NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Wyndham Grand İzmir Özdilek

Le Wyndham Grand İzmir Özdilek est un gratte-ciel construit à Izmir en Turquie en 2002 et ouvert en 2003 en tant qu'hôtel de la chaine Crowne Plaza. Il est depuis 2013 sous le pavillon de la chaine Wyndham Hotels & Resorts, d’où son nom actuel. Il mesure 113 m de hauteur sur 27 étages Notes et références Liens externes (tr) Site officiel Ressource relative à l'architecture : Structurae Wyndham Grand İzmir Özdilek sur Skyscraperpage Portail des gratte-ciel Portail de l’hôtellerie Portail de la Turquie
Абидос (Хелеспонт)

Абидос (на старогръцки: Ἄβυδος, Abydos) е важен пристанищен град през древността на Хелеспонт в Мизия, Мала Азия. Разположен е на най-тясното место на Дарданелите на нос Нара бурну от азиатската страна на протока, днес на 5 km северно от Чанаккале. Абидос е най-важният гръцки град на Хелеспонт. Основан е през първата половина на 7 век пр.н.е. като колония на Милетийците и от 514 или 496 пр.н.е. е персийски. През 480 пр.н.е. Ксеркс I построява там два плаващи моста над Хелеспонт от Азия към Европа. През 411 пр.н.е. сключва съюз със Спарта. През 334 пр.н.е. Александър Велики минава от Сестос към Абидос. През 200 пр.н.е. Филип V Македонски обсажда и разрушава града. През 133 пр.н.е. градът става римски. По време на Източната римска империя градът е митническа станция, военноморска база и седалище на епископ. Митницата на Юстиниан I осигурява един от най-важните източници на приходи за византийската държава чрез налагане на вносни и износни мита върху корабоплаването до и от Константинопол. В гръцката митология Херо и Леандър произлизат от Сестос и Абидос. Днес съществуват малки останки от Абидос. Литература George Ewart Bean: Abydos (Nağara Point) Turkey. In: Richard Stillwell et al. (Hrsg.): The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. Princeton University Press, Princeton, N.J. 1976, ISBN 0-691-03542-3. Gustav Hirschfeld: Abydos 1. In: Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft (RE). Band I,1, Stuttgart 1893, Sp. 129 f. John Manuel Cook: The Troad. An archaeological and topographical study. Clarendon Press, Oxford 1973, ISBN 0-19-813165-8. Джордж Байрон, The Works of Lord Byron, vol. 2, John Murray,‎ 1831, p. 199-251 Източници Външни препратки Монети от Абидос Thesaurus Linguae Graecae Richard Stillwell, ed. Princeton Encyclopedia of Classical Sites, 1976: Архив на оригинала от 2007-02-27 в Wayback Machine. Abydos, (Naara Point) Turkey 40.196282, 26.403969
Abidos de Mísia

Abidos (grec antic: Ἄβυδος, llatí: Ăbȳdus i Ăbȳdos) fou una ciutat de l'antiga Grècia situada a la regió de Mísia, a l'Hel·lespont, oposada a la ciutat de Sestos. Ja apareix esmentada al Catàleg dels troians de la Ilíada, com una de les ciutats aliades amb Troia. Estava situada al punt més estret de l'Hel·lespont, on el canal no té més de 2 km d'amplada, amb un petit port. Era probablement una ciutat de població tràcia que va esdevenir colònia de Milet, potser cap a l'any 700 aC, segons Tucídides. Darios I el Gran la va incendiar durant la seva expedició a Tràcia perquè no fos ocupada pels escites (512 aC), però després es va recuperar i va ser reconstruïda. El 499 aC es va unir a la revolta de Jònia però va ser ocupada pel general persa Daurises el 498 aC. Xerxes II de Pèrsia el 480 aC hi va construir, una mica al nord, un pont de vaixells perquè les seves tropes poguessin passar l'estret fins a l'altre costat, prop de Sestos, entre aquesta ciutat i Maditos, segons diu Heròdot. Aliada d'Atenes, després del desastre de Sicília la ciutat es va revoltar el 411 aC i es va declarar a favor d'Esparta sotmetent-se al general espartà Dercil·lides. Després, com les ciutats gregues d'Àsia Menor, va passar a Pèrsia el 386 aC. El 334 aC es va sotmetre amb joia a Alexandre el Gran i va romandre una ciutat aliada de Macedònia; va passar a mans d'Antígon Monoftalm que el 305 aC es va proclamar rei de Sardes, i després de ser derrotat i mort a Issos el 301 aC, va passar a mans de Lisímac de Tràcia, fins que Seleuc I Nicàtor el va derrotar l'any 281 aC, que es va apoderar de les seves possessions asiàtiques i va passar a Europa on va morir assassinat, però els selèucides van conservar la costa asiàtica incloent Abidos. El 200 aC Filip V de Macedònia la va atacar, i es va defensar aferrissadament però es va haver de rendir. Després de la primera guerra entre Macedònia i Roma el 196 aC, Roma la va declarar ciutat lliure junt amb altres ciutats asiàtiques i des de llavors va estar sota influència romana. La ciutat tenia algunes mines d'or que en temps d'Estrabó ja s'havien exhaurit. La ciutat va existir fins després de la caiguda de Constantinoble al segle xv, però va gairebé desaparèixer sota els otomans. El llogaret d'Aidos o Avido correspondria a l'antiga Abidos. Al segle xx, després de la I Guerra Mundial, era una zona restringida, perquè era el sol punt dels Dardanels on es permetia l'estacionament d'un contingent militar, justament al lloc on l'estret tenia menys amplada. Hero i Leandre Abidos i Sestos són l'escenari de la llegenda d'Hero i Leandre, tal com l'explica el poeta del segle v Museu, Leandre vivia a Abidos i Hero a Sestos; es van conèixer a un festival d'Afrodita i es van enamorar. Per visitar-la, Leandre creuava l'estret cada nit nedant, i Hero li posava llum a una torre per guiar-lo, però una nit el foc de la torre es va apagar per una tempesta i Leandre es va ofegar; quan el seu cos va ser descobert l'endemà, Hero es va tirar al mar, per unir-se en la mort amb el seu estimat. Referències
Abydos (Kleinasien)

Abydos (Ἄβυδος) war in der Antike eine bedeutende Hafenstadt in Kleinasien an der engsten Stelle der Dardanellen auf der asiatischen Seite, heute 5 km nördlich von Çanakkale auf der Landzunge Kap Nağara oder Nara in militärischem Sperrgebiet gelegen. Aufgrund seiner strategischen Lage, seines sicheren Hafens sowie der Einnahmen aus Zöllen, Fischfang und Bodenschätzen war Abydos die wichtigste griechische Stadt am Hellespont. Sie wurde als Kolonie der Milesier zusammen mit den Städten Priapos und Prokonnesos in der ersten Hälfte des 7. Jahrhunderts v. Chr. gegründet. Abydos wird in der Ilias als Verbündeter Trojas erwähnt, laut Strabon wurde es nach dem Trojanischen Krieg von den Thrakern besetzt. Strabon erzählt, dass Gyges, der König von Lydien, sein Einverständnis zur Stadtgründung gab. Abydos wurde in den 520er Jahren von Daphnis, einem persophilen Tyrannen, beherrscht und 514 oder 496 v. Chr. von den Persern besetzt. Der Achämenidenherrscher Dareios I. zerstörte die Stadt in seinem Skythienfeldzug 512 v. Chr. 480 machte Xerxes I. mit seiner Armee in Abydos Halt, als er den Zweiten Perserkrieg begann Hierfür ließ er hier zwei Schiffbrücken über den Hellespont von Asien nach Europa schlagen. 334 v. Chr. nahm Alexander der Große zu Beginn des Persienfeldzuges den umgekehrten Weg von Sestos nach Abydos. Die Stadt war seit 480/79 v. Chr. Mitglied des attischen Seebunds, bis sie 411 v. Chr. rebellierte und ein Bündnis mit Sparta einging. Mit dem Königsfrieden 387/6 v. Chr. kam sie erneut unter persische Herrschaft. Nach 281 v. Chr. gehörte die Stadt zum Seleukidenreich. 200 v. Chr. wurde sie nach vergeblichem Widerstand von Philipp V. zerstört. Nach 188 v. Chr. war Abydos pergamenischer Besitz; mit dem Übergang des pergamenischen Reiches an Rom 133 v. Chr. wurde die Stadt römisch. Im Byzantinischen Reich ist sie als Zollstation und Bischofssitz belegt. Im Mittelalter wurde Abydos von den Türken aufgegeben, die unweit davon die Stadt Çanakkale mit einer Festung zum Schutz der Dardanellen errichteten. In der Nähe der Stadt wurde ein Hügel aus der Bronzezeit entdeckt. In der griechischen Mythologie sind Hero und Leander in Sestos und Abydos beheimatet. Heute sind nur noch unbedeutende Reste erhalten, der Ort liegt in militärischem Sperrgebiet. Literatur Gustav Hirschfeld: Abydos 1. In: Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft (RE). Band I,1, Stuttgart 1893, Sp. 129 f. John Manuel Cook: The Troad. An archaeological and topographical study. Clarendon Press, Oxford 1973, ISBN 0-19-813165-8, S. 55–56. Hans Treidler: Gargara. In: Der Kleine Pauly (KlP). Band 2, Stuttgart 1967, Sp. 697. George Ewart Bean: Abydos (Nağara Point) Turkey. In: Richard Stillwell u. a. (Hrsg.): The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. Princeton University Press, Princeton NJ 1976, ISBN 0-691-03542-3 (englisch, perseus.tufts.edu). S. 6. Klaus Belke: Bithynien und Hellespont (= Tabula Imperii Byzantini Bd. 13). Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2020, ISBN 978-3-7001-8329-7, S. 352–361 (Digitalisat). Weblinks Münzen von Abydos Einzelnachweise
Abido

Abido (en griego: ἡ Ἄβυδος; en latín: Abydus y Abydum) fue una ciudad de Misia en el Helesponto, en el lugar de la punta Negara, en la parte asiática, al otro lado de la antigua ciudad de Sesto. La menciona Homero en el Catálogo de los troyanos de la Ilíada.​ Fue probablemente una ciudad de población tracia que se convirtió en colonia de Mileto hacia los años 680-652 a. C., en época de Giges de Lidia.​​ Darío I la incendió durante su expedición a Tracia, para que no fuera ocupada por los escitas (512 a. C.),​ pero después se recuperó y fue reconstruida. En el 499 a. C. se unió a la revuelta jónica, pero fue ocupada por el general persa Daurises en el 498 a. C.​ Jerjes I de Persia en el 480 a. C. construyó allí un puente de barcas para que sus tropas pudieran pasar el estrecho hasta el otro lado (cerca de Sesto, entre esta ciudad y Mádito).​ Aliada de Atenas durante la guerra del Peloponeso, después del desastre de la expedición a Sicilia, se rebeló en el 411 a. C. y se declaró a favor de Esparta sometiéndose al general espartano Dercílidas.​ Después, con el resto de las ciudades griegas de Asia Menor, se pasó a Persia en el 386 a. C. En el 334 a. C. se sometió a Alejandro Magno y permaneció como ciudad aliada de Macedonia; pasó a manos de Antígono I Monoftalmos quien en el 305 a. C. se proclamó rey de Sardes, y después de ser derrotado y muerto en Issos en el 301 a. C., pasó a manos de Lisímaco de Tracia, hasta que este fue derrotado en el 281 a. C. por Seleuco I Nicátor, que se apoderó de sus posesiones asiáticas y pasó a Europa donde fue asesinado, pero los seléucidas conservaron la costa asiática incluida Abidos. En el 200 a. C. fue atacada por Filipo V de Macedonia, y se defendió enconadamente, pero se hubo de rendir.​ Después de la primera guerra entre Macedonia y Roma en el 196 a. C., Roma la declaró ciudad libre junto con otras ciudades asiáticas y desde entonces estuvo bajo influencia romana.​ La ciudad tenía en su territorio algunas minas de oro​ de las que algunas perduraban en época romana.​ La ciudad existió hasta después de la caída de Constantinopla en el siglo XV, pero casi desapareció bajo los otomanos. Un lugar llamado Aidos o Ávido sería la antigua Abido. En el siglo XX, después de la Primera Guerra Mundial, fue una zona restringida, ya que era el único punto de los Dardanelos donde se permitía el estacionamiento de un contingente militar, justamente en el lugar donde el estrecho tenía menos anchura. Mitología Abido y Sesto son el escenario de la leyenda de Hero y Leandro, tal como la explican el poeta romano Ovidio y el poeta bizantino del siglo V d. C. Museo. Leandro vivía en Abido y Hero en Sesto; se conocieron en un festival de Afrodita y se enamoraron. Para visitarla, Leandro cruzaba el estrecho cada noche nadando, y Hero le ponía luz en una torre para guiarlo, pero una noche el fuego de la torre se apagó por una tormenta y Leandro pereció ahogado; cuando su cuerpo fue descubierto al día siguiente, Hero se tiró al mar, para unirse en la muerte con su amado.​​ Referencias
Abydos (Klein-Azië)

Abydos (Oudgrieks: Ἄβυδος) was in de klassieke oudheid een belangrijke havenstad, een polis, aan de Hellespont, de tegenwoordige Dardanellen. Het lag op de Aziatische oever in Anatolië tegenover Sestus, dus tegenover het schiereiland Thracische Chersonesos, dat nu Gallipoli heet. Abydos is in de Griekse mythologie beroemd door de liefde van Leander voor Hero. Als gevolg van haar strategische ligging, haar veilige haven alsook het heffen van tol, visvangst en bodemschatten was het de belangrijkste Griekse stad aan de Hellespont. Abydos wordt voor het eerst vermeld bij Homeros als bondgenoot van Troje. Het was waarschijnlijk een Thracische stad, zoals Strabo vermeldt, maar werd nadien als kolonie van de Milesiërs hersticht in de eerste helft van de 7e eeuw v.Chr., met de instemming van Gyges, koning van Lydië. Het was sinds 514 of 496 v.Chr. Perzisch. Koning Darius zou het in 512 in brand gestoken hebben. Xerxes I liet er in 480 v.Chr. een brug van Azië naar Europa slaan. De stad was sinds 480/79 v.Chr. lid van de Attischer Zeebond, totdat het in 411 v.Chr. rebelleerde en een bondgenootschap met Sparta aanging, dat tot 394 v.Chr. duurde. Koning Agesilaüs II van Sparta kwam toen hij naar Griekenland terugkeerde langs Abydos. Met de Koningsvrede van 387/6 v.Chr. kwam ze weer onder Perzische heerschappij tot 334 v.Chr. Toen Alexander de Grote de Hellespont passeerde gooide hij een speer naar Abydos en eiste daarmee Azië op. Na 281 v.Chr. behoorde de stad aan het Seleucidische Rijk toe. Het werd in 200 v.Chr. na een onsuccesvolle doch roemrijke opstand tegen Philippos V verwoest. Abydos viel na 188 v.Chr. onder de heerschappij van Pergamon, met de annexatie door Rome van het rijk van Pergamon in 133 v.Chr. werd de Abydos Romeins. Er werden vanaf het begin van de 5e eeuw v.Chr. tot het midden van de 3e eeuw n.Chr munten geslagen. In de tijd van het Byzantijnse Rijk stond ze als tolpost en bisschopszetel bekend. In de middeleeuwen werd Abydos door de Turken verlaten, die aan de overkant van de Dardanellen onder sultan Mehmet II, in ongeveer 1456, de stad Çanakkale stichtten. Zij bouwden daar een vesting om de Dardanellen te beschermen. De plaats waar Abydos lag is militair terrein en verboden gebied. Gelijknamige stad in Egypte Abydos, tegenwoordig El-'Araba el Madfoena, kreeg van de Grieken dezelfde naam
Abydos (Azja Mniejsza)

Abydos (gr. Ἄβυδος) – starożytne miasto w Troadzie, położone w Myzji, w Azji Mniejszej, koło obecnego Nara Burnu nad cieśniną Hellespont. Naprzeciwko Abydos po europejskiej stronie cieśniny leżało miasto Sestos. Dzieliło je mniej niż 2 kilometry. Abydos jest wymienione w Iliadzie [II 836] w katalogu sprzymierzeńców trojańskich. Prawdopodobnie, jak utrzymuje Strabon [II 4.8], było miastem trackim. Następnie około 700 p.n.e. stało się w ramach wielkiej kolonizacji kolonią Milezyjczyków, za przyzwoleniem władcy Lidii Gygesa. Miasto zostało spalone przez Dariusza I w 512 p.n.e. W 480 p.n.e. Kserkses I zbudował w tym miejscu dwa mosty nad Hellespontem podczas jego inwazji na Grecję. Miasto należało do Ateńskiego Związku Morskiego, po wojnie peloponeskiej stacjonował tam garnizon spartański. W czasie wojny korynckiej niedaleko Abydos miała miejsce bitwa pod Kremaste. W późniejszych wiekach miasto znów było pod władzą Achemenidów. Abydos istniało do czasów późnego Bizancjum, będąc punktem poboru cła, jego znaczenie zmalało po przejęciu tej funkcji przez twierdzę wzniesioną przez Mehmeda II Zdobywcę nad cieśniną Dardanele (ok. 1456). Z miastem związany jest mit o Helle, córce Atamosa, od której pochodzi nazwa Hellespontu, cieśniny w której utonęła, i o Hero i Leandrze – parze kochanków rozdzielonych cieśniną.
Abidos (Ásia Menor)

Abidos ou Abido (em grego clássico: Ἄβῡδος), uma antiga cidade da Mísia, na Anatólia, situada em Nara Burnu ou Ponto Nagara, no melhor porto da costa asiática do Helesponto. No lado oposto de Abidos fica Sesto, no lado europeu, marcando um dos pontos mais estreitos do Dardanelos, quase dois quilômetros de largura (o ponto mais estreito fica em Çanakkale). O ponto estratégico foi uma área proibida no século XX. A história de Hero e Leandro se passou perto de Abidos. Abidos foi mencionada pela primeira vez no catálogo dos aliados de Troia (Ilíada ii.836). Provavelmente foi uma cidade dos trácios, como mencionado por Estrabão, mas depois foi colonizada pelos milésios, com o consentimento de Giges, rei da Lídia, por volta de 700 a.C. Foi ocupada pelos persas em 514 a.C., e Dario I incendiou-a em 512 a.C. Em Abidos Xerxes I construiu duas pontes de barcos e atravessou o estreito em 480 a.C., quando invadiu a Grécia. Abidos posteriormente tornou-se um membro da Liga de Delos, até que se rebelou contra o governo de Atenas em 411 a.C. Aliou-se a Esparta até 394 a.C.; o rei Agesilau de Esparta cruzou por ela ao retornar para a Grécia. Abidos, em seguida, passou para o domínio do Império Aquemênida, até 334 a.C. Alexandre, o Grande atirou uma lança em direção a Abidos durante a travessia do estreito e anunciou que a Ásia agora lhe pertencia. Abidos é celebrada por sua vigorosa resistência contra Filipe V da Macedônia em 200 a.C., e é famosa na Mitologia como o lar de Leandro. Na literatura, Byron adotou o seu nome em A Noiva de Abidos. Ela cunhou moedas do início do século V a.C. até meados do século III. A cidade existiu até o final do período bizantino como um importante ponto de pedágio e estação aduaneira do Helesponto, a partir daí sua importância foi sendo transferida para o Dardanelos, devido a construção dos "Velhos Castelos" pelo sultão otomano Maomé II, o Conquistador (c. 1456). Notas Referências
Абидос (Геллеспонт)

А́бидос (др.-греч. Ἄβῡδος, лат. Abydus) — древнегреческий город, предшественник Константинополя в качестве торгового моста между Европой и Азией. Был расположен в Мизии, на азиатском берегу Геллеспонта, где берега его сближаются до 2 километров, напротив города Сест. По легенде, Леандр жил в Абидосе и плавал через Геллеспонт к Геро. Упоминание об Абидосе встречается в «Илиаде». Греческое поселение на месте фракийского было основано милетцами с ведома лидийского царя Гига приблизительно за 670 лет до н. э. Во время греко-персидских войн Абидос прославился строительством моста через Геллеспонт, который навёл от Абидоса к Сесту царь Ксеркс для переправы своих несметных полчищ. В это время известен тиран Дафнис, правивший как ставленник персов. В 411—394 годах до н. э. абидосцы состояли в союзе со Спартой против Афин, причём в 411 году до н. э. при Абидосе афиняне разбили спартанцев, затем город перешёл под руку Ахеменидов. Около 360 года до н. э. известен тиран Ифиад. В 334 году до н. э. Александр Македонский переправился из Сеста в Абидос, предварительно бросив в сторону города своё копьё — как знак грядущего завоевания Азии. В 200 году до н. э. абидосцы прославили себя геройским сопротивлением Филиппу V Македонскому. Последние сведения о городе встречаются в византийские времена, когда здесь собирали пошлину с проплывавших по Геллеспонту судов. 13 апреля 989 года в сражении у Абидоса византийский император Василий II разбил мятежные войска Варды Фоки Младшего. В этой битве на стороне Василия II принимал участие шеститысячный корпус русов, посланный на помощь императору киевским князем Владимиром Святославичем. В 1024 году у Абидоса с греками воевал русский княжич Хрисохир. Именно здесь из Европы в Азию переправлялись крестоносцы. Примечания Литература Абидос, город в Мизии // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890. — Т. I. — С. 35.
Абидос (Анадолија)

Абидос је антички грчки град који је некад постојао и налазио се североисточно од данашњег града Чанакале, Турска, на источној обали Дарданела (Хеласпонта) код рта Нагаре. Ту је била колонија Милећана из VII века пре нове ере. Ту је Ксеркс I са војском прешао преко мореуза, мостом који је направио од бродова, да би напао Грчку, 480. п. н. е. Члан је Делског савеза, а касније и спартанска поморска база. Године 410. п. н. е. Атињани су код Абидоса победили Спартанце. Абидос је познат и по отпору Филипу V Македонском 200. године п. н. е. и по легенди о Хери и Леандру. Референце
Abydos, Mindre Asien

För andra betydelser av Abydos, se Abydos. Abydos var en antik stad i Mysien i Mindre Asien vid Hellespontens (dagens Dardanellerna) smalaste passage, omkring 2 kilometer från dagens Çanakkale i Turkiet. På sundets europeiska sida, på Gallipolihalvön, låg staden Sestos. Historia Antiken Förmodligen var Abydos ursprungligen en thrakisk stad men koloniserades sedan av handelsmän från Miletos. Då den persiske kungen Xerxes skulle invadera Grekland byggde han vid Abydos en av två pontonbroar på vilka hans gigantiska här korsade sundet 480 f.Kr.. Abydos är också känt för sitt motstånd 200 f.Kr. mot Filip V av Makedonien liksom för kärleken mellan Hero och Leander. Senare perioder Den bysantinske kejsaren Basileios II slog ned ett uppror vid Abysos 989. Staden förblev den viktigaste tullstationen vid sundet under den bysantinska perioden. 1203 stannade det fjärde korståget vid Abydos och plundrade åkrarna runt staden under en veckas tid innan de fortsatte mot Konstantinopel som de intog följande år. Den osmanske sultanen Mehmet II erövrade det bysantinska riket 1453 och för att stärka kontrollen över sundet lät han omkring 1456 uppföra två fort, de så kallade "gamla slotten", ett vid Abydos och ett vid Sestos. 1658 uppfördes de "nya slotten" vid sundets mynning. 1675 gjordes en arkeologisk utgrävning av den gamla staden. 1810 besökte Lord Byron Abydos och lyckades upprepa Leanders bedrift att simma över sundet efter ett första misslyckat försök, en bedrift som, enligt honom själv, tog en timme och tio minuter. Han skrev sedan dikten The Bride of Abydos. 1843 målade Eugène Delacroix sin målning La fiancée d'Abydos.
Kubadabad

Kubadabad fou la residència del sultà seljúcida Ala al-Din Kaykubad I (1219-1237) a la riba occidental del llac Beyşehir, i prop de Beyşehir, a uns 100 km al sud-est de Konya. Les ruïnes foren identificades el 1949 per M. Zeki Oral i excavades el 1965-1966 per l'arqueòloga alemanya Katharina Otto-Dorn i l'arqueòlog turc Mehmet Önder i més recentment per un equip de la universitat d'Ankara dirigit per Rüçhan Arık. S'hauria fundat el 1227, sent escollit per ser un lloc molt pintoresc i es va formar una vila i un palau sota direcció de l'arquitecte Sad al-Din Köpek. A les seves ruïnes s'identifiquen 15 edificis (amb dos palaus) i un possible terreny per animals. La construcció devia durar alguns anys doncs una inscripció en una mesquita esmenta l'any 1236 com el de la inauguració pel governador local Badr al-Din Sutash. El sultà Giyath al-Din Kaykhusraw II (1237-1246) també hi va residir almenys un temps i després Izz al-Din Kaykaus II en el seu segon regnat (1257-1261), però després de l'ocupació d'Anatòlia pels mongols el 1243 la seva importància va minvar. Enllaços externs Prof. Rüçhan Arık. Kubad Abad ISBN 975-458-265-3 (en turc). İstanbul, 2000. Katharine Branning. «Fact sheet: Seljuk ceramics». www.turkishhan.org. i «Fact sheet: Seljuk glass». Meliha Yılmaz. «A Correction For A Dragon Figured Tile In Kubadabad Palace». Universitat Gazi, 2001. Arxivat de l'Full text: original el 2004-09-03.
Palacio de Kubadabad

El Palacio de Kubadabad (en turco: Kubadabad Sarayı) era un complejo de residencias de verano construidas para el sultán Kayqubad I (1220-1236), gobernador del Sultanato de Rum. El palacio está situado en el suroeste de las costas del lago Beyşehir en el suroeste de la Anatolia central, en Turquía, a poco más de 100 kilómetros al oeste de la capital selyúcida de Konya. El sitio era conocido anteriormente solo en las descripciones del historiador contemporáneo Ibn Bibi, quien escribió que hacia el final de su reinado Kayqubad elaboró planes para el palacio y le asignó la responsabilidad de su cumplimiento a su visir Saad al-Din kopek.​ Los restos del palacio fueron descubiertos en 1949 y posteriormente excavados por primera vez en la década de 1960 por la arqueóloga alemana Katharina Otto-Dorn y más recientemente por un equipo de la Universidad de Ankara dirigido por Ruchan Arik. Véase también Palacio Arquitectura Referencias