NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Templo de Afrodita Euplea

El Templo de Afrodita Euplea, también conocido como Templo de Afrodita Cnidia, fue un antiguo templo griego dedicado a Afrodita en la antigua ciudad de Cnido, en Asia Menor, en la actual Turquía.​​ Afrodita Euplea significa ‘Afrodita del buen viaje’, que era su nombre en su condición de diosa del mar, un aspecto muy popular entre los marineros.​ Historia El templo de Afrodita Euplea estaba dedicado a la diosa patrona de Cnido. Fue construido a finales del período clásico a mediados del siglo III a. C. El templo se hizo para una famosa escultura de Afrodita, Afrodita de Cnido, esculpida por Praxíteles.​ Los cnidios compraron la escultura después de que los habitantes de Cos la rechazaran porque la escultura representaba a la diosa desnuda. En Cnido, se convirtió en una de las obras de arte más famosas del mundo antiguo.​ Los cnidios llamaban a su diosa Afrodita Euplea. Otros dos templos estaban también dedicados a Afrodita en la ciudad, uno con el epíteto Dorítide y el otro con el epíteto Acrea.​​​​ El templo fue renovado en algún momento de su historia. La escultura de Praxíteles permaneció en el templo hasta que fue trasladada a Constantinopla, donde fue destruida por un incendio. Las ruinas del templo fueron descubiertas por la arqueóloga estadounidense Iris Love en 1969.​ Love, así como muchos otros estudiosos, han interpretado que el templo estaba dedicado a Afrodita. Otra interpretación es que habría estado dedicado a Atenea.​ Descripción Estaba situado en una colina al noroeste del recinto amurallado de Cnido, donde se encontraban los principales santuarios de la ciudad.​ El edificio era un templo monóptero abierto del estilo dórico, flanqueado por 18 columnas. También utilizaba el estilo corintio, ya fuera en las columnas de su interior o como resultado de alguna modificación posterior. Se construyó con piedra caliza, arenisca y mármol.​​ Lo único que queda del edificio es su zócalo de mármol.​ La Afrodita de Cnido del templo era de mármol y representaba a la diosa del amor desnuda.​​​ Curiosamente, el templo también tenía puertas en la parte trasera y la estatua no estaba colocada al final de la naos, sino en el medio del templo circular. ​La arquitectura del templo permitía ver la estatua desde todas las direcciones.​​​ El altar del templo estaba situado, como es típico, en su lado oriental. En el mismo lado había una escalera que conducía al basamento del templo.​ En el lado oeste del templo había un tesoro, un altar dedicado a Atenea y un santuario de base rectangular. El templo estaba rodeado por un témenos. En su lado oriental había un jardín dedicado a Afrodita, descrito por Pseudo-Luciano.​ En la explanada inferior, al sur del templo de Afrodita, se encontraba el Templo de Apolo Carneo.​ Referencias Enlaces externos
Храм Афродиты (Книд)

Храм Афродиты — святилище в древнегреческом городе Книд, посвящённое богине любви Афродите. Это было знаменитое место паломничества, известное тем, что здесь находилась знаменитая статуя Афродиты Книдской. Храм был посвящён богине под её эпитетом Афродита Эвплоя или «Афродита добрая помощница в плавании», что служило её именем в качестве морской богини, очень популярной среди моряков. Это было значимое святилище, известное в древнем мире тем, что в нём находилась первая культовая статуя богини, изображающая её обнаженной, которая была создана скульптором Праксителем в 365 году до нашей эры. Таким образом, храм стал местом паломничества и продолжал оставаться таковым и во времена Римской империи. Он представлял собой круглый дорический храм, окружённый колоннадами. Необычно было то, что у храма были двери и в задней части, и статуя была помещена не в конце зала целлы храма, а в середине круглого храма, что позволяло паломникам видеть статую со всех сторон. Вокруг храма среди благоухающих кустарников были расставлены ложи, чтобы люди могли заниматься сексом. Копия знаменитого храма была возведена на вилле императора Адриана в Тиволи. Если храм все ещё использовался в IV веке, то был бы закрыт во время гонений на язычников в поздней Римской Империи. Святилище было раскопано Айрис С. Лав в 1970 году. На этом месте она нашла мраморное основание и фрагменты статуи Афродиты работы Праксителя . Примечания
Afrodite Euploias tempel

Afrodite Euploias tempel var en helgedom på ön Knidos tillägnad gudinnan Afrodite. Det var uppfört på 300-talet f.Kr. och var under antiken berömt som det tempel som hyste Afrodite från Knidos, den första statyn som avbildade Afrodite naken, och var ett pilgrimsmål ännu under det romerska kejsardömets tid. Templet var tillägnat gudinnan under hennes namn Afrodite Euploia, vilket var Afrodite i hennes egenskap av havsgudinna. Det var en cirkelrund byggnad omgiven av kolonner. Ovanligt för ett tempel var statyn placerad mitt i tempelrummet med öppningar på båda sidor om byggnaden, för att besökaren skulle kunna se statyn från alla håll. Det var omgivet av bänkar utplacerade i buskage, som gjorde det möjligt att älska runt kärleksgudinnans tempel. Om templet fortfarande var i bruk under 300-talet torde det ha stängts under förföljelserna mot hedningarna. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version.
Hill 10 Commonwealth War Graves Commission Cemetery

Hill 10 Cemetery is a Commonwealth War Graves Commission Cemetery in the former Suvla Bay sector of the Gallipoli Peninsula, Turkey. The battles at Gallipoli, some of whose participating soldiers are buried at this cemetery, was an eight-month campaign fought by Commonwealth and French forces against Turkish forces in an attempt to force Turkey out of the war, to relieve the deadlock of the Western Front (France/Belgium) and to open a supply route to Russia through the Dardanelles and the Black Sea. The main landings were in April 1915, but failure to make any progress led to a further landing at Suvla Bay to the North of the existing Allied positions on 6 August. However indecision and confusion led delays allowing the Turkish defenders to reinforce their positions, resulting in a stalemate. Hill 10 was a small hill North of the Suvla Bay salt lake and was captured by 9th Lancashire Fusiliers and the 11th Manchesters the following morning. Originally a burial site containing just 3 graves from November 1915, the cemetery was greatly enlarged after the Armistice, when graves consolidated from six smaller cemeteries - the 88th Dressing Station, 89th Dressing Station, Kangaroo Beach, 'B' Beach, 26th Casualty Clearing Station and Park Lane cemeteries. 150 of the graves are unidentified, but there are memorials to the 55 British soldiers and sailors and the single Royal Australian Navy Bridging Train member known to be amongst them. The Gallipoli Newfoundland Memorial is located 25 metres to the northwest. Notes External links Hill 10 Commonwealth War Graves Commission Cemetery at Find a Grave
Hill 60 Commonwealth War Graves Commission Cemetery

Hill 60 Cemetery is a Commonwealth War Graves Commission cemetery dating from World War I at the Northern end of the former Anzac sector of the Gallipoli Peninsula, Turkey and the location of Hill 60 (New Zealand) Memorial, one of four memorials on the peninsula which commemorate New Zealanders killed in the campaign but who have no known grave. The battles at Gallipoli, some of whose participating soldiers are buried at this cemetery, was an eight-month campaign fought by Commonwealth and French forces against Turkish forces in an attempt to force Turkey out of the war, to relieve the deadlock of the Western Front (France/Belgium) and to open a supply route to Russia through the Dardanelles and the Black Sea. The main landings were in April 1915, but failure to make any progress led to a further landing at Suvla Bay to the North of the existing Allied positions on 6 August. However indecision and confusion led delays allowing the Turkish defenders to reinforce their positions, resulting in a stalemate. Hill 60 was a low Turkish occupied knoll 60 metres above sea level at the northern end of the Sari Bair range which nevertheless dominated the Allied positions near Suvla bay. It was the location of the Battle of Hill 60, the last major assault of the campaign, launched on 21 August 1915 to coincide with the attack on Scimitar Hill made from the Suvla front by General Stopford's British IX Corps. The battle lasted for 8 days, and although Australian troops reached the top of the hill the vital north facing slopes which overlooked Suvla remained in Turkish hands. The cemetery, on the site of some of the trenches fought over during the battle, was used following the battle and extensively enlarged after the Armistice from remains found on the surrounding battlefield and from 42 graves moved in from Norfolk Trench Cemetery. 712 of the graves are unidentified, but special memorials commemorate 34 casualties thought to be amongst them. The cemetery also contains one of four memorials commemorating New Zealand troops who do not have known graves, the Hill 60 (New Zealand) Memorial, and contains the names of 183 New Zealand soldiers killed during the battle. The cemetery also contains the identified graves of 13 New Zealanders (one of whom was in the Australian Imperial Force), and a further 16 are thought to be buried in the cemetery. References Cemetery details. Commonwealth War Graves Commission. "Hill 60 Cemetery". Battlefields 1914–1918. Retrieved 2008-08-02. Notes External links Hill 60 Commonwealth War Graves Commission Cemetery at Find a Grave
Hisar-Moschee

Die Hisar-Moschee (türkisch Hisar Camii), auch Hisarönü-Moschee (türkisch Hisarönü Camii) genannt, ist eine Moschee im historischen Geschäftsviertel (Basar) Kemeraltı der türkischen Metropole Izmir. Sie ist die größte Moschee von Izmir. Geschichte Der Bau der Hisar-Moschee begann im Jahr 1592 und dauerte sechs Jahre; 1598 wurde sie eröffnet. In den Jahren 1813, 1881, 1927 und 1980 mussten Teile der Moschee restauriert werden. Namensherkunft Der Name leitet sich von der Lage der Moschee ab: Hisar kommt aus dem Türkischen und bedeutet Festung; Hisarönü bedeutet vor der Festung und Hisarönü-Camii demnach Moschee vor der Festung. Im Jahr 1872 wurde auf einem Platz hinter der Moschee die Ruine einer Festung abgerissen. Der Name soll an die damalige Festung erinnern. Architektur Bei der Hisar-Moschee handelt es sich um ein Bauwerk der klassischen osmanischen Architektur. Das sechseckige Fundament der Hauptkuppel ist von insgesamt sechs kleineren Kuppeln umgeben. Die Mauern des rechteckigen Hofes tragen je sieben Kuppeln. Im Innenhof befindet sich eine überdachte Brunnenanlage, die zur rituellen Waschung vor dem Gebet (Wuḍūʾ) dient. Die Moschee hat ein Minarett. Das Innere der Moschee wurde mit bedeutenden Werken osmanischer Kalligraphie verziert. Weblinks Einzelnachweise
Hisar Mosque

The Hisar Mosque (Turkish: Hisar Camii; meaning the "Fort Mosque") or Hisarönü Mosque (Hisarönü Camii) is a historical Mosque in İzmir, Turkey. It has been recorded to have been constructed by Ottoman governor Aydınoğlu Yakup Bey who was Bey of İzmir between 1592 and 1598. The 16th century Mosque is one of the biggest in the city centre and its interior contains one of the most striking examples of Ottoman Islamic artwork in İzmir. Architecture The Mosque has one main dome in the centre facing the entrance supported by eight large pillars along with three large domes on either side. There are three smaller domes at the back of the top. The courtyard has a series of seven domes on the sides. There is a şadırvanı (fountain used for Islamic ritual washing) overlooking the courtyard. The Mosque has been restored in 1813, 1881, 1927 and 1980 after damage. References
Мечеть Хісар

Мечеть Хісар (тур. Hisar Camii; що означає «Фортечна мечеть») або мечеть Хісароню (Hisarönü Camii) — історична мечеть в Ізмірі, Туреччина. Її збудував османський намісник Айдиноглу Якуп-бей, який був беєм Ізміра між 1592 і 1598 роками. Мечеть XVI століття є однією з найбільших у центральній частині міста, а її інтер'єр містить один з яскравих зразків османського ісламського мистецтва в Ізмірі. Архітектура Мечеть Хісар, яка вважається першою монументальною спорудою міста, була пошкоджена під час землетрусів 1813, 1868 та 1881 років. Мечеть неодноразово піддавалася реставрації: роботи проводилися у 1813, 1870, 1881, 1890, 1927, 1938, 1985 та впродовж 2009–2011 років. Під час оновлення у 1813 році до фасаду будівлі було добудовано нартекс. Архітектурно мечеть складається з центральної молитовної зали, семикуполового нартекса та мінарету, розташованого на північному боці. Мінарет має круглу форму й один балкон, встановлений на кам’яній основі. Перше відновлення мінарету відбулося 22 травня 1890 року за ініціативи губернатора Ізміра Халіля Ріфата-паші. Після землетрусу 1927 року, який зруйнував старий мінарет, новий був швидко збудований губернатором Казимом Діриком-пашею. Його основа була прикрашена традиційною кутах’янською керамікою, характерною для того періоду. На воротах мінарету зберігся напис, що вшановує цю реконструкцію: «Збудовано за часів правління губернатора Ізміра мірліва Казима-паші (1343/1927)». Остання реставрація відбулась між 2009 і 2011 роками, і мечеть була відкрита для богослужіння у п'ятницю, 11 березня 2011 року. Головний купольний простір мечеті, розташований перед міхрабом у харімі (молитовній залі мечеті), має квадратну форму й оточений меншими купольними приміщеннями з трьох сторін. Будівля зведена з тесаного каменю та бутового каменю за квадратним планом. Центральний купол спирається на вісім масивних опор, відомих як "слонові ноги", і підтримується шістьма меншими куполами. У молитовну залу веде вхід із західного боку через нартекс із трьома дверима. Сам нартекс перекритий сімома куполами, які тримаються на восьми мармурових колонах, з'єднаних округлими арками. Нещодавно його передню частину засклили. Усередині мечеті розміщено дерев’яну кафедру, оздоблену інкрустацією з перламутру, а міхраб має форму напівкруглої ніші, прикрашеної мальованими орнаментами XVIII–XIX століть. На вхідних воротах міститься каліграфічний напис із 97-го аяту сури «Алі Імран»: «Хто ввійде туди, буде в безпеці» (وَمَنْ دَخَلَهُ كَانَ اٰمِناًۜ). Капітелі колон аркади створюють враження, що їхній стиль запозичено з римської архітектури. Вони були розроблені та встановлені у своїй первісній формі під час зведення мечеті. Одну з таких капітелей, яка збереглася без подальшого оздоблення, можна побачити на колоні праворуч після входу до харіму, над жіночою галереєю. Існує припущення, що колони нартекса є одними з найдавніших архітектурних елементів у місті Ізмір. Посилання
Kınalıada

Kınalıada (griechisch Πρώτη Proti) ist die nördlichste und die am dichtesten besiedelte der Prinzeninseln im Marmarameer bei Istanbul und gehört zum Stadtbezirk Adalar. Die 1,3 km² große, waldarme Insel liegt 5,7 km vom asiatischen Festland entfernt. Die Einwohnerzahl beträgt 1.987 (Stand: Ende 2024). Die Bezeichnung stammt von der roten Erde, die für das Eiland typisch ist. In der Vergangenheit wurden auf Kınalıada Kupfer und Eisen gewonnen, wodurch sich das Erdreich rot färbte, und ist damit die am wenigsten bewaldete Insel. Die Insel war Rückzugsort und Exil byzantinischer Herrscher, unter anderem Romanos IV. Die mit nur zwölf Kilometer dem europäischen Zentrum Istanbuls nächstliegende der Prinzeninseln ist in 25–40 Minuten mit der Fähre zu erreichen. Die Insel ist auch bekannt als Schauplatz des nicht lizenzierten türkischen Tim-und-Struppi-Abenteuers Marmara Canavari (1966). Persönlichkeiten Eşfak Aykaç (1918–2003), Fußballspieler und -trainer Weblinks Bilder von Kınalıada Einzelnachweise
Kınalıada

Kınalıada (Turkish for: Henna Island; Greek: Πρώτη, romanized: Proti, lit. 'first', known classically in English as Prote) is the fourth largest inhabited island in the Princes' Islands in the Sea of Marmara; near Istanbul, Turkey. It is also the closest of the islands to the mainland, lying about 12 kilometres (7 mi) to the south. Administratively, it is a neighbourhood in the municipality and district of Adalar, Istanbul Province, Turkey. Its population is 2,025 (2022). In the past it was called Proti by its Greek residents. Kınalıada means "Henna Island" in Turkish, because the land has a reddish colour as a result of the iron and copper that has been mined there. It is dominated by Çınar Tepesi (Plane Tree Hill, 115 m/377 ft), Teşrifiye Tepesi (Visiting Hill, 110 m/360 ft) and Manastır Tepesi (Monastery Hill, 93 m/305 ft). This is one of the least forested of the Prince Islands. Proti (Greek: First) was the island most commonly used as a place of exile under the Byzantine Empire. The most notable exile was Emperor Romanos IV Diogenes, who remained in the Monastery of the Transfiguration on Hristo Peak of the island after the Battle of Manzikert in 1071. The island was also the burial place of the deposed Emperor Tiberius III. The island is home to one former Greek Orthodox monastery, the Monastery of Christ. The waterfront Kınalıada Mosque is a rare example of modern architecture in the islands. It was designed in 1964 by Başar Acarlı and Turhan Ayuroğlu to evoke the shape of a yacht. Şehir Hatları ferries connect the island with the mainland from terminals at Eminönü and Kabataş on the European side of Istanbul and from Kadıköy and Bostancı on the Asian side. As it is the closest of the Princes' Islands to the ferry terminals of mainland Istanbul, most of the ferries call first at Kınalıada before continuing to Burgazada, Heybeliada and Büyükada. Notable residents Empress Irene (c. 752–803), Byzantine empress Michael I Rangabe (c. 770–844), Byzantine emperor Romanos I Lekapenos (870–948), Byzantine emperor Romanos IV Diogenes (c. 1030–1072), Exiled Byzantine emperor Zabel Sibil Asadour (1863–1934), Armenian poet and writer Eşfak Aykaç (1918–2003), Turkish football player and coach Zahrad (1924–2007), Armenian poet Mesrob II Mutafyan (1956–2019), Armenian Patriarch See also List of Armenian ethnic enclaves References Kınalıada at Istanbul Metropolitan Municipality website External links Images of Kınalıada Archived 2021-11-13 at the Wayback Machine Everything about Kinaliada
Kınalıada

Kınalıada (en griego, Πρώτη) es una de las Islas de los Príncipes del mar de Mármara. Oficialmente, es un barrio del distrito de Adalar de Estambul, Turquía. Kınalıada (que significa "isla henna" en turco por el color de la tierra) es la isla más cercana a la parte europea de Estambul. Por esta razón, fue la isla más utilizada como lugar de exilio durante el periodo bizantino (el más famoso fue el del Emperador Romano IV Diógenes tras la Batalla de Manzikert en 1071). El color de la tierra se debe a hierro y al cobre que se ha extraído a lo largo de la historia. Es una de las islas con menor masa forestal. Enlaces externos Imágenes de Kınalıada Archivado el 13 de noviembre de 2021 en Wayback Machine.
Kınalıada

Kınalıada (Πρώτη, en grec, Proti, ou Prote) est une des neuf îles constituant l'archipel des Îles des Princes (Adalar en turc, un des trente-neuf districts d'Istanbul), dans la mer de Marmara, en Turquie. Kınalıada signifie l'île (ada) du henné (kına), en référence à la couleur des eaux où baigne l'île. C'est l'île la plus proche de la rive européenne d'Istanbul, à seulement une heure de ferry de Sirkeci. Les îles Vordonis se trouvent à mi-chemin entre la côte et l'île de Kınalıada. Histoire L'île abritait un monastère pendant la période byzantine et servit de lieu d'exil, comme d'autres Îles des Princes. Michel Ier Rhangabé s'y retira avec l'impératrice et ses enfants après son abdication en 813, et y mourut en janvier 844. Romain Ier Lécapène, renversé par ses fils Etienne et Constantin en décembre 944, fut contraint d'y devenir moine et s'y éteignit en juin 948. En décembre 969, la fille d’un aubergiste du Péloponnèse Théophanô, épouse des basileus Rômain II, puis Nicéphore Phôkas, y est exilée par son amant Iôannis Kourkouas Tzimiskés avant son couronnement impérial. En 971, le général Léon Phôkas, frère du basileus Nicéphore Phôkas, après une révolte, y est enfermé et énucléé. Après son aveuglement en décembre 1072, Romain IV Diogène y fut relégué avant d'y mourir quelques jours plus tard et d'y être inhumé. Géographie C'est l'une des îles les moins forestières, connue pour la couleur rouge de sa terre, due aux travaux de mines de fer et de cuivre. Kınalıada fait environ 1,5 km de longueur pour une largeur de 1,1 km. C'est la quatrième plus grande des îles des Princes dans la mer de Marmara. Il existe trois grandes collines sur l'île, Çınar Hill, située sur la partie ouest de l'île, Teşvikiye (115 mètres), située à côté de Çinar Hill, et Hristo (93 mètres), au sommet de laquelle se trouve le monastère Hristo. En 2000, la population de l'île compte 3318 habitants permanents. La circulation des voitures, des motocyclettes et des attelages de chevaux est interdite sur l'île. Notes et références Voir aussi Articles connexes Îles des Princes Liste des îles sans voitures Portail d'Istanbul Portail des îles Portail de la mer Méditerranée
Kınalıada

Kınalıada (in greco Πρώτη?, Proti, "la prima") è una delle Isole dei Principi del Mar di Marmara, presso Istanbul. Il nome greco gli deriva dall'essere la più vicina a questa città, l'antica capitale dell'Impero bizantino. Ufficialmente è una mahalle del distretto delle isole (Adalar), appartenente alla città di Istanbul, Turchia. L'isola è la meno ricca di foreste delle Isole dei Principi. Essa ha la particolarità di avere una popolazione cosmopolita con una predominanza armena dal 1846. La popolazione dell'isola ammontava nel 2010 a 1868 abitanti. Nel 1072 vi fu esiliato l'imperatore bizantino Romano IV Diogene, dopo essere stato accecato. Vi morì poco dopo, a causa delle severe ferite a lui inflitte nell'accecamento. Monumenti e luoghi d'interesse Monastero della Trasfigurazione Collegamenti con la terraferma L'isola è raggiungibile da un servizio di traghetti che parte da Kabataş. Il viaggio dura circa 25 minuti con il traghetto veloce e 40 con quello regolare. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Kınalıada Collegamenti esterni Immagini di Kınalıada, su wowturkey.com. URL consultato il 12 dicembre 2009 (archiviato dall'url originale il 13 novembre 2021).
Kınalıada

Kınalıada (Grieks: Πρώτη) is een van de negen Turkse Prinseneilanden, gelegen voor de kust van Istanbul, in de Zee van Marmara. Bestuurlijk gezien behoort het eiland tot het district Adalar in de provincie Istanbul. Çınartepe is met 115 meter het hoogste punt van het eiland.
Kınalıada

Kınalıada (gr. Πρώτη, Proti) – turecka wyspa we wschodniej części Morza Marmara, niedaleko azjatyckiej części Stambułu. Powierzchnia wyspy wynosi ok. 1,3 km², jest czwartą pod względem wielkości wyspą w archipelagu Wyspy Książęce. W czasach Cesarstwa Bizantyńskiego wyspa służyła jako miejsce zesłania. Najbardziej znanym zesłańcem był cesarz Roman IV Diogenes, przebywający w klasztorze na wyspie po przegranej bitwie pod Manzikertem. Przypisy