Куренівське кладовище

Курені́вське кладови́ще — одне з міських кладовищ Києва. Розташоване в Подільському районі, у місцевості Куренівка, між Сирецькою вулицею і залізницею. Історія Кладовище виникло в XIX столітті. Щодо точної дати заснування джерела вказують різні роки: 1848, 1868 (Л. Кудрявцев подає дату 1825). Було створене як кладовище села Куренівка. У 1929 році перетворено на один із міських некрополів Києва. Найдавніша (східна) частина — переважно православна (з окремими інтернаціональними ділянками). Єврейські поховання, ймовірно, почали тут з'являтися ще на початку ХХ століття, коли неподалік, на Білицькій вулиці (будинок № 13-А за сучасною нумерацією), було відкрито єврейську лікарню-санаторій для легеневих хворих. На той час існувало пряме сполучення між Білицькою вулицею і кладовищем, допоки 1915 не було прорізано гору Липинка й прокладено залізницю. У 1937 через переповненість Лук'янівського єврейського кладовища його закрили для поховань, і відтоді Куренівське кладовище перебрало на себе роль головного єврейського некрополя Києва. У 1955, після офіційної ліквідації Лук'янівського єврейського кладовища, яка передбачала знесення його в майбутньому, частину поховань із нього було перенесено на Куренівське кладовище, що зумовило швидке розростання його єврейської частини. 1957 року офіційно закрите для нових поховань (дозволялося ховати прах померлих тільки в урнах до могил родичів). У 2005 році статус кладовища змінено на «напівзакрите» (відкрите «для повторного поховання труни в родинну могилу»). Нині на кладовищі налічується близько 17000 могил, з яких приблизно третина — єврейські. Неподалік головного входу встановлено дерев'яний хрест у пам'ять про мешканців Куренівки, що загинули під час Голодомору 1932—1933 років. На центральній дільниці розташований меморіал радянських солдатів і офіцерів, які загинули в роки німецько-радянської війни 1941—1945 під час боїв за Київ (серед похованих — 32 невідомих). Комплекс перебуває під охороною держави згідно з рішенням Київського міськвиконкому від 15 липня 1974 № 1041. До складу меморіалу входять братські могили: гвардії капітана К. А. Волкова та солдата В. П. Карамишева (ряд 1, місце 1); солдатів А. Ф. Пологутова та А. М. Лагодного (ряд 1, місце 2) і ще 16 братських могил. Після закриття кладовища на горі Щекавиці окрему дільницю Куренівського кладовища було відведено для поховання черниць Флорівського монастиря. Окремі поховання На православній частині, зокрема, поховані: Будяк Юрій Якович (1878—1942), український письменник, автор віршів, п'єс, спогадів, статей, рецензій, творів для дітей. Окремими виданнями вийшло 20 книг. Був репресований у 30-х роках. На могилі — стандартний мозаїчний обеліск із чорною мармуровою дошкою. Подій Тимофій Федорович, диспетчер Київського річкового порту, секретар підпільного Подільського райкому КП(б)У, що діяв під час нацистської окупації Києва. На його честь названо пасажирський теплохід на Дніпрі. Довженко Петро Семенович (пом. 1942), батько Олександра Довженка. Поховання втрачене. Семерик Федір і Семерик Марфа, дід і баба письменника Анатолія Кузнецова. Місце поховань невідоме. На Куренівському кладовищі було поховано Фотія Красицького (1873—1944), українського художника, двоюрідного внука Тараса Шевченка. У 1963 останки Ф. Красицького на прохання родичів перенесено на Байкове кладовище. На єврейській частині, зокрема, поховані: Рабинович Вольф (Вевик) Нохумович (1864—1939), брат письменника, класика єврейської літератури Шолом-Алейхема, автор спогадів «Мій брат Шолом-Алейхем» (видано мовою їдиш 1939 року в Києві). Каспін Самуїл Костянтинович (1877—1957), скрипаль, альтист, педагог, заслужений артист Республіки, учасник струнного квартету Київського музичного училища, викладач Київської консерваторії у 1913—1950. Басін-Щупак Йона Якович (1902—1955), біолог, доцент, автор фундаментальної праці «Анатомія рослин». Є декілька охелів (усипалень-каплиць) цадиків і рабинів, зокрема тут похований цадик Ш.-Б. Тверський, останній із Чорнобильської династії, який жив і діяв на території України.. Охель над могилою цадика Тверського відреставровано на початку 2000-х коштом єврейської діаспори в США. Кілька десятків символічних надгробків-кенотафів на честь розстріляних у Бабиному яру в 1941 році. Згадки в художніх творах Куренівське кладовище згадується в романі-документі Анатолія Кузнецова «Бабин яр», у романі Тимура Литовченка «До комунізму залишалось років п'ятнадцять-двадцять». Зображення Примітки Джерела Проценко Л. Київський некрополь: путівник-довідник. — К. : Укр. письменник, 1994. — С. 257—258. Проценко Л. Історія Київського некрополя. — К., 1995 Квітницький-Рижов Ю. М. Некрополи Киева. — К. : МП «Мариам», 1993. — С. 18. Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування». [Архівовано 26 лютого 2018 у Wayback Machine.]