NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pivdennodonbaska 3 coal mine

The Pivdennodonbaska 3 coal mine (Ukrainian: Шахта «Південнодонбаська № 3») is a large coal mine located in the south-east of Ukraine in Donetsk Oblast. Pivdennodonbaska 3 represents one of the largest coal reserves in Ukraine having estimated reserves of 156.9 million tonnes. The annual coal production is around 1.42 million tonnes. The mine has three horizons, with the deepest reaching 980 metres, and in 2022, prior to the Russian invasion of Ukraine employed a staff of about 3,685 people. Footage from 15 September 2024 has shown that the mine was captured by Russian Armed Forces, who demolished the mine's 115-metre main shaft with explosives, which Russian-backed sources claimed had been mined by Ukrainian forces during their retreat, although no proof has been given towards this claim. History Design work on the mine began in 1964, which was intended to turn Vuhledar into an industrial town. The mine was finally commissioned in 1985, making it one of the youngest mines in the Donbas. However, it took until 1998 for the mine to reach the designed capacity of its first phase. Prior to Euromaidan in 2014, the mine formed part of the state enterprise Donetska Vuhilna Enerhetychna Kompaniya (DVEK). Following the outbreak of the War in the Donbas, the mine continued to remain under firm Ukrainian control. Later that year, in December, the mine was formally separated from DVEK by the government and re-registered to a new independent state enterprise, which was due in part to delays caused by the previous DVEK director, who had defected and backed pro-Russian separatist forces. In April 2015, miners staged a strike after not having received wages for approximately six months, with debts exceeding 73 million hryvnias. Workers received a partial payment by the government later on, but it was less than a third of what was owed. Following the Russian invasion of Ukraine, the mine ceased operations due to its proximity to the frontlines, especially as Vuhledar became a target, and all equipment from the mine was evacuated. In September 2024, Russian forces entered the village and started its occupation. See also Coal in Ukraine List of mines in Ukraine References
Шахта «Южнодонбасская № 3»

Шахта «Южнодонбасская № 3» — угледобывающее предприятие (город Угледар Донецкой области, Украина). Добыча угля в 2001 году составляла 1,5 млн. тонн. Ранее входила в трест «Донецкуголь». ОП «Шахта Южнодонбасская №3 им. Н.С. Сургая» была сдана в эксплуатацию в 1985 году с производительностью 1 очереди 1 млн. 200 тыс. тонн угля в год. На балансе шахты находилось 17 пластов мощностью 0,55 –1,70 м. и 3 пласта с забалансовыми запасами мощностью 0,45 – 0,55 м. Размеры шахтного поля по падению около 5,5 км, по простиранию – около 10 км. Площадь шахты – 53,8 км² . В тектоническом отношении поле шахты представляет собой пологую моноклиналь северо-восточного падения под углами 4—11°, осложненную мелкими складками и разрывными нарушениями типа несогласных сбросов с падением плоскостей сместителя на юго-запад. Амплитуда сбросов – от нескольких метров до десятков метров. В сентябре 2024 г. в ходе российского вторжения на Украину, во время зачистки шахты российскими войсками, выяснилось что ВСУ капитально заминировали главный ствол шахты. Разминировать было "нереально", поэтому было принято решение взорвать его. Ссылки
Шахта ім. М. С. Сургая

ДП «Шахта ім. М. С. Сургая» (раніше ДВАТ «Шахта Південнодонбаська № 3», ДП «Шахта Південнодонбаська № 3 ім. М. С. Сургая») — вугледобувне підприємство у м. Вугледар. Названа іменем Сургая Миколи Сафоновича — 7-го Міністра вугільної промисловості України, доктора технічних наук (2003), професора; Героя України (2003), лауреата Державної премії України в галузі науки і техніки (2002), заслуженого шахтаря України (1979). Фактичний видобуток 3176/3896 т/добу (1990/1999). У 2003 р видобуто 1,290 млн т. Максимальна глибина робіт 939/866 м (1990/1999). Протяжність підземних виробок — 68,7/74,6 км (1990/1999). Шахта розробляє пласти с13, с11, с10 потужністю 0,7–1,65 м з кутом падіння пластів 5–10°. Пласти небезпечні за вибухами вугільного пилу. Кількість діючих очисних вибоїв — 7/4, підготовчих — 13/13 (1990/1999). Кількість працюючих: 4551/4321/3623 осіб, з них підземних 3114/2888 осіб (1990/1999/2003). Адреса: 85670, м. Вугледар, Донецької обл. Джерела Гірничий енциклопедичний словник : у 3 т. / за ред. В. С. Білецького. — Д. : Східний видавничий дім, 2004. — Т. 3. — 752 с. — ISBN 966-7804-78-X. Примітки
Skochinsky coal mine

The Skochinsky coal mine (Ukrainian: Шахта імені О. О. Скочинського, Russian: Шахта имени академика А. А. Скочинского, A.A. Skochinsky Mine) was a large coal mine located in the city of Donetsk, in the south-east of Ukraine. However, since 2014, it has been occupied by the Donetsk People's Republic and remains de facto part of its territory. It is named after Alexander A. Skochinsky (Александр Александрович Скочинский, 1874–1960), a Soviet mining engineer and researcher. The Skochinsky Mine represents one of the largest coal reserves in Ukraine, having estimated reserves of 144.4 million tonnes. The annual coal production is around 776,000 tonnes. Skochinsky Mine was one of the deepest coal mines in the country, where mining is carried out at the depths of up to 1200–1450 m. It was reported in 2023 that the mine was closed by the Russian authorities following the annexation of the DPR in 2022. History The mine was put into operation on 29 April 1975, and upon opening was the deepest mine in the USSR, reaching a depth of 1,200 metres. Following the collapse of the Soviet Union, the mine came under the state enterprise AUU "Donetskvuhillia" until 1992, when it was moved to the State Property Fund of Ukraine to be used as a lease enterprise. It then came under the Donetsk Coal Energy Company, which is owned by politician Yukhym Zvyahilsky, who was previously the mine's director until 1992. Since 2014, the mine has been occupied by pro-Russian separatists, who annexed the territory into the pro-Russian, self-declared Donetsk People's Republic. In early 2023, it was reported that the mine was shelled by cluster munitions, which targeted the administrative buildings. This was reported by Russian-backed sources from the de facto Mayor of Donetsk, Alexey Kulemzin. In January 2023, the mine was closed by Russian authorities, alongside a number of other mines. This was attributed to the mines' unprofitability, a shortage of miners, and the inability to update equipment. Mining accidents It is classified as a dangerous mine due to its frequent sudden outbursts and has had mine accidents. The largest recorded accident was on the night of 4 April 1998, when a methane at the explosion killed 63 miners and left more than 50 other miners injured. A few years later, in 2001, 6 more miners died due to a sudden release of a mixture, and 2 more died in 2009 after another sudden release. In April 2014, another gas release happened, which severely injured 7 miners but did not kill them. The most recent accident was in November 2020 due to the conveyor drift, with 26 miners being stuck underground. Four of the miners stuck were later found dead. See also Coal in Ukraine List of mines in Ukraine References
Шахта имени академика А. А. Скочинского

Шахта имени академика А. А. Скочинского — угольная шахта в г. Донецке (Кировский район), Украина. Входит в состав государственного объединения «Донецкая угольная энергетическая компания» (ГП «ДУЭК»). Ранее входила в состав треста «Донецкуголь». Спроектирована институтом «Донгипрошахт» в 1959 году (проектное название «Петровская-Глубокая»); главный инженер проекта — А. Пискунов. Строительные работы по возведению шахты начаты в 1962 году; в эксплуатацию сдана 25 апреля 1975 года. Первый уголь шахта дала в ноябре 1975 года. С пуском в эксплуатацию переименована в шахту имени академика А. А. Скочинского — академика, Героя Социалистического Труда, крупного учёного в области безопасности труда в угольной промышленности, награждённого пятью орденами Ленина. Характеристики Шахте отведены границы площадью в 100 квадратных километров с запасами 150 млн тонн. Горные отводы площадью 223 км. Марки угля — Г, Ж, К, ОС, Т — коксующийся. Балансовые запасы угля по категориям А+В+С, — 177 802 тысяч тонн. Промышленные — 139 126 тысяч тонн, в том числе по разрабатываемому пласту h16 — 68 600 тысяч тонн. На балансе шахты состоят пласты: hВ10, hН8 (h8), h1В6, h16, h1Н6, h3. Особенности шахты Горные работы ведутся на глубине 1200—1350 м. На момент открытия являлась самой глубокой угольной шахтой в мире. Сейчас в ряду самых глубоких. Она пришла на смену построенным ещё в начале XX века и устаревшим соседним шахтам, которые были уже не в состоянии освоить запасы угля на глубинах более 900 м. Разработка угольных пластов осложнена уникальными по своей сложности и опасности геологическими условиями: высокой температурой пласта и вмещающих пород, высоким содержанием газа метана в угольных пластах, риском возникновения газодинамических явлений (агрессивное поведение угольного пласта и вмещающих пород, способных внезапно выбросить сотни тонн угля и десятки тысяч кубических метров газа метана). Данное обстоятельство послужило причиной ряда крупных аварий с большим количеством человеческих жертв. Несмотря на потенциальную мощность, уровень добычи сильно ограничен нормативом Макеевского НИИ по безопасности работ в горной промышленности. Норма добычи составляет: 700 тысяч тонн в год, что существенно меньше, чем на других шахтах подобной глубины и мощности. Аварии с 1991 года 21 августа 1992 — взрыв метана; 17 погибших: 2 шахтёра и 15 горноспасателей; 4 апреля 1998 — взрыв метана; погибли 63 и травмирован 51 горняк; 28 ноября 2001 — внезапный выброс; погибли 7 человек; 8 июня 2009 — внезапный выброс во 2-й западной лаве; погибли 13 человек, 30 госпитализированы; 6 июня 2010 — внезапный выброс во 2-й западной лаве; погибло 5, 17 госпитализированы; 24 февраля 2012 — погиб 58-летний раздатчик взрывных материалов: шахтёра смертельно травмировал упавший на него элемент армировки ствола; 11 апреля 2014 — выброс метана во время проведения взрывных работ в 3-й восточной лаве, погибло 7 человек; 17 ноября 2020 — в 05:20 в выработке для изолированного отвода метана произошло самовозгорание угля. В 11:25 произошел взрыв метано-воздушной смеси. Погибли 4 человека. Примечания
Шахта імені О. О. Скочинського

Шахта імені О. О. Скочинського — вугільна шахта в місті Донецьку. Входить до Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія». Шахту названо на честь Олександра Олександровича Скочинського — академіка, Героя Соціалістичної Праці, великого вченого в галузі безпеки праці у вугільній промисловості, нагородженого п'ятьма орденами Леніна. Характеристика Здана в експлуатацію 1975 року. Виробнича потужність 700 тис. т вугілля на рік. Фактичний видобуток 2938 т/добу (1990), 2371 т/добу (1999). У 2003 р. видобуто 514 тис. т вугілля. Максимальна глибина 1250 м (1990), 1300 м (1999). Протяжність підземних виробок 88,9 км (1990–1999). Шахтне поле розділене на три блоки і розкрите сімома вертикальними стволами глибиною 944–1293 м. Шахта віднесена до категорії небезпечних з раптових викидів вугілля, породи і газу, а також суфлярних виділень метану та вибуховості вугільного пилу. Максимальна глибина робіт 1450 м. Вугільний пласт h'6, потужність пластів 1,2–2,15 м з кутом падіння 8–25о. Кількість очисних вибоїв 5/6 (1990/1999), підготовчих 20/22 (1990/1999). Кількість працівників: 3700/4250 чол., в тому числі підземних 2800/3200 чол. (1990/1999). Розташування: 83084, Україна, м. Донецьк, вул. Маршала Бірюзова. Аварії 4 квітня 1998 року на шахті сталась аварія, внаслідок вибуху метану 63 шахтарі загинули, 51 робітник був поранений. 28 листопада 2001 року внаслідок раптового викиду газо-вугільної суміші під обвалом основної покрівлі загинуло 6 гірняків. 27 робітників зуміли самостійно піднятись на поверхню. 8 червня 2009 року близько 10:30 на горизонті 1200 м стався раптовий викид газо-вугільної суміші. На момент аварії на ділянці працювали 53 робітники. На поверхню піднято 39 шахтарів, 2 загиблих. 11 квітня 2014 року близько 6:20 на шахті стався викид газу. На глибині близько 1300 метрів перебували 52 працівники підприємства. На місці аварії смертельні травми отримали 7 шахтарів, 1 гірник із травмами доставлений до лікувального закладу. Примітки Джерела Гірничий енциклопедичний словник : у 3 т. / за ред. В. С. Білецького. — Д. : Східний видавничий дім, 2004. — Т. 3. — 752 с. — ISBN 966-7804-78-X.
Шахтёр (дворец спорта)

Дворец спорта «Шахтёр» (укр. Палац спорту “Шахтар”) — памятник архитектуры в Донецке. Построен в 1952—1953 годах на месте бывшего кирпичного завода, остатки которого были убраны в 1947 году. Архитекторы — Георгий Иванович Навроцкий и О. К. Терзян. Это первый крытый спортивный зал на Украине и один из первых в Советском Союзе крытых спортивных залов. До этого строились спортивные залы с лавками вдоль стен, а дворец спорта Навроцкого был многофункциональным сооружением с трибунами и имел оригинальную архитектуру. Здание стало прообразом современных многофункциональных спортивных залов, сыграло роль в формировании нового типа общественных зданий и стало первым типовым специализированным спортивным комплексом в Советском Союзе, а также началом серии подобных сооружений. Размеры основного зала — 30×30 метров, в комплекс также входят залы для занятий тяжёлой атлетикой, фехтованием и боксом. В зале предусмотрены трибуны для 600 зрителей. Под трибунами находятся раздевальные, душевые, инструкторские, массажные и другие подсобные помещения. Здесь располагался гимнастический зал добровольного спортивного общества «Шахтёр». Авторский коллектив получил всесоюзную премию за лучшее здание 1952 года. В настоящее время здание является памятником архитектуры и охраняется государством. Во время строительства здания в 1952 году фасад дворца спорта выходил на бульвар Пушкина, а с тыльной стороны здания находились промышленные склады. В 1960-е годы была сформирована улица Университетская и оказалось, что тыльная сторона выходит на вторую по значению улицу Донецка, имея при этом не очень привлекательный вид. Здание изображено на художественном маркированном конверте, который выпустила почта СССР 13 августа 1963 (художник И. Пчелко, номинал 4 копейки, подпись «Украинская ССР. Донецк. Дворец физкультуры „Шахтёр“», номер в каталоге ЦФА 2715). 31 октября 2011 года на стене здания со стороны бульвара Пушкина была установлена мемориальная доска работы донецкого художника Геннадия Грибова в честь того, что во дворце спорта в течение одиннадцати лет тренировалась Полина Григорьевна Астахова, советская гимнастка, Олимпийская чемпионка. В церемонии открытия приняли участие Лилия Подкопаева — олимпийская чемпионка, ученица Астаховой, спортсмены-ветераны и воспитанники спортивных школ города. Надпись на мемориальной лоске гласит: Примечания Библиография Е. А. Гайворонский. Результаты анализа композиционно-художественного решения архитектурных объектов, отражающих ведущее значение угольной промышленности на территории Донбасса (на примере г. Донецка) // Вестник Донбасской национальной академии строительства и архитектуры. — 2010. — Вып. 2010—2(84). — С. 115. — ISSN 1814-3296. Килессо С. К., Кишкань В. П., Петренко В. Ф. и др. Донецк. Архитектурно-исторический очерк. — Киев: Будівельник, 1982. — 152 с. — [Архивировано 25 декабря 2010 года.] Памятники архитектуры // Всё о Донецке.: Справочное пособие. — Донецк: Донбасс, 2003. — С. 162—163. — ISBN 5-7740-0782-0.
Шахтар (палац спорту)

Пала́ц спо́рту «Шахта́р» — пам'ятка архітектури в Донецьку. Побудований в 1952—1953 роках на місці колишнього цегельного заводу, залишки якого були прибрані в 1947 році. Архітектори — Г. І. Навроцький та О. К. Терзян. Загальний опис Це перший критий спортивний зал в Україні і один з перших в СРСР критих спортивних залів. До цього будувалися спортивні зали із сидіннями уздовж стін, а палац спорту Навроцького був багатофункціональною спорудою із трибунами й мав оригінальну архітектуру. Будинок став прообразом сучасних багатофункціональних спортивних залів, зіграв роль у формуванні нового типу суспільних будинків і став першим типовим спеціалізованим спортивним комплексом у Радянському Союзі, а також початком серії подібних споруджень. Розміри основного залу — 30х30 метрів, до комплексу також входять зали для занять важкою атлетикою, фехтуванням і боксом. У залі передбачені трибуни для 600 глядачів. Під трибунами перебувають роздягальні, душові, інструкторські, масажні й інші допоміжні приміщення. Тут розташовувався гімнастичний зал добровільного спортивного товариства «Шахтар». Авторський колектив одержав всесоюзну премію за найкращий будинок 1952 року. У цей час будинок є пам'ятником архітектури й охороняється державою. Під час будівництва будинку в 1952 році фасад палацу спорту виходив на бульвар Пушкіна, а з тильної сторони будинку перебували промислові склади. В 1960-ті роки була сформована вулиця Університетська і виявилася, що тильна сторона виходить на другу за значенням вулицю Донецька, маючи при цьому не дуже привабливий вигляд. Будинок зображений на художньому маркованому конверті, випущеному поштою СРСР 13 серпня 1963 (художник І. Пчелко, номінал 4 копійки, підпис «Українська РСР. Донецьк. Палац фізкультури „Шахтар“», номер в Каталозі ЦФА 2715). Світлини Примітки Бібліографія Е. А. Гайворонський. Результати аналізу композиційно-художнього рішення архітектурних об'єктів, що відіграють провідне значення вугільної промисловості на території Донбасу (на прикладі м. Донецька) // 2010-2(84). — Вісник Донбаської національної академії будівництва й архитектури, 2010. — С. 115. — ISSN 1814-3296. Килессо С. К., Кишкань В. П., Петренко В. Ф. та ін. Донецьк. Архітектурно-історичний очерк. — Київ : Будівельник, 1982. — 152 с. Пам'ятники архітектури // Усе про Донецьк.: Довідковий посібник. — Донецьк : Донбас, 2003. — С. 162-163. — ISBN 5-7740-0782-0.
Шахтёрский городской совет

Шахтёрский городской совет — одна из административно-территориальных единиц в составе Донецкой области. Входит в состав Торезской агломерации. Состав На 2019 год: город Шахтёрск — 48 759 чел. пгт Контарное — 1 433 чел. пгт Московское — 630 чел. пгт Сердитое — 1 939 чел. пгт Стожковское — 3 903 чел. Сельское население — 1 767 чел. Всего: 1 город, 4 пгт (3 поссовета), в также сельское население. Экономика Добыча каменного угля (ГХК «Шахтёрскантрацит», в том числе 3 ЦОФ), лёгкая (Шахтёрская швейно-трикотажная фабрика), пищевая промышленность. Примечания
Шахтарська міська рада (Донецька область)

Шахта́рська міська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у Донецькій області з адміністративним центром у місті обласного значення Шахтарську. Загальні відомості Територія ради: 51 км² Населення ради: 60 290 осіб (станом на 1 лютого 2014 року), з них: міського населення: 58 469 осіб сільського населення: 1821 особа Адміністративний устрій Загалом Шахтарській міськраді підпорядковується 1 місто, 4 смт (3 селищні ради) і 9 селищ. Шахтарська міська рада — 71 658 осіб (за переписом 2001 року): м. Шахтарськ — 59589 осіб с-ще Вікторія — 290 осіб с-ще Гірне — 1480 осіб с-ще Дорофієнко — 70 осіб с-ще Зарічне — 30 осіб с-ще Кищенко — 208 осіб Контарненська селищна рада — 2 938 осіб смт Контарне — 2013 осіб смт Московське — 925 осіб Сердитенська селищна рада — 2054 осіб смт Сердите — 1994 осіб с-ще Дубове — 30 осіб с-ще Лобанівка — 30 осіб Стіжківська селищна рада — 4 999 осіб смт Стіжківське — 4653 осіб с-ще Вінницьке — 118 осіб с-ще Чумаки — 110 осіб Склад ради Рада складається з 50 депутатів та голови. Голова ради: Наумович Олександр Володимирович Секретар ради: Стоміна Олена Анатоліївна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Населення За даними перепису 2001 року населення Шахтарської міської ради становило 60368 осіб, із них 22,46 % зазначили рідною мову українську, 76,34 %— російську, 0,16 %— білоруську, 0,06 %— вірменську, 0,03 %— молдовську, 0,01 %— циганську, а також болгарську, грецьку, німецьку, єврейську, польську, румунську, гагаузьку та угорську мову. Примітки Джерела Сайт міської ради [Архівовано 9 січня 2016 у Wayback Machine.] Мапа території міськради [Архівовано 11 серпня 2014 у Wayback Machine.] на OSM Шахтарська міська рада (Донецька область) // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Șevcenko, Vradiivka

Șevcenko (în ucraineană Шевченко) este un sat în comuna Krasnopil din raionul Vradiivka, regiunea Mîkolaiiv, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Șevcenko era vorbitoare de ucraineană (78,05%), existând în minoritate și vorbitori de română (21,95%). Note
Шевченко (Врадиевский район)

Шевченко (укр. Шевченко) — село в Первомайском районе Николаевской области Украины. Основано в 1908 году. Население по переписи 2001 года составляло 41 человек. Почтовый индекс — 56322. Телефонный код — 5135. Занимает площадь 0,429 км². Местный совет 56320, Николаевская обл., Первомайский р-н, с. Краснополь, ул. Лебеденка, 3 Ссылки Учётная карточка населённого пункта — Шевченко на сайте Верховной рады (укр.)
Шевченко (Врадіївська селищна громада)

Шевче́нко — село в Україні, у Врадіївській селищній громаді Первомайського району Миколаївської області. Населення становить 41 особу. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 75 осіб, з яких 32 чоловіки та 43 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 40 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Шевченко [Архівовано 6 червня 2016 у Wayback Machine.]
Шевченко (Каховский район)

Шевченко (укр. Шевченка) — село в Крестовской сельской общине Каховского района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 855 человек. Почтовый индекс — 75223. Телефонный код — 5538. Код КОАТУУ — 6525485001. Местный совет 75223, Херсонская обл., Чаплинский р-н, с. Шевченка, ул. Кудри, 32 Ссылки Шевченко на сайте Верховной рады Украины
Шевченка (Каховський район)

Шевче́нко — село в Україні, у Хрестівській сільській громаді Каховського району Херсонської області. Населення становить 855 осіб. Колишній центр Шевченківської сільської ради. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 877 осіб, з яких 416 чоловіків та 461 жінка. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 855 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Шевченко [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] Джерела Сайт територіальної громади [Архівовано 30 серпня 2021 у Wayback Machine.]
Șevcenka, Cernihiv

Șevcenka (în ucraineană Шевченка) este un sat în comuna Haleavîn din raionul Cernihiv, regiunea Cernihiv, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Șevcenka era vorbitoare de ucraineană (97,56%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (2,44%). Note
Шевченко (Черниговский район)

Шевче́нко (укр. Шевче́нка) — село Черниговского района Черниговской области Украины. Население 41 человек. Село расположено в 7 км от Чернигова, а также в 1,5 км от Черниговского аэродрома. Код КОАТУУ: 7425589103. Почтовый индекс: 15524. Телефонный код: +380 462. Власть Орган местного самоуправления — Халявинский сельский совет. Почтовый адрес: 15524, Черниговская обл., Черниговский р-н, с. Халявин, ул. Шевченко, 55. Галерея Примечания Ссылки Шевченко на сайте «foto-planeta.com»