NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dehistan

Le Dehistân ou Dekhistan est une région et un site archéologique du district (etrap) d'Etrek (Gyzyletrek) dans la province (welaýat) de Balkan au Turkménistan actuel au sud-est de la mer Caspienne. Le nom de cette région viendrait du nom des Dahae l'un des sept grands clans parthes qui la peuplait. Cette région est actuellement désertique et inhabitée. Le site principal s'appelle aussi Misrian, Mishrian ou Misserian, très visible sur les photos satellites. Le site est inscrit sur la liste indicative de l'UNESCO depuis le 25 février 1998 selon les critères (i)(ii)(iii)(iv)(v) de la commission. Description Dehistân était la plus importante ville de l'ouest du Turkménistan du XIe et XIVe siècles. Elle est située sur l'une des plus importantes routes de la soie du Gorgan au nord de l'Iran jusqu'au Khorezm. Les monuments restants sont un minaret construit en 1004/1005, un autre construit deux cents ans plus tard et une partie de la mosquée d'`Alâ' ad-Dîn Muhammad Chah du Khorezm. La ville est entourée d'un double mur de fortification et s'étend sur deux cents hectares. À sept kilomètres au nord-est, on trouve la nécropole de Meshat, Meskhet, Meshkhed ou Mashhad-i Misriyan où l'on trouve les restes de vingt mausolées. Cinq d'entre eux sont encore visibles dont l'importante mosquée de Shir Kabir. On trouve en outre de nombreuses tombes datant du IIIe millénaire av. J.-C.. Histoire Le Dehistân est le théâtre d'une bataille entre deux personnages du poème épique persan de Ferdowsi, le Shâh Nâmeh, entre Kay Khusraw chah d'Iran légendaire adversaire du roi-héros Afrasiab. La ville est conquise par les arabes pendant le règne du deuxième calife `Omar (vers 642). La ville se soumet sans combat. Avicenne y séjourne quelque temps entre son départ de Boukhara après la mort du prince samanide, Nuh ibn Mansûr, et son passage au service de l'émir bouyide Shams o-dowleh qui le choisit comme vizir (entre 997 et 1012). Il y tombe malade, ce qui l'incite à en partir vers le Tabaristan. Vers la fin de l'année 1160, Dehistân voit la défaite du Bavandide Chah-Ghâzî Rostam contre les Oghouzes. L'abandon du site Son déclin puis son abandon datent du XVe siècle. Les raisons de l'abandon du site sont discutées. La destruction de la ville par les hordes mongoles au XIIIe siècle en a peut-être été la cause principale comme à Merv avec la destruction des systèmes d'approvisionnement en eau. Son abandon au XVe siècle montre que ce n'est pas la seule cause. Les changements écologiques dans la région ont aussi leur part : la disparition des réserves forestières due à la surexploitation du bois (bois de chauffage et de cuisson et bois de construction) ne permettait plus la survie d'une importante population. Notes Voir aussi Articles connexes Turkménistan Merv Liens externes « Turkménistan – Dehistan », sur diplomatie.gouv.fr (en) « Dehistan / Mishrian », sur whc.unesco.org (en) « Dekhistan », sur stantours.com (en) « Dekhistan », sur dagtravel.com Portail de l’archéologie Portail du Turkménistan
Dehistan

Dehistan var en stad och ett ekonomiskt center från 900-talet till 1300-talet i västra delen av dagens Turkmenistan. I det gamla stadsområdet finns idag: Minaret byggd av Abu Ziyard Muhammad Khorezmshahs moské Befästa stadsmurar Staden övergavs på 1400-talet. World Heritage Status Den 25 februari 1998 sattes Dehistan upp på Turkmenistans tentativa världsarvslista. Referenser
Palacio de Türkmenbaşy

El Palacio de Türkmenbaşy es un palacio en la ciudad capital de Asjabad, en el país asiático de Turkmenistán.​​ Ha sido la sede presidencial y sede del presidente de Turkmenistán durante muchos años. El presidente Saparmurat Niyazov, quien se hacía llamar Türkmenbaşy, y por quien recibe su nombre el palacio, vivió en él desde 1997, hasta su muerte en 2006. Véase también Palacio Arquitectura Referencias
Огузхан (палац)

Палац Огуз-хана (туркм. Oguz han köşgi) — будівля в Ашхабаді, столиці Туркменістану, офіційна резиденція Президента Республіки. Розташування Палац Огуз-хана розташований на вулиці Відродження, одній з центральних вулиць туркменської столиці Ашхабада. Він є частиною більшого комплексу, який також включає Палац Туркменбаші (туркм. Turkmenistan Türkmenbaşi köşgi), завершений в 1997 році, на Майдані Незалежності та колишню будівлю Центрального комітету Комуністичної партії на вулиці Карла Маркса. У цьому районі є інші важливі будівлі, такі як Державна академія мистецтв і Центральний банк Туркменістану. Історія виникнення Палац Огуз-хана був побудований за дорученням Гурбангули Бердимухамедова, який обійняв посаду президента після смерті Сапармурата Ніязова у 2006 році. Відтоді він намагався обмежити культ особистості свого попередника, якого вшановували як Туркменбаші, «вождя туркменів». Водночас Бердимухамедов прагнув сильнішого позиціювання себе, що також має відображатися в архітектурі столиці. Окрім будівництва таких споруд, як пам’ятник Бердимухамедову, президент також розпорядився побудувати новий президентський палац, оскільки старий палац Туркменбаші 1997 року вже не відповідав вимогам для такої будівлі. Реалізувала проект французька будівельна компанія Bouygues, яка вже реалізувала кілька проектів у Туркменістані, в тому числі планування колишнього президентського палацу. Роботи розпочато у 2008 році і були завершені навесні 2011 року. 18 травня 2011 року Бердимухамедов з урочистою церемонією відкрив свою офіційну резиденцію. Палац названий на честь Огуз-хана, легендарного предка огузів. Деякі тюркські народи ведуть своє етнічне походження від Огуз-хана. Будівля Палац Огуз-хана побудований з білого мармуру, прикрашеного численними золотими прикрасами. Три золоті куполи особливо характеризують зовнішній вигляд будівлі. Виходить на вулицю, має широкий критий пандус для державних автомобілів. Позаду є великі сади в східному стилі, прикрашені фонтанами. У будівлі можуть проходити міжнародні дискусії за участю до чотирнадцяти делегацій. На міжнародних зустрічах використовуються численні зали, в тому числі так званий Золотий зал, призначений для високопоставлених державних гостей. Також є сучасне обладнання для прес-конференцій і прямих трансляцій з президентського палацу. У будівлі вже відбулися численні дипломатичні зустрічі. Серед гостей були прем'єр-міністр Індії Нарендра Моді, президент Росії Володимир Путін, колишній держсекретар США Джон Керрі та президент Південної Кореї Мун Чже Ін провели переговори в палаці Огуз-Хана. Примітки Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Огузхан (палац)
Gonur Depe

Gonur Depe (übersetzt: Grauer Hügel) ist eine Siedlung aus der Bronzezeit in der Karakum-Wüste und gehört zum UNESCO-Weltkulturerbe. Die Ausgrabungsstätte liegt circa 80 Kilometer entfernt von der Stadt Mary im Süd-Osten Turkmenistans. Struktur In Gonur Depe fand man einen mächtigen Mauerring, der eine 28 Hektar große Stadtanlage umschließt. Diese ist in verschiedene Bezirke eingeteilt, beispielsweise Wohnviertel, Handwerkerviertel und ausgedehnte Friedhöfe. Im Zentrum der Stadtanlage befindet sich eine quadratische Palastanlage, die von einem weiteren Mauerring umgeben war. Markante Gebäude in der bronzezeitlichen Metropole waren Grabhäuser, in denen Würdenträger mit prunkvollen Beigaben, oft Meisterstücken bronzezeitlicher Kunst, bestattet wurden. Zu Zeiten der Bronzezeit war in der heute trockenen Region Ackerbau möglich, da der Fluss Murgab durch sein Binnendelta Wasser in die Wüste brachte, das von den Einwohnern durch ein aufwendiges System von Leitungen gesammelt wurde. Bedeutung Gonur Depe gilt heute als wichtigster Ort einer Reihe von Siedlungen verschiedener Größen in der Nähe von Oasen in der Karakum-Wüste. Es wird davon ausgegangen, dass Gonur Depe 700 Jahre lang besiedelt war und damit länger als alle anderen Orte der Gonur-Oase. Die Ausgrabungen deuten darauf hin, dass Gonur Depe in der Region ein administratives und religiöses Zentrum war, daher gilt Gonur Depe heute als das Zentrum einer bis dato weitestgehend unbekannten Hochkultur, der Margiana-Kultur. Ausgrabungen Erste Ausgrabungen fanden bereits in den 1950er-Jahren statt, eine systematische Erforschung der Fundstätte begann mit der Arbeit des Professors Viktor Sarianidi von 1972 bis 1974. Seit 1988 finden in und um Gonur Depe Flächengrabungen statt, die bis heute andauern. Trotz der langjährigen Ausgrabungen in der Region ist die Siedlungsstruktur noch unklar. Die Archäologen fanden zwei voneinander getrennte Siedlungen, Gonur-Nord und Gonur-Süd. Unklar ist, inwieweit die Fundorte in der Bronzezeit eine Einheit bildeten. Belegt werden konnte allerdings eine ausgeprägte Fernhandelstätigkeit der Menschen in Gonur Depe, die unter anderem mit Völkern in Mesopotamien, in Syrien, im Oman, im Indus-Tal und im Uralgebiet. Weblinks Margiana – Aktuelle Forschungen zu einer bronzezeitlichen Hochkultur im heutigen Turkmenistan: Aktuelle archäologische Forschung in Gonur Depe. In: dainst.org. 27. April 2018; abgerufen am 28. Dezember 2020. Einzelnachweise
Gonur-depe

Gonur depe (turkmène : Goňur depe) est un site archéologique de l'âge du bronze ancien, situé à environ 60 km au nord de Mary (ancienne Merv), au Turkménistan. C'était l'une des villes principales de la culture de l'Oxus, qui s'est développée en Bactriane et en Margiane de la fin du IIIe au début du IIe millénaire av. J.-C., d'environ 2400 à 1600 av. J.-C.. Gonur depe semble avoir été à cette époque la capitale du royaume de Margiane. Historique Le site de Gonur depe, longtemps resté enfoui sous le sable du désert du Karakoum, au Turkménistan, a été découvert dans les années 1950 par l'archéologue gréco-russe Viktor Sarianidi, qui fouilla le site dans les années 1970. Sarianidi a mis au jour un palais, une enceinte fortifiée en briques de terre crue, et des temples avec des autels du feu, qui évoquaient selon lui la religion zoroastrienne, pourtant plus tardive. Description Gonur depe fait partie des plus vastes sites archéologiques de la région du delta de la rivière Murghab, avec une superficie totale d'environ 55 hectares. Plus de 150 restes de maisons y ont été mis au jour. Dans la partie nord du site, on trouve les restes d'une sorte de citadelle d'environ 100 × 180 m. Dans la partie sud, un autre ancien édifice occupe environ 1,5 hectare. Les ruines évoquent les constructions contemporaines d’Assyrie et de Babylone. Le site semble avoir été abandonné après un changement vers l'ouest du cours de la rivière Murghab. Des traces d'une ancienne agriculture, datées du VIIe millénaire av. J.-C., sont par ailleurs visibles autour du site de Gonur depe, dans le delta de la rivière Murghab. Vestiges La nécropole, dont l'étude anthropologique a porté sur plus de 500 squelettes, date du IIIe millénaire av. J.-C.. Les tombes contenaient de nombreux objets (miroirs, argenterie, poteries en albâtre). On a également trouvé sur le site de la glyptique, des panneaux de mosaïque typiques de la région, et de multiples objets de bronze. Analyse Les objets découverts laissent supposer un essor des échanges entre anciennes cités d'Asie centrale à cette époque. Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Gonur-depe » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Complexe archéologique bactro-margien Anau Liens externes Qui vivait à Gonur-depe ? Visite du site Poteries de Gonur-depe Gonur-depe sur Wikimapia Portail de la Préhistoire Portail de l’archéologie Portail du Turkménistan
Gonur Depe

Gonur Depe è un sito archeologico, datato nel periodo compreso tra il 2400 e il 1600 a.C., che si trova a circa 60 km a nord di Mary (l'antica Merv), in Turkmenistan, costituito da un grande insediamento della prima età del bronzo, il principale della Civiltà dell'Oxus. Sito archeologico Il sito, oggetto si scavi e studi decennali, ha riportato alla luce una zona dove si trovava un complesso di palazzi, un'altra di tipo religioso che ruotava intorno ad un temenos dove si celebravano riti dedicati al fuoco, oltre ad alcune necropoli. Note Bibliografia Margiana Gonur-Depe necropolis. 10 years of excavations by Ligabue Study and Research Centre, Il Punto edizioni. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Gonur Depe
Gunur Tepe

Gunur Tepe är en arkeologisk fyndplats nära den antika storstaden Merv i Turkmenistan. Den grekiske arkeologen Victor Sarianidi har här funnit lämningarna av en större boplats bebodd av det indoiranska folket arierna innan förmodade klimatförändringar påbörjade deras folkvandring söderut. Bland lämningarna har Sarianidi grävt fram vad som verkar vara kokkärl för den mytomspunna drogen Soma. I kokkärlen fanns spår av cannabis, vallmo samt efedrin vilket stärkt teorierna om att detta var ingredienserna i Soma. Referenser
Гонур-Депе

Гонур-Депе (у перекладі з туркменського — Сірий пагорб) — городище бронзової доби (2300 років до Р. Х.), виявлене на південному сході Туркменістані, у Мервській оазі, на невисокому пагорбі правого берега русла Мургаба. Виявлено в 1972 році Маргіанською археологічною експедицією під орудою Віктора Саріаніді. Гонур-Депе було найбільшим поселенням у Маргіані і загальнорегіональним зороастрійським центром. Це було столичне місто, зі своїм палацом і декількома храмами, здатними конкурувати зі спорудами Ассирії та Вавилону. Площа стародавнього городища коливається від 20 до 50 га. Храмове місто проіснувало до кінця XVI століття до Р. Х. Його центральну частину становить кремль з палацом в центрі, який оточений стінами з прямокутними вежами. Поза цими стінами зі сходу збудовано найраніший з відомих Храмів Вогню. Іншими складовими кремля є Храм жертвоприношень (захід і південь) і Комплекс громадських трапез (північ). Храми обнесені другим рядом монументальних мурів, посилених також прямокутними вежами. З півдня до цього каре стін примикає система з двох басейнів, головний з яких має розміри 100 на 60 м. На південному березі цього басейну було виявлено Храм Води, наявність якого свідчать про існування у населення Гонура поклоніння воді. В 1996 році за 350 м на захід від центральної частини було знайдено Великий некрополь, який розкопували 10 років і дав відомості майже про 3000 поховань. Навесні 2004 року на східному березі Головного басейну були виявлені 5 царських могил у вигляді підземних будинків, які сформували разом з трьома величезними ґрунтовими ямами-котлованами, де були поховані тварини і слуги, царський некрополь. В 2009 році було знайдено ще 3 царські могили. У кожній з гробниць, не раз пограбованої в давнину, вдалося знайти прекрасні зразки мистецтва, багаті золоті скарби, а найцінніше — збережені фрагменти декоративного оздоблення передніх фасадів гробниць мозаїчні панно з сюжетними композиціями. Ці мозаїки, виконані в техніці, що поєднує живопис по штукатурці з кам'яними мозаїчними вставками, на сьогодні є найранішими сюжетними мозаїчними картинами у світі. У Гонурі знайдені глиняні та керамічні посудини, золоті і срібні прикраси, циліндрична печать з Месопотамії і квадратна печать з Хараппи. Археологи знайшли два окремих поселення, Гонур-Північний та Гонур-Південний. Незрозуміло, підпорядкування цих поселень у бронзову добу. Проте знайдені артефакти підтверджують торгівлю з народами Месопотамії, Сирії, Оману, долини Інду та Уралу. Залишено, швидше за все, після зміщення течії річки Мургаб на захід. Примітки Посилання Eduljee, K. E. Gonur Mouru Region. Архів оригіналу за 2 лютого 2009. Процитовано 23 квітня 2013. Michael Wood (Січень 2009). The Story of India: Beginnings (DVD). PBS Home Video/British Broadcasting Corporation. Подія сталася на 0:37. OCLC 368005891. Black Sands documentary [Архівовано 12 серпня 2011 у Wayback Machine.] Anastasis Agathos (Червень 2010). Black Sands (52min, documentary trailer). Urgh Productions. [Архівовано 9 лютого 2022 у Wayback Machine.]
Archabil Hotel Ashgabat

Arçabil Hotel (former President Hotel) is a five star hotel located in the Ashgabat, Turkmenistan, along the Archabil Freeway on 18 km far from Ashgabat Airport and 12 km far from Ashgabat Railway Station. History The President Hotel was renamed into the Archabil Hotel in May 2014. References External links Archabil Hotel Official web-site
Hotel President de Asjabad

El Hotel President de Asjabad​ (en turcomano: Prezident Myhmanhansy ) es un hotel de cinco estrellas situado en el Asjabad, Turkmenistán a lo largo de la autopista Archabil a 18 kilómetros de distancia desde el aeropuerto de Asjabad y a 12 km de la estación de tren de Asjabad. El ultramoderno «Hotel President» fue construido en 2004 en la parte sur de la capital, a 10 km del centro de la ciudad. El hotel está situado en una hermosa zona de parque. El edificio del hotel está incrustado en un espacio verde. Hay dos cascadas con fuentes en todo el hotel, piscina con la playa, dos pistas de tenis y un estacionamiento vigilado. Véase también Hotel Cadena hotelera Hostelería Referencias
Hôtel Arçabil

L’hôtel Arçabil (anciennement : hôtel Président ou Prezident Myhmanhasy en turkmène) est un gratte-ciel situé à Achgabat, la capitale du Turkménistan. Construit en 2004 par Bouygues Turkmène, il abrite un complexe hôtelier de cinq étoiles. Il se dresse à proximité de l'autoroute Archabil, dans la partie méridionale de l'agglomération, à environ dix kilomètres du centre-ville, douze kilomètres de la gare de chemins de fer et dix-huit kilomètres de l'aéroport international. L'hôtel Président est principalement fréquenté par les délégations officielles et les diplomates en visite au Turkménistan. Divisé en 152 chambres réparties sur 16 niveaux, il est équipé d'une salle de conférence et d'une salle de banquets de 250 places. Il accueille également un parc, une piscine, deux courts de tennis, un sauna et un restaurant. L'hôtel Président compte parmi les vingt plus hauts édifices d'Achgabat. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « President Hotel Ashgabat » (voir la liste des auteurs). Portail du Turkménistan Portail des gratte-ciel Portail du tourisme
Independence Monument (Turkmenistan)

The "Independence Monument" is a monument located in Ashgabat, Turkmenistan. The design of this building was inspired by traditional Turkmen tents and the traditional headgear worn by Turkmen girls. Elements of the building commemorate the independence date of Turkmenistan, 27 September. These elements include a 91-metre (299 ft) reinforced concrete tower with a 27-metre (89 ft) high golden gilt steel construction on top of the tower, along with an observation terrace with a diameter of 10 metres (33 ft). Within the building, there are exhibition halls where important works of art representing Turkmenistan history are displayed. The Monument of Independence sits on a total area of 84,500 m2 (910,000 sq ft), surrounded by green landscaping that encompasses a cascaded pool and 27 heroic statues of Turkmen leaders, centered on a golden statue of Saparmurat Niyazov. Information The monument was erected by the Turkish company Polimeks in 2001, to the tenth anniversary of the Independence of Turkmenistan. By tradition, foreign guests plant a young tree on the Alley of Honorary Guests near the Independence Monument. Currency References External links "Emporis building ID 239929". Emporis. Archived from the original on March 7, 2016.
Monumento a la Independencia de Turkmenistán

El Monumento a la Independencia (en turcomano: Garaşsyzlyk binasy) es un monumento situado en Asjabad, Turkmenistán. El diseño de este edificio se inspiró en las tiendas tradicionales turcomanas y la sombrerería tradicional usado por las mujeres de Turkmenistán. Los elementos del edificio conmemoran la fecha la independencia de Turkmenistán, el 27 de octubre de 1991. Estos elementos incluyen una torre de hormigón armada de 91 metros con una alta estructura de acero dorada de oro de 27 metros en la parte superior de la torre, junto con una terraza de observación con un diámetro de 10 metros. Dentro del edificio, hay salas de exposiciones donde se exhiben importantes obras de arte que representan la historia de Turkmenistán. El Monumento de la Independencia se encuentra en una superficie total de 84.500 m², rodeada de zonas verdes, que abarcan una piscina en cascada y las estatuas de 27 héroes históricos de los turcomanos que guiaron la historia de Turkmenistán.​ Véase también Monumento Monumento nacional Monumento conmemorativo Referencias
Monument de l'Indépendance (Turkménistan)

Le monument de l'Indépendance (officiellement monument de l'Indépendance et de la Paix) est un ensemble architectural commémorant l'émancipation du Turkménistan de l'Union des républiques socialistes soviétiques et la proclamation officielle de son indépendance (27 octobre 1991). Érigé sur l'ordre du président Saparmyrat Nyýazow, il participe au grand plan de rénovation urbaine entamé durant son régime. Haut de 118 mètres, il est le monument le plus élevé d'Achgabat, la capitale du pays. Description Cet ensemble imposant tire parti du relief pour accroître sa monumentalité. Établi sur une hauteur, il est précédé par une fontaine où trône une statue en bronze plaqué or du président Nyýazow, gardée en permanence par une sentinelle de deux militaires. Une promenade conduit au sommet de la butte où est construit le monument, qui s'inspire des tentes traditionnelles (yourtes) des nomades d'Asie centrale. Le bâtiment est constitué d'un vaste hall, dominé par une tour haute de 118 mètres, nombre symbolique correspondant à l'addition des nombres 27 (jour de l'indépendance) et 91 (année de l'indépendance). La partie supérieure de celle-ci accueille une plateforme d'observation panoramique d'un diamètre de 10 mètres et se prolonge par une flèche tronquée portant un croissant entouré de cinq étoiles, symbole des cinq principales tribus du pays. La base de la tour est ornée d'un aigle à cinq têtes qui correspondent aux armes de la république. Dans le hall, une exposition permanente présente les principaux événements de l'histoire du Turkménistan, ainsi que des œuvres d'art témoignant de la culture nationale. L'ensemble du monument s'étend sur 84 500 mètres carrés, comprenant également des jardins paysagers regroupant compositions florales et arbustives, fontaines et statues des grands personnages de l'histoire turkmène. Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du Turkménistan
Pomnik Niepodległości w Aszchabadzie

Pomnik Niepodległości (turk. Garaşsyzlyk binasy) – pomnik znajdujący się w stolicy Turkmenistanu, Aszchabadzie. Do czasu wybudowania Wieży „Türkmenistan” był najwyższą budowlą w kraju. Odsłonięty w 2001, w 10. rocznicę niepodległości Turkmenistanu. Pomnik został wykonany przez turecką firmę Polimeks. Upamiętnia on datę ogłoszenia niepodległości Turkmenistanu – 27 października 1991. Liczby z daty odzwierciedlone są w konstrukcji budowli: składa się ona z betonowej wieży o wysokości 91 metrów, na której znajduje się taras widokowy o obwodzie 10 m, a nad nim 27-metrowy złoty hełm. Całość ma więc wysokość 118 metrów. Podstawa wieży ma przypominać kształtem turkmeńską jurtę lub tradycyjne nakrycie głowy kobiet, zaś wieża – minaret ze średniowiecznych ruin Starego Urgench w Köneürgenç. Wokół pomnika rozciąga się Narodowy Park Niepodległości o powierzchni 84 500 m². Znajdują się w nim m.in. okalające pomnik pozłacane figury turkmeńskich bohaterów narodowych, złota figura byłego prezydenta Saparmyrata Nyýazowa oraz liczne fontanny. Obraz Pomnika Niepodległości znajduje się na turkmeńskim banknocie o wartości 10 000 manatów. Przypisy Bibliografia Pomnik Niepodległości na stronach Polimeksu. polimeks.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2020-01-30)]. (ang.) Monument of Independence in Turkmenistan. National Park of Independence in Ashgabat (ang.)