NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Карахан Тепе

Карахан Тепе (курдски: Girê Keçel) је археолошко налазиште у Шанлијурфи, у Турској. Локалитет се налази близу Гобекли Тепеа, а археолози су и тамо открили и стеле у облику слова Т и верују да су локалитети повезани. Према писању листа „Дејли Сабах“, „Ископавања су открила 250 обелиска у облику фигура животиња“, (ажурирано: 2020.). Поред тога, локација би могла бити најраније познато људско насеље, које претходи изградњи Гобекли тепеа, који датира између 9.500 и 10.000 година пре нове ере. Локалитет се налази у близини Јагмурлуа и око 46 километара источно од Гобекли Тепеа, који се често назива његовим сестринским локалитетом. То је део пројекта ископавања културе Гобекли тепеа и Карахан тепеа. Мештани ово подручје називају „Кечилитепе“. То је део региона сличних локалитета који се сада откривају, познат као Таш Тепелер. Историја Древне грађевине у Карахан Тепеу открили су 1997. године „истраживачи у близини насеља Каргали у Националном парку планина Тек Тек “. Неџми Карул, археолог са Универзитета у Истанбулу, рекао је агенцији Анадолија 2019. године: „Прошле године, ископавања су поново почела у Карахан тепеу – око 60 км од места где се налази Гобекли тепе – и наишли смо на трагове посебних структура, обелиска, скулптура животиња, као и сличну симболику“. Локалитет је у неком тренутку био затрпан земљом и шутом, и тако су се сачували стубови у облику слова Т уклесани у темељну стену. Ове структуре су описане као „фалусни тотеми“. Локација Археолошко налазиште Карахан тепе простире се на скоро 10 хектара, што се повећава за додатних пет хектара ако се урачунају каменоломи за стубове у облику слова Т. До 2023. године, ископано је само око 5% локалитета. У септембру 2023. године, турски и немачки стручњаци открили су још скулптура из такозваних Таш Тепелер култура: пронађене су статуа лешинара и антропоморфна статуа висока 2,3 метра. Гола фигура, која је вероватно приказана како седи, држи свој фалус обема рукама. Прсти и ребра су обележени дубоким урезаним линијама, а око врата је нека врста огрлице у облику слова V. Исти мотив је познат и из других налаза, као што је такозвани Урфа човек, статуа од пешчара висока приближно 1,8 метара која је откривена 1993. године током грађевинских радова у близини града Шанлијурфе. Галерија Референце Додатна литература Thomas, Sean (8. 5. 2022). „Is an unknown, extraordinarily ancient civilisation buried under eastern Turkey?”. The Spectator. CS1 одржавање: Формат датума (веза) JUDITH SUDILOVSKY, 2022, "Oldest Neolithic settlements in Turkey redefine domestication, society" The Jerusalem Post, 27 May 2022: Oldest Neolithic settlements in Turkey redefine domestication, society TOLGA ILDUN, 2024, "Discovering a New Neolithic World"„Discovering a New Neolithic World”. Archaeology. Features: Archaeological Institute of America. 2024. Приступљено 2. 5. 2024. CS1 одржавање: Формат датума (веза) Спољашње везе Discover Stone Mounds App for audio guides of Karahantepe.
Караган-Тепе

Караган-Тепе (тур. Karahan Tepe або Karahantepe) — археологічна пам'ятка у провінції Шанлиурфа на півдні Туреччини. Розташована приблизно за 35 км від іншого відомого археологічного об'єкта Гебеклі-Тепе, але, вірогідно, старіша за нього. На думку деяких вчених, це поселення датується 9000-11000 роками до нашої ери і, таким чином, може бути найстаршим відомим людським поселенням ще докерамічной фази неоліту. Стародавні споруди Караган-Тепе були виявлені в 1997 році, але розкопки почалися лише в 2019 році. Вдалося відкопати велике приміщення 23 метри в діаметрі. Його центральна частина була висічено в скелі і вона йшла на глибину 5,5 метра від поверхні. Стіни споруди підтримували два великі Т-подібні стовпи, які зараз обвалилися. В приміщення відвідувачі опускалися сходами, а виходили іншими сходами в протилежному кінці споруди. Вважається що тут стояв трон місцевого правителя або скульптура божества. Також тут виявлено понад 250 скульптур, переважно антропоморфних, а також 10 колон що нагадують фалоси та дуже натуралістичні зображення тварин Примітки
Serisa

Serisa era una ciutat de l'Imperi Hitita, situada al nord d'Hattusa, saquejada per la confederació tribal dels kashka una mica després de l'any 1400 aC, sota el regnat d'Arnuwandas I. Actualment forma part del jaciment arqueològic de Kuşaklı, a Turquia. El rei Arnuwandas va haver de lluitar contra les continues incursions dels kashka, que es van apoderar de molts territoris i ciutats hitites. Referències
Kuşaklı

Kuşaklı est un site archéologique de Turquie, situé dans la province de Sivas. Ses ruines sont celles de l'ancienne ville hittite nommée Sarissa, centre provincial du XVIe siècle av. J.-C. au XIIe siècle av. J.-C. Elle est explorée depuis 1992 par une équipe archéologique allemande sous la direction de Andreas Müller-Karpe. Le site de Kuşaklı est un tell d'environ 18 hectares délimité par les ruines de la muraille percée de quatre portes et défendue par plusieurs tours de garde qui protégeait la ville antique. Le bâtiment principal de la ville est le Temple 2, un complexe cultuel de 110 pièces au moins, correspondant probablement au temple du Dieu de l'Orage, divinité tutélaire de la cité. Un autre sanctuaire plus petit, le Temple 1, a été dégagé au nord de la ville, ainsi que des espaces résidentiels et des silos servant à stocker le grain produit dans les champs de l'arrière-pays. Quelques tablettes de nature religieuse (déroulement de fêtes religieuses, rituels de divination, etc.) et des empreintes de sceaux de la période moyenne du royaume hittite (XVe – XIVe siècle av. J.-C.) ont été retrouvés. Sarissa était donc un centre administratif provincial, tout comme les sites contemporains de Maşathöyük (Tappika), Ortaköy (Sapinuwa), ainsi qu'un centre cultuel. Elle servait notamment au contrôle du « Haut Pays », la partie qui s'étendait à l'est du centre du royaume, au-delà de la rivière Kizilirmak. Bien que détruite durant la grande crise qui frappa ce royaume au début du XIVe siècle av. J.-C., elle fut reconstruite et ne fut abandonné qu'après la destruction du royaume dans le courant de la première moitié du XIIe siècle av. J.-C. Portail du Proche-Orient ancien Portail des Hittites
Мечеть Февзие

Мечеть Февзие (тур. Fevziye Camii) — историческая мечеть, расположенная в центре города Измит провинции Коджаэли (Турция). История Первоначальное здание мечети было построено во второй половине XVI века (около 1571 года) по заказу Мехмеда-паши, который занимал пост кёхйи (управителя) при дворе. Проект был разработан великим османским архитектором Мимаром Синаном. За свою историю мечеть неоднократно подвергалась разрушениям из-за землетрясений, которыми известен регион Измита: В XVIII веке мечеть была практически полностью разрушена землетрясением и восстановлена. В 1894 году здание вновь серьезно пострадало, после чего было отстроено заново. Именно тогда мечеть получила своё нынешнее название «Февзие» в честь Ахмеда Февзи-паши. Измитское землетрясение 1999 года: Мечеть получила критические повреждения. В результате длительных реставрационных работ здание было фактически отстроено заново с сохранением исторического облика и открыто для богослужений в 2004 году. Примечания
Mazeusz és Mitriadész kapuja

Mazeusz és Mitriadész kapuja az epheszoszi romvárosban, Celsus könyvtára mellett áll, az agora egyik bejárata volt. Története Az agorának három bejárata volt, északon a Kikötő utcából, valamint egy délkeleten és egy nyugaton. A kapuk közül a délkeleti maradt fenn a legjobb állapotban, amelyet két felszabadított rabszolga, Mazeusz és Mitriadész emeltetett hálából. Ez az egyetlen nagyobb méretű építménye az Augustus római császár idején végrehajtott építési programnak, amely túlélte a 23-as földrengést. A kapunak három nyílása van, a két szélsőt 1,5 méterrel a középső elé tolták. A kapunyílásokat azonos szinten elhelyezett boltívek kötik össze, a boltozatok feletti pártafalra virágfrízeket véstek. A két szélső kapuív felett latin, középen görög nyelvű szöveg van. Ezek arról tájékoztatják az utókort, hogy a kaput az Augustus és Marcus Vipsanius Agrippa által felszabadított két rabszolga, Mazeusz és Mitriadész emeltette. Epheszoszban találtak egy sírkövet, amely szerint Mitriadész Agrippa felszabadított rabszolgája volt, így Mazeus valószínűleg Augustusnak köszönhette szabadságát. Hálából kaput emeltek Augustus, felesége Livia Drusilla Augusta, vejük Agrippa és lányuk, Agrippa felesége, Iulia Caesaris tiszteletére. Az Augustus nevéhez kapcsolt címek alapján a kaput az időszámítás előtti 3-4-ben építették. Agrippa ekkor már kilenc éve halott volt, özvegye pedig férjhez ment Tiberiushoz. A szöveg ezért diplomatikusan nem említi, hogy Iulia Agrippa felesége volt, hanem Augustus lányaként emlékezik meg róla. A feliratokat eredetileg aranyozott bronzbetűkből állították össze, jelenleg csak az egykori tartóiknak falba fúrt lyukai láthatók. A latin és a görög szöveg nem teljesen azonos: a görögben az áll, hogy a kaput korábban az epheszoszi népnek ajánlották, a latinból ez hiányzik. A bal oldali latin felirat említi Augustust, a jobb oldali Agrippát, és az építtetők nevét. A kutatások szerint a két szélső kapun más szobrászok dolgoztak. A boltívet a Celsus-könyvtár felőli oldalon fekete, a másikon fehér márvány borította. Elképzelhető, hogy a kapu a két építtető emlékműve is volt, mert egy közelben talált felirat szerint Mazeuszt és Mitriadészt patrónusa kapuszárnyánál temették el. A kaput úgy építették meg, hogy járművek is használhassák, ezért járdaszintje egy magasságban volt a piac földjével, a másik oldalon pedig a térrel, ahova egy évszázad múlva felépítették Celsus könyvtárát. A tér azonban kövezett volt, így nem nyelte el az esővizet, amely a kapun keresztül befolyt a piacra, sárral árasztva el a területet. Az 1903-as ásatások feltárták, hogy emiatt csatornát építettek később az építmény alá, amely a tengerhez vezette az esővizet. Emellett a kapu járdáját megemelték, ami viszont lehetetlenné tette a járművek áthaladását. A kaput 1980-1989-ben restaurálták. Jegyzetek Források ↑ Turkish Archeonews: Gate of Mazaeus and Mithridates in Ephesus. turkisharchaeonews.net. 2020. Hozzáférés: 2022. október 18..
Метропол Истанбул Тауър

Mетропол Истанбул (на турски: Metropol İstanbul) е небостъргач със смесено предназначение в район Aташехир в Истанбул, Турция. Кулата е най-високата сграда в Истанбул и 14-та по височина в Европа. История Meтропол Истанбул е смесен проект, състоящ се от резиденции, офис площи, търговски център и хотел. Проектът е предложен през 2011 г. и е построен през следващите години, като завършва през 2017 г. Това е един от най-големите търговски центрове в Турция. Комплексът включва и кино с 16 екрана. Първата фаза на сградния комплекс е открита през 2017 г., докато частта от търговския център е открита през 2019 г. Комплексът се състои от три кули, резиденция (150 м), домашен офис (150 м) и основна кула (301 м). Дизайн Центърът за сценични изкуства DasDas се намира в комплекса Meтропол Истанбул. Жилищните и офис блокове на комплекса са с площ над 800 хил. м². Кулите са проектирани от архитектурната фирма RMJM, докато търговският център е проектиран от Roy Higgs International. Построяването на комплекса струва 800 милиона долара и сега е най-високата сграда в Истанбул и Турция. Източници
Metropol Istanbul

Metropol İstanbul is a mixed-use skyscraper complex in Ertuğrul in the Ataşehir district on the Asian side of Istanbul, Turkey. The complex consists of three towers, a residential tower (150 m), an office tower (150 m) and a main tower (280 m at roof level, 301 m including its twin spires), a hotel, and one of the largest shopping centers in Turkey with a 16 screen cinema. The project was proposed in 2011. The first phase of the building complex was opened in 2018 while the shopping mall portion opened in 2019. The residential and office blocks measure more than 800 thousand m². The complex cost $800 million to construct and is now the second tallest building in Istanbul and Turkey. Tower The tower was opened in 2018, designed by Architectural Firm RMJM. Its height reaches 301 m (987 ft 6 in) including the twin spires at top, while its height at the roof level is 280 m (918 ft 8 in). It has 70 floors above ground level. Shopping center The shopping center was designed by Roy Higgs International. It contains 104,146 m2 of gross leasable area. The major tenants include: Hupalupa amusement center, 8,960 m2 Boyner department store, 6,600 m2 Cinematica multicinema 5,297 m2 John Reed Fitness gym, 4,385 m2 Das Das theater, 3,843 m2 Carrefour SA hypermarket, 3,273 m2 LC Waikiki clothing store, 2,455 m2 Media Markt electronics, 2,335 m2 Beymen department store, 1,865 m2 FDR amusement center, 1,7412 Evidea homewares, 1,448 m2 Marks & Spencer, 1,323 m2 Paşabahçe homewares, 1,055 m2 Exhibitions Body Worlds: Animal Inside Out References See also List of tallest buildings in Istanbul List of tallest buildings in Turkey List of tallest buildings in Europe
Kayqubadiyya Palace

Kayqubadiyya, was a palace built by the Seljuk Sultan of Rum, Kayqubad I, between 1224 and 1226. Located northwest of Kayseri, the place is now called Kiybad Ciftligi and sits near the plain of Mashhad. As a place to review the troops, the road, which proceeds past the palace, has been in use since pre-Roman times. The palace was the favorite residence of Kayqubad I, and it was here that he received the capitulation of Malik al-Din Dawudshah, lord of Erzincan. In 1237, Kayqubad was holding a banquet at Kayqubadiyya, where he was poisoned and subsequently died. His son, Kaykhusraw II would ascend the throne at Kayqubadiyya, following the execution of his brothers, Rukn al-Din and Kilic Arslan. The palace was just one of many architectural foundations and monuments whose construction was initiated by Kayqubad I. The site was excavated in 1964. References Sources Busse, H. (1997). "Kaykubadiyya". In Van Donzel, E.; Lewis, B.; Pellat, Ch. (eds.). The Encyclopaedia of Islam. Vol. IV. Brill. p. 818. ISBN 978-90-04-08114-7. Eastmond, Antony (2017). Tamta's World. Cambridge University Press. p. 197. ISBN 978-11-07-16756-8. Retrieved 15 August 2020. Lambton, Ann K.S.; Lewis, Bernard (1977). The Cambridge History of Islam: The Central Islamic lands since 1918. Vol. 1B. Cambridge University Press. p. 248. ISBN 978-052-129-135-4. Retrieved 19 August 2020.
Kisecik Radar Station

Kisecik Radar Station (Turkish: Kisecik Radar Üssü) is a military installation located at Kisecik village of Antakya district in Hatay Province, southern Turkey. Construction of the facility for use by NATO started in 1998. It went into service in the summer of 2004. It is situated on a 1,770 m (5,810 ft)-high hilltop of the Nur Mountains close to the Syria–Turkey border. The radar station can cover an area including Middle Eastern countries, Syria and Israel. The radar base has installations in underground and aboveground, and is protected by fences. The next radar base in Hatay Province is the Atik Plateau Radar Station at Belen, Hatay. See also Kürecik Radar Station in Malatya Province, eastern Turkey References
Cağaloğlu Anatolian High School

Cağaloğlu Anatolian High School (Turkish: Cağaloğlu Anadolu Lisesi), in Cağaloğlu, İstanbul, is one of the oldest and internationally renowned high schools of Turkey. Istanbul Cağaloğlu Anatolian High School is considered to be an elite public high school in Turkey. The primary languages of instruction are Turkish and German. The secondary foreign language of instruction is English. Germany recognizes the school as a "Deutsche Auslandsschule" (German International school). Education is four years after one prep year. Enrollment capacity is 150. The total number of students is 854 in 33 classes with an average class size of around 30. As of August 2021, the high school has five administrative staff and 53 teaching staff. Enrollment is for German language education, four teachers from Germany are tasked along with seven experienced Turkish teachers. Graduates obtain a diploma "Deutsches Sprachdiplom" (DSD-A2/B1 or B2/C1), which proves German language proficiency required for entry to a college or to study at a university in Germany respectively. Prior to Cağaloglu Anatolian High School the complex in which the school functions used to host Istanbul Girls High School. They also host a Model G20 summit for high school students. Notable alumni Nejat İşler (born 1972), actor Engin Hepileri (born 1979) actor Dağhan Külegeç (born 1978) actor Algı Eke (born 1985), actress Sinem Öztürk (born 1985), actress Sinan Kaynakçı (born 1979), lead vocalist of Pinhani band See also Istanbul Girls High School References External links Official site (in Turkish) German International School (in German) Ranking (in Turkish)
Cağaloğlu Anadolu Lisesi

Istanbul Cağaloğlu Anadolu Lisesi (turkiska: Cağaloğlu Anadolu Lisesi) är en gymnasieskola i Cağaloğlu, Istanbul. Det grundades av Bezmiâlem Sultan. De primära undervisningsspråken är turkiska och tyska. Eleverna kan få Deutsches Sprachdiplom, som är ett bevis för tyska språkkunskaper och erkänt av Tyskland.
Gimnàs de Pèrgam

El Gimnàs de Pèrgam era un antic gimnàs de l'antiga ciutat de Pèrgam, a Anatòlia, a l'actual Turquia. Les ruïnes en formen part del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO de Pèrgam i el seu paisatge cultural d'estrats múltiples. Història El Gimnàs de Pèrgam fou construït durant el període hel·lenístic pel rei Èumenes II després de l'any 197 abans de la nostra era. El van reconstruir durant el període imperial romà. S'utilitzava en general per a l'educació dels joves. L'edifici era un dels majors edificis públics de la ciutat i un dels gimnasos més grans del món antic. El gimnàs es trobava al vessant sud de l'Àgora de Pèrgam, i estava construït sobre tres terrasses. A la banda occidental hi havia el Santuari de Demèter i Persèfone i al costat nord l'Herèon. L'entrada a les instal·lacions del gimnàs es feia pel costat est del carrer principal de la ciutat fins als nivells mitjà i superior del conjunt, pels propileus. Descripció A l'est de l'àrea central hi havia un petit temple d'estil corinti dedicat a Hèracles. A la banda nord de la zona central, al nivell superior, hi havia una estoa de dos pisos d'estil dòric. I al costat sud de l'esplanada hi havia una terrasseta. A la terrassa superior hi havia una palestra amb columnates de dos pisos a l'oest, nord i est, al principi d'estil dòric i més tard jòniques. Així doncs, s'hi van utilitzar els tres ordres clàssics. Darrere les columnes del costat nord hi havia l'odèon, l'efebeion i la sala dedicada al culte imperial. A la banda oest de la palestra hi havia un temple pròstil d'estil jònic, que sembla que estava dedicat a Asclepi, i unes termes. A l'est de la palestra hi havia més termes. Al sud hi havia un ksystos, un estadi subterrani cobert per a entrenar-se corrent. A l'àrea s'han trobat fragments d'escultures, com ara d'Àtal II de Pèrgam i d'Hèracles. Referències
Gimnasio de Pérgamo

El gimnasio de Pérgamo era un antiguo gimnasio de Pérgamo, en Asia Menor, la actual Turquía. Sus ruinas forman parte del Patrimonio de la Humanidad de la Unesco de Pérgamo y su paisaje cultural de estratos múltiples.​ Historia El gimnasio de Pérgamo fue construido durante el período helenístico por el rey Eumenes II después del año 197 a. C. Fue reconstruido durante el período imperial romano.​ Se utilizaba normalmente para la educación de los jóvenes. El edificio era uno de los mayores edificios públicos de la ciudad y uno de los mayores gimnasios del mundo antiguo.​​ El gimnasio estaba situado en la ladera sur del ágora de Pérgamo, y estaba construido sobre tres terrazas. En su lado occidental se encontraba el Santuario de Deméter y Perséfone y en su lado norte el Hereo. La entrada a las instalaciones del gimnasio se realizaban desde el lado este de la calle principal de la ciudad hasta los niveles medio y superior del complejo a través de los propileos.​ Descripción En la parte oriental de la zona central había un pequeño templo de estilo corintio dedicado a Heracles. En el lado norte de la zona central, en el nivel superior, había una estoa de dos pisos de estilo dórico. En el lado sur de la explanada había una pequeña terraza inferior.​ En la terraza superior había una palestra con columnatas de dos pisos en los lados oeste, norte y este, originalmente de estilo dórico y más tarde estilo jónico. Así pues, se utilizaron los tres órdenes clásicos. Detrás de las columnas del lado norte se encontraban el odeón, el efebeion y la sala dedicada al culto imperial. En el lado oeste de la palestra había un templo próstilo de estilo jónico, que se cree que estaba dedicado a Asclepio, y un edificio de termas. En el lado este de la palestra había otras termas. En el lado sur había un estadio subterráneo cubierto (ksystos) para entrenarse corriendo.​ En la zona se han encontrado partes de numerosas esculturas. Entre ellas, restos de estatuas de Atalo II y Heracles.​ Referencias Enlaces externos ̟
Isa Sofi

The Tomb of İsa Sofi (Turkish: İsa sofu türbesi) is an early 14th century tomb located in Borcak, Söğüt in the district of Bilecik, Turkey. The tomb contains "shamanic" decorations of Gök Tanrı (sky god), related to Central Asian Turkish beliefs—the first such decorations found in Anatolia. The tomb was dedicated to İsa Sofi, a friend of Ertuğrul, father of Osman Gazi (Osman I), founder of the dynasty that ruled the Ottoman Empire. İsa Sofi had a lodge in the area at the time of Osman I. It is similar architecturally to the tombs of Gülruh Sultan and Gülşah Hatun in Bursa. Decorations The decorations, which are in good condition, were discovered during the tomb's renovation, revealed when plaster was scraped away. The decorations of the tomb bear no Islamic imagery, and they are unlike those of any other tomb in Turkey. The tomb contains no Islamic elements except for its orientation. Use Up until recently, the site continued to have social and religious importance for the village, serving as a local pilgrimage site and location for Hıdırellez celebrations. References
USS PC-1640

USS PC-1640 was an PC-1638-class submarine chaser in the United States Navy during the Cold War. She was transferred to the Turkish Navy as TCG Yarhisar (P 113) of the Hisar-class patrol boat. Construction and commissioning PC-1640 was laid down on 11 March 1963 at Gunderson Brothers Engineering Corps., Portland, Oregon. Launched on 14 May 1964 and commissioned on 27 August 1964. On 18 July 1965, she was transferred to the Turkish Navy in San Diego and renamed TCG Yarhisar (P 113). She was decommissioned in 2005. In 2006, beginning to serve as a museum ship, Turkey's first and only land placed warship museum title. The museum ship is open to visitors today on the coast of Gölcük district of Kocaeli. Gallery Further reading Photo gallery of USS PC-1640 at NavSource Naval History References
Истанбул Джевахир

Истанбулският търговски и развлекателен център Джевахир (на турски: İstanbul Cevahir Alışveriş Merkezi), известен още като Културен и търговски център Шишли (Şişli Kültür ve Ticaret Merkezi), е модерен търговски център, разположен на Бююкдере (булевард) в район Шишли в Истанбул, Турция. Открит на 15 октомври 2005 г., Истанбул Джевахир е най-големият търговски център в Европа по отношение на брутна отдаваема площ между 2005 г. и 2011 г. и е един от най-големите в света. Структурни спецификации Истанбул Джевахир е построен върху парцел от 62 475 m2 на цена от над 4 милиарда турски лири. Има обща застроена площ от 420 000 m2 и брутна отдаваема площ от 110 000 m2 за магазини и ресторанти. Шестте търговски етажа на търговския център съдържат 343 магазина (някои от които са първите в Турция, които продават определени международни марки); 34 ресторанта за бързо хранене и 14 ексклузивни ресторанта. Другите съоръжения включват; голяма сцена за представления и други събития, 12 кина (включително частен театър и кино за деца), зала за боулинг, малко влакче в увеселителен парк и няколко други развлекателни съоръжения. Стъкленият покрив на сградата с площ от 2500 m2 носи втория по големина часовник в света с цифри от три метра. Паркингът е с площ от 71 000 m2 и капацитет от 2500 автомобила, разположени на четири етажа. Галерия