NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Babyna

Babyna (ukrainisch Бабина; russisch Бабина Babina, polnisch Babina) ist ein Dorf in der ukrainischen Oblast Lwiw in der Westukraine mit etwa 1600 Einwohnern. Die Ortschaft liegt im Westen der historischen Landschaft Galizien im Rajon Sambir am Fluss Strywihor, etwa 7 Kilometer nordöstlich vom Rajonzentrum Sambir und 61 Kilometer südwestlich vom Oblastzentrum Lwiw entfernt. Am 1. September 2015 wurde das Dorf zum Zentrum der neu gegründeten Landgemeinde Babyna (Бабинська сільська громада/Babynska silska hromada), zu dieser zählen auch noch die 9 Dörfer Berehy (Береги), Birtschyzi, Klymiwschtschyna (Климівщина), Kornytschi (Корничі), Kowynytschi (Ковиничі), Mistkowytschi (Містковичі), Nowi Birtschyzi, Pynjany (Пиняни) und Sarajske (Зарайське), bis dahin bildete es mit Berehy und Pynjany die Landratsgemeinde Babyna. Am 12. Juni 2020 wurde die Landgemeinde wieder aufgelöst und das Dorf der Stadtgemeinde Nowyj Kalyniw unterstellt. Der Ort wurde 1292 zum ersten Mal schriftlich erwähnt, lag zunächst in der Adelsrepublik Polen-Litauen, Woiwodschaft Ruthenien, und kam 1772 als Babina zum damaligen österreichischen Kronland Galizien (bis 1918 dann im Bezirk Sambor). Nach dem Ende des Ersten Weltkrieges kam er zu Polen, war hier ab 1921 als Babina in die Woiwodschaft Lwów, Powiat Sambor, Gmina Kalinów eingegliedert und wurde im Zweiten Weltkrieg erst von der Sowjetunion und ab 1941 bis 1944 von Deutschland besetzt und dem Distrikt Galizien angeschlossen. Nach der Rückeroberung durch sowjetische Truppen 1944 kam er 1945 wiederum zur Sowjetunion und wurde in die Ukrainische SSR eingegliedert, seit 1991 ist der Ort Teil der heutigen Ukraine. Weblinks Eintrag zum Ort in der Enzyklopädie der Geschichte der Städte und Dörfer der Ukrainischen SSR (ukrainisch) Babina. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 1: Aa–Dereneczna. Sulimierskiego und Walewskiego, Warschau 1880, S. 73 (polnisch, edu.pl). Einzelnachweise
Babina (rejon samborski)

Babina – wieś na Ukrainie w rejonie samborskim należącym do obwodu lwowskiego. Linki zewnętrzne Babina (rejon samborski), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 73 . Babina na stronie Rady Najwyższej Ukrainy
Babîna, Sambir

Babîna (în ucraineană Бабина) este localitatea de reședință a comunei Babîna din raionul Sambir, regiunea Liov, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Babîna era vorbitoare de ucraineană (99,82%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Бабина

Бабина (укр. Бабина) — село в Новокалиновской городской общине Самборского района Львовской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 1711 человек. Занимает площадь 2,058 км². Почтовый индекс — 81455. Телефонный код — 3236. Ссылки Бабина на сайте Верховной рады Украины
Babyne, Kakhovka Raion

Babyne (Ukrainian: Ба́бине) is a village in Kakhovka Raion, Kherson Oblast, Ukraine. History The Bronze Age settlement of Babyne III was discovered near the village of Babyne in 1956 by Soviet Ukrainian archaeologist Arkady Dobrovolskyi. During the excavations, two dwellings were discovered along with animal and fish bones and flint and bone tools. Dishes with glued rollers were also discovered. Babyne III is one of the most studied settlements for the multi-rolled ceramics. In 1886, 869 people lived in Nizhnyi Rohachyk volost, which was composed of the villages of Nizhnyi Rohachyk, Karaidubina (now Berezhanka), and Ushkalka. Babyne has been occupied by Russian troops since February 24, 2022 in the Russian invasion of Ukraine. Demographics The 1989 census of Ukraine reported that 320 people lived in Babyne; 128 men and 192 women. This declined to 240 people by 2001. In the 2001 census, 98.33% of Babyne spoke Ukrainian, and 1.67% spoke Russian. Notable people Konstantyn Sushko - Ukrainian writer and journalist References
Babîne, Verhnii Rohaciîk

Babîne (în ucraineană Бабине) este un sat în comuna Ușkalka din raionul Verhnii Rohaciîk, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Babîne era vorbitoare de ucraineană (98,33%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (1,67%). Note
Бабино (Херсонская область)

Ба́бино (укр. Бабине) — село в Верхнерогачикской поселковой общине Каховского района Херсонской области Украины. Село расположено на Нижнерогачинском полуострове . В документе «Реестр речок и прикмет, по обеих сторонах реки Днепра зостаючих, от города Переволочнои починаючихся. Прислан в канцелярию войсковую Енералную в Батурин от полковника Полтавского, року 1697, ноеврия 24» сообщается: Речки, балки и инніи прикмети полевіи, по Кримской стороне по над рекою Днепром будучіи, идучіи от Сечи до самой вежи, так именуются: Перша речка Мамайсирка впадает в Конскую нижей Лободихи. Гора Карайтабень против Старого Днепра. Гора Баба и балка Бабина есть там же. Речка Рогачик впадает в плавлю свою Рогачицкую. Речка Евпатиха впадает против Днеприща Кривого в Днепр. Село Бабино основано в 1792 году как имение княгини Е. Н. Вяземской. В 1816 году здесь насчитывалось 13 дворов. Население по переписи 2001 года составляло 240 человек. Почтовый индекс — 74411. Телефонный код — 5545. Код КОАТУУ — 6521585502. 2 марта 2022 года село было оккупированно российскими войсками в ходе вторжения России в Украину. Примечания Ссылки Бабино на сайте Верховной рады Украины
Бабине (Каховський район)

Ба́бине — село Каховського району Херсонської області. Входить до складу Верхньорогачицької селищної громади. Історія Поблизу села відкрито поселення середньої бронзової доби Бабине III, досліджене 1953 року Аркадієм Добровольським. Під час розкопок виявлено два житла, кістки тварин і риб, вироби з кременю та кості. Серед знахідок привертає до себе увагу посуд, оздоблений наліпними валиками. Бабине III — одне з найбільш досліджених поселень археологічної групи пам'яток з т.зв. «багато-валиковою» керамікою. Станом на 1886 рік в селі Нижньо-Рогачицької волості мешкало 869 осіб, налічувалось 135 дворів, існувала лавка. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 320 осіб, з яких 128 чоловіків та 192 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 240 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі уродженці села Костянтин Іванович Сушко - український письменник та журналіст. Джерела Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985. Примітки
Babyntsi, Ternopil Oblast

Babyntsi (Ukrainian: Бабинці, Polish: Babińce), a village in Ukraine, is located within Chortkiv Raion of Ternopil Oblast. It belongs to Borshchiv urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. References Notes Sources (in Ukrainian) Б. Рокочий, В. Уніят, Стрілківці // Ternopil Encyclopedic Dictionary: in 4 v. / editorial board: H. Yavorskyi and other, Ternopil: "Zbruch", 2008, V. 3: П—Я, S. 363. — ISBN 978-966-528-279-2.
Babińce

Babińce (ukr. Бабинці, Babynci) – wieś na Ukrainie, w obwodzie tarnopolskim, w rejonie czortkowskim. W 2014 roku liczyła 701 mieszkańców. Historia Pierwsza wzmianka o miejscowości pochodzi z XVI wieku. Właścicielem wsi był m.in. Jerzy Michał Potocki. W II Rzeczypospolitej miejscowość stanowiła początkowo samodzielną gminę jednostkową. 1 sierpnia 1934 roku w ramach reformy na podstawie ustawy scaleniowej została włączona do zbiorowej gminy wiejskiej Szuparka w powiecie borszczowskim, w województwie tarnopolskim. W 1921 roku gmina Babińce ad Krzywcze liczyła 1414 mieszkańców (749 kobiet i 665 mężczyzn) i znajdowało się w niej 341 budynków mieszkalnych. 1317 osób deklarowało narodowość ukraińską (rusińską), 97 – polską. 1337 osób deklarowało przynależność do wyznania greckokatolickiego, 38 – do rzymskokatolickiego, 37 – do mojżeszowego, 2 – do muzułmańskiego. Dodatkowo obszar dworski Babińców liczył 14 mieszkańców (7 kobiet i 7 mężczyzn) i znajdowały się w nim 4 budynki mieszkalne. 10 osób deklarowało narodowość ukraińską (rusińską), 4 – polską. 10 osób deklarowało przynależność do wyznania greckokatolickiego, 4 – do mojżeszowego. Według danych z 2001 roku 99,67% mieszkańców jako język ojczysty wskazało ukraiński, 0,22% mieszkańców – rosyjski, 0,11% mieszkańców – białoruski. W 1988 na ścianie domu we wsi, w którym mieszkała Klementyna Popowicz-Bojarska, została odsłonięta tablica pamiątkowa. Religia We wsi znajduje się cerkiew Świętej Trójcy z drugiej połowy XIX wieku. Przypisy Linki zewnętrzne Babińce 1.) wieś, pow. borszczowski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 74 .
Babînți, Borșciv

Babînți (în ucraineană Бабинці) este o comună în raionul Borșciv, regiunea Ternopil, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Babînți era vorbitoare de ucraineană (99,67%), existând în minoritate și vorbitori de alte limbi. Note
Бабинцы (Тернопольская область)

Ба́бинцы (укр. Бабинці) — село в Борщёвской городской общине Чортковского района Тернопольской области Украины. До 2020 года входило в Борщёвский район. Код КОАТУУ — 6120880601. Географическое положение Село Бабинцы находится на берегах реки Ничлава, выше по течению на расстоянии в 1 км расположено село Худиевцы, ниже по течению на расстоянии в 1,5 км расположено село Пилипче. В 1-м км от села протекает река Днестр. Население Население по переписи 2001 года составляло 899 человек. Языковой состав Родной язык населения по данным переписи 2001 года: Объекты социальной сферы Школа I—II ст. Фельдшерско-акушерский пункт. Примечания
Южкокс

«Южкокс» — коксохимическое предприятие города Каменское , завод расположен возле станции Запорожье-Каменское. История Летом 1935 года в город Каменское (с 1936 по 2016 год Днепродзержинск) прибыла группа инженеров для выбора площадки под строительство коксохимического завода. В 1936 году строительство началось, но затянулось на 17 лет. В 1941—1943 годах на территории будущего завода немецко-фашистскими оккупантами проводились массовые расстрелы мирного населения Днепродзержинска. В 1947 году строительство продолжилось. 4 августа 1952 года коксовая батарея № 1 выдала первый кокс. Эта дата считается днём рождения Баглейского коксохимического завода (БКХЗ). В 1950—1969 годы директором завода был Мирян Иван Фёдорович. В 1976 году была выдана «миллиардная тонна украинского кокса», а в 1978 году предприятию присваивается почетное звание «Предприятие высокого качества продукции» и четырём видам основной заводской продукции был присвоен государственный знак качества. Производство Основные виды продукции: доменный кокс орешек коксовый мелочь коксовая каменноугольная смола сульфат аммония кислота серная бензол каменноугольный и продукты его ректификации На данный момент предприятие состоит из четырёх основных цехов: углеподготовительного цеха, коксового цеха (три коксовые батареи), цеха улавливания и цеха МЭАО. Вспомогательные цеха, такие как, железнодорожный, ремонтный, хоз цех, гараж, ВВО (охрана). Клининговые службы — выведены на аутсорсинг (выведены из состава завода). Собственники и руководство В 1995 году предприятие было приватизировано и получило название ОАО «Баглейкокс». Основной пакет акций принадлежал совладельцу группы «Приват» Вадиму Шульману. В конце 2007 года 93,74 % акций завода приобрел холдинг «Евраз». На начало 2018 года «Евразу» принадлежало около 95 % акций коксохима. В 2018 году приобретена компанией «Метинвест» у «Евраза».
Южкокс

Приватне акціонерне товариство «Южкокс» (з 1952 року по 1995 рік — Баглійський коксохімічний завод, з 1995 року по 2007 рік — ВАТ «Баглійкокс») — підприємство коксохімічної промисловості України, розташоване у місті Кам'янське, біля станції Запоріжжя-Кам'янське. Головним споживачем продукції є Дніпровський металургійний комбінат. Підприємство працює переважно на російському вугіллі. Історія У 1936 році розпочато будівництво Баглійського коксохімічного заводу. У 1952 році завод розпочав роботу. З 2016 р. «Южкокс» почав виробництво коксу преміальної якості з гарячою міцністю (Coke Strength after Reaction, CSR) 62,4%. Раніше цей показник становив 50-55%. За даними звіту Evraz plc, у грудні 2017 р. було завершено угоду з продажу 94,9% акцій «Южкоксу». Сума угоди становила $63 млн. Інформація про покупця не розголошується. У 2018 р. «Метінвест Холдинг» оголосив про купівлю частки в 23,71% акцій в «Южкоксі». Сума угоди становила $30 млн. Персонал та зарплатня Чисельність персоналу — 1138 осіб. Середня заробітна плата (до стягнення податків на рівні працівника) — 146,000 тис. грн на рік. Об'єми виробництва Кокс валовий: 2012 — 623 тис. т 2013 — 675 тис. т 2014 — 652 тис. т 2015 — 565 тис. т 2016 — 573 тис. т 2017 — 534 тис. т 2018 — 557 тис. т Примітки Посилання Коксохимзавод — визитная карточка Баглейского промышленного района Днепродзержинска // Событие. «Євраз Баглійкокс» у 2012 році отримав збиток за МСФЗ у розмірі 173 млн грн [Архівовано 5 жовтня 2013 у Wayback Machine.] // УНІАН. Вслед за ДМК — Южкокс: Ахметов установил контроль над очередным предприятием в Каменском Джерела Баглійкокс [Архівовано 23 квітня 2017 у Wayback Machine.]
Baibuzivka, Bârzula

Baibuzivka (în ucraineană Байбузівка) este un sat în comuna Savran din raionul Bârzula, regiunea Odesa, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Baibuzivka era vorbitoare de ucraineană (95,74%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,84%) și română (1,33%). Note
Байбузівка

Байбузі́вка — село в Україні, у Савранській селищній громаді Подільського району Одеської області. Населення становить 1056 осіб. Історія Перша письмова згадка про Байбузівку знайдена в списках Ольвіопольського гусарського полку 1793 року, з неї відомо, що село вже існувало в 1770 році (РДВІА, ф.487, оп.1, спр.2299). Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 75 жителів села. Колишній орган місцевого самоврядування — Байбузівська сільська рада. 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області», увійшло до складу Савранської селищної територіальної громади. 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Савранського району, село увійшло до складу новоутвореного Подільського району Одеської області. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села, яке тоді входило до складу Концебівської сільської ради, становила 1230 осіб, з яких 523 чоловіки та 707 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 1051 особа. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі уродженці Шандровський Гліб Данилович (1896—1976) — український співак (бас-профундо), учень Кирила Стеценка, Миколи Леонтовича і Олександра Кошиця. Виходцев Валерій Панасович (1949—2003) — український поет. Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Одеська область) Примітки Джерела Bajbuzowce // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1880. — Т. I. — S. 83. (пол.) Білецька О. Савранщина: Нарис Історії. Від стародавніх часів до початку XX ст. — Одеса: Астропринт, 2000. — 198 с. ISBN 966-549-462-7 Носії православ'я на Березівщині / І. І. Ніточко, П. І. Ляшик, О. А. Корецька. — Одеса: Прес-кур'єр, 2013. — с. 141. — (Серія «Праці Державного архіву Одеської області»: т. XXXVII). ISBN 978-966-2512-37-3 (archive.od.gov.ua) Храмы и монастыри Одессы и Одесской области / А. Яций (авторский проект). — 3 изд. — О. : "ТЭС", 2012. — С. 293. — ISBN 978-966-2389-43-2.(рос.)
Balașove, Ivanivka

Balașove (în ucraineană Балашове) este localitatea de reședință a comunei Balașove din raionul Ivanivka, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Balașove era vorbitoare de ucraineană (93,15%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (5,56%). Note
Балашово (Херсонская область)

Балашо́во (укр. Балашове) — село в Ивановской поселковой общине Генического района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 540 человек. Почтовый индекс — 75424. Телефонный код — 5531. Код КОАТУУ — 6522980501. Местный совет 75424, Херсонская обл., Ивановский р-н, с. Балашово Ссылки Балашово на сайте Верховной рады Украины Примечания
Балашове (Генічеський район)

Балашо́ве — село в Україні, у Іванівській селищній громаді Генічеського району Херсонської області. Населення становить 540 осіб. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», увійшло до складу Іванівської селищної громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Іванівського району, село увійшло до складу Генічеського району. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 539 осіб, з яких 249 чоловіків та 290 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 531 особа. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Відомі люди Причина Геннадій Георгійович (нар. 1962) — український діяч, виконувач обов'язків голови Херсонської обласної ради (2006 р.) Примітки Посилання Прогноз погоди в селі Балашове [Архівовано 19 грудня 2011 у Wayback Machine.]
Балка Водяная

Балка Водяная — ботанический заказник местного значения. Находится в Покровском районе Донецкой области возле посёлка Пески. Статус заказника присвоен решением облисполкома № 9 10 января 1979 года. Решением Донецкого областного совета от 4 марта 1999 года № 23/5-127 внесены изменения. Площадь — 5 га. На территории заказника произрастает девясил высокий — лекарственное растение. Библиография Заказники місцевого значення : Азовська дача; Артемівські садово-дендрологічні насадження; Балка Водяна; Балка Грузька; Балка Орлинська; Балка Північна; Бесташ; Болото Мартиненкове; Верхньосамарський; Гектова балка; Заплава — 1; Знаменська балка [та ін.] // Донбасс заповідний : Наук.-інформац. довідник-атлас. — 2003. — 159 с. : іл. — С. 65—105.
Балка Водяна (заказник, Покровський район)

Ба́лка Водяна́ — ботанічний заказник місцевого значення. Розташований у Покровському районі Донецької області біля селища Піски. Статус заказника надано рішенням облвиконкому № 9 10 січня 1979. Рішенням Донецької обласної ради від 4 березня 1999 року № 23/5-127 внесені зміни. Площа — 5 га. На території заказника росте оман високий — лікарська рослина. Галерея Джерела Заказники місцевого значення: Азовська дача; Артемівські садово-дендрологічні насадження; Балка Водяна; Балка Грузька; Балка Орлинська; Балка Північна; Бесташ; Болото Мартиненкове; Верхньосамарський; Гектова балка; Заплава — 1; Знаменська балка та ін. // Донбасс заповідний: Наук.-інформац. довідник-атлас. 2003. 159 с.: іл. — С.65-105. Заповедная природа Донбасса: Путеводитель / Сост. А. З. Дидова. — 2 изд., доп. — Донецк: Донбасс, 1987—168 с.
Балка Горькая

Ба́лка Го́рькая — ботанический памятник природы общегосударственного значения. Находится в Амвросиевском районе Донецкой области (Украина). Статус памятника природы присвоен распоряжением Совета Министров УССР от 14 октября 1975 года № 780-р. На территории заказника охраняются заросли эремуруса замечательного, который занесён в Красную книгу Украины. Это основной участок произрастания эремуруса замечательного. Статус памятника природы присвоен для охраны законом эремуруса замечательного. Популяция эремуса в удовлетворительном состоянии. До 1968 года считалось, что эремурус замечательный произрастает только в балке Белый Яр, его там обнаружил ботаник В.И. Талиев в конце XIX века. В 1968 году был найден ещё один участок, где произрастает эремус замечательный — балка Горькая. Его обнаружили специалисты Донецкого ботанического сада. Эремурус замечательный на Украине, кроме Донбасса, произрастает только в Крыму. Библиография Балка Горькая // Заповедная природа Донбасса / составитель А. З. Дидова. — 2-е дополненное. — Донецк: Донбасс, 1987. — С. 113—115. — 168 с. Примечания
Балка Гірка

Ба́лка Гірка́ — об'єкт природно-заповідного фонду Донецької області, ботанічна пам'ятка природи загальнодержавного значення. Розташування Розташована в Амвросіївському районі Донецької області України, в околицях міста Амвросіївки з південно-східного боку, в долині річки Кринка, в Амвросіївському лісництві, квадрат 22, ділянка 8. Координати: 47° 47' 17" північної широти, 38° 33' 06" східної довготи. Історія На території заказника охороняються зарості еремура показного, занесеного до Червоної книги України. До 1968 року вважалося, що ця рослина зростає тільки в балці Білий Яр, її там виявив ботанік Валерій Талієв наприкінці XIX століття. У 1968 році науковці Донецького ботанічного саду виявили ще одне місце зростання рідкісного виду у балці Гіркій. Еремур показний в Україні, крім Донбасу, зростає тільки в Криму. Статус пам'ятки природи присвоєно розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 14 жовтня 1975 року № 780-р. Загальна характеристика Площа заказника — 4,0 га. Це основна ділянка зростання еремура показного, який росте на степовому схилі південної експозиції, де подекуди відслонюється крейда. Популяція червонокнижного виду знаходиться в задовільному стані. Рослинний світ Крім типового різнотравно-типчаково-ковилового степу, у верхній частині з домінуванням ковил волосистої та Лессінга, типчака та пирію повзучого, поширений петрофітний степ із чебрецю крейдяного, льону Черняєва, самосилу повстистого. Крім еремура, тут зростають крейдолюбні рослини, відірвані та ізольовані від основного ареалу, що охоплює басейн Сіверського Дінця і Дону. Серед них слід зазначити маренку крейдяну, астрагал білостеблий, молочай крейдяний, ліщицю дрібнонасінну, ковилу крейдяну, полин суцільнобілий. Подекуди зустрічаються кущики мигдалю низького, угруповання якого занесені до Зеленої книги України. Разом з ним ростуть ковила найкрасивіша, ломиніс неспражньопекучий, головатень круглоголовий, барвінок, пирій волосистий, шавлія. У балці зростає вісім видів шипшини, у тому числі рідкісні — сланцева та напівкарликова. Загалом флористичний список заказника складає 186 видів рослин. З них 7 видів занесені до Червоної книги України, 1 вид — до Червоного списку Міжнародного Союзу Охорони Природи, 2 — до Європейського червоного списку, 6 — до регіонального Червоного списку. Джерела [недоступне посилання з серпня 2019 Балка Гірка // Донецька обласна бібліотека для дітей імені С. М. Кірова] Література Заповедная природа Донбасса: Путеводитель / Сост. А.З. Дидова. - Донецк: Донбасс, 1983 - 87 с. Заповідна природа Донбасу / укладач А. З. Дидова. — 2-е доповнене. — Донецьк : Донбас, 1987. — С. 113-115. Н. Ю. Гнатюк. Созологічна оцінка флори басейну ріки Кринки. ISSN 1728-6204 Промышленная ботаника. 2010, вып. 10. — PDF. Примітки