NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Маслак (дворец)

Маслак (тур. Maslak Kasrı) — дворцовый комплекс в Стамбуле, в Турции, бывшая охотничья резиденция султанов Османской империи, расположенная районе Сарыер на возвышенности Маслак-тепеси. Дворец был построен при султане Махмуде II (1809—1839). В правление султана Абдул-Азиза (1861—1876) комплекс был расширен новыми зданиями. Он находится в парке на территории в 170 га. Дворцовый комплекс состоит из нескольких зданий: дворца Каср-ы Хумаюн, павильонов Мабейн-и Хумаюн, Пашалар и Чадыр. Все строения построены в архитектурном стиле, господствовавшем в Османской империи конца XIX века. Во дворце Каср-ы Хумаюн, представляющем собой двухэтажное здание, находятся спальни и рабочий кабинет султана Абдул-Хамида II. Имеется чердак и подвал. У входа с двух сторон расположены колонны, на которых установлен балкон. Потолки всех комнат и стены зала украшены живописными изображениями. Султан Абдул-Хамид II использовал дворец в качестве охотничьего домика. Здесь он получил новость о свержении султана Мурада V и объявлении его новым правителем Османской империи. В различных местах дворца находятся несколько монограмм султана Абдул-Хамида II. Небольшой одноэтажный каменный павильон Мабейн-и Хумаюн связан с лимонником — стеклянной оранжереей с редкими вилами тропических растений и бассейном, расположенном в центре. Павильон Чадыр, деревянное восьмиугольное здание на краю парка, с опоясывающим балконом и широкими карнизами на крыше. В одноэтажном каменном павильоне Пашалар (покои офицеров), расположенном на другой стороне комплекса, находятся богато украшенные турецкие бани. Недавно все павильоны дворцового комплекса были отреставрированы. Благодаря сохранившимся записям в документах, мемуарам и фотографиям при реконструкции всем зданиям вернули первоначальный вид. Сегодня здесь располагается музей, кафе и ресторан. Территория парка объявлена Парком Национального Суверенитета. Музей открыт ежедневно, кроме понедельника. Примечания Источники Дворец Маслак Павильон Маслак Дворец Маслак
Маслак (палац)

Палац Маслак (тур. Maslak Kasrı) — палацовий комплекс у Стамбулі, Туреччина, колишня мисливська резиденція султанів Османської імперії, Розташований в кварталі Маслак району Сариєр на височині Маслак-тепесі. Палац побудований за султана Махмуда II (1809—1839). За правління султана Абдул-Азіза (1861—1876) комплекс розширений новими будівлями. Міститься в парку на території в 170 га. Опис Палацовий комплекс складається з декількох будівель: палацу Каср-и Хумаюн, павільйонів Мабейн-і Хумаюн, Пашалар і Чадир. Усі будівлі побудовані в архітектурному стилі, що панував в Османській імперії кінця XIX століття. У палаці Каср-и Хумаюн, що являє собою двоповерхову будівлю, містяться спальні та робочий кабінет султана Абдул-Хаміда II. Є горище і підвал. Біля входу з двох сторін розташовані колони, на яких встановлено балкон. Стелі всіх кімнат і стіни залу прикрашені мальовничими зображеннями. Султан Абдул-Хамід II використовував палац як мисливський будиночок. Тут він дізнався про повалення султана Мурада V й оголошення його новим правителем Османської імперії. У різних місцях палацу є кілька монограм султана Абдул-Хаміда II. Невеликий одноповерховий кам'яний павільйон Мабейн-і Хумаюн пов'язаний з лимонником — скляною оранжереєю з рідкісними видами тропічних рослин і басейном, розташованим в центрі. Павільйон Чадир, дерев'яна восьмикутна будівля на краю парку, з оперізувальним балконом і широкими карнизами на даху. В одноповерховому кам'яному павільйоні Пашалар (покої офіцерів), що на другій стороні комплексу, є багато прикрашені турецькі лазні. Нещодавно всі павільйони палацового комплексу були відреставровані. Завдяки записам у документах, мемуарах і фотографіям при реконструкції всіх будівель повернули первісний вигляд. Нині тут розміщено музей, кафе та ресторан. Територія парку оголошена Парком Національного Суверенітету. Музей відкритий щодня, крім понеділка та четверга. Примітки Джерела Палац Маслак Павільйон Маслак Палац Маслак [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
Cime

Cime (grec antic: Kύμη, Kúmē, Cyme) era una ciutat de l'Eòlida, a l'Àsia Menor, anomenada així per Cime, una de les amazones. Segons Esteve de Bizanci hi havia una altra ciutat anomenada Cime que es deia Friconis, però Heròdot, a Cime l'anomena Cyme Phriconis. Tenia properes les ciutats eòlies de Temnos, Eges, Focea i Esmirna. Era al nord del riu Hermos i a la costa oposada de la part sud de l'illa de Lesbos. Segons Estrabó estava situada a 70 estadis de Larissa, i fins a Mirina hi havia 40 estadis. Era una de les trenta ciutats de l'Eòlida, i considerada la més antiga i de més rang junt amb Mitilene a Lesbos. Heròdot diu que els seus habitants consultaven l'Oracle de Didima, i explica una història de quan Pàcties, un funcionari del Regne de Lídia, es va refugiar a Cime per escapar de la repressió dels perses. Sotmesa als perses després del 540 aC a la caiguda del Regne de Lídia, en va ser tirà Aristàgores, vassall dels perses, de qui Heròdot diu que va planejar destruir un pont del Danubi per deixar al rei persa aïllat a l'altre costat durant l'expedició persa dirigida per Darios el Gran a Tràcia. Quan Aristàgores de Milet va provocar la Revolta Jònica el 499 aC Cime s'hi va unir i van enderrocar al tirà Aristàgores a qui van deixar marxar sense fer-li res. Cime va ser aviat reconquerida pels perses i era governada per Sandoces, que va comandar quinze naus en temps de l'expedició de Xerxes I de Pèrsia a Grècia. La flota persa que va poder sortir de Salamina després de la batalla va fer hivern a Cime i després ja no torna a ser mencionada. Va seguir pertanyent a Pèrsia fins al temps d'Alexandre el Gran. Després de la derrota del selèucida Antíoc III el Gran el 189 aC la ciutat va fer aliança amb Roma, i el 187 aC va quedar com a ciutat lliure de taxes però durant el segle ii aC va ser inclosa a la província romana d'Àsia. En temps de Tiberi al segle i un terratrèmol la va destruir segons diu Tàcit, però va seguir existint com a ciutat durant tot l'imperi i durant l'Imperi Romà d'Orient era seu d'un bisbe. Hi van néixer l'historiador Èfor, i potser Hesíode, segons Esteve de Bizanci i la Suïda, però el més probable era que allà hi va néixer el seu pare. Hom la situa a l'actual Aliağa (Esmirna). Referències
Kyme (Aiolis)

Kyme (lat. Cyme) war eine auf zwei Stadthügeln liegende antike griechische Stadt in der kleinasiatischen Landschaft Aiolis an einer südlichen Nebenbucht des Elaitischen Golfs (heute Çandarlι körfezi) beim heutigen Ort Aliağa in der Türkei. Die Stadt wurde gemäß antiker Überlieferung von Äolern und Lokrern gegründet. Von hier aus wurde Side besiedelt. Kyme war Mitglied des aiolischen Elfstädtebundes und galt laut Strabon als größte und bedeutendste Stadt Äoliens. Die Tochter eines kymischen Königs war die Frau von König Midas. 546 v. Chr. wurde die Stadt in den Aufstand des Paktyes verwickelt. 499 v. Chr. war sie am Ionischen Aufstand, 480 v. Chr. am Xerxeszug beteiligt. Im Winter 480/79 v. Chr. war Kyme Winterquartier der persischen Flotte. 477 v. Chr. trat die Stadt dem Attischen Seebund bei, 412 v. Chr. stand man gegen Athen auf spartanischer Seite. Seit 400 v. Chr. wechselte Kyme schließlich, von einigen Unterbrechungen abgesehen, auf die Seite der Perser. Seit der Eroberung durch Alexander dem Großen war die Stadt wieder unter griechischer Herrschaft. 218 v. Chr. wechselte Kyme mit anderen Städten Ioniens und der Ägäis von Achaios zu Attalos I. 190 v. Chr. wurde die Stadt seleukidisch. Zwei Jahre später bestimmte Rom, dass die Stadt Steuerfreiheit zu erhalten hätte. 154 v. Chr. zahlte Prusias II. für angerichtete Schäden eine Entschädigung. Bei einer Schlacht bei Kyme wurde 132 v. Chr. Aristonikos geschlagen. Drei Jahre darauf wurde die Stadt der neuen römischen Provinz Asia zugeschlagen. Noch im 1. vorchristlichen Jahrhundert scheint Kyme sehr wohlhabend gewesen zu sein. In byzantinischer Zeit war die Stadt ein Suffraganbistum von Ephesos. Aus der Antike sind noch Reste der Stoa, des Theaters, von Tempeln der Aphrodite (4. Jahrhundert v. Chr.) und der Isis (2. Jahrhundert n. Chr.), der Stadtmauer und Stadttore vorhanden. Vor der angesunkenen Südmole fanden sich Reste eines mittelalterlichen Hafenhauses. Bei Ausgrabungen fanden sich auch Reste wertvoller hellenistischer Statuen. Berühmte Söhne der Stadt waren Hesiods Vater und der Historiker Ephoros. Auch von Homer wurde in einigen Quellen gesagt, dass er Sohn der Stadt gewesen sei. Die Bewohner der Stadt, die eher Ackerbauern waren als Seefahrer, galten in der Antike als einfältig und waren Ziel des allgemeinen Spottes. Literatur George Ewart Bean: Kleinasien. Band 1. Die ägäische Türkei von Pergamon bis Didyma. 5. Auflage. Kohlhammer, Stuttgart 1987, ISBN 3-17-009678-8, S. 103–105. Jan Bouzek u. a. (Hrsg.): Kyme. 2 Bände, 1974/1980. Helmut Engelmann: Die Inschriften von Kyme. Habelt, Bonn 1976 (Inschriften griechischer Städte aus Kleinasien, Bd. 5), ISBN 3-7749-1418-4 Hans Kaletsch: Kyme [3]. In: Der Neue Pauly (DNP). Band 6, Metzler, Stuttgart 1999, ISBN 3-476-01476-2, Sp. 967–968. Weblinks Inschriften von Kyme Münzen von Kyme (englisch)
Cuma eolica

Cuma (chiamata comunemente Cuma eolica per distinguerla dall'omonima città campana; in greco Κύμη?, Kyme) è una città dell'antica Grecia, oggi Aliağa in Turchia. Situata nell'Eolide, in Asia Minore, a nord del fiume Ermo, fu fondata secondo la leggenda da un'amazzone eponima. Storia Poco si sa circa la fondazione della città oltre alla leggenda. Coloni dalla Grecia continentale (molto probabilmente la Cuma euboica) migrarono attraverso il Mar Egeo durante la tarda età del bronzo quando le orde di invasori dorici posero fine alla civiltà micenea una volta potente intorno al 1050 a.C.. Durante la tarda età del Bronzo e l'inizio del Medioevo ellenico il dialetto di Cuma e della regione circostante di Eolide, così come quello della vicina isola di Lesbo, era molto simile al dialetto della Tessaglia e della Beozia. Secondo gli storici, in realtà, sorse a opera di coloni dell'Eolide. Da alcuni scritti di Erodoto, infatti, si evince che Cuma fu una delle dodici città più antiche dell'Eolide. Dei coloni provenienti da Cuma, nell'VIII secolo a.C., si unirono ai Calcidesi per fondare poi la colonia di Cuma sul mar Tirreno. Conquistata dai Persiani, fece parte poi della Lega delio-attica, per poi staccarsi da questa dopo lo scoppio della guerra del Peloponneso quando formò un'alleanza con Sparta. Nel 386 a.C., dopo la pace di Antalcida, ritornò sotto il dominio persiano, quindi sotto quello dei Seleucidi e degli Attalidi. Divenne, infine, una città della provincia romana d'Asia. Cuma fu la patria del padre di Esiodo e dello storico Eforo di Cuma. Sulle sue rovine sorge oggi il villaggio di Namurtkoy, presso Aliaga, in Turchia. Voci correlate Colonizzazione greca Eolide Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Cuma Collegamenti esterni KYME EOLICA: scavi condotti dalla prof. Scatozza, su storia.unina.it. URL consultato il 6 agosto 2011 (archiviato dall'url originale il 12 dicembre 2007). Kyme. La prima colonia eolica in Anatolia, su archeorivista.it.
Cyme (Eolië)

Cyme (Oudgrieks: Κύμη Αιολίδας / Kymē Aiolidas; Latijn: Cumae) was een antieke Griekse stad in westelijk Klein-Azië, nabij de Ionische Zee en ten noorden van het hedendaagse Smyrna (İzmir) in Turkije. Het was de grootste en belangrijkste van de twaalf steden in Aeolië. Aan het einde van de 5e eeuw v.Chr. poogde Cyme onafhankelijkheid van de Perzische overheersing te bevechten, maar het was daarbij slechts bij vlagen succesvol. Later maakte de stad deel uit van het Seleucidisch koninkrijk en uiteindelijk van het Romeinse Rijk. Kolonisten uit Cyme waren de belangrijkste stichters van de stad Cyme (Cumae) in Zuid-Italië. De jonge Hesiodos emigreerde met zijn vader uit Cyme, en de geschiedkundige Eforos en de schrijver Herakleides werden er geboren. Literatuur (de) Jan Bouzek e.a. (eds.), Kyme, 2 dln., 1974-1980
Кима

Кима (Кимы, др.-греч. Κύμη, дор. Κύμα) — древний портовый город в Малой Азии на восточном берегу Эгейского моря. Являлся одним из важнейших городов Эолиды. География Город располагался на берегу естественной бухты (современное название — Немрут) в 40 км к северу от Измира и в 6 км к юго-востоку от Алиаги. История Город был основан после Троянской войны греками из Локриды, расположенной в центральной Греции, после того, как они сначала захватили пеласгскую цитадель Лариса. Кима процветала и превратилась в региональный мегаполис, основав около тридцати городов и поселений в Эолиде. Кимейцев позже высмеивали как народ, который триста лет жил на побережье и ни разу не взимал портовые налоги с кораблей, заходящих в порт. Город участвовал в Великой греческой колонизации, основав колонию Сиде в Памфилии. В 546 г. до н. э. территория Эолиды была захвачена персидским царем Киром II. В римскую эпоху в 17 году н. э. сильно пострадал от землетрясения. Известные уроженцы Кимы Диос — отец древнегреческого поэта Гесиода (VIII в. до н. э.). Агамемнон — царь VII в. до н. э., выдавший дочь Демодику за фригийского царя Мидаса II. Аристагор, сын Гераклида — тиран V в. до н. э. — вассал персов. Эфор — древнегреческий историк IV в. до н. э. Примечания Литература Г. Берве «Тираны Греции»
Kyme, Aiolien

Kyme var den mest betydande bland de forngrekiska städerna inom landskapet Aiolien på Mindre Asiens västra kust. Kyme har inte spelat någon framträdande roll i historien, och dess invånare ansågs vara föga begåvade, se artikeln Etniska skämt. Från Kyme härstammade dock historieskrivaren Eforos. Bland dess kolonier märks Side i Pamfylien, möjligen även Smyrna och Cumae i Kampanien. Källor Kyme i Nordisk familjebok (andra upplagan, 1911)
Кими Еолідські

Кими (дав.-гр. Κύμη, Κύμης, лат. Phriconis) — стародавнє місто на західному узбережжі Малої Азії, біля Кимейської затоки (сучасна затока Немрут у Туреччині). Вважалося найбільшим з міст Еоліди, і лише згодом поступилося своїм економічним значенням сусідній Смірні. Першим поселенням на місці Ким була невеличка фортеця, відома під пеласгійською назвою Лариса. Не пізніше X ст. до н. е. її захопили переселенці з материкової Греції, ватажки яких виводили свій рід від мікенських Атридів. Вплив місцевих мешканців на прибульців греків був значним. Принаймні ім'я першого володаря Ким, згаданого у джерелах, — Менна ймовірно мало фригійське походження (Мен був місцевим богом місяця). Менна усунув від влади його брат Оатіс, що спирався на союз із фокейцями і змушений був поступитися ним частиною своїх земель. Кими підтримували приязні стосунки із сусідньою Фригією, цар Агамемнон навіть видав свою доньку Демодику за фригійського правителя Мідаса. Входили до складу Еолідського союзу дванадцяти міст і були її лідером. Саме біля Ким знаходилося спільне святилище об'єднання і проводилися збори союзників (панеолії). Мешканці Ким брали активну участь в колонізації, зокрема — заснували Сест (біля Гелеспонту), Енос (у Фракії) і Сіди (у Памфілії). Час і обставини скасування царської влади у Кимах невідомі, але вже у VI ст. до н. е. місто було відоме своїм демократичним правлінням. Кими стали одним з останніх прихистків лідійця Пактія, що повстав проти Кира Великого. Остерігаючись помсти володаря, мешканці Ким змусили його перебратися на сусідній Лесбос. В цей час, або пізніше в місті була встановлена тиранія Аристагора, який визнавав залежність від персів і навіть допомагав Дарію I у його поході проти скіфів. Але пізніше Аристагор підтримав Іонійське повстання і був позбавлений влади містянами, які вмовили персів не руйнувати місто. Правитель Ким Сандок, натомість, надав Ксерксу п'ятнадцять кораблів для його грецького походу, и саме в Кимах у 480 р. до н. е. були зібрані і перезимували залишки флоту Ксеркса, розгромленого біля Саламіну. Після захоплення афінянами Сеста увійшли до Делоського союзу. Під вплівом Лісандра розірвали відносини с Афінами. З 387 р. до н. е. — знову під перською владою. Саме в цей час у Кимах народився і жив історик Ефор. З початком походу Александра Великого опинилися під македонською владою, а після війн між діадохами — у складі держави Селевкідів. З 218 р. до н. е. — у складі Пергамського царства. Були захоплені Антіохом III, який звільнив місто від сплати податків, але за Апамейським миром Кими повернули пергамцям. З 133 р. до н. е. — у складі римської провінції Азія. У 17 р. до н. е. були зруйновані землетрусом, згодом відновлені. До часів Галлієна карбували власну монету. За візантійських часів Кими мали власного єпископа.
Menteşe (Muğla)

Menteşe ist eine Stadtgemeinde (Belediye) im gleichnamigen Ilçe (Landkreis) der Provinz Muğla in der türkischen Ägäisregion und gleichzeitig ein Stadtbezirk der 2012 gebildeten Büyükşehir belediyesi Muğla (Großstadtgemeinde/Metropolprovinz). Seit der Gebietsreform ab 2013 ist die Gemeinde flächen- und einwohnermäßig identisch mit dem Landkreis. Menteşe hieß ursprünglich Çardaklı (1970: 2.463 / 1975: 2.227) und lag im Kreis Yatağan. Am 29. Februar 1972 wurde es zur Stadt(gemeinde) (Belediye) erhoben und umbenannt in Menteşe (deutsch: Scharnier). Der Name leitet sich von der lokalen türkischen Dynastie der Mentesche aus dem 14. Jahrhundert ab. Nach der Abschaffung des zentralen Bezirks Muğla (Ilçe Merkez) durch das Gesetz Nr. 6360, das am 12. November 2012 von der Großen Türkischen Nationalversammlung angenommen wurde, wurde ein neuer Bezirk gegründet, der nach Menteşe benannt wurde. Er ersetzt den alten Landkreis, um Verwechslung mit der Büyükşehir belediyesi Muğla zu vermeiden. Bei der Verwaltungsreform 2013/2014 wurden alle Dörfer sowie alle Belediye in Mahalle umgewandelt, die Mahalle der Kreisstadt blieben erhalten. Den Mahalle steht ein Muhtar als oberster Beamter vor. Der Kreis/Stadtbezirk Menteşe bestand Ende 2020 aus 66 Mahalle (Stadtviertel/Ortsteile) mit durchschnittlich 1.714 Einwohnern, Kötekli Mah. (14.989), Orhaniye Mah. (14.253), Emirbeyazıt Mah. (12.706), Muslihittin Mah. (12.162 Einw.) waren die größten hiervon. Einzelnachweise
Menteşe, Muğla

Menteşe is a municipality and district of Muğla Province, Turkey. Its area is 1,659 km2, and its population is 120,627 (2022). It covers the city of Muğla and the surrounding countryside. The district and municipality Menteşe was created at the 2013 Turkish local government reorganisation from the former central district of Muğla. Menteşe was the name of a 14th-century beylik in and around Muğla Province. Composition There are 65 neighbourhoods in Menteşe District: Education There are 10 kindergartens, 32 primary schools, 23 secondary schools, 16 high schools, one public education center, two vocational training centers, one counseling and research center, and one science and art center affiliated with the Ministry of National Education in the district. References
Distretto di Menteşe

Il distretto di Menteşe (in turco Menteşe ilçesi) è un distretto della provincia di Muğla, in Turchia. Fino al 2012 costituiva il distretto centrale della provincia di Muğla, rinominato in Menteşe poiché, a seguito dell'istituzione del comune metropolitano di Muğla, quest'ultimo nome è stato riservato alla città. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Distretto di Menteşe
Merkezefendi Cemetery

The Merkezefendi Cemetery (Turkish: Merkezefendi Mezarlığı) is a burial ground situated in Merkezefendi neighborhood of Zeytinburnu district on the European part of Istanbul, Turkey. The neighborhood and the cemetery are named after Merkez Efendi, an Ottoman Islamic scholar and Sufi (1463–1552). Many renowned intellectuals, writers and artists rest in this old cemetery covering an area of 27,800 m2 (299,000 sq ft). The cemetery was established in the 16th century with the construction of the tomb of Merkez Efendi at this location. It was extended in the 1950s, and another cemetery, the Kozlu Cemetery was established 100 m (330 ft) away. The cemetery was fully renovated in 2007. At the time of the burial of former Prime Minister Necmettin Erbakan in 2011, a comprehensive maintenance work was carried out at the cemetery. Currently, burials are allowed only for the members of families with existing graves. Notable burials Listed in order of death year: Abdullah Cevdet (1869–1932) writer, poet, translator, radical free-thinker and an ideologist of the Young Turks Rıza Nur (1879–1942) politician, writer Adnan Adıvar (1882–1955) physician, politician, writer Sadettin Kaynak (1895–1961) composer, musician Halide Edip Adıvar (1884–1964) novelist, feminist politician Hamdullah Suphi Tanrıöver (1885–1966), poet and politician Sabahattin Eyüboğlu (1908–1973) translator, essayist, film producer Samiha Ayverdi (1905–1993) novelist, Sufi Halil Hâlid (1869–1931) Turkish writer Mualla Eyüboğlu (1919–2009) architect, restorer Necmettin Erbakan (1926–2011) engineer, politician, former prime minister Toktamış Ateş (1944–2013) academician, writer Neşe Aybey (1930-2015) Miniaturist, Academic References
Cimitero di Merkezefendi

Il cimitero di Merkezefendi (in turco: Merkezefendi Mezarlığı) è un cimitero situato nel quartiere (turco: mahalle) di Merkezefendi del distretto di Zeytinburnu, nella parte europea di Istanbul, in Turchia. Il quartiere come il cimitero prendono il nome da Merkez Efendi, un sufi ottomano (1463-1552). Molti intellettuali, scrittori e artisti famosi riposano in questo vecchio cimitero che si estende su una superficie di 27.800 m2. Il cimitero fu fondato nel XVI secolo con la costruzione della tomba di Merkez Efendi in questa posizione. Fu ampliato negli anni '50, e un altro cimitero, il Cimitero Kozlu fu istituito a 100 m da questo luogo. Nel 2007 il cimitero è stato completamente rinnovato. Al momento della sepoltura dell'ex primo ministro Necmettin Erbakan nel 2011, presso il cimitero è stato effettuato un completo lavoro di manutenzione. Attualmente, le sepolture sono consentite solo per i membri di famiglie con tombe esistenti. Sepolture notevoli Elencate secondo l'anno di morte: Abdullah Cevdet (1869–1932) scrittore, poeta, traduttore, libero pensatore radicale e ideologo dei Giovani Turchi Rıza Nur (1879–1942) politico, scrittore Adnan Adıvar (1882–1955) medico, politico, scrittore Sadettin Kaynak (1895–1961) compositore, musicista Halide Edib Adıvar (1884–1964) romanziera, politica femminista Hamdullah Suphi Tanrıöver (1885–1966), poeta e politico Sabahattin Eyüboğlu (1908–1973) traduttore, saggista, produttore cinematografico Samiha Ayverdi (1905–1993) romanziera, Sufi Mualla Eyüboğlu (1919–2009) architetto, restauratrice Necmettin Erbakan (1926–2011) ingegnere, politico, ex primo ministro Toktamış Ateş (1944–2013) accademico, scrittore Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Cimitero di Merkezefendi Collegamenti esterni Sito ufficiale, su ibb.gov.tr.
Mersin Congress and Exhibition Center

Mersin Congress and Exhibition Center (Turkish: Mersin Kongre ve Sergi Merkezi) is a congress center is Mersin, Turkey. (also called Mersin Congress and Exhibition Palace) It is situated at the north east corner of the Atatürk Park in Mersin. Constructed between 2005 and 2008, it is owned by Mersin municipality. The chief architect is Celal Abdi Güzer. The center is designed as an artificial island in a pool with the ground area of 3,160 m2 (34,000 sq ft). But with the pool, parking area and other open space facilities, the center covers a much wider area. There are three conference halls in the center, the biggest being a 1,000-seat hall. References
Çat Dam

The Çat Dam is an embankment dam on the Abdülharap River, located near Çelikhan in Adıyaman Province, Turkey. Constructed between 1985 and 2002, the development was backed by the Turkish State Hydraulic Works. The purpose of the dam is irrigation and it provides water for up to 21,464 ha (53,039 acres) of land. See also List of dams and reservoirs in Turkey References