NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Лугове (Володимирський район)

Лугове́ — село в Україні, в Іваничівській селищній громаді Володимирського району Волинської області. Населення становить 240 осіб. Географія Село розташоване на лівому березі річки Луга. Історія Після ліквідації Іваничівського району 19 липня 2020 року село увійшло до Володимир-Волинського району. Згідно Галицько-Волинського літопису перша згадка про село Лугове датована 1545 роком, тоді воно носило назву Щенятин. Зі спогаду жителя села Фітя О.І. (1910 року народження) відомо, що колись давно у селі жив пан на прізвисько Щенятин, він мав великий маєток і був досить заможним. У нього було двоє синів. Перебуваючи на схилі літ, перед смертю батько заповів синам жити дружно разом і не сваритися. Після смерті пана не було злагоди між синами, вони стали ворогувати через залишене багатство. Тоді старший брат вигнав з дому меншого. А менший переправився через річку Лугу і поселився на іншому березі. З того часу коли менший брат пішов від старшого, люди з навколишніх поселень прозвали його місце проживання Малий Щенятин, а де залишився жити старший брат – Великий Щенятин. Поле, на якому проживав менший брат і по сьогодні, жителі села називають «Валіковим», очевидно, менший брат звався Валентином. За спогадами старожилів з давніх часів у Луговому жило багато циган. У серпні 2001 року в селі встановлений пам’ятний хрест, на якому виписані вказані дати історії поселення. Пам’ятний хрест посвятив отець Андрій. Силами жителів села та за кошти благодійних пожертв у Луговому розпочате будівництво церковної каплиці. Площа території села в межах населеного пункту становить 125,7 га. На сьогодні у селі нараховується 76 дворів, проживає 220 жителів. У 1970-х роках у селі відкрився клуб. Згодом клуб у селі закрили та розмістили фельдшерсько-акушерський пункт. У цьому закладі на даний час працює Сушик Ірина Вікторівна, фахівець з багаторічним стажем. 2004 року до села підведений природний газ. Село, хоч і невелике, проте живуть у ньому працьовиті та активні люди. Вони дбають про своє село та зберігають його історію Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 258 осіб, з яких 125 чоловіків та 133 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 240 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Лугове [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Łudzin

Łudzin (ukr. Лудин, Łudyn) – wieś na Ukrainie, w obwodzie wołyńskim, w rejonie włodzimierskim. We wsi znajduje się graniczny posterunek kolejowy (przejście towarowe). Jest to punkt, gdzie bierze swój początek Linia Hutnicza Szerokotorowa. Od nazwy miejscowości pochodzi nazwa stacji kolejowej Łudzin. 13 lipca 1943 roku (rzeź wołyńska) członkowie UPA dokonali tutaj mordu na 11 Polakach i 4 członkach rodziny polsko-ukraińskiej. Przypisy Linki zewnętrzne Ludzin, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 248 .
Ludîn, Volodîmîr-Volînskîi

Ludîn (în ucraineană Лудин) este localitatea de reședință a comunei Ludîn din raionul Volodîmîr-Volînskîi, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Ludîn era vorbitoare de ucraineană (99,29%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Лудин

Лу́дин (укр. Лудин) — село в Устилугской городской общине Владимирского района Волынской области Украины. Население по переписи 2001 года составляет 565 человек. Почтовый индекс — 44732. Телефонный код — 3342. Занимает площадь 1,3 км². Ссылки Лудин на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Lukavets

Lukavets (Ukrainian: Лукавець) is a village (selo) in Zolochiv Raion, Lviv Oblast, in western Ukraine. It belongs to Pidkamin settlement hromada, one of the hromadas of Ukraine. From 1918 to 1939, the village was in Tarnopol Voivodeship in Poland. The villages of Lukavets, Zvyzhen, Batkiv, and Mezhyhory were previously subordinated to the Batkiv village council. The population is 198 people. Until 18 July 2020, Lukavets belonged to Brody Raion. The raion was abolished in July 2020 as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Lviv Oblast to seven. The area of Brody Raion was merged into Zolochiv Raion. References External links weather.in.ua
Łukawiec (obwód lwowski)

Łukawiec (ukr. Лукавець) – wieś na Ukrainie w rejonie złoczowskim należącym do obwodu lwowskiego, w hromadzie Podkamień. Do 2020 w rejonie brodzkim. Położenie Na podstawie Słownika geograficznego Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich: Łukawiec to wieś w powiecie brodzkim, 28 km na południe od Brodów, 18 km na północny zachód od sądu powiatowego w Załoźcach. Przypisy Linki zewnętrzne Łukawiec, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. V: Kutowa Wola – Malczyce, Warszawa 1884, s. 814 . Łukawiec na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Лукавец (Львовская область)

Лукавец (укр. Лукавець) — село в Подкаменской поселковой общине Золочевского района Львовской области Украины на реке Вятына. Население по переписи 2001 года составляло 213 человек. Занимает площадь 0,871 км². Почтовый индекс — 80665. Телефонный код — 3266. Ссылки Лукавец на сайте Верховной рады Украины
Łukowycia (hromada Czahor)

Łukowycia (ukr. Луковиця) – wieś na Ukrainie, w obwodzie czerniowieckim, w rejonie czerniowieckim, w hromadzie Czahor. W 2001 liczyła 1412 mieszkańców, wśród których 1375 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 3 rosyjski, 15 mołdawski, a 19 rumuński. Przypisy
Lucovița, Adâncata

Lucovița, întâlnit și sub formele Lucovița Ucraineană și Luncavița (în ucraineană Луковиця, transliterat: Lukovîțea, în rusă Луковица, transliterat: Lukovița și în germană Lukawitza/S. sau Lukawitza) este un sat reședință de comună în raionul Adâncata din regiunea Cernăuți (Ucraina). Are 1.412 locuitori, preponderent ucraineni. Satul este situat la o altitudine de 210 metri, în partea de nord a raionului Adâncata. De această comună depinde administrativ satul Cotul Bainschi. Istorie Localitatea Lucovița a făcut parte încă de la înființare din regiunea istorică Bucovina a Principatului Moldovei. După anexarea Bucovinei de către Imperiul Habsburgic în anul 1775, localitatea Lucovița a făcut parte din Ducatul Bucovinei, guvernat de către austrieci, făcând parte din districtul Cernăuți (în germană Czernowitz). După Unirea Bucovinei cu România la 28 noiembrie 1918, satul Lucovița a făcut parte din componența României, în Plasa Cosminului a județului Cernăuți. Pe atunci, majoritatea populației era formată din ucraineni, existând și o comunitate de români. Ca urmare a Pactului Ribbentrop-Molotov (1939), Bucovina de Nord a fost anexată de către URSS la 28 iunie 1940. Bucovina de Nord a reintrat în componența României în perioada 1941-1944, fiind reocupată de către URSS în anul 1944 și integrată în componența RSS Ucrainene. Începând din anul 1991, satul Lucovița face parte din raionul Adâncata al regiunii Cernăuți din cadrul Ucrainei independente. La recensământul din 1989, numărul locuitorilor care s-au declarat români plus moldoveni era de 54 (17+37), reprezentând 3,93% din populația localității . În prezent, satul are 1.412 locuitori, preponderent ucraineni. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Lucovița era vorbitoare de ucraineană (97,38%), existând în minoritate și vorbitori de română (2,41%). 1930: 1.443 (recensământ) 1989: 1.375 (recensământ) 2007: 1.412 (estimare) Recensământul din 1930 Conform recensământului efectuat în 1930, populația comunei Lucovița se ridica la 1.443 locuitori. Majoritatea locuitorilor erau ruteni (66,73%), cu o minoritate de români (11,29%), una de ruși (19,26%) și una de evrei (1,80%). Alte persoane s-au declarat: polonezi (2 persoane), germani (7 persoane) și cehi\slovaci (4 persoane). Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor erau ortodocși (96,95%), dar existau și mozaici (1,80%), romano-catolici (1,17%) și greco-catolici (0,08%). Note Legături externe Datele generale ale recensământului din 2001 Arhivat în 13 noiembrie 2007, la Wayback Machine. Date detaliate privitoare la numărul românilor Arhivat în 22 martie 2008, la Wayback Machine. Românii din Cernăuți
Луковица (Чагорская сельская община)

Лу́ковица (укр. Луковиця, рум. Lucovița) — село в Чагорской сельской общине Черновицкого района Черновицкой области Украины. До 2020 года входило в Глыбокский район Население по переписи 2001 года составляло 1412 человека. Почтовый индекс — 60416. Телефонный код — 3734. Код КОАТУУ — 7321083601. Ссылки Луковица на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Черновицкой области (укр.)
Луковиця (Чагорська сільська громада)

Лу́ковиця — село в Україні, у Чагорській сільській громаді Чернівецького району (до 2020 р. у Глибоцькому районі) Чернівецької області. Географія Розташоване на річці Кордуні — притоці Пруту за 21 кілометр від районного центру, за 10 кілометрів від залізничної станції Чернівці-Південна. Колишній сільраді було підпорядковане с. Кут. Історія Вперше село згадується в грамоті 1488 року. Населення Національний склад населення за даними перепису 1930 року у Румунії: Мовний склад населення за даними перепису 1930 року: Пам'ятки У селі зберігається архітектурна пам'ятка ХУІІІ століття — Церква на честь святого великомученика Димитрія (дер.). Відомі люди В Луковиці тривалий час учителював відомий український письменник Д. Я. Макогон. Тут пройшли дитячі роки його дочки — української радянської письменниці Ірини Вільде. В 1953 році вийшла збірка її творів «Нова Луковиця». Сафрюк Віктор Васильович — Воїн-інтернаціоналіст, снайпер-стрілець. Кавалер ордена Червоної Зірки. Народився 07.02.1965 р., у с. Луковиця Глибоцького району. Закінчив Чернівецьке ПТУ № 4. Служив в Афганістані у військовій частині 51884. Загинув 17.08.1984 р. у районі кишлаку Бульгуні, провінція Парван. Нагороджений орденом Червоної Зірки (посмертно). Похований у с. Луковиця. Пислар Олександр Олександрович — старший сержант Збройних сил України, розвідник, повний кавалер ордена «За мужність». Примітки Джерела Історія міст і сіл УРСР. Чернівецька область. — Київ: Головна редакція Української Радянської Енциклопедії (УРЕ) АН УРСР, — 1969. — С. 214—215. Посилання Погода в селі Луковиця [Архівовано 8 жовтня 2008 у Wayback Machine.]
Łukowicze

Łukowicze (ukr. Луковичі) – wieś na Ukrainie w rejonie włodzimierskim obwodu wołyńskiego. Historia Prywatna wieś szlachecka, położona w województwie wołyńskim, w 1739 roku należała do klucza Łokacze Lubomirskich. Pod koniec XIX w. wieś w gminie Chorów, w powiecie włodzimierskim. Do 2020 w rejonie iwanickim. Przypisy Linki zewnętrzne Łukowicze, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 283 . Луковичі (Łukowicze) na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Lukovîci, Ivanîci

Lukovîci (în ucraineană Луковичі) este localitatea de reședință a comunei Lukovîci din raionul Ivanîci, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Lukovîci era vorbitoare de ucraineană (99,56%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Луковичи

Лу́ковичи (укр. Луковичі) — село в Павловской сельской общине Владимирского района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Иваничевский район. Население по переписи 2001 года составляло 454 человека. Почтовый индекс — 45330. Телефонный код — 3372. Занимает площадь 10,300 км². Код КОАТУУ — 721182800. Ссылки Луковичи на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Волынской области (укр.)
Луковичі

Луковичі — село в Україні, у Павлівській сільській громаді Володимирського району Волинської області. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Павлівської сільської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Іваничівського району, село увійшло до новоутвореного Володимир-Волинського району (від 18 липня 2022 Володимирського). Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 427 осіб, з яких 191 чоловік та 236 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 452 особи. Згідно даних Церковної реєстраційної книги села Бужковичі (Церковна парафія до якої належало село): Станом на 1806 рік у селі було 26 дворів (хат) та мешкало 169 осіб, з них 81 чоловік та 88 жінок. Прізвища мешканців села у 1806 році: Бандура (2 хати), Вербицький, Гриб, Дзядко, Драган (2), Жила, Любва, Кокоруза, Корнеюк, Кужель, Кузьма, Левусюк, Леун, Ляшук, Мазурок, Мельник (2), Мельничук, Муха, Недбайло (2), П'ятоха (2), Шудер. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Література Лу́ковичі // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.242-243 Посилання Село Луковичі. Храм всіх Святих землі Волинської[недоступне посилання з квітня 2019]
Lukeanivka, Kahovka

Lukeanivka (în ucraineană Лук'янівка) este un sat în comuna Vasîlivka din raionul Kahovka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Lukeanivka era vorbitoare de ucraineană (93,33%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (6,67%). Note
Лукьяновка (Херсонская область)

Лукьяновка (укр. Лук'янівка) — село в Любимовской поселковой общине Каховского района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 45 человек. Почтовый индекс — 74802. Телефонный код — 5536. Код КОАТУУ — 6523580503. Местный совет 74820, Херсонская обл., Каховский р-н, с. Василевка, ул. Карла Маркса, 36 Ссылки Лукьяновка на сайте Верховной рады Украины
Лук'янівка (Каховський район)

Лук'я́нівка — село в Україні, у Каховському районі Херсонської області. Населення становить 45 осіб. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Лук'янівка [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Lysa

Lysa (Ukrainian: Лиса) is a village in Pidhaitsi urban hromada, Ternopil Raion, Ternopil Oblast, Ukraine. History The village is known from the 16th century. After the liquidation of the Pidhaitsi Raion on 19 July 2020, the village became part of the Ternopil Raion. Religion St. Michael church (1883). References Sources (in Ukrainian) Онишкевич П., Хаварівський Б., Лиса // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2005, V. 2: К—О, S. 358. — ISBN 966-528-199-2. "Łysa (1), pow. podhajecki". Geographical Dictionary of the Kingdom of Poland (in Polish). 5. Warszawa: Kasa im. Józefa Mianowskiego. 1884. p. 851.
Łysa (Ukraina)

Łysa (ukr. Лиса) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie tarnopolskim. Do 2020 w rejonie podhajeckim. Przypisy Bibliografia Łysa 1.) wś, pow. podhajecki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. V: Kutowa Wola – Malczyce, Warszawa 1884, s. 851 .
Лыса

Лыса (укр. Лиса) — село в Подгаецкой городской общине Тернопольского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Подгаецкий район. Население по переписи 2001 года составляло 363 человека. Занимает площадь 11,088 км². Почтовый индекс — 48033. Телефонный код — 3542. Ссылки Лыса на сайте Верховной рады Украины
Лиса

Ли́са — село в Україні, у Підгаєцькій міській громаді Тернопільського району Тернопільської області. Розташоване в південно-західній частині району, на річці Золота Липа. До 1990 року належало до Бережанського району. Поштове відділення — Носівське. Адміністративний центр колишньої сільради. До Лисої приєднано хутори Кримка та Совиноги. Частина населеного пункту — на горі Лиса, від якої походить назва села. Населення — 256 осіб (2016). Історія Перша писемна згадка — 1395. У 1438 році Лиса перебувала у власності Івана Завиші, старшого внука Іваниша Унгаруса (Іван Угрин), шляхтича гербу і роду Сас. Діяли товариства «Просвіта», «Сокіл», «Сільський господар», «Пласт». Поблизу Лисої деякий час працювала підпільна друкарня ОУН. У 1957—1958 роках були великі повені. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Підгаєцької міської громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Підгаєцького району, село увійшло до складу Тернопільського району. Політика Парламентські вибори, 2019 На позачергових парламентських виборах 2019 року у селі функціонувала окрема виборча дільниця № 610796, розташована у приміщенні клубу. Результати зареєстровано 194 виборці, явка 50,00 %, найбільше голосів віддано за «Європейську Солідарність» — 26,09 %, за Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина» — 16,30 %, за «Слугу народу», Радикальну партію Олега Ляшка і Українську стратегію Гройсмана — по 10,87 %. В одномандатному окрузі найбільше голосів отримав Тарас Юрик (Європейська Солідарність) — 38,46 %, за Івана Чайківського (самовисування) — 30,77 %, за Петра Репелу (Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина») — 10,99 %. Пам'ятки Є церква святого Архистратига Михаїла (1830), капличка (1996). Споруджено пам'ятник київському князю Володимирові Великому на честь незалежності України (1991, скульптор — Б. Карий), насипано символічну могилу Борцям за волю України — уродженцям села (1990). Соціальна сфера Діють дошкільний заклад, бібліотека, народний дім. Видатні люди В селі народилися: Діячі ОУН й УПА В. Галущак, В. Калан, І. Палащук, П. Пушка та інші. Надія Бойко (Галущак) (1964 р. н.) — українська поетеса. Запорожченко (Галущак) Галина Михайлівна (1958 р.н.) — українська поетеса. Галерея Примітки Література Онишкевич П., Хаварівський Б. Лиса // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2005. — Т. 2 : К — О. — С. 358. — ISBN 966-528-199-2. Колодницький С., Коропецька У., Уніят В. Лиса // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 3 : М — Ш. — С. 183—184. — ISBN 978-966-457-246-7. Łysa (1), pow. podhajecki // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1884. — Т. V. — S. 851. (пол.)
Lîskivka, Țarîceanka

Lîskivka (în ucraineană Лисківка) este un sat în așezarea urbană Țarîceanka din raionul Țarîceanka, regiunea Dnipropetrovsk, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, toată populația localității Lîskivka era vorbitoare de ucraineană (100%). Note
Лысковка

Лысковка (укр. Лисківка) — село, Царичанский поселковый совет, Царичанский район, Днепропетровская область, Украина. Код КОАТУУ — 1225655104. Население по переписи 2001 года составляло 378 человек . Географическое положение Село Лысковка находится на левом берегу реки Прядовка в месте, где её пересекает канал Днепр — Донбасс, выше по течению на расстоянии в 2 км расположено село Пилиповка, ниже по течению примыкает село Могилёв, на противоположном берегу — село Драговка. Река в этом месте извилистая, образует лиманы, старицы и заболоченные озёра. Рядом проходит автомобильная дорога Т-0412. Примечания
Лисківка

Лискі́вка — село в Україні, у Царичанській селищній громаді Дніпровського району Дніпропетровської області. Населення за переписом 2001 року складало 378 осіб. Географія Село Лисківка знаходиться на лівому березі річки Прядівка в місці, де її перетинає канал Дніпро — Донбас, вище за течією на відстані 2 км розташоване село Пилипівка, нижче за течією примикає село Могилів, на протилежному березі — село Драгівка. Річка в цьому місці звивиста, утворює лимани, стариці й заболочені озера. Поруч проходить автомобільна дорога Т 0412. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Інтернет-посилання Погода в селі Лисківка [Архівовано 21 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Letczany

Letczany (ukr. Личани) – wieś na Ukrainie w rejonie łuckim obwodu wołyńskiego. Do 2020 w rejonie kiwereckim. 3 kwietnia 1944 roku członkowie UPA dokonali tutaj mordu na dwóch Ukrainkach. Przypisy Linki zewnętrzne Letczany, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 224 .
Lîceanî, Kiverți

Lîceanî (în ucraineană Личани) este un sat în așezarea urbană Țuman din raionul Kiverți, regiunea Volînia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Lîceanî era vorbitoare de ucraineană (98,65%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,12%). Note
Лычаны

Лычаны (укр. Личани) — село в Олыкской городской общине Луцкого района Волынской области Украины. До 2020 года входило в Киверцовский район. Код КОАТУУ — 0721855401. Население по переписи 2001 года составляет 446 человек. Почтовый индекс — 45263. Телефонный код — 3365. Занимает площадь 2,406 км². Ссылки Лычаны на сайте Верховной рады Украины (укр.)
Личани

Лича́ни — село в Україні, у Луцькому районі Волинської області. Входить до складу Олицької міської громади. Населення становить 446 осіб. Географія Село розташоване на правому березі річки Путилівки. Історія У 1906 році село Покощівської волості Дубенського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 34 верст, від волості 4. Дворів 68, мешканц ів 450. Як і більшість сіл Волині, Личани мають давню історію, яка пов'язана з історією Галицько-Волинського князівства, а пізніше — з Великою Литовською державою та Річчю Посполитою. Ці землі часто ставали місцем військових конфліктів, особливо під час протистоянь між поляками, литовцями та татарами. Село має свої традиції та зберігає пам'ять про старовинні події. Після приєднання до Російської імперії в XVIII столітті, Личани, як і вся Волинь, пережили значні зміни в суспільному та економічному житті. У радянський період село стало частиною колективної господарської системи, але зберегло свою культурну самобутність. Після здобуття Україною незалежності в 1991 році Личани продовжують розвиватися в рамках сучасної держави. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», село увійшло до складу Олицької міської територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Ківерцівського району, село увійшло до складу новоутвореного Луцького району. В селі є православний храм (церква), магазин, будинок культури. Через село проходить дорога місцевого значення. Флора Природа Личан вирізняється типовою для Волинської області рослинністю. Це територія, багата на змішані ліси, в яких ростуть дуби, сосни, берези, ясени. У лісах часто зустрічаються кущі ліщини, бузини чорної, а також різноманітні трав'яні рослини. В околицях села є багато луків та полів, на яких вирощують зернові культури, картоплю та інші сільськогосподарські рослини. Фауна Фауна Личан також різноманітна і представлена типовими для волинських лісів і полів видами тварин. У лісах можна зустріти зайців, лисиць, білок, їжаків, а також різноманітних птахів, таких як лелеки, сови сірі, дятли та дрібні співочі птахи. У водоймах поблизу села можна знайти різні види риб, зокрема щуку, карася та окуня. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 397 осіб, з яких 175 чоловіків та 222 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 447 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Література Цинкаловський О. Стара Волинь і Волинське Полісся. Краєзнавчий словник — від найдавніших часів до 1914 року. — Вінніпег : Накладом Товариства «Волинь», 1986. — Т. 2 : Л — Я. — 578 с. Посилання Погода в селі Личани [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]