Білобожниця

Білобо́жниця — село в Україні, у Білобожницькій сільській територіальній громаді Чортківського району Тернопільської области. Центр Білобожницької сільської територіальної громади. До Білобожниці приєднано хутір Кривче, було приєднано також хутір Мазурівка (від 2015 — окреме село). Хутір Глибока Долина виведений із облікових даних у зв'язку з переселенням жителів. Назва У 1920-х рр. майбутній учитель гімназії Петро Коструба написав невелику монографію, у якій на основі брошури, знайденої в архіві Народного дому у Львові, стверджував, що Білобожниця — осідок білого бога, а Чортків — осідок чорного бога. За леґендою, назва села походить від побудови церкви (божниці) з білого каменю під час татарських набігів. Розташування Розташоване за 7 км від районного центру, залізнична станція. Через село пролягли автошлях і залізниця Чортків–Бучач. Територія — 3,0 км² Дворів — 709. Місцевості Кривче — хутір, приєднаний до с. Білобожниця; розташований за 2 км від нього. У 1952 р. на хуторі було 12 будинків, 42 жителі. Історія Сліди перших поселень на території Білобожниці належать до періоду трипільської культури; збереглися залишки могильників доби бронзи. Білобожниця означає «парфянська (перська) божниця». Перша письмова згадка датується поки 1453 роком: село згадане в «Актах ґродських і земських Галицьких» 29 січня 1453 року, його власник чи посідач Михайло «Мужило» Бучацький віддавав його в оренду. Ще одна згадка походить з 1532 р. Білобожниця згадана в описах подій часів повстання Богдана Хмельницького, під час знищення панських маєтків на західному Поділлі. Одним із перших власників цих поселень був маґістр Жемановський. Протягом 1672—1683 рр. Білобожниця — містечко, яке перебувало під владою османської Туреччини. Турецький гарнізон, розташований у Чорткові, не раз грабував Білобожницю. Після 1772 р. Білобожниця належала до Заліщицького, згодом — до Чортківського округів. Документи Галицького намісництва свідчать, що у XVI–XIX ст. Білобожниця мала статус містечка і свій герб. У Львові в Галицькому намісництві збереглися документи, що визнавали за Білобожницею статус містечка із затвердженим для нього гербом. Але Білобожниця залишалася селом, про це свідчили таблиці при в'їздах до населеного пункту. У 1890-х рр. війт Білобожниці Франц Борисикевич за допомогою фахового архіваріуса віднайшов у Галицькому намісництві документи, що справді визнавали за Білобожницею статус містечка зі встановленням для нього герба. Селу було повернуто титул містечка та герб. При в'їзді та виїзді із села встановлені таблиці з гербом і двомовним написом «Містечко Білобожниця». У старих церковних книгах залишилися записи, що свідчать про наявність у Білобожниці у XVIII ст. трьох церков: святого Миколая, Преображення і святого Михаїла. Наприкінці XVIII ст. відбулися заворушення між місцевими жителями та євреями з Буданова й Чорткова. За деякими даними, євреї й спалили містечко. У шематизмі 1892 р. зафіксовано, що в 1810 р. це місце заселили люди з інших сіл. 16 травня 1848 р. в селі, як і повсюди в Галичині, ліквідовано панщину, про що свідчить встановлений кам'яний хрест (оновлений 1989 р.). 1914 р. мешканці села, які проживали вздовж дороги на Бучач, назвали вулицю іменем Т. Шевченка, вздовж дороги на Теребовлю — іменем М. Шашкевича. За статистикою, у селі у 1900 р. — 1386 жителів, 1910—1463, 1921—1296, 1931—1511 жителів; у 1921 р. — 279, 1931—305 дворів. Перші згадки про школу датовані серединою XIX ст. і пов'язані з першим учителем Кострубою, батьком двох відомих діячів — Петра й Теофіла. За Австро-Угорщини діяла 2-класна школа з українською мовою навчання, за Польщі — 3-класна утраквістична (двомовна). Учителем школи напередодні Першої світової війни був Іван Дембіцький; за Польщі — Шегедин. 1934 р. в селі відкрито 4-річну школу (директор Стефанія Вількушевська), згодом переоблаштовану на 7-річну. До Легіону УСС зголосилися Григорій Полутренко, Гнат і Осип Юрчишини та інші мешканці села. Під час так званої пацифікації польські жандарми, шукаючи зброю, порозшивали в Білобожниці дахи будинків; польські шовіністи тричі скидали хрест на могилі Українського Січового Стрільця С. Кутного. 1 серпня 1934 року село увійшло до складу новоутвореної сільської гміни Білобожниця. Після встановлення радянської влади, у 1940 р. в Чортківській тюрмі органи НКВС замучили та розстріляли мешканців Білобожниці: Антона Заячківського, Михайла Підвисоцького, Петра Полутренка, Ольгу і Теодозія Руданських, Івана Юрчинського; виселили дружину А. Заячківського і 4 родини в Сибір. 20–21 липня 1941 р. в місті Умані на Черкащині розстріляли Олексія Пилявського, Миколу Савчина та Івана Старика. Від 7 липня 1941 р. до 23 березня 1944 р. село перебувало під нацистською окупацією. В УПА воювали: Під час німецько-радянської війни загинули або пропали безвісти у Червоній армії 56 осіб: 5 квітня 1944 р. німецько-нацистські війська захопили села Білобожниця та Мазурівка, що дозволило їм контролювати автодорогу Чортків — Бучач. У 1944 р. в Білобожницю з території Польщі переселені українські родини Демковичів, Коренецьких, Назарів, Сиваків, Скибіцьких, Шевчуків; згодом у село переїхали сім'ї Королів, Малиновських і Матвіївих. За зв'язок з підпіллям засуджені Юлія Старик, Софія Стріха, Софія Козарів, Софія Пилявська, Іванна Полутренко. Упродовж 1940—1959 рр. Білобожниця — районний центр. У 1960-х рр. на братській могилі спорудили «Обеліск пам'яті» жителям Білобожниці, які не повернулися з німецько-радянської війни. З 4 вересня 2015 року Білобожниця є центром Білобожницької сільської громади. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Білобожницької сільської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Чортківського району (1940—2020), увійшло до складу новоутвореного Чортківського району. У 2021 році режисерка Марія Яремчук знімала документальний фільм «Марія» з циклу «Жива УПА», вихід на екрани якого очікується у листопаді 2021 року. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Символіка Герб Затверджений 27 серпня 1909 р. (у цей період Білобожниця мала офіційний статус торгового містечка Чортківського повіту Королівства Галичини і Володимирії). Щит поділений перекинуто-вилоподібно: у першому синьому полі золотий коронований лев, у другому червоному полі золотий грецький, навскіс перехрещений хрест, у третьому золотому полі навпереміну дубові листки й жолуді натуральної барви. Релігія церква Преображення Господнього (ПЦУ; 1901 р.; мурована, відбудована 1991 р.) церква Преображення Господнього (УГКЦ; 2008 р.); костел святих апостолів Петра і Павла (2001 р.); Каплички Матері Божої (автор Б. Погорецький), Ісуса Христа (за сприяння сім'ї Ігора Ноги) капличка (побудована за сприяння сім'ї Івана Старика, реставрована 2006), Діви Марії (збудувала у 1990-х рр. родина Мирослава Гломби), Матері Божої Люрдської (побудував Михайло Сушко у 2010), Хрещення Господнього (скульптор Олег Котик, художник-виконавець Роман Пендак; 2012) Пам'ятники У 1993 р. насипано могилу і встановлено пам'ятний хрест Борцям за волю України. Споруджено пам'ятний знак на честь скасування панщини (1848); пам'ятник Лесі Українці (1967) пам'ятник лікареві-окулісту Михайлові Борисикевичу (1990); Населення Соціальна сфера Перед Другою світовою війною збудовано Народний дім; діяли філії товариств «Рідна школа», «Союз Українок», «Січ» та ін., читальня «Просвіти». У 1946 р. примусово створено колгосп (голова правління Лев Іліїв); 1960 р. до нього приєднано господарства сіл Семаківці й Калинівщина; за ним було закріплено 2,4 тис. га угідь. Провідні галузі — рільництво і тваринництво. У 1985 р. від колгоспу від'єднали господарства сіл Ридодуби та Білий Потік. Працювали цегельний завод, завод переробки олійних культур, організа- ція «Міжколгоспбуд» (від 1957 р.), хлібоприймальний пункт, хлібопекарня, лікарня. 1956 р. Білобожницю електрифіковано. Від 1959 р. функціонує сільська рада (перший голова Микола Калань). 1961 р. представники радянської влади закрили церкву. У 1962 р. в селі запрацювали поштове відділення, заготівельна контора. 1970 р. побудовано Торговий дім; почав роботу комбінат хлібопродуктів, 1973 р. — комбікормовий завод. У селі був хор, який отримав звання народного (керівник Мирослав Греськів), духовий оркестр, створено футбольну команду. У 1980-ті рр. Білобожницю газифіковано, прокладено водовід. 1989 р. відновила діяльність філія товариства «Просвіта» (голова Анна Савка). У 1995 р. на базі колишнього колгоспу після його розпаювання засновано ПАП «Білобожницьке». Нині працюють школа (від 1934р.), дитячий садочок «Дзвіночок» (від 1956); Будинок культури (від 1986); клуб (хутір Мазурівка); аптека, протитуберкульозний диспансер (від 1958), амбулаторія загальної практики та сімейної медицини, ФАП (хутір Мазурівка); бібліотека, відділення Ощадбанку, СТО, автозаправка, ПАП «Білобожницьке», ПП «Господар», комбікормовий завод, торгові заклади і заклади громадського харчування Відомі люди Народились Йосип Антків (1915—2001) — педагог, релігійний діяч; Ольга Барна (Шевчук) (нар. 1969) - українська науковець та освітянка. Степан Борик (нар. 1934) — заслужений лікар України; Михайло Борисикевич (1848—1899) — вчений-офтальмолог, професор; Войчишин Віктор Ігорович (1989-2024) — український військовослужбовець, учасник російсько-української війни; Світлана Гавенко (нар. 1959) — вчений-поліграфіст; Ярослав Гнатюк (нар. 1946) — співак; Йосиф Заячківський (1889—1952) — релігійний діяч (Італія); Іван Кобилянський (1941—1997) — композитор, дириґент, діяч культури; Наталія Коломієць-Кучма (нар. 1968) — правник, господарник; Микола Кондратенко (нар. 1948) — військовик, полковник; Євген-Володимир Полотнюк (1906—1943) — пластовий, спортивний, громадський діяч, чоловік письмениці Ірини Вільде; (за іншими даними, народився в с. Підмонастир, нині Перемишлянський район, Львівська область[джерело?]) Платон-Іван Полотнюк (1908—1938) — учасник національно-визвольних змагань; Віталій Радинський (нар. 1957) — правник, полковник міліції, господарник; Василь Савчин (нар. 1960) — вчений-хірург; Тарас Сеньків (нар. 1960) — душпастир, літератор; Іван Ставничий (1879—1959) — художник; Галина Старик-Квасницька (нар. 1955) — фармацевт, член правління всеукраїнської аптечної асоціації (м. Київ), господарниця; Петро Старик (1930—2008) — учений у галузі фізики напівпровідникових матеріалів, доктор фізико-математичних наук, професор; Ігор Федорків (нар. 1943) — залізничник, громадський діяч; Фіголь Петро Миронович (1972-2024) — український військовослужбовець, учасник російсько-української війни; Холоднюк Руслан Омельянович (1975-2023) — український військовослужбовець, учасник російсько-української війни; Віктор Хоменко (нар. 1947) — народний цілитель, спортсмен, майстер спорту СРСР з вільної боротьби (1974); Лев Ясінчук (1882—1963) — громадський і культурно-освітній діяч (США). Навчалися Місцеву школу закінчили актори, народні артисти України Адам Цибульський (нар. 1948) та Мирослав Коцюлим (1943—2005). Працювали Перебували У Білобожниці кілька разів перебувала прозаїк Ірина Вільде (1907—1982). У 1922—1928 рр. проживав о. Теофіл Коструба ЧСВВ (1907—1943) — історик, літературознавець, журналіст, політолог. Поховані Павлюк Андрій Васильович (1994-2022) — український пасічник, громадський діяч, військовослужбовець, учасник російсько-української війни; У літературі Людмила Швалюк видала про Білобожницю книгу «Стежина до рідної хати» (Тернопіль, 2009) Галерея Примітки Джерела Греськів Я., Дем'янова І., Малиміна-Базиляк Т. Білобожниця // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — С. 134. — ISBN 966-528-197-6. Мельничук Б., Уніят В., Федечко М. Білобожниця // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 3 : М — Ш. — С. 454-457. — ISBN 978-966-457-246-7. Штепа М. Терниста дорога пам"яті - Чортків, 2001.- с.12 1.) Białobożnica, wś, pow. czortkowski // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1880. — Т. I. — S. 187. (пол.) — S. 187—188. (пол.) "Білобожниця: історія та культура" / автор І. І. Пришляк. - Тернопіль: Підручники і посібники, 2012. Виконуючи бойове завдання, загинув уродженець Білобожниці, Герой-ОУНівець Холоднюк Руслан [Текст] // Голос народу. — 2023. — № 14 (5 квіт.). — С. 2 : фот. — (Твої Герої, Україно!). Героїка предтеч і сучасників - задля майбутності [Текст] : [в Білобожницькій ЗОШ І-ІІІ ст. в рамках кіномарафону "Синьо-жовта стрічка", відбулась демонстрація документ. фільму про Росохацьку групу, а також відеоматаріалів В.-Я. Капустинського] // Голос народу. — 2024. — № 7 (14 лют). — С. 6 : фот. — (Презентація). На війні загинув начальник розвідки білобожничанин Андрій Павлюк [Текст] // Голос народу. — 2022. — № 48 (30 листоп.). — С. 2 : фот. — (Твої Герої, Україно!). У Білобожниці відкрили меморіал "Борцям за волю України", будівництво якого було замороженим 30 літ [Текст] / Л. Габруський // Голос народу. — 2020. — № 42 (15 жовт.). — С. 6 ; Сільський господар плюс Тернопільщина. — 2020. — № 42 (21 жовт.). — С. 3 : фот. У боях біля Бахмута загинув Герой з Білобожниці Войчишин Віктор [Текст] // Голос народу. — 2024. — № 20 (15 трав.). — С. 2 : фот. — (Твої Герої, Україно!). Посилання Білобожниця [Архівовано 20 серпня 2019 у Wayback Machine.] // Замки та храми України. Залишив пасіку й пішов на війну: історія загиблого захисника з Тернопільщини Андрія Павлюка "Гартовані" ч.18. Незламність духу Білобожниці У Білобожницькій громаді відзнято й презентовано в YouTube три сюжети про волонтерську місію