NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kościół Zwiastowania Najświętszej Marii Panny w Klewaniu

Kościół Zwiastowania Najświętszej Marii Panny w Klewaniu – rzymskokatolicki kościół znajdujący się w Klewaniu, w rejonie i obwodzie rówieńskim na Ukrainie. Historia Kościół jako farny został zbudowany w latach 1610-1630 z fundacji właściciela miasteczka ks. Jerzego Czartoryskiego. Po pożarze został odbudowany i rozbudowany przez Izabelę Czartoryską. Prymas Kazimierz Florian Czartoryski, wnuk fundatora, przywiózł z Rzymu relikwię św. Bonifacego i obraz Matki Boskiej Klewańskiej. Został odrestaurowany w 1901 roku. W podziemiach kościoła byli pochowani fundator oraz jego synowie Krzysztof, Aleksander i Mikołaj Jerzy Czartoryscy. Doczesne szczątki książąt Czartoryskich zostały w 2017 odnalezione przez archeologów Ratowniczej Służby Archeologicznej Ukrainy w czterech kryptach znajdujących się pod świątynią. Pochówki datowane na XVII-XVIII w. 5 maja 2018 w krypcie pod świątynią złożono 15 trumien z doczesnymi szczątkami 18 przedstawicieli rodu Czartoryskich, w tym także dzieci (zgodnie ze zwyczajem katolickim zmarłe dzieci można chować w jednej trumnie). Na ceremonię z Polski przybyło 25 potomków rodu, którzy reprezentowali cztery pokolenia Czartoryskich. Opis Kościół barokowy, trzynawowy, z dwoma wieżami na fasadzie; obok kościoła rokokowa kapliczka z rzeźbą św. Jana Nepomucena. Przypisy Linki zewnętrzne Klewań, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IV: Kęs – Kutno, Warszawa 1883, s. 139 . Zamki kresowe Rzeczypospolitej - Ołyka i Klewań. [dostęp 2017-02-28]
Музей Трипольской культуры (Переяслав)

Музей Трипольской культуры (укр. Музей Трипільскої культури) — музей, посвященный трипольской культуре, расположенный в городе Переяслав Киевской области по улице Шевченка, 10. Музей Трипольской культуры функционирует в составе Национального историко-этнографического заповедника «Переяслав». История Музей Трипольской культуры в городе Переяслав открылся в 2003 году. Его открытие стало результатом проводимых археологических исследований и раскопок. Во многом, музей создан на основании материалов исследований ученого-археолога Тамары Григорьевны Мовши. Экспонаты, которые были найдены во время раскопок под ее руководством, стали основой экспозиции музея. Вторым инициатором создания музея трипольской культуры стал Михаил Игоревич Сикорский. Экспозиция музея рассказывает про археологическую культуру медного века. В экспозиции представлены материалы, которые были собраны на территории 40 поселений трипольской культуры в разных регионах Украины: здесь представлено Побужье, Поднепровье, Поднестровье. Материалы музея позволяют составить понятие о системе обработки земли в медном веке и о первых культурных злаках. Трипольцы достигли определенных успехов в строении домов — они сооружали двухэтажные и одноэтажные дома. Внешний вид этих строений передают глиняные модели жилищ — экспонаты музея. По орнаменту лепной посуды и глиняной пластики можно также судить о том, каким был быт ранних земледельцев, их мифология, обрядность, представления про окружающий мир. Найденные на раскопках остатки ремесленных мастерских позволяют судить о развитии ремесел и промыслов. В музее проводятся мероприятия, приуроченные к народным праздникам, которые посещают учащиеся школ и ежегодно организовываются выставки к юбилеям выдающихся исследователей-археологов. В музее, рядом с оригинальными экспонатами трипольской культуры, представлены также и реконструкции. В планах руководства музея создать новый раздел, который был бы целиком посвящен строительству домов в трипольских племенах. Для того, чтобы создание подобной экспозиции стало реальным, необходимо провести детальные исследования жилья трипольцев в поселении Крутуха-Жолоб. Это же поможет воссоздать часть интерьера жилья трипольцев. Музей расположен по улице Шевченка, 10. Он представляет собой одну из составляющих частей национального историко-этнографического заповедника «Переяслав». Примечания
Parcul din Ismail

Parcul din Ismail (în ucraineană Міський сад Ізмаїла) este un parc și monument al naturii de tip peisagistic de importanță locală din raionul Ismail, regiunea Odesa (Ucraina), situat în orașul Ismail. Piața orașului a fost așezată în anul 1900 pe un amplasament din centrul zonei centrale din Ismail. Parcul propriu-zis a fost înființat prin decizia Consiliului orășenesc din 1912. Suprafața ariei protejate constituie 1,5 hectare. În prezent, peste 40 de specii de copaci și arbuști se găsesc pe teritoriul amenajat. Galerie de imagini Referințe
Городской сад (Измаил)

Городской сад — парк-памятник садово-паркового искусства местного значения, расположен по проспекту Суворова в городе Измаил (Одесская область). На протяжении более 100-летнего периода является неотъемлемой частью жизни города. Площадь сада составляет 1,5 га, статус получен в 1972 году. На благоустроенной территории сада представлены более 40 видов деревьев и кустарников. В парке установлен монумент воинам-афганцам. История Городской сквер был заложен в 1900 году на участке в самом центре исторического ареала Измаила. Парк создан решением Коммунальной совета Измаила в 1912 году. В перечне декоративных форм садов и парков Заднестровья Одесской области (1958 год) Ю. Д. Гусев для Комсомольского сквера Измаила приводит два вида и две формы дендрофлори: Sambucus nigra L. f. laciniata L. и Fagus sylvatica L. f. purpurea Ait. Среди 252 «важнейших декоративных садов и парков Украины, которые составляют научный интерес как историко-культурные достопримечательности и объекты охраны», упомянутые в издании «Выдающиеся сады и парки Украины и их охрана» авторства Алексея Липы, изданной в 1960 году издательством Киевского университета, приведён и «Городской парк им. Суворова». Автор отмечает, что это один из старейших и самых интересных парков города как по составу насаждений, так и по их композиции. «Парк основан в начале XX в. и спланирован в природном стиле с системой извилистых дорожек, светлыми полянами, красивыми деревянными группами и ординариями. В парке есть художественно выполненные украшения, бассейн с фонтаном и много цветов. Среди древесных насаждений в 1954 нами отмечены 52 вида, в том числе много красивых садово-декоративных форм. В частности, из хвойных здесь встречаются роскошные группы сизых елей, ординары темнохвойных сосен австрийских, дугласии, биоты, тиса. Из лиственных пород следует прежде всего отметить хорошо развитые деревья платана лондонского, величественны экземпляр бука краснолистного, одиночные деревья и группы каркаса южного или железного дерева, группа береста пестролистные, липы серебристая, крымская и широколистая и др.». В перечень природно-заповедного фонда Украины «Городской сад» был включён в 1972 году под названием «Комсомольский парк» решением Одесского исполнительного комитета № 234 от 18 мая 1972 года (переутверждение от 12 октября 1984 года). Современное название было утверждено решением областного совета от 20 марта 2009 года. «Городской сад» занимает площадь 1,5 га на бывшей Соборной площади перед Свято-Покровским собором. Территория благоустроена, в парке встречается более 40 видов деревьев и кустарников. «Городской сад» является единственным парком-памятником садово-паркового искусства местного значения в Измаиле. Современность В рамках трансграничного сотрудничества в 2019 году началась реконструкция Городского сада. Согласно проекту, в сквере ремонтируются и расширяются дорожки, устанавливается парковое освещение, скамейки, урны. Частично ремонтируется ограждение со стороны улицы Покровской. Высажены ценные породы деревьев (саженцы сербской плакучей ивы, гинкго билобы, клёна краснолистного, ягодного тиса, тюльпанного дерева, магнолии. Примечания Ссылки Комсомольський сквер
Буривщина

Буривщина (укр. Бурівщина) — энтомологический заказник местного значения на Украине. Один из объектов природно-заповедного фонда Полтавской области. Расположение Расположен в пределах Гребёнковского района Полтавской области. Находится между сёлами между селами Тарасовка и Сотницкое. Общие сведения Площадь заказника составляет 73,2 га. Охраняемой территорией объявлен в связи с решением 27 сессии Полтавского областного совета V созыва от 23 июня 2010 года. Цели Основной целью создания заказника является сохранение в естественном состоянии водно-болотного и прибрежного комплексов в долине реки Слепород — местообитаний разнообразной энтомофауны и различных видов животных; в частности здесь зарегистрировано 40 видов птиц (2 вида из них относятся к редким для Полтавской области). Галерея Примечания
Бурівщина (заказник)

Бурі́вщина — ентомологічний заказник місцевого значення в Україні. Один з об'єктів природно-заповідного фонду Полтавської області. Розташування Розташований в межах Гребінківського району Полтавської області, між селами Тарасівка та Сотницьке. Загальні відомості Площа 73,2 га. Заказник оголошено рішенням 27 сесії Полтавської обласної ради V скликання від 23 червня 2010 року. Перебуває у віданні: Тарасівська с/р — 38,3 га, Ульяновська с/р — 34,9 га. Мета Основною метою створення заказника є збереження у природному стані водно-болотного та прибережного комплексів у долині річни Сліпорід — місць існування різноманітної ентомофауни та різних видів тварин. Значення Територія Заказника має велике значення, як водно-болотний та прибережний комплекси, де трапляються цінні види комах, занесені до Червоної книги України (жук-олень, дозорець-імператор, жовтюх торфовищний, махаон), та інших видів тварин; Проведення наукових досліджень і спостережень на території заказника. Підтримання загального екологічного балансу в регіоні. Поширення екологічних знань тощо. Джерела Про заказник [Архівовано 21 жовтня 2016 у Wayback Machine.] на сайті grebenka.com
Гінкго дволопатеве (Чернівці)

Гі́нкго дволопа́теве — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах міста Чернівці, на вулиці 28 Червня, 69 (територія прокуратури м. Чернівці, з боку вулиці Радищева, 2). Площа 0,01 га. Статус надано 1984 року. Перебуває у віданні прокуратури м. Чернівці. Статус надано з метою збереження екзотичного дерева — ґінко дволопатеве. Джерела Гінкго дволопатеве (Чернівецька область) [Архівовано 6 квітня 2016 у Wayback Machine.]
Ардов (заказник)

Ардов — ботанічний заказник місцевого значення. Об'єкт розташований на території Берегівського району Закарпатської області, філія «Береговодержспецлісгосп», квартал 18, виділи 1-10, урочище Ардов. Площа — 25 га, статус отриманий у 2010 році. Охороняється лісовий масив рідкісних для України реліктових розріджених низькорослих дубняків паннонського типу на вершині гори Ардов. Тут зростає реліктовий вид дерев липа срібляста. Трапдяються рідкісні види комах (подалірій, махаон), плазунів (лісовий полоз, мідянка) і птахів (зелений дятел, пугач). Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення Система моніторингу довкілля Закарпатської області Лишайники та ліхенофільні гриби міста Берегове
Maliovanca

Maliovanca (în ucraineană Мальованка) este o rezervație botanică de importanță locală din raionul Storojineț, regiunea Cernăuți (Ucraina), situată la sud-est de satul Zavoloca. Este administrată de comuna Camena. Suprafața ariei protejate constituie 25 de hectare, fiind creată în anul 1991 prin decizia comitetului executiv regional. Statutul a fost acordat pentru protejarea florei de stepă din zonă. Multe specii de plante enumerate în Cartea Roșie a Ucrainei cresc aici, inclusiv plante medicinale. Referințe
Мальованка (ботанічний заказник)

Мальо́ванка — ботанічний заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Сторожинецького району Чернівецької області, на південний схід від села Заволока. Площа 24,9 га. Статус надано згідно з рішенням облвиконкому від 16.01.1991 року № 22, рішення 6-ї сесії обласної ради XXIII скликання від 10.03.1999 року № 14-6/99. Перебуває у віданні Кам'янської сільської ради. Статус надано з метою збереження ділянки степової флори. Зростає багато видів рослин, занесених до Червоної книги України, в тому числі лікарських рослин. Джерела Мальованка Рішення 6-ї сесії обласної ради XXIV скликання від 27.12. 02 № 127-6/02 (документ)
Дуб крупноплідний (Чернівці)

Дуб крупноплі́дний — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах міста Чернівці, на вулиці 28 Червня, 71. Площа 0,01 га. Статус надано згідно з рішенням облвиконкому від 30.05.1979 року № 198. Перебуває у віданні Чернівецького технікуму залізничного транспорту. Статус надано з метою збереження окреме дерева дуба, рідкісного екзота віком понад 140 років. Має наукове та естетичне значення. Джерела Дуб крупноплідний Рішення 6-ї сесії обласної ради XXIV скликання від 27.12. 02 № 127-6/02 (документ)
Церква Воскресіння Христового (Лопушне)

Церква Воскресіння Христового — сакральна споруда Православної церкви України в селі Лопушному Лановецького району Тернопільської області. Храм є пам'яткою архітектури місцевого значення, охоронний номер 57. Історія У 1840-х роках, коли російський імператор Микола І оглядав російсько-австро-угорський кордон, що проходив через лопушненські землі, наказав збудувати новий храм у візантійському стилі з 5 куполами, на честь Воскресіння Христового. Кам'яна церква була збудована у 1850 році замість старої дерев'яної 1701 р.(церква святого Хоми) Храм збудовано у вигляді хреста за кошти, виділені з царської казни. "...Обнесена каменною оградою в 52 звеньях железной решетки: при ней деревянная, покрыта гонтою колокольня. Утварью церковь не достаточна. Копии метрических книг хранятся с 1770 года, а исповедные ведомости с 1814. Опись церковного имущества составлена в 1866 году" З часом споруда почала осідати. Два роки в церкві не відправляли богослужінь. Потім храм укріпили впоперек залізною стяжкою. 26 червня 1922 року за пожертви парафіян куплено копію ікони Почаївської Божої Матері за 80000 марок. За ініціативи священника Гаюка з 1925 року відправи в храмі здійснювали українською. Завдяки старанням священника Володимира Баковського у храмі провели ремонт, розписали стіни. Декілька ікон на полотні залишилися з попереднього храму. У 2001 році реставровано храм ззовні. У 2004 році за його активної участі проведено ремонт всередині. У 2009—2010 роках завдяки старанням священника Романа Будоли перекрито бані та реставровано куполи. Священники , які служили у церкві с. Лопушне: 1814 - Желетіло Іван 1815 - 1869 - Корчинський Василь 1869 - 1922р.р..- Філарет Ланткевич, Феодосій Степанович Александрович, Ілля Квашевський, Григорій Сушко, Степан П., Антонович Михайло, Антоній Лукашевич, Терентій Шиманович 1922 - 1925, Гаюк ( з 1925 р.). Після Гаюка церковну справу продовжували Бонник Євгеній, Волянюк Петро, о. Голдаєвич (наприкінці 1950 р.), Кучер(ук) Кузьма, Бельма Ананій, Смолюх Ігор, Баковський Володимир ( 1995 - 2005), Будола Роман ( з 2005 р.) Парохи У 2016 році вийшла книжка Володимира Кравчука «Пахиня — чарівна часточка Волині» видавництво «Рушник» Збараж, Релігійні вірування та церковне життя.(Стор. 123 - 133). ГАЛЕРЕЯ Див. також "ПІДПЕРЕЗАНА” ЦЕРКВА ТА ІКОНА ЗА 80 ТИСЯЧ МАРОК [1] Category:Church of Resurrection of Christ, Lopushne [2] Примітки Джерела Парафія с. Лопушне. Храм Воскресіння Христового Храми Української Православної Церкви Київського патріархату. Тернопільщина / Автор концепції Куневич Б.; головний редактор Буяк Я.; фото: Снітовський О., Крочак І., Кислинський Е., Бурдяк В. — Тернопіль : ТОВ «Новий колір», 2012. — С. 245. : іл. — ISBN 978-966-2061-24-6. Посилання
Центральна (зупинний пункт)

Центра́льна — пасажирський залізничний зупинний пункт у межах Шевченківського залізничного вузла Шевченківської дирекції Одеської залізниці. Знаходиться в майже в центрі міста Сміла Черкаської області, звідки й назва на лінії Імені Тараса Шевченка — Золотоноша I між станціями Імені Тараса Шевченка (4 км) та Сміла (3 км). На платформі зупиняються приміські електропоїзди. Примітки Джерела Тарифное руководство № 4. Книга 1 (на 01.02.2025) (рос.) [Архівовано з першоджерела 07.02.2025.] Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В двух книгах. — М. : Транспорт, 1981.(рос.)
Білосарайська коса (заказник)

Білосарайська коса — ландшафтний заказник загальнодержавного значення. Об'єкт розташований на території Маріупольського району Донецької області, с. Білосарайська Коса та смт Ялта, вздовж узбережжя Азовського моря: ДП «Приазовське лісове господарство», Стародубівське лісництво, квартали 51-58, акваторія Азовського моря — 200,0 га. Площа — 956 га, статус отриманий у 1927 році. Джерела Заповедники Донбасса. Д.: Донбасс, 1970. — 112 с. Донбас заповідний. Науково-інформаційний довідник-атлас / за заг. ред. С. С. Куруленка, С. В. Третьякова. Видання друге, перероблене та доповнене. — Донецьк, Донецька філія Державного екологічного інституту Мінприроди України, 2008. — 168 с. Аверин В. Г. Белосарайская коса как заказник // Охота и рыболовство. — 1923. — № 3–4. Наукова хроніка // Вісник природознавства, 1927. — № 3–4. — С.208. Утворення Надморських заповідників // Вісник природознавства. — 1927. — № 2. — .119. Положення про державні надморські заповідники У. С. Р. Р.// Матеріали охорони природи України. — 1927. — Вип. 1. — С.183–185. Постанова РНК УСРР «Про утворення піщаних заповідників в районі Дніпрового низу» // Охорона пам'яток природи на Україні. — 1928. — Збірник 2. — С.120 Надморські заповідники // Вісник природознавства. — 1928. — №:1. — С. 53. Котов М. Новые заповедники на Украине // Природа, 1937. — № 8. — 106—108 Лавренко Є. Охорона природи на Україні // Вісник природознавства, 1927. № 3–4. с. 164—180. Шалит М. Заповідники та пам'ятки природи України. — Харків, 1932. — 76 с. Шарлемань, М. Охорона природи на Україні // Пролетарська правда. — 1927. — 17 листопада, №:262 (1875). Шарлемань М. По заповідниках півдня України // Охорона природи на Україні — Харків, 1928. — С. 15. Шарлемань М. Охорона природи та збирання відомостей про тварин «пам'ятки природи» // Вивчаймо природу краю. Збірник статей про методи вивчання природи та збирання колекцій. Київ, 1932. — С.105–112. Шарлемань М. Блокнот натураліста // Біологію в маси. — 1937. — №:2. — С. 55–60. Шарлемань М. Охорона природи в УРСР / Научная статья «Краткая история исследований фауны наземных позвоночных УССР», 1940, автор Н. В. Шарлемань // ІА НБУ. — Ф.258. — Оп.2.. — № 48. — Арк.15–34. Заповедная природа Донбасса: Путеводитель / Сост. А. З. Дидова. — 2 изд., доп. — Донецк: Донбасс, 1987—168 с. Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення
Чортковский сахарный завод

Чертковский сахарный завод (укр. Чортківський цукровий завод) — предприятие пищевой промышленности в посёлке Заводское Чортковского района Тернопольской области. История Сахарный завод был построен в соответствии с десятым пятилетним планом развития народного хозяйства СССР в 1974—1977 гг. и введён в эксплуатацию в ноябре 1977 года. Вместе с заводом был построен рабочий посёлок городского типа Заводское. После провозглашения независимости Украины завод перешёл в ведение Государственного комитета пищевой промышленности Украины. В дальнейшем, государственное предприятие было преобразовано в открытое акционерное общество. В июне 1999 года Кабинет министров Украины передал завод в коммунальную собственность Тернопольской области. Позже он перешёл в собственность группы компаний «Кернел» и был реорганизован в общество с ограниченной ответственностью. В первой половине 2000-х годов по производственной мощности и объёмам переработки сырья Чертковский завод являлся крупнейшим из всех девяти действовавших сахарозаводов Тернопольской области (в 2006 году он переработал свыше 540 тыс. тонн сахарной свеклы). В сезон сахароварения 2007 года завод произвёл 60 766 тонн сахара. В мае 2013 года владельцем завода стала компания «Pfeifer & Langen Inwestycje Sp. z o.o.» (польский филиал немецкой компании «Pfeifer&Langen»). В этом году завод переработал 350 тыс. тонн сахарной свеклы. В 2017 и 2018 годы завод входил в число четырёх действующих сахарных заводов Тернопольской области. Современное состояние Завод находится в собственности ООО «Радеховский сахар» (структурного подразделения немецкой компании «Pfeifer&Langen»). Общая площадь предприятия составляет 176,05 га (в том числе производственные помещения — 82,76 га). Перерабатывающие мощности — 8 тыс. тонн свеклы в сутки. Основной продукцией является сахарный песок, вспомогательной — меласса, сухой свекольный жом и гранулированный жом. Завод является одним из мест хранения государственных резервов сахара. Примечания
Чортківський цукровий завод

Чортківський цукровий завод — підприємство з виробництва цукру в Заводському. Нині працює. Відомості Будівництво заводу розпочалося 1974 року, а введений в експлуатацію в грудні 1977 року. Вартість будівництва становила 44,9 млн карбованців. Перший цукор вироблений 8 листопада 1977 року, о 13 годині 45 хвилин. У травні 2013 року завод придбало ТзОВ «Радехівський цукор». Юридична адреса: 48523, вул. Івана Франка, 1а, смт Заводське, Чортківський р-н, Тернопільська обл. Керівники Атаманчук Стефан (1996-?) Васін Євген Примітки Джерела Мельничук Б., Федечко М. Чортківський цукровий завод // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2010. — Т. 4 : А — Я (додатковий). — С. 697. — ISBN 978-966-528-318-8. Блаженко, А. Чортківський цукровий: зачин потужного замісу / Анна Блаженко // Голос народу. — 2016. — № 29 (22 лип.). — С. 3. — (Автографи краю). Свистун, О. Цукровий працює з коліс / Оксана Свистун, // Голос народу. — 2016. — № 38 (16 вер.). [Архівовано 19 жовтня 2016 у Wayback Machine.] — С. 6. — (Сезон). Посилання Чортківський цукровий завод. ВАТ [Архівовано 7 серпня 2016 у Wayback Machine.] // business-guide.com.ua Чортківський цукровий завод продали німцям за 32,5 млн доларів [Архівовано 27 листопада 2016 у Wayback Machine.] // За Збручем. — 2013. — 10 травня. Інтерв'ю з директором ТОВ «Чортківський цукровий завод» Атаманчуком Стефаном Захаровичем [Архівовано 26 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Вісник цукровиків України. — 2011. — вересень. Веревський продає німцям найбільший цукровий завод в Україні [Архівовано 26 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Економічна правда. — 2013. — 30 травня.
Озеро Солоне (Теребля)

О́зеро Соло́не — гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення. Об'єкт природно-заповідного фонду Закарпатської області. Розташоване на території Тячівського району Закарпатської області, при західній околиці села Теребля (урочище «Дубник»). Площа 3,9 га. Статус отриманий згідно з рішенням облвиконкому від 18.11.1969 року № 414 та рішенням облвиконкому від 23.10.1984 року № 253. Перебуває у віданні Тереблянської сільської ради. Статус надано для збереження соленого озера, вода якого має лікувальні властивості. Джерела Озеро Солоне (Теребля)
Солене озеро (Солотвино)

Солене озеро — гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення. Об'єкт розташований на території Тячівського району Закарпатської області, смт Солотвино. Площа — 2 га, статус отриманий у 1984 році. Примітки Джерела Перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення
Озеро на полонині Боржава (5 шт.)

О́зеро на полони́ні Боржа́ва — гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Закарпатської області. Об'єкт розташований на території Свалявського району Закарпатської області, на північ від села Березники. Площа 2,34 га. Статус отриманий згідно з рішенням облвиконкому від 18.11.1969 року № 414 та рішенням облвиконкому від 23.10.1984 року № 253. Перебуває у віданні Березниківської сільської ради. Статус надано для збереження кількох невеличких озер, які дають початок одному з витоків річки Боржава. Озера розташовані в сідловині на захід від вершини гори Гемба (масив Полонина Боржава). Джерела Озеро на полонині Боржава