NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palais de Kubadabad

Le Palais de Kubadabad (Kubad Abad/ Qubadabad, turc : Kubadabad Sarayı) est un ensemble situé le rivage du lac de Beyşehir en Anatolie de l’époque Seldjoukide. Ce palais d’été fut construit pour Kay Qubadh Ier (1220-1237), le souverain du sultanat de Roum au début du (XIIIe siècle). Site La site est située à un peu plus de 100 kilomètres à l'ouest de la capitale seldjoukide Konya. Références (en) Scott Redford, « Thirteenth-century Rum Seljuq palaces and palace imagery », Ars Orientalis, vol. 23,‎ 1993, p. 219–236 (JSTOR 4629450, lire en ligne) (en) Oktay Aslanapa, Turkish Art and Architecture, New York, Praeger, 1971 Liens externes Katharine Branning, « Seljuq ceramics » and « Seljuq glass » Meliha Yılmaz, « A correction for a dragon figured tile in Kubadabad Palace », Gazi University, 2001 (tr) Site officiel de fouilles à Kubadabad Entrée de base de données Palais de Kubadabad sur la site web de Museums With No Frontiers Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Turquie Portail du Moyen Âge
Kubadabadpaleis

Het Kubadabadpaleis was een paleis aan de oever van het Meer van Beyşehir, dat de sultan van Rûm, Alaeddin Keykubad I, in de jaren 1220-1230 liet bouwen als zomerresidentie. Van het paleis restten enkel beschrijvingen tot het werd gelokaliseerd door archeologen in 1949. De belangrijkste archeologische vondsten zijn stervormige, geglazuurde tegels met verschillende afbeeldingen: van de zon en de maan als mensengezichten, van zittende mensen of van dieren. Deze tegels worden tentoongesteld in het Karataymuseum in Konya.
Палац Кубадабад

Палац Кубадабад або Палац Кубад Абад (тур. Kubadabad Sarayı) — комплекс літніх резиденцій, побудований для султана Кей-Кубада I (1220–1236), правителя Конійського султанату. Палац розташований на південно-західному березі озера Бейшехір на південному заході Центральної Анатолії, Туреччина, трохи більше 100 кілометрів на захід від столиці сельджуків Коньї . Місцевість палацу Раніше про палац було відомо лише з описів тогочасного історика Ібн Бібі, який писав, що до кінця свого правління Кей-Кубад власноруч склав плани палацу, а за забудову відповідав його візир Саад аль-Діна Кьопека. Руїни палацу були знайдені аж у 1949 р. Перші розкопки відбулись в 1960-х роках німецьким археологом Катаріною Отто-Дорн, а нещодавно командою з університету Анкари на чолі з Рючаном Ариком. Комплекс включає 16 будівель, у тому числі 2 палаци, більший з яких відомий як Великий палац і розміром 50х55 м. Серед його особливостей — ігровий парк та невелику дерев’яну коабельню, копія Терсане в Аланії. Великий палац — це асиметрична споруда, що включає двір, кімнати для гостей, гарем та айван. Він чудовий своїми вишуканими фігурними кахлями, а його інноваційний план, змодельований з караван-сараїв, відображає відмінність із традиційною павільйонною структурою, яка раніше була притаманна палацовим будівлям. Палац Кубадабад незвичний тим, що розташований настільки далеко від укріпленого міста, на відміну від палаців сельджуків у Коньї та Кайсері. Скоріше за все, захист забезпечував фортечний комплекс, розташований на сусідньому острові Киз Калесі. Інші руїни включають важливий хеттське джерело Ефлатун Пинар . Кахлі Розкопки в палаці Кубадабаду виявили чудову серію поліхромної керамічної плитки, яка зараз знаходиться в музеї Каратай Медресе в Коньї. Пофарбована підглазур'ю синього, фіолетового, бірюзового та зеленого кольорів, серія кахлів складається з білих зіркоподібних фігурних панелей, що чергуються з бірюзовими хрестами. Подібні кахлі була знайдені і в римському театрі в Аспендосі, який Кей-Кабад перетворив на палац. Тематика плитки включає людей і тварин як справжніх, так і фантастичних. Особливий інтерес представляють дві кахлі, на яких зображений султан, та одна із зображенням двоголового орла з написом "al-sultān". Такі ж символи є і на інших роботах, спонсорованих Кей-Кабадом, наприклад, на міських стінах Коньї. Примітки
Охридска синагога

Охридската синагога (на турски: Ahrida Sinagogu; на иврит: בית הכנסת אכרידה; на ладино: Esnoga Ahrida) е юдейски храм в град Истанбул, Турция. Тя е ней-старата запазена синагога в града. Синагогата датира от първата половина на XV век, преди падането на Константинопол в ръцете на османските турци в 1453 година. Изградена е в квартала Балат от евреи романиоти, преселени в Константинопол от Охрид и е една от най-луксозните в града. Интериорът е богато декориран със седеф. В храма има картини на Охрид, а впечатляващата бима (тева) е във формата на кърмата на кораб, като се смята, че тя символизира или Ноевия ковчег или корабите пренесели сефарадските евреи от Испания в Османската империя. Синагогата пострадва от пожар в неизвестна година в края на XVII век – запазен е ферман от 1694 година, който разпорежда възстановяването на храма. Реставрацията е направена в бароковия стил на Епохата на лалетата. В 1992 година синагогата е реставрирана под надзора на архитект Хюсрев Тайла, като са разкрити различните архитектурни стилове, използвани през годините. Бележки
Sinagoga Ahrida

La Sinagoga Ahrida o Kahal d'Ohrid (en hebreu: בית הכנסת אכרידה) (en turc: Ahrida Sinagogu) és una de les sinagogues més antigues de la ciutat d'Istanbul. La sinagoga es troba al barri jueu de Balat. El temple va ser construït pels jueus que van emigrar de la ciutat d'Ohrid, quan aquesta encara formava part de l'Imperi Otomà (actualment forma part de Macedònia del Nord). Cal destacar que els jueus de Macedònia van emigrar a Turquia fa més de 550 anys. L'edifici és una de les dues sinagogues més antigues del Corn d'Or, i va ser renovat en 1992 per la fundació del cinquè centenari, en celebració dels 500 anys de l'arribada dels jueus a l'Imperi Otomà. La sinagoga Ahrida és l'única sinagoga de la ciutat d'Istanbul, on Sabatai Seví, el fundador del moviment sabateu, va resar. Referències Enllaços externs www.turkyahudileri.com/ (anglès)
Ahrida-Synagoge (Istanbul)

Die Ahrida-Synagoge (auch: Ohrid-Synagoge, hebräisch בית הכנסת אכרידה, Beit ha-Knesset Achrida, türk.: Ahrida Sinagogu) ist eine der ältesten Synagogen in Istanbul in der Türkei. Sie steht im Balat, dem jüdischen Viertel des Stadtteils Fatih. Architektur und Geschichte Die Synagoge wurde von Romanioten (griechischen Juden) erbaut, die ursprünglich aus Ohrid stammten. Sie wurde schon vor der osmanischen Eroberung von Konstantinopel (1453) erbaut und ist seither andauernd in Benutzung. Nach der Vertreibung der sephardischen Juden aus Spanien wurden auch Elemente der sephardischen Kultur in der Gemeinde integriert. Im 17. Jahrhundert wurde die Synagoge durch ein Feuer schwer beschädigt. Ein Ferman von 1694 befahl den Wiederaufbau. Daher ist das heutige Gebäude im barocken Stil der Tulpenzeit gehalten. Das Teva (Lesepult) erinnert an die Form eines Schiffbugs. Das Gebäude wurde 1992 anlässlich des 500-jährigen Jubiläums der Ankunft der Sepharden im Osmanischen Reich von der Quincentennial Foundation renoviert. Die Synagoge ist auch ein Zentrum des Sabbatianismus in Istanbul. Sie steht unter dem Schutz der türkischen Generaldirektion für Kulturerbe (T.C. Kültür Bakanlığı Kültür ve Tabiat Varlıklarını Koruma Yüksek Kurulu). Einzelnachweise Weblinks Chief Rabbinate of Turkey Shalom Newspaper – The main Jewish newspaper in Turkey Ahrida Synagogue of Istanbul Turkishjews.com
Ahrida Synagogue of Istanbul

The Ahrida Synagogue (Hebrew: קהל קדוש אכרידה), or Ohrid Synagogue, is a Jewish congregation and synagogue, located in Ayvansaray Mahallesi, in Balat, a once-thriving Jewish quarter of the city, in Fatih, in the Istanbul Province of Turkey. Completed in c. 1430, the synagogue is one of the oldest in the city. History It was built by Romaniotes (Greek Jews), dating from the 1430s, from the city of Ohrid (called 'Ahrid' in Greek) in what was then the Ottoman Empire and is now North Macedonia. Neve Shalom is said to have moved to Constantinople more than 550 years ago. Sephardi Jews arrived in the Ottoman Empire from the Iberian Peninsula beginning in 1492, and soon were a larger group of Jews in population than the Romaniotes. The Romaniotes of Istanbul, as in many communities, including Thessaloniki became assimilated into the Sephardic culture and adopted the Sephardic liturgy as well as the language of the Sefardim, Judezmo. The synagogue building, one of the two ancient synagogues in Istanbul's Golden Horn, was renovated in 1992 by the Quincentennial Foundation, in celebration of the 500th anniversary of Sephardic Jews' arrival in the Ottoman Empire. The Ahrida Synagogue is known for its boat-shaped tevah (the reading platform, known in Ashkenazi communities as a bimah). The Ahrida Synagogue is also the only synagogue in Istanbul at which Sabbatai Zevi, the founder of the Jewish Sabbatean movement, prayed. See also History of the Jews in Istanbul History of the Jews in Turkey History of the Jews in Greece List of synagogues in Turkey Romaniotes Jewish ethnic divisions § Geographic distribution References External links "Chief Rabbinate of Turkey". Archived from the original on May 13, 2007. "Home page". Shalom Newspaper (in Turkish). Archived from the original on October 17, 2007. "Ahrida Synagogue of Istanbul". I was in Turkey. Archived from the original on May 21, 2010. "Ahrida Synagogue" (panoramic images of the synagogue interior). Synagogues360. 2024.
Sinagoga Ahrida

La Sinagoga Ahrida o Kal de Ohrid (en hebreo בית הכנסת אכרידה, en turco Ahrida Sinagogu) es una de las sinagogas más antiguas de la ciudad de Estambul. Está ubicada en el barrio judío de Balat. La Sinagoga fue construida por judíos que emigraron de la ciudad de Ohrid cuando aún formaba parte del Imperio otomano (hoy forma parte de Macedonia del Norte), los cuales emigraron a Turquía hace más de 550 años. El edificio, una de las dos sinagogas más antiguas del Cuerno de Oro, fue renovado en 1992 por la Fundación Quinto Centenario, en celebración de los 500 años de la llegada de los judíos al Imperio Otomano. La Sinagoga es conocida además por su tebá en forma de bote.​ La Sinagoga Ahrida es además la única sinagoga de Estambul en la cual Shabtai Tzvi, fundador del movimiento Sabateo, llegó a rezar. Referencias Enlaces externos Rabinato Jefe de Turquía Diario Şalom - El principal periódico judío de Turquía
Synagogue Ahrida d'Istanbul

La synagogue Ahrida (Ohrid) est l'une des plus anciennes synagogues d'Istanbul, en Turquie. Elle est située à Balat, un vieux quartier juif de la ville. Histoire Elle a été construite par les Romaniotes (Juifs macédoniens), datant des années 1430, tirant son nom de la ville d'Ohrid (appelée Ahrid en grec) dans ce qui était alors l'Empire ottoman et est aujourd'hui la Macédoine du Nord . Les Juifs séfarades sont arrivés dans l'Empire ottoman depuis la péninsule ibérique à partir de 1492, et ont rapidement été un groupe de Juifs plus important que les Romaniotes. Les Romaniotes d'Istanbul, comme dans de nombreuses communautés, y compris Thessalonique, se sont assimilés à la culture séfarade et ont adopté la liturgie séfarade ainsi que la langue des séfarades, le Judéo-espagnol. Le bâtiment de la synagogue, l'une des deux anciennes synagogues de la Corne d'Or d'Istanbul, a été rénové en 1992 par la Quincentennial Foundation, pour célébrer le 500e anniversaire de l'arrivée des Juifs séfarades dans l'Empire ottoman. La synagogue Ahrida est connue pour sa tevah (arche de Noë) en forme de bateau (la plate-forme de lecture, connue dans les communautés ashkénazes sous le nom de bimah) . La synagogue Ahrida est également la seule synagogue d'Istanbul où Sabbatai Tsevi, fondateur du mouvement juif sabbatéen, a prié . Voir également Histoire des juifs en Turquie Liste des synagogues en Turquie Romaniotes Histoire des juifs en Grèce Juifs séfarades Références et notes (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Ahrida Synagogue of Istanbul » (voir la liste des auteurs). Liens externes Grand rabbinat de Turquie Journal Shalom - Le principal journal juif de Turquie Synagogue Ahrida d'Istanbul Portail du judaïsme Portail d'Istanbul Portail du Moyen Âge tardif
Synagoga Ahrida w Stambule

Synagoga Ahrida w Stambule – jedna z najstarszych synagog znajdujących się w Stambule, w dzielnicy Balat. Synagoga została zbudowana w XV wieku przez Żydów przybyłych wówczas do Konstantynopolu z Ochrydy w Macedonii. Synagoga, będąca jedną z dwóch antycznych synagog Złotego Rogu, została gruntownie odnowiona w 1992 roku przez Quincentennial Foundation. Wiązało się to z 500 rocznicą przybycia sefardyjskich Żydów do Imperium Osmańskiego. Synagoga jest jedną z nielicznych w Stambule, w której modlił się kabalista Sabbataj Cwi, założyciel ruchu zwanego sabataizmem.
Синагога Ахрида

Синагога Ахрида (позната и као Охридска синагога; тур. Ahrida Sinagogu) јеврејски је храм који се налази у Истанбулу, у градској четврти Балат (Турска). Овај објекат је био изграђен у 15. веку од стране Јевреја пореклом из Охрида, Северна Македонија, који су имигрирали у Османско царство. Синагога је једна од две које се налазе на Златном Рогу, полуострву где је смештен Истанбул. У тексту о њеној историји, најчешће се за синагогу користило име Ахрида — Охрид, у вези са именом града. Јевреји су у Истанбул дошли са Иберијског полуострва 1492. године, за време Реконкиста. Објекат је реновиран 1992, поводом 500. годишњице доласка Јевреја у Османско царство. Спољашње везе Chief Rabbinate of Turkey Shalom Newspaper - The main Jewish newspaper in Turkey Ahrida Synagogue of Istanbul
Музей авиации (Стамбул)

Стамбульский Музей Авиации (тур. Havacılık Müzesi или Hava Kuvvetleri Müzesi) — музей авиации в Стамбуле. Музей, принадлежащий ВВС Турции находится в районе Ешилькёй, где базируется Международный аэропорт имени Ататю́рка. Площадь музея — 65000 кв. м. В нём имеются гражданские самолёты, вертолёты и другие летательные аппараты, в основном принадлежащие ВВС Турции. История создания По приказу командования ВВС Турции был поднят вопрос строительства авиационного музея в Стамбуле. После подтверждения этой идеи был отдан приказ на консервацию одного экземпляра каждой модели авиационной техники, использованной ВВС Турции. Приказ был отдан в 1985 году. В результате этих действий был создан музей авиации. После окончания Первой мировой войны, некоторые немецкие самолёты 1912 года, или старше, были перемещены в музей в качестве экспонатов. Был осуществлён также сбор захваченных во время военных действий самолётов противника. Во время войны за независимость эти воздушные суда были перемещены в Картал, чтоб защитить их от последствий военных действий, но, к сожалению, даже при попытке сохранить их, некоторые суда получили критические повреждения во время транспортировки в Картал. Такие инциденты стали причиной задержки строительства музея авиации. Галерея
Музей авіації (Стамбул)

Стамбульський музей авіації (тур. Havacılık Müzesi or Hava Kuvvetleri Müzesi) — музей авіації в Стамбулі, належить ВПС Туреччини, знаходиться в районі Ешилькей, де базується Міжнародний аеропорт імені Ататюрка. Площа музею - 65 000 м². У ньому є цивільні літаки, вертольоти та інші літальні апарати, що в основному належать ВПС Туреччини. Історія створення За наказом командування ВПС Туреччини порушено питання будівництва авіаційного музею у Стамбулі. Після підтвердження цього задуму віддано наказ на консервацію одного екземпляра кожної моделі авіаційної техніки, використаної ВПС Туреччини. Наказ віддано в 1985. Внаслідок цих дій створено музей авіації. Після закінчення Першої світової війни деякі німецькі літаки 1912 року, або старші, були переміщені в музей як експонати. Було здійснено також збирання захоплених під час військових дій літаків противника. Під час війни за незалежність ці повітряні судна були переміщені в Картал, щоб захистити їх від наслідків воєнних дій, але, на жаль, навіть при спробі зберегти їх, деякі судна отримали критичні ушкодження під час транспортування в Картал. Такі інциденти спричинили затримку будівництва музею авіації. Галерея
Palác Adile Sultan

Palác Adile Sultan je novoslohová patrová budova ze 60. let 19. století v Istanbulu v Turecku, ležící v obvodu k Üsküdar, ve čtvrti Kandilli. Palác byl hlavním sídlem a rezidencí osmanské princezny Adile Sultan, která spolufinancovala jeho stavbu a roku 1869 jej darovala státu pro školní budovu anatolské dívčí střední školy. Od poslední rekonstrukce z let 1996-2006 palác slouží jako turecké kulturní a společenské centrum. Historie Palác se zahradou byl vybudován pro osmanskou princeznu Adile (1826–1899), dceru sultána Mahmuda II. a sestru pozdějších sultánů Abdulmecida I. a Abdulazize. Jeho stavbu navrhl dvorní architekt Sarkis Balyan. Na témže místě stál také kiosek, který princezně daroval již v roce 1856 sultán Abdülmecid I. Stavbou paláce sultán Abdulaziz pověřil Balyana v roce 1861. Stojí na jednom z nejlepších míst v Istanbulu, na kopci, který je na úrovni středu Bosporu, při pobřeží z asijské strany města. Místo nabízí panoramatický výhled na Bospor a na Marmarské i Černé moře. Výhled je možný ze všech místností paláce. Palác má celkem 55 pokojů a rozlohu okolo 17 tisíc m². Adile Sultan byla rovněž jednou z nejlepších tureckých básnířek a žila zde až do smrti svého manžela, Mehmeda Ali Paši, v roce 1868. Toho roku princezna dala palác adaptovat na dívčí školu, jejíž provoz sponzorovala až do své smrti v roce 1899. Během 1. světové války palác krátce sloužil jako sídlo ministerstva války. V letech 1916-1920 palác nesl jméno princezny a sloužil jako druhý stupeň základní dívčí školy. V roce 1924 byla škola přejmenována podle místa na Kandilli. V roce 1931 byla doplněna ještě dívčí střední škola, která patřila k nejlepším v Istanbulu. Škola byla v roce 1969 přesunuta do nové budovy, palác sloužil jako její internát až do roku 1986, kdy kvůli zkratu elektřiny budova kompletně vyhořela. Ruinu historické budovy chtěla obnovit nadace absolventek školy Kandilli. Náklady však mnohonásobně převýšily částku vybranou nadací, proto finanční podporou přispěli miliardář a byznysmen Sakıp Sabancı a guvernér Istanbulu Muammer Güler. Sakıp sponzoroval výstavbu až do své smrti v roce 2004. Palác byl znovu vybudován během deseti let a náklady přesáhly 9,5 milionu tureckých lir. Otevírací ceremoniál se uskutečnil 28. června 2006. Budova je nyní známá pod názvem Sakıp Sabancı Kandilli – vzdělávací a kulturní centrum. Palác zaujímá rozlohu 5 625 m², likvidací příček získal obrovskou oválnou vstupní halu, která pojme až 500 lidí, další dvě haly pro 200 lidí, prostor o 1 300 m² slouží pro výstavy, dalších 20 místností s 30–40 místy k sezení je určeno pro semináře, další místnost pro filmové muzeum (interiér a exteriéry sloužily v minulosti při natáčení několika filmů). Jídelna pojme 150 osob a kavárna 60 osob. Palácová zahrada má rozlohu asi po 2 tisíce lidí. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Adile Sultan Palace na anglické Wikipedii. Související články Adile Sultan Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Adile Sultan na Wikimedia Commons
Дворец Адиле-султан

Дворец Адиле-султан (тур. Adile Sultan Sarayı) ― бывшая султанская имперская резиденция, в которой позднее открыли школу для девочек. Ныне является культурным и образовательным центром в Кандилли, пригороде Стамбула в Турции. История Дворец был построен для Адиле-султан (1826—1899), дочери султана Махмуда II (1789—1839) и сестры султанов Абдул-Меджида I (1823—1861) и Абдул-Азиза (1830—1876), по проекту архитектора Саркиса Бальяна. Он был возведён на месте павильона, подаренного сестре в 1856 году султаном Абдул-Меджидом I. Дворец был построен по заказу другого её брата, султана Абдул-Азиза придворным архитектором Саркисом Баляном в 1861 году. Он стоит на холме, который находится на мысе в середине азиатского побережья Босфорского пролива. Такое расположение открывает прекрасный панорамный вид на Босфор, Мраморное и Чёрное море. Дворец имел 55 комнат на участке в 17 000 м². Адиле-султан, единственная поэтесса из рода Османов, имевшая свой Диван. Жила во дворце до смерти мужа Мехмеда Али-паши в 1868 году. После смерти Адиле, согласно её последней воле, в феврале 1899 года в здании была открыта средняя школа для девочек. С началом Первой мировой войны здание на короткое время перешло под контроль Военного министерства. Только в 1916 году, при активном участии османской журналистки Сельмы Рызы, здесь открылась школа для девочек, и первые выпускницы окончили школу в 1920 году. В 1924 году, по месту расположению, учебное заведение стало называться средней школой для девочек в Кандилли. В 1969 году классы средней школы переехали в новое здание. Старый дворец использовался как интернат для школьниц до 1986 года, когда он сгорел из-за короткого замыкания. Здание дворца было восстановлено благодаря пожертвованиям бывших выпускниц школы и благотворителей, особенно миллиардера и филантропа Сакыпа Сабанджи, не дожившего до церемонии открытия, которая состоялась 28 июня 2006 года. Ныне во дворце открыт культурный и образовательный центр его имени. Дворец занимает площадь в 5 625 м² и включает овальный зал для совещаний и банкетов на 500 человек, два конференц-зала на 200 человек каждый, зал в 1 300 м² для коктейлей и выставок, 20 конференц-залов на 30-40 мест, музей, столовую на 150 мест и кафе на 60 человек. Ссылки Официальный сайт дворца Адиле Султан О дворце Адиле Султан в газете Radikal (тур.) О дворце Адиле Султан в газете Sabah (тур.) Сайт Сакыпа Сабанджи (тур.)
Палац Аділе Султан

Палац Аділе Султан — колишня султанська резиденція, в якій пізніше відкрита школа для дівчаток. Нині є культурним і освітнім центром в Канділлі, передмісті Стамбула в Туреччині. Історія Палац побудований для принцеси Аділе Султан (1826—1899), дочки султана Махмуда II (1789—1839) і сестри султанів Абдул-Меджида I (1823—1861) і Абдул-Азіза (1830—1876), за проектом архітектора Саркіса Бальяна. Зведений на місці павільйону, подарованого сестрі в 1856 султаном Абдул-Меджидом I. Палац побудований за замовленням іншого її брата, султана Абдул-Азіза. Стоїть на пагорбі, який знаходиться на мисі в середині азійського узбережжя Босфорської протоки. Таке розташування відкриває прекрасний панорамний вид на Босфор, Мармурове та Чорне моря. Палац мав 55 кімнат на ділянці в 17 000 м². Аділе Султан, єдина жінка-поет з роду османських султанів, що мала свій Диван. Жила в палаці до смерті чоловіка, Мехмеда Алі-паші в 1868. Пожертвувала резиденцію на створення середньої школи для дівчаток після своєї смерті в лютому 1899. З початком Першої світової війни будівля на короткий час перейшла під контроль Військового міністерства. Тільки в 1916 тут відкрилася школа для дівчаток, і перші випускниці закінчили школу в 1920. У 1924, за місцем розташування, навчальний заклад став називатися середньою школою для дівчаток в Канділлі. У 1969 класи середньої школи переїхали в новий будинок. Старий палац використовувався як інтернат для школярок до 1986, коли він згорів через коротке замикання. Будівлю палацу відновлено завдяки пожертвам колишніх випускниць школи та благодійників, особливо мільярдера та філантропа Сакипа Сабанджі, що не дожив до церемонії відкриття, яка відбулася 28 червня 2006. Нині в палаці відкрито культурний й освітній центр його імені. Палац займає площу в 5 625 м² і включає овальний зал для нарад і бенкетів на 500 осіб, два конференц-зали на 200 осіб кожен, зал в 1 300 м² для коктейлів та виставок, 20 конференц-залів на 30-40 місць, музей, їдальню на 150 місць і кафе на 60 осіб. Джерела Офіційний сайт палацу Адиле Султан Про палаці Адиле Султан в газеті Radikal (тур.) Про палаці Адиле Султан в газеті Sabah (тур.) Сайт Сакипа Сабанджі (тур.)