Tuvalu

Tuvalu je ostrovní stát a mikrostát v Polynésii, která je částí Oceánie, v jižním Tichém oceánu. Leží východně od ostrovů Santa Cruz (které patří k Šalomounovým ostrovům), severovýchodně od Vanuatu, jihovýchodně od Nauru, jižně od Kiribati, západně od Tokelau, severozápadně od Samoy a Wallisu a Futuny a severně od Fidži. Nalézá se přibližně na půli cesty mezi Havají a Austrálií. Tuvalu je sopečné souostroví, které tvoří tři útesové ostrovy a šest pravých atolů, všechny velmi ploché a nízké, s chudými půdami. Podnebí je tropické rovníkové. Na ploše 26 km² žije 11 000 obyvatel, což z Tuvalu činí rozlohou druhý nejmenší stát v Oceánii a čtvrtý nejmenší suverénní stát na světě, a zároveň nejméně lidnatý stát v Oceánii a druhý na světě. Hlavním a největším městem je Funafuti, kde žije přibližně polovina populace státu. Drtivá většina obyvatel jsou Tuvalané, úředními jazyky jsou tuvalština a angličtina. Drtivá většina obyvatel se hlásí ke křesťanství, převážně ke kalvinistické Tuvalské církvi. Prvními obyvateli Tuvalu byli Polynésané, kteří sem přišli v rámci migrace Polynésanů do Tichomoří, která začala přibližně před třemi tisíci lety. Dlouho předtím, než Evropané navázali kontakt s tichomořskými ostrovy, Polynésané často cestovali mezi ostrovy na kánoích. Jejich navigační dovednosti jim umožňovaly podnikat pečlivě naplánované cesty buď na plachetnicích s dvojitým trupem, nebo na kánoích s výložníkem. Vědci se domnívají, že se Polynésané rozšířili ze Samoy a Tongy do atolů Tuvalu, které pak sloužily jako odrazový můstek pro další migraci do polynéských odlehlých oblastí v Melanésii a Mikronésii. V roce 1568 se španělský průzkumník a kartograf Álvaro de Mendaña stal prvním známým Evropanem, který proplul tímto souostrovím, a během expedice, kterou podnikl při hledání Terra Australis, spatřil ostrov Nui. Ostrov Funafuti, který v současnosti slouží jako hlavní město, byl v roce 1819 pojmenován Elliceův ostrov, později bylo celé souostroví nazváno jako Elliceovy ostrovy. Na konci 19. století si Velká Británie nárokovala kontrolu nad Elliceovými ostrovy a označila je za součást své sféry vlivu. V říjnu 1892 prohlásil britský kapitán Herbert Gibson všechny Elliceovy ostrovy za britský protektorát a Británie jmenovala rezidentního komisaře, který spravoval Elliceovy ostrovy jako součást Britských západotichomořských teritorií. V letech 1916 až 1975 byly spravovány jako součást kolonie Gilbertovy a Elliceovy ostrovy. V roce 1974 se konalo referendum, které mělo rozhodnout, zda by Gilbertovy a Elliceovy ostrovy měly mít každá svou vlastní správu. V důsledku toho kolonie Gilbertových a Elliceových ostrovů 1. října 1975 právně přestala existovat; 1. ledna 1976 byla stará správa oficiálně rozdělena a vznikly dvě samostatné britské kolonie, Kiribati a Tuvalu. Dne 1. října 1978 se Tuvalu stalo plně nezávislým suverénním státem v rámci Společenství národů. Tuvalu je unitární parlamentní konstituční monarchie, v níž je hlavou státu tuvalský král, jímž je britský monarcha. Ten je zastoupen generálním guvernérem s reprezentativní funkcí. Hlavou vlády je předseda vlády, zákonodárnou moc má jednokomorový parlament. Je rozvojovou zemí s ekonomikou s vyššími středními příjmy. Kvůli nedostatku půdy je silně závislé na dovozu potravin a rybolovu. Ekonomicky důležité je vydávání rybářských licencí mezinárodním společnostem a peněžní převody, které domů posílají tuvalští námořníci sloužící na nákladních lodích. Dvě třetiny zaměstnanců pracují ve veřejném sektoru. Jako nízko položený ostrovní stát je Tuvalu extrémně ohroženo vzestupem hladiny oceánů v důsledku globálního oteplování. V indexu lidského rozvoje zaujímá 129. místo. Tuvalu je členem Organizace spojených národů, Světové banky, Tichomořského společenství, Fóra tichomořských ostrovů, Organizace afrických, karibských a tichomořských států. Aktivně se účastní mezinárodních klimatických jednání Aliance malých ostrovních států. Název „Tu valu“ znamená v tuvalštině „osm dohromady“, nebo „osm stojících vedle sebe“, ve smyslu „osm atolů“, přičemž „valu“ je kardinální číslo pro osm[11]. Symbolizuje to osm ostrovů a atolů s trvalým a stabilním osídlením (Funafuti, Nanumaga, Nanumea, Nui, Niutao, Nukufetau, Nukulaelae a Vaitupu). Devátý atol, Niulakita, je trvale obýván až od roku 1989. V 18. století byly ostrovy známé jako Lagunové ostrovy, později jako Elliceovy ostrovy, jak v 19. století celé souostroví pojmenoval anglický hydrograf Alexander George Findlay. Historie Tuvalané jsou Polynésané, kteří ostrovy osídlili před 2000 lety. Prvním Evropanem, který Tuvalu spatřil, byl 16. ledna 1568 španělský mořeplavec Álvaro de Mendaña de Neira, který narazil na ostrov Nui, ale nemohl se vylodit. Žádní další Evropané se zde neobjevili až do konce 18. století. Kapitán John Byron proplul kolem ostrovů Tuvalu v roce 1764 během své plavby kolem světa jako kapitán lodi Dolphin (1751). Tyto atoly zaznamenal do map jako Lagunové ostrovy. První zaznamenané spatření ostrova Nanumea Evropany provedl španělský námořní důstojník Francisco Mourelle de la Rúa, který kolem něj proplul 5. května 1781 jako kapitán fregaty La Princesa při pokusu o jižní přeplutí Tichého oceánu z Filipín do Nového Španělska. Nanumea zaznamenal jako San Augustin. V roce 1809 spatřil kapitán Patterson na brize Elizabeth ostrov Nanumea, když proplouval severními vodami Tuvalu během obchodní plavby z australského Sydney do Číny. V květnu 1819 proplul jižními vodami Tuvalu Arent Schuyler de Peyster z New Yorku, kapitán ozbrojené brigantiny neboli korzárské lodi Rebecca, plující pod britskou vlajkou. De Peyster spatřil Nukufetau a Funafuti, které pojmenoval Elliceův ostrov po anglickém politikovi Edwardu Elliceovi, členovi parlamentu za Coventry a majiteli nákladu lodi Rebecca. Jméno Ellice bylo v práci anglického hydrografa Alexandra George Findlaye použito pro všech devět ostrovů. Začátkem 19. století se v oblasti vyskytovali velrybáři, ale ostrov navštěvovali jen zřídka kvůli obtížím při přistávání. Peruánští lovci otroků pročesávali Pacifik letech 1862–1864 a Tuvalu bylo jedním z nejpostiženějších souostroví s více než 400 zajatými lidmi z Funafuti a Nukulaelae, z nichž se nikdo nevrátil. V roce 1865 protestantští kongregacionalisté Londýnské misijní společnosti počali proces evangelizace Tuvalu. Konverzi ke křesťanství dokončili ve dvacátých letech 20. století. Koncem 19. století se na ostrovech počali usazovat evropští obchodníci, kteří doufali ve velké výnosy z místního bohatství. Evropané také přinesli v Tichomoří do té doby neznámé nemoci, jež na Tuvalu způsobily mnohá úmrtí. V roce 1892 se ostrovy staly spolu s Kiribati britským protektorátem Gilbertovy a Elliceovy ostrovy. Protektorát se stal kolonií v roce 1915. V roce 1943 během druhé světové války bylo Tuvalu vybráno jako operační základna spojeneckých vojsk bojujících v Pacifiku s Japonci. Tisíce vojáků námořních sil zde bylo umístěno až do prosince 1945. Vznik Organizace spojených národů po druhé světové válce vedl k tomu, že se Zvláštní výbor OSN pro dekolonizaci zavázal k procesu dekolonizace; v důsledku toho se britské kolonie v Tichomoří vydaly na cestu k sebeurčení. V roce 1974 byl v kolonii Gilbertovy a Elliceovy ostrovy zaveden ministerský systém vlády prostřednictvím změny ústavy. V tomtéž roce se konaly všeobecné volby a v roce 1974 se konalo referendum, které mělo rozhodnout, zda by Gilbertovy a Elliceovy ostrovy měly mít každá svou vlastní správu. V důsledku referenda došlo k oddělení ve dvou fázích. Tuvalské nařízení z roku 1975, které vstoupilo v platnost 1. října 1975, uznalo Tuvalu jako samostatnou korunní kolonii s vlastní vládou. Druhá fáze nastala 1. ledna 1976, kdy byly z úředního aparátu kolonie Gilbertových a Elliceových ostrovů vytvořeny samostatné správy. V roce 1976 Tuvalu přijalo tuvalský dolar, jehož měna obíhá vedle australského dolaru, který byl zaveden již v roce 1966. Volby do Sněmovny britské kolonie Tuvalu se konaly v srpnu 1977 a v říjnu 1977 byl Toaripi Lauti jmenován předsedou vlády Sněmovny kolonie Tuvalu. Sněmovna byla rozpuštěna v červenci 1978 a vláda Toaripi Lautiho pokračovala jako prozatímní vláda až do konání voleb v roce 1981. Toaripi Lauti se stal prvním předsedou vlády 1. října 1978, kdy se Tuvalu stalo nezávislým státem. Toto datum se také slaví jako Den nezávislosti země a je státním svátkem. Dne 10. listopadu 2023 podepsalo Tuvalu s Austrálií smlouvu o Falepili Unii. V tuvalštině označuje slovo „Falepili“ tradiční hodnoty dobrého sousedství, péče a vzájemného respektu. Smlouva se zabývá změnou klimatu a bezpečností, přičemž bezpečnostní hrozby zahrnují závažné přírodní katastrofy, pandemie a tradiční bezpečnostní hrozby. Provádění smlouvy bude zahrnovat zvýšení příspěvku Austrálie do Tuvalského svěřenského fondu a do projektu Tuvalu Coastal Adaptation Project. Austrálie rovněž poskytne každoročně 280 občanům Tuvalu možnost migrace do Austrálie, aby umožnila Tuvalanům klimatickou mobilitu související s klimatickými změnami. V roce 2025 žádalo asi 42 % populace země o tzv. klimatické vízum poskytované Austrálií, jelikož jako nízko položený ostrovní stát je extrémně ohroženo vzestupem hladiny oceánů v důsledku globálního oteplování. Státní symboly Vlajka Tuvalská vlajka je tvořena světle modrým listem o poměru stran 1:2, který má v kantonu vlajku Spojeného království. Ve vlající části je umístěno 9 hvězd, rozmístěných dle polohy jednotlivých ostrovů souostroví. Znak Tuvalský státní znak je tvořen štítem, v jehož horní, modré části je kresba tradiční tuvalské stavby maneapy ve zlaté barvě na zeleném pažitu. V dolní, zlaté části jsou čtyři vlnitá modrá břevna. Kolem štítu je široký, zlatý lem se střídavě osmi zelenými banánovníkovými listy a osmi lasturami mořského mlže (Mitra episcopalis) v přirozených barvách. Pod štítem je zlatá stuha s heslem v tuvalštině TUVALU • MO • TE • ATUA (česky Tuvalu pro Boha). Hymna Tuvalská hymna je píseň Tuvalu mo te Atua (česky Tuvalu pro Všemohoucího). Text a hudba je od Afaese Manoa. Geografie Tuvalu je ostrovní země v Polynésii, která je součástí Oceánie, v jižním Tichém oceánu. Leží 1 300 km východně-severovýchodně od ostrovů Santa Cruz (které patří k Šalomounovým ostrovům), 1 400 km severovýchodně od Vanuatu, 1 500 km jihovýchodně od Nauru, 400 km jižně od Kiribati, 900 km západně od Tokelau, severozápadně od Samoy a Wallisu a Futuny a 800 km severně od Fidži. Nalézá se přibližně na půli cesty mezi Havají a Austrálií. Tuvalu je sopečné souostroví, které tvoří tři útesové ostrovy (Nanumaga, Niutao, Niulakita) a šest pravých atolů (Funafuti, Nanumea, Nui, Nukufetau, Nukulaelae a Vaitupu), všechny velmi ploché a velmi nízké s chudými půdami. S celkovou rozlohou 26 km² je Tuvalu druhým nejmenším státem v Oceánii a čtvrtým nejmenším suverénním státem na světě (po Vatikánu, Monaku a Nauru). Ostrovy a atoly tvořící Tuvalu se rozprostírají v délce přibližně 700 km od severozápadu k jihovýchodu mezi 5° a 10° jižní šířky a mezi 176° a 180° východní délky, západně od 180. poledníku i západně od datové hranice. Díky rozptýlenému uspořádání ostrovů má 38. největší výlučnou ekonomickou zónu o rozloze asi 750 000 km². Podnebí je tropické rovníkové. Na Tuvalu je velmi chudá půda, která je špatně využitelná pro zemědělství. Pitná voda se tu téměř nevyskytuje. Funafuti je největší atol a skládá se z četných ostrůvků kolem centrální laguny, která měří přibližně 25 km (sever–jih) a 18 km (západ–východ). Nejvyšší nadmořská výška souostroví činí 4,6 m na ostrově Niulakita. Všechny nízko položené atoly a útesové ostrovy Tuvalu jsou náchylné k zaplavení mořskou vodou během cyklónů a bouří. Hladina moře na mareografu měřící výšku mořské hladiny na Funafuti stoupá o 3,9 mm ročně, což je přibližně dvojnásobek globálního průměru. Během posledních čtyř desetiletí však zároveň došlo k čistému nárůstu rozlohy ostrůvků o 0,74 km² (2,9 %), i když změny nejsou rovnoměrné: 74 % ostrovů se zvětšilo a 27 % zmenšilo. Zpráva z roku 2018 uvádí, že stoupající hladina moře způsobuje zvýšený přenos energie vln přes povrchy útesů, což posouvá písek a vede k nánosům na pobřeží ostrovů. Premiér Tuvalu vznesl námitku proti implikaci zprávy, že existují „alternativní“ strategie, jak se ostrované mohou přizpůsobit stoupající hladině moře, a kritizoval ji za to, že opomíjí problémy, jako je pronikání slané vody do podzemních vod v důsledku stoupající hladiny moře. Tuvalu v roce 1992 podepsalo Úmluvu o biologické rozmanitosti. Převládajícím typem vegetace na ostrovech Tuvalu jsou obhospodařované kokosové háje, které pokrývají 43 % pevniny. Původní listnatý les tvoří pouze 4 % vegetačních typů, přičemž 40 % původního listnatého lesa na ostrově Funafuti se nachází v Chráněné oblasti Funafuti. Tuvalu se nachází v suchozemském ekoregionu tropických vlhkých lesů západní Polynésie. Podnebí Tuvalu má tropické rovníkové podnebí (Af v Köppenově klasifikaci podnebí). Střídají se dvě odlišná roční období: období dešťů od listopadu do dubna a období relativního sucha od května do října. V období dešťů spadne měsíčně kolem 400 mm srážek, v období sucha kolem 250 mm. Od listopadu do dubna, v období známém jako Tau-o-lalo, převládají západní vichřice a silné deště, zatímco od května do října jsou tropické teploty mírněny východními větry. Teplota je celý rok stálá, průměrná teplota je v lednu i červenci kolem 28 °C. Tuvalu pociťuje vlivy jevů El Niño a La Niña, které jsou způsobeny změnami teplot oceánu v rovníkové a střední části Tichého oceánu. Jev El Niño zvyšuje pravděpodobnost tropických bouří a cyklónů, zatímco jev La Niña zvyšuje pravděpodobnost sucha. Obvykle na ostrovech Tuvalu spadne mezi 200 a 400 mm srážek za měsíc. Ve střední části Tichého oceánu dochází ke změnám z období La Niña na období El Niño. Silné tropické cyklóny se vyskytují obvykle jen zřídka, avšak nízká nadmořská výška ostrovů je činí velmi citlivými na vzestup hladiny moře. V letech 1940 až 1970 zasáhly Tuvalu v průměru tři cyklóny za desetiletí, v 80. letech jich však bylo osm. Dopad jednotlivých cyklónů závisí na různých faktorech, včetně síly větru a také toho, zda se cyklón časově shoduje s přílivem. V roce 2016 byl zaveden varovný systém využívající satelitní síť Iridium, aby se odlehlé ostrovy mohly lépe připravit na přírodní katastrofy. V březnu 2015 způsobil cyklón Pam, cyklón 5. kategorie, který zpustošil Vanuatu, škody na domech, úrodě a infrastruktuře na vnějších ostrovech. Následně byl vyhlášen stav nouze a skoro 50 % z 10 000 obyvatel země bylo dočasně vysídleno. Tři severní ostrovy, Nanumea, Nanumanga a Niutao, byly silně zasaženy povodněmi v důsledku přílivových vln. Více než 400 lidí ze severního ostrova Nanumanga bylo přesunuto do nouzového ubytování ve školních budovách, stejně jako dalších 85 rodin z Nukulaelae na jihu Tuvalu. Na ostrově Nui bouřkové přívaly znečistily zásoby vody a poškodily septiky a hřbitovy. Z trojice centrálních ostrovů (Nui, Nukufetau a Vaitupu) utrpěl největší škody ostrov Nui; ostrovy Nui i Nukufetau přišly o 90 % úrody. Ze tří severních ostrovů utrpěl největší škody Nanumanga, kde bylo zaplaveno 60–100 domů a došlo k poškození zdravotnického zařízení. Cyklón Pam vážně poničil ostrůvek Vasafua, který je součástí chráněné oblasti Funafuti. Kokosové palmy byly odplaveny, takže z ostrůvku zbyl pouze písčitý pruh. Dopady globálního oteplování Jelikož se jedná o nízko položené ostrovy bez okolního mělkého šelfu, jsou lidé na Tuvalu obzvláště citliví na změny hladiny moře a bouře, jejichž energie se nerozptýlí. Nejvyšší bod Tuvalu leží pouze 4,6 metru nad hladinou moře. Tuvalské vedení se obává dopadů stoupající hladiny oceánů. Odhaduje se, že vzestup hladiny moře o 20–40 centimetrů v příštích 100 letech by mohl Tuvalu učinit neobyvatelným. Studie zveřejněná v roce 2018 odhadla změnu rozlohy devíti atolů a 101 útesových ostrovů Tuvalu v letech 1971 až 2014 a ukázala, že 75 % ostrovů se rozlohou zvětšilo, přičemž celkový nárůst činil více než 2 %. Enele Sopoaga, tehdejší premiér Tuvalu, na tento výzkum reagoval prohlášením, že Tuvalu se nerozšiřuje a nezískalo žádnou další obyvatelnou půdu. Sopoaga také uvedl, že evakuace ostrovů je až poslední možnost. Zda dochází k měřitelným změnám hladiny moře ve vztahu k ostrovům Tuvalu, je spornou otázkou. S údaji o hladině moře z Funafuti z období před rokem 1993 byly spojeny problémy, které vedly ke zlepšení technologie zaznamenávání, aby bylo možné poskytnout spolehlivější data pro analýzu. Míra nejistoty ohledně odhadů změny hladiny moře ve vztahu k ostrovům Tuvalu se odrazila v závěrech z roku 2002 vyvozených z dostupných dat. Nejistota ohledně přesnosti údajů z tohoto mareografu měřící výšku mořské hladiny vedla k tomu, že v roce 1993 nainstalovala Australská národní přílivová stanice (NTF) moderní akustický měřič Aquatrak v rámci projektu monitorování hladiny moře a klimatu v jižním Pacifiku, který financovala agentura AusAID. Zpráva z roku 2011 o Pacifickém programu pro vědu o změně klimatu, kterou vydala australská vláda, dospěla k závěru: „Zvýšení hladiny moře v blízkosti Tuvalu měřené satelitními výškoměry od roku 1993 činí přibližně 5 mm ročně.“ Tuvalu přijalo národní akční plán, protože pozorovatelné změny v posledních deseti až patnácti letech ukazují obyvatelům Tuvalu, že došlo ke změnám hladiny moře. Patří sem vyvěrání mořské vody přes porézní korálovou skálu, které při přílivu vytváří kaluže, a zaplavování nízko položených oblastí, včetně letiště, během jarních a královských přílivů. V listopadu 2022 ministr spravedlnosti, komunikace a zahraničních věcí Simon Kofe prohlásil, že v reakci na stoupající hladinu moře a vnímané selhání vnějšího světa v boji proti globálnímu oteplování země nahraje svou virtuální verzi do digitální verze ve snaze zachovat svou historii a kulturu. Hlavní obavy ohledně klimatických změn vedly ke spuštění a rozvoji Národního akčního programu pro adaptaci (NAPA). Tato adaptační opatření jsou nezbytná k omezení rozsahu a závažnosti negativních dopadů změny klimatu. V rámci NAPA bylo vybráno sedm adaptačních projektů s různou tematikou. Jedná se o projekty v oblastech: pobřeží, zemědělství, vodní hospodářství, zdravotnictví, rybolov (dva různé projekty) a katastrofy. Například „cílem“ jednoho z těchto projektů, jako je projekt „pobřežní“, je „zvýšení odolnosti pobřežních oblastí a osídlení vůči změně klimatu“. A u projektu „vodní“ je to „adaptace na častý nedostatek vody prostřednictvím zvýšení kapacity domácností na vodu, příslušenství pro sběr vody a technik pro úsporu vody“. Projekt adaptace pobřežních oblastí Tuvalu (TCAP) byl zahájen v roce 2017 s cílem zvýšit odolnost ostrovů Tuvalu vůči výzvám vyplývajícím z vyšší hladiny moře. Tuvalu bylo první zemí v Tichomoří, která získala přístup k financování v oblasti klimatu ze Zeleného klimatického fondu, a to s podporou Rozvojového programu OSN. V prosinci 2022 byly zahájeny práce na projektu zúrodnění Funafuti. Cílem projektu je vytěžit písek z laguny a vybudovat na ostrově Funafuti plošinu o délce 780 m a šířce 100 m, což představuje celkovou plochu přibližně 7,8 ha, která je navržena tak, aby zůstala nad hladinou moře a mimo dosah bouřkových vln i po roce 2100. Australské ministerstvo zahraničních věcí rovněž poskytlo finanční prostředky na TCAP. Dalšími projekty v rámci programu TCAP jsou investiční stavby na vnějších ostrovech Nanumea a Nanumaga, jejichž cílem je snížit riziko pobřežních škod způsobených bouřemi. Politika Politický systém Tuvalu je založen na parlamentní zastupitelské demokracii v rámci konstituční monarchie, v níž je hlavou státu tuvalský král, jímž je britský monarcha. Ten je zastupován generálním guvernérem s ceremoniální funkcí, zatímco předseda vlády je hlavou vlády. Výkonnou moc má vláda, zákonodárnou moc má jednokomorový parlament (zvaný Fale i Fono nebo Palamene o Tuvalu). Tuvalu patří mezi Commonwealth realms, tedy je v personální unii s Velkou Británií. Současným tuvalským králem je Karel III. Tuvalu se řídí westminsterským systémem zastupitelské demokracie, ačkoli se jedná o nestranickou demokracii a volby se zde konají bez účasti formálních politických stran. V době získání nezávislosti měl parlament Tuvalu 12 členů, postupně byl navýšen na 16 členů. Každý z 8 ostrovních volebních obvodů je tak zastoupen 2 poslanci, přičemž Niulakita je zastoupena poslanci z Niutao. 16 členů současného parlamentu je voleno z osmi dvoumandátových volebních obvodů prostřednictvím většinového blokového hlasování. Existuje osm ostrovních soudů a pozemkových soudů; odvolání v souvislosti s pozemkovými spory se podávají k odvolacímu panelu pozemkových soudů. Odvolání proti rozhodnutím ostrovních soudů a odvolacího panelu pozemkových soudů se podávají k magistrátnímu soudu, který má jurisdikci projednávat občanskoprávní případy do výše 10 000 tuvalských dolarů. Nadřízeným soudem je Vrchní soud Tuvalu, protože má neomezenou jurisdikci prvního stupně k určení práva Tuvalu a k projednání odvolání proti rozhodnutím nižších soudů. Proti rozhodnutím Vrchního soudu se lze odvolat k Odvolacímu soudu Tuvalu. Proti rozhodnutím Odvolacího soudu existuje právo odvolat se k Jeho Veličenstvu v radě, tj. k Soukromé radě v Londýně. V roce 2008 obyvatelé Tuvalu zamítli ústavní referendum, které navrhovalo nahradit královnu Tuvalu voleným prezidentem jako hlavou státu. Administrativní členění Tuvalu se skládá ze šesti atolů a tří útesových ostrovů, z nichž každý tvoří samostatný distrikt země. Jediná výjimka je nejmenší ostrůvek Niulakita, který je spravován jako součást distriktu Niutao (přesto je uveden v tabulce níže). Atoly/ostrovy, plocha, počty ostrovů, počet obyvatel a počet obcí dle sčítání lidu z roku 2022 jsou následující: Každý ostrov má svého vlastního náčelníka (ulu-aliki), několik podnáčelníků (alikiů) a komunitní radu (Falekaupule). Falekaupule, známá také jako te sina o fenua (šediváci země), je tradiční shromáždění starších. Neformální moc na místní úrovni vykonávají ulu-aliki a aliki, přičemž první jmenovaní jsou voleni na základě původu. Od přijetí zákona Falekaupule v roce 1997 jsou pravomoci a funkce Falekaupule sdíleny s pule o kaupule, starostou vesnice voleným na každém atolu. Obydlených je nejméně 11 ostrovů, které se rozkládají na největších ostrovech devíti atolů, plus dva ostrovy ve Funafuti. Tuvalu má definované kódy ISO 3166-2 pro 1 městskou radu (Funafuti) a 7 ostrovních rad. Niulakita, která má nyní sice svou vlastní ostrovní radu, není uvedena, protože je spravována jako součást distriktu Niutao. Ekonomika Tuvalu je zemědělskou rozvojovou zemí s ekonomikou s vyššími středními příjmy, která však vzhledem ke své rozloze a počtu obyvatel je zároveň státem s nejmenším hrubým domácím produktem na světě. Ze zemědělských plodin je nejdůležitější sklizeň kokosových ořechů, tropického ovoce, zeleniny a škrobnaté maoty (áronovité rostliny Cyrtosperma merkusii) Pro živočišnou výrobu je významný rybolov, chov prasat a drůbeže. Přibližně tři čtvrtiny finančního objemu exportu tvoří ryby a čtvrtinu poplatky za registraci lodí. Na hrubém domácím produktu se s 70 % podílí nejvíce sektor služeb, následuje zemědělství s 16 % a průmysl s 7 % (k roku 2015, novější čísla nejsou k dispozici). Zaměstnanci veřejného sektoru tvoří přibližně 65 % osob v oficiálním zaměstnání. Zemědělství na Tuvalu se zaměřuje na pěstování kokosových palem a maoty (škrobnaté áronovité rostliny Cyrtosperma merkusii) ve velkých jámách s kompostovanou půdou pod hladinou podzemní vody. Tuvaluané se jinak věnují tradičnímu samozásobitelskému zemědělství a rybolovu pro vlastní potřebu. Zemědělská půda tvoří 60 % státu; přičemž trvalé porosty zabírají 60 % plochy země a orná půda a pastviny 0 % (odhad k roku 2023). Zdaleka nejvíce se pěstují kokosové ořechy (2 400 tun), dále zelenina (620 tun), tropické ovoce (620 tun), banány (300 tun), jedlé kořeny hlízy s vysokým obsahem škrobu (150 tun) (čísla za rok 2024). Přitom plocha, na které se pěstují kokosové ořechy, je (podle statistik FAO) 25 km², což je v podstatě celá rozloha souše země (která činí 26 km²). Chovají se prasata a drůbež. V roce 2024 patřily mezi nejvýznamnější vývozní položky ostrovní ekonomiky zmražené ryby (59 mil. USD, 74 % exportu státu) a dále remorkéry (19 mil. USD, 24 % exportu). Mezi hlavní obchodní partnery patří Thajsko (73 mil. USD), Filipíny (3 mil. USD) a Jižní Korea (1 mil. USD). Příjmy vlády pocházejí převážně z prodeje rybářských licencí, z výnosů z Tuvalského svěřenského fondu a z pronájmu internetové domény nejvyšší úrovně (TLD) „.tv“. Tuvalu začalo získávat příjmy z komercializace své internetové domény „.tv“, kterou do roku 2021 spravovala společnost Verisign. V roce 2023 byla na základě dohody mezi vládou Tuvalu a společností Go Daddy outsourcována marketingová činnost, prodej, propagace a budování značky domény .tv na společnost Tuvalu Telecommunications Corporation, která zřídila jednotku .tv. V roce 2024 přišlo do tuvalského rozpočtu přes 10 mil. USD (tedy skoro 15 %, více než 1/7 ročního HDP) z 20 % vlastnictví internetové domény .tv. Tuvalu také generuje příjmy z poštovních známek vydávaných Tuvalu Philatelic Bureau a z Tuvalu Ship Registry. Důležitým zdrojem příjmů pro obyvatele Tuvalu jsou peněžní převody od Tuvalanů žijících v Austrálii a na Novém Zélandu a také převody od tuvalanských námořníků zaměstnaných na zahraničních lodích. Přibližně 15 % dospělých mužů pracuje jako námořníci na obchodních lodích plujících pod cizí vlajkou. Tuvalský svěřenský fond (TTF) byl založen v roce 1987 Spojeným královstvím, Austrálií a Novým Zélandem. TTF je suverénní investiční fond, který je ve vlastnictví Tuvalu, ale je spravován mezinárodní radou a vládou Tuvalu. Pokud výkonnost TTF každoročně překročí svůj provozní cíl, jsou přebytečné prostředky převedeny do Konsolidovaného investičního fondu (CIF) a tuvalská vláda je může volně čerpat k financování rozpočtových výdajů. V roce 2022 činí hodnota Tuvalu Trust Fund přibližně 190 milionů dolarů. V roce 2021 vzrostla tržní hodnota TTF o 12 procent na nejvyšší úroveň v historii (261 procent HDP). Volatilita na globálních akciových trzích v roce 2022 však vedla k poklesu hodnoty TTF o 7 procent ve srovnání s koncem roku 2021. Finanční podporu Tuvalu poskytují také Japonsko, Jižní Korea a Evropská unie. Austrálie a Nový Zéland nadále přispívají kapitálem do Fondu TTF a poskytují další formy rozvojové pomoci. Vzhledem k odlehlosti země není cestovní ruch na Tuvalu nijak významný. Podle některých odhadů je nejméně navštěvovaným suverénním státem na světě. V roce 2023 zemi navštívilo kolem 3100 turistů. Dříve v roce 2010 sem zavítalo celkem 1 700 návštěvníků a v roce 2016 celkem 2 000. Doprava Dopravní služby na Tuvalu jsou omezené. Celková délka silnic činí přibližně osm kilometrů. Ulice ve Funafuti byly zpevněny v polovině roku 2002, ostatní silnice však zůstávají nezpevněné. Na Tuvalu neexistují žádné železnice. Funafuti je jediným přístavem, ale v laguně u Nukufetau se nachází hlubokovodní kotviště. Vylodění cestujících a nákladu na některých ostrovech je obtížné, protože útesové ostrovy nemají lagunu, do které by mohly vplout lodě, nebo laguna atolu nemá splavné kanály. Jediné mezinárodní letiště na Tuvalu je Malae vakalele o Funafuti. Obyvatelstvo Podle vládních odhadů žije v roce 2025 na Tuvalu 10 954 obyvatel. Při posledním sčítání lidu z roku 2022 mělo Tuvalu 10 632 obyvatel, což z něj činí nejméně lidnatý stát v Oceánii a druhý nejméně lidnatý stát na světě (po Vatikánu). Počet obyvatel představuje dvojnásobný nárůst oproti roku 1963 (o 59 let dříve) s průměrným ročním přírůstkem 1,1 %. S hustotou zalidnění přibližně 423 obyvatel na km² je Tuvalu druhým nejhustěji zalidněním státem (po Nauru) v Oceánii. Ženy tvoří 50,4 % celkové populace a muži 49,6 %. Střední délka života je 69 let (muži 66,5, ženy 71,6), medián věku je 27,8 let (k roku 2024). Podíl obyvatel mladších 15 let činil 29 %, 63 % je ve věku 15 až 64 let a 8 % obyvatel je starších 65 let (k roku 2024). K roku 2023 žilo 66,2 % obyvatel ve městských oblastech, s ročním nárůstem 2,1 %. Populace na Tuvalu je tudíž relativně mladá. Porodnost je 2,33 dětí na jednu ženu (2024). Zhruba polovina populace státu žije na atolu Funafuti. Etnické skupiny Obyvatelstvo Tuvalu je v drtivé většině polynéského etnika, přičemž přibližně 6 % populace tvoří Mikronésané hovořící kiribatsky. Při posledním sčítání obyvatelstva v roce 2022 se za Tuvalany označilo 94 % obyvatel, další 4 % se označilo jako smíšené tuvalsko/kiribatské etnikum. Tuvaluané jsou etnicky příbuzní s obyvateli Samoy a Tongy. Existují důkazy o dvojím genetickém původu obyvatel tichomořských ostrovů v Asii a Melanésii, což vyplývá z analýzy markerů chromozomu Y a mitochondriální DNA. Existují také důkazy o tom, že Fidži hrálo klíčovou roli v expanzi ze západu na východ v rámci Polynésie. Předpokládá se, že k osídlení došlo tak, že se Polynésané rozšířili ze Samojských ostrovů na tuvalské atoly, přičemž Tuvalu poskytlo odrazový můstek k migraci do polynéských odlehlých komunit v Melanésii a Mikronésii. Jazyky Tuvalština a angličtina jsou úředními jazyky na Tuvalu. Tuvalština patří do elliceanské skupiny polynéských jazyků a je vzdáleně příbuzná všem ostatním polynéským jazykům, jako je havajština, maorština, tahitština, rapanujština, samojština a tonžština. Nejvíce je příbuzná jazykům, kterými se hovoří na polynéských odlehlých oblastech v Mikronésii a severní a střední Melanésii. Tuvalština si vypůjčila ze samojštiny v důsledku toho, že křesťanští misionáři na konci 19. a začátku 20. století byli převážně samojští. Tuvalštinou mluví prakticky každý, ačkoliv na Nui se hovoří mikronéským jazykem velmi podobným kiribatštině. Angličtina je také úředním jazykem, ale v běžném životě se nepoužívá. Parlamentní a oficiální jednání se vedou v tuvalštině. Na celém světě žije přibližně 13 000 tuvalských mluvčích. Rádio Tuvalu vysílá programy v tuvalštině. Náboženství Ústava Tuvalu zaručuje svobodu náboženského vyznání, včetně svobody praktikovat, svobody změnit náboženství, práva nedostávat náboženskou výuku ve škole ani se neúčastnit náboženských obřadů ve škole a práva „neskládat přísahu ani nečinit prohlášení, které je v rozporu s jeho náboženstvím nebo přesvědčením“. Kongregační křesťanská církev Tuvalu, která je součástí kalvinistické tradice, je státní církví na Tuvalu; ačkoli v praxi ji to pouze opravňuje k „privilegiu vykonávat zvláštní bohoslužby při významných národních událostech“. Její stoupenci tvoří přibližně 86 % z 10 632 obyvatel souostroví (sčítání lidu z roku 2022). Mezi další křesťanské skupiny patří katolická komunita Misie sui iuris Funafuti (1 %) a Adventisté sedmého dne (2 % populace). Bratrská církev Tuvalu má 3 % populace. Baháʼí je největším menšinovým náboženstvím a největším nekřesťanským náboženstvím v Tuvalu. Tvoří 1 % populace. Baháʼí jsou přítomní na Nanumea, a Funafuti. Muslimská komunita Ahmadija se skládá z přibližně 50 členů (0,4 % populace). Zavedení křesťanství ukončilo uctívání duchů předků a dalších božstev (animismus), spolu s mocí vaka-atua (kněží starých náboženství).[ Laumua Kofe popisuje objekty uctívání jako lišící se ostrov od ostrova, ačkoli uctívání předků bylo v roce 1870 reverendem Samuelem Jamesem Whitmeem popsáno jako běžná praxe. Zdraví Nemocnice princezny Margarety na Funafuti je jedinou nemocnicí v Tuvalu a hlavním poskytovatelem lékařských služeb. Od konce 20. století jsou největšími zdravotními problémy na Tuvalu obezita, přičemž více než 64 % z dospělé populace je obézních (index tělesné hmotnosti > 30). Podle Organizace pro výživu a zemědělství zaujímá Tuvalu celkově třetí místo mezi samostatnými státy v žebříčku zemí seřazených podle průměrných hodnot indexu tělesné hmotnosti (po Tonze a Nauru). Hlavní příčinou úmrtí jsou srdeční choroby, těsně následované cukrovkou a vysokým krevním tlakem. Školství Vzdělání v Tuvalu je bezplatné a povinné pro děti ve věku 6 až 15 let. Každý ostrov má základní školu. Střední škola Motufoua se nachází na Vaitupu. Studenti jsou ve škole ubytováni během školního roku a každé školní prázdniny se vracejí na své domovské ostrovy. Další střední škola Fetuvalu, denní škola provozovaná církví Tuvalu, se nachází na Funafuti. Míra gramotnosti je 100 %. Kultura Společenský systém Tradiční společenský systém hraje na Tuvalu stále velkou roli. Každá z rodin má svůj vlastní úkol, neboli „salanga“, vykonávající pro komunitu, jako rybaření, stavbu domů nebo obranu. Tyto rodinné zkušenosti se dědí z otce na syna. Architektura Tradiční budovy Tuvalu využívaly rostliny a stromy z původního listnatého lesa,, včetně dřeva ze stukače (Hernandia peltata); ngie neboli keře ingia (Pemphis acidula); mira (Thespesia populnea); tongy (Rhizophora mucronata); ibišku (Hibiscus tiliaceus). Vlákno pochází z kokosu; ferra, původního fíkovníku (Ficus aspem); faly, neboli pandanu. Budovy byly postaveny bez hřebíků, svázány pleteným sennitovým lanem ručně vyrobeným ze sušeného kokosového vlákna. Po kontaktu s Evropany se používaly železné výrobky, včetně hřebíků a vlnité střešní krytiny. Moderní budovy v Tuvalu jsou postaveny z dovážených stavebních materiálů, včetně dováženého dřeva a betonu. Církevní a komunitní budovy (maneapa) jsou obvykle natřeny bílou barvou známou jako lase, která se vyrábí spálením velkého množství mrtvých korálů s palivovým dřívím. Vzniklý bělavý prášek se smíchá s vodou a natře se jím budovy. Umění Tuvaluské ženy používají kauri a další mušle v tradičních řemeslech. Umělecké tradice Tuvalu se tradičně projevují v designu oděvů a tradičních řemesel, jako je zdobení rohoží a vějířů. Háčkování (kolose) je jednou z uměleckých forem praktikovaných tuvaluskými ženami. Design dámských sukní (titi), topů (teuga saka), čelenek, náramků a náramků, které se dodnes používají při představeních tradičních tanečních písní Tuvalu, představuje současné tuvaluské umění a design. Hmotná kultura Tuvalu využívá tradiční designové prvky v artefaktech používaných v každodenním životě, jako je design kánoí a rybářských háčků vyrobených z tradičních materiálů. V roce 2015 se na Funafuti konala výstava tuvalského umění s díly, která se zabývala změnou klimatu očima umělců, a výstavou Kope ote olaga (životní majetek), což je ukázka různých artefaktů tuvalské kultury. Hudba a tanec Tradiční hudba Tuvalu se skládá z řady tanců, nejznámější jsou fakaseasea, fakanau a fatele. Fatele se ve své moderní podobě hraje na komunitních akcích a na oslavu vůdců a dalších významných osobností, jako byla například návštěva vévody a vévodkyně z Cambridge v září 2012. Tuvaluský styl lze popsat jako „hudební mikrokosmos Polynésie, kde koexistují současné a starší styly“. Tradiční hudba před příchodem Evropanů obsahovala básně přednášené v sérii monotónních recitací avšak tato tradice již zanikla, stejně tak jako pracovní písně zpívané ženami k podpoření pracujících mužů. Kuchyně Základní surovinou tuvalské kuchyně je maota (áronovité rostliny Cyrtosperma merkusii, tzv. bažinné taro). Mezi další často používané suroviny patří kokos, banány, chlebovník a rýže, dále také ryby, mořské plody (například krab palmový). Dále se používá také vepřové maso a maso z mořských ptáků (například nody). Tuvalská kuchyně nebyla příliš ovlivněna ostatními kuchyněmi, existuje ale malý vliv britské kuchyně. Mnoho pokrmů se také dováží ve formě konzerv. Příklady tuvalských pokrmů a nápojů: palusami (pokrm na Tuvalu také nazývaný jako samoa), listy taro vařené v kokosovém mléce; fekei, drcená hlíza maoty vařená v pulakovém listu a podávaná s kokosovým mlékem; kari z tuňáka a kokosového mléka; smažené kousky z těsta z kokosu a banánů; tulolo, pokrm z hlíz maoty a kokosového mléka, specialita ostrova Niutao. Sport Tradičním sportem hraným v Tuvalu je kilikiti, což je sport podobný kriketu. Oblíbeným sportem specifickým pro Tuvalu je Te ano (míč), který se hraje se dvěma kulatými míči o průměru 12 cm. Te ano je tradiční hra podobná volejbalu, ve které se dva tvrdé míče vyrobené z listů pandanu hází velkou rychlostí volejbalem, přičemž se členové týmu snaží zastavit dopad míče na zem. Tradičními sporty na konci 19. století byly dostihy, hod kopím, šerm holí a zápas, ačkoli křesťanští misionáři tyto aktivity neschvalovali. Mezi oblíbené sporty v Tuvalu patří v moderní době kilikiti, Te ano, fotbal, futsal, volejbal, házená, basketbal a sedmičkové ragby. Tuvalu má sportovní organizace pro atletiku, badminton, tenis, stolní tenis, volejbal, fotbal, basketbal, ragby, vzpírání a powerlifting. Na Pacifických minihrách v roce 2013 získal Tuau Lapua Lapua první zlatou medaili Tuvalu v mezinárodní soutěži ve vzpírání mužů v kategorii do 62 kg. (Získal také bronz v nadhozu a celkově stříbrnou medaili v kombinované disciplíně.)[316] V roce 2015 získal Telupe Iosefa první zlatou medaili, kterou Tuvalu na Pacifických hrách získal v powerliftingu mužů v kategorii do 120 kg. Odkazy Poznámky Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Tuvalu na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tuvalu na Wikimedia Commons Slovníkové heslo Tuvalu ve Wikislovníku CIA. Tuvalu - The World Factbook [online]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2026-01-23. (anglicky) Tuvalu [online]. Encyclopaedia Britannica. Dostupné online. (anglicky)