабенятами був переданий на баланс міського підприємства з утримання нежитлових приміщень комунальної власності. Ремонтні роботи складалися з такого обсягу робіт: заміни старих труб, встановлення насосної станції, ліквідації протікань, встановлення засобів для механічного та хімічного очищення та знезараження води, оновлення зовнішнього вигляду скульптурних елементів — лелек та жабок, ремонт чаші фонтану. Реставраційні та ремонтні роботи коштували 130—140 тис. грн. Здійснені зміни дозволили забезпечити роботу фонтану в економ-режимі. Черговий ремонт завершено у червні 2023 року: замінено зіпсовану мозаїку, а лелеки й жабенята набули кавового кольору. Опис Бетонна чаша, що декорована мозаїкою, вміщує 7 кубічних метрів води. Робота фонтану відбувається у замкнутому циклі, вода циркулює по чаші фонтану. Підсвітка працює з 20:00 по 23:00 годину. Серед скульптурних елементів фонтану: 4 жабки та 4 лелеки. Примітки
Lazy (okres Mukačevo)

Lazy (ukrajinsky Лази, maďarsky Timsor) jsou obec v Nyžnovorotské vesnické územní hromadě v okrese Mukačevo v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Mají přes tisíc obyvatel. Historie Do uzavření Trianonské smlouvy byla obec součástí Uherska, poté byla součástí Československa. Od 15. března 1939 byla obec součástí samostatného státu Karpatská Ukrajina; během několika dní bylo Zakarpatí obsazeno maďarskými vojsky. Od roku 1945 byla součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky, která byla součástí SSSR. Od roku 1991 je obec součástí nezávislé Ukrajiny. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Лази (Мукачівський район) na ukrajinské Wikipedii.
Lasy (Mukatschewo)

Lasy (ukrainisch Лази; ungarisch Timsor, tschechoslowakisch Lazy) ist ein Dorf (ukrainisch село selo) im Rajon Mukatschewo in der westukrainischen Oblast Transkarpatien. Lasy liegt rund 48 Kilometer Luftlinie nordöstlich vom Rajonzentrum Mukatschewo und 66 Kilometer ostnordöstlich vom Oblastzentrum Uschhorod entfernt. Über die Rajonstraße S 070406 (Werchni Worota – Lasy) ist der Ort mit der Territorialstraße T-07-18 (Nyschni Worota – Wolowez – Mischhirja) verbunden, die etwa zwei Kilometer südwestlich verläuft. Am 12. Juni 2020 wurde das Dorf ein Teil der neugegründeten Landgemeinde Nyschni Worota, bis dahin bildete es die Landratsgemeinde Lasy (Лазівська сільська рада/Lasiwska silska rada) im Nordosten des Rajons Wolowez. Am 17. Juli 2020 kam es im Zuge einer großen Rajonsreform zum Anschluss des Rajonsgebietes an den Rajon Mukatschewo. Weblinks Лази, Воловецький район, Закарпатська область. In: Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR. (ukrainisch, ukrssr.com.ua). Einzelnachweise
Timsor

Timsor (Лази) település Ukrajnában, a Munkácsi járásban. Fekvése Volóctól északra, Felsőverecke északkeleti szomszédjában fekvő zsákfalu. Története Timsor nevét 1600-ban említette először oklevél Timsor néven. 1630-ban Tymfor, 1645-ben Tymsor néven írták. A falut román eredetűnek és kenézi telepítésűnek tartják. 1910-ben 515 lakosa volt, melyből 4 magyar, 48 német, 463 ruszin volt. Ebből 467 görögkatolikus, 48 izraelita volt. Források Sebestyén Zsolt: Kárpátaljai helységnévmagyarázatok
Lazî, Voloveț

Lazî (în ucraineană Лази) este o comună în raionul Voloveț, regiunea Transcarpatia, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Lazî era vorbitoare de ucraineană (99,61%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Лазы (Мукачевский район)

Лазы́ (укр. Лази) — село в Нижневоротской сельской общине Мукачевского района Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 1024 человека. Население по данным сайта postcode.in.ua составляет 993 человека. Почтовый индекс — 89131. Телефонный код — 3136. Занимает площадь 1,595 км². Код КОАТУУ — 2121584001. Ссылки Лазы на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.)
Synagoge (Bolechiw)

Die Synagoge in Bolechiw, einer ukrainischen Stadt in der Oblast Iwano-Frankiwsk, wurde um 1800 errichtet. Die Synagoge wurde westlich des Marktplatzes an der Stelle einer Holzsynagoge erbaut. Nach dem Zweiten Weltkrieg wurde die Synagoge zweckentfremdet. Seit Jahren steht das Gebäude leer und verkommt immer mehr. Weblinks Synagoge in Bolechiw bei Virtuelles Schtetl (polnisch) Synagoge in Bolechiw (englisch)
Болехівська синагога

Боле́хівська синаго́га — синагога, розташована в місті Болехів Івано-Франківської області, побудована 1789 року. Синагога була побудована на захід від ринкової площі, на місці старої дерев'яної синагоги. Історія Єврейський квартал існував у місті Болехів ще до 1601 року. Квартал знаходився в південно-східному куті міста, там було споруджено й синагогу. 1612 року власник і фундатор міста Микола Гедзимський надав єврейській громаді привілей на землю під цвинтар і синагогу. Перша дерев'яна синагога згоріла 1670 року під час нападу татарів. 1789 року на місці дерев'яної було споруджено кам'яну синагогу, проте вже 1796 року синагогу довелося ремонтувати, а 1808 року синагога зазнала повної перебудови. З Болехівською синагогою пов'язана діяльність видатного громадського і релігійного діяча, ректора місцевиої єшиви, письменника Дов-Бера Біркенталя, а також засновника рабинської династії, Якуба Йокла Горовіца. Після завершення Другої світової війни за призначенням не використовувалася. Протягом багатьох років будівля стоїть порожньою, поступово зазнає все більших руйнувань. 1993 року архітектори Я. Микитин і М. Король проводили натурні обстеження та обміри будівлі. Джерела Синагоги України. Спеціальний випуск інституту Укрзахідпроектреставрація, Львів: Видавництво Центр Європи, 1998, с. 41-42. ISBN 9669506622. ЦДАІ у Львові, фонд 146, опис 85, од.зб. 2367, а. 59, 62. Примітки Посилання Болехівська синагога [Архівовано 9 лютого 2019 у Wayback Machine.] на сайті ua.igotoworld.com Болехівська синагога [Архівовано 9 лютого 2019 у Wayback Machine.] на сайті itinery.com.ua
Церковь Рождества Пресвятой Богородицы (Львов)

Церковь Рождества Пресвятой Богородицы — греко-католический храм в жилом районе Сихов во Львове. История 17 апреля 1990 года был посвящён камень под строительство церкви. Первым настоятелем общины был назначен иеромонах Студийского Устава Василий Вороновский. Вскоре, возле посвящённого камня была построена временная часовня, первое богослужение в которой состоялась 21 сентября 1991 года. Впоследствии новым настоятелем Церкви был назначен отец Евгений Бойко. В это время, были основаны Алтарная и Марийская Дружины. С целью построения церкви, была проведена выставка-конкурс проектов храма. Среди различных вариантов победил проект канадского архитектора украинского происхождения Радослава Жука. Конструкция предусматривала выполнение работ значительным количеством неквалифицированных работников с целью привлечения к строительству добровольцев, жителей Сиховского микрорайона. В апреле 1994 года, администратором прихода был назначен отец Орест Фредина, и уже с 1995 года началось строение храма Рождества Пресвятой Богородицы. 8 октября 2000 года новый храм освятил епископ-помощник Львовский, будущий глава УГКЦ — владыка Любомир Гузар. 26 июня 2001 года у нового храма состоялась встреча Папы Римского Иоанна Павла II с молодежью, которая собрала около 500 тыс. человек. С тех пор, площадь возле храма Рождества Пресвятой Богородицы назвали именем Иоанна Павла II. 28 сентября 2007 года возле церкви состоялась торжественная закладка парка имени Иоанна Павла II. В 2009 году, по результатам опроса 100 львовских архитекторов, проведённого архитекторами Богданом Черкесом и Антоном Коломойцевым, храм признан лучшим образцом современной архитектуры Львова. 26 июня 2011 года возле храма, по случаю 10-летия со дня визита в храм Блаженного Иоанна Павла II, состоялась торжественная Архиерейская Божественная литургия, возглавляемая Блаженнейшим Патриархом УГКЦ Святославом Шевчуком, которая собрала почти 40 тыс. человек. Указом Президента Украины № 1079/2011 от 29 ноября 2011 года, Радославу Жуку, Зеновию Подлесному (посмертно), Святославу Владице и Оресту Фредине за архитектуру храма присуждена Государственная премия Украины в области архитектуры. Ссылки Официальная страница прихода
Hreblja (okres Chust)

Hreblja (ukrajinsky Гребля, maďarsky Felsőkaraszló, česky Hrebla) je obec v Zariččské vesnické územní hromadě v okrese Chust v Zakarpatské oblasti na Ukrajině. Vesnice se nachází 5 km od města Irshava, na pravém břehu řeky Boržavy.Na území obce jsou minerální a termální sirovodíkové prameny a ložiska zemního plynu. V roce 2001 zde žilo 1312 obyvatel. Historie První osadníci se z velké části zabývali rybolovem, neboť řeky byly bohaté na různé druhy ryb. Archivy uvádějí, že vesnice se jmenovala Verkhnii Karaslov. Podle legend vznikl název podle jména karasové ryby, která byla nalezena v řece. Každým rokem se počet obyvatel vesnice zvyšoval, ale řeka Boržava se často vylila z břehů. Lidé si pak začali vybírat místa osídlení na přírodních vyvýšeninách, aby jim neublížily povodně. Mezi levým břehem starého koryta Boržavy a pravým břehem Malé Sinjavky se usadilo čtrnáct rodin. Název obce pochází z toho, že lidé řeku hradili, aby jim voda nespláchla domy; vykopali kanál od řeky Boržava k řece Mala Synjavka, dlouhý asi 800 metrů. Před Trianonskou mírovou smlouvou byla obec součástí Uherska. Poté byla součástí první československé republiky. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hreblja na Wikimedia Commons Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Гребля (Хустський район) na ukrajinské Wikipedii.
Felsőkaraszló

Felsőkaraszló (ukránul: Гребля) település Ukrajnában, Kárpátalján, a Huszti járásban. Fekvése Ilosvától délkeletre, Füzesmező és Szőllősrosztoka közt fekvő település. Története A trianoni békeszerződés előtt Ugocsa vármegye Tiszánnineni járásához tartozott. Népessége 1910-ben 629 lakosából 9 magyar, 92 német, 528 ruszin volt. Ebből 535 görögkatolikus, 92 izraelita volt. Híres személyek Itt született 1840-ben Gerevics Gusztáv főgimnáziumi igazgató. Források A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X