NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Багдадський павільйон

Багдадський павільйон (тур. Bağdat Köşkü) — павільйон, що розташований у IV дворі палацу Топкапи, Стамбул, Туреччина. Історія Початок будівництва павільйону був закладений на початку походу султана Мурада IV на Багдад, який завершився перемогою. Завершилось будівництво у 1639 році. Однак Найма у своїх рукописах свідчить, що внутрішні роботи в павільйоні велись ще й після смерті султана. У цьому павільйоні султан пив каву після своєї ранкової молитви та приймав гостей. Пізніше, у XVII ст., султани Абдул-Гамід І та Селім ІІІ використовували павільйон своєю бібліотекою. У 2006 році відбулась реставрація. Архітектура План Багдадського павільйону дуже схожий з планом Єреванського павільйону, побудованого тим самим султаном Мурадом. Будівля у своєєму плані є восьмикутною з склепінчастою галереєю з широким купольним дахом. Стіни павільйону оздоблені в Класичному Османському кахлями, виробництво яких на той час досягло найвищої майстерності. На рівні з кахлями використаний кольоровий мармур та слонова кістка, в декорі — позолота і перламутр. Присутні написи з аятів Корану. В декоруванні стелі прослідковується також впив класицизму XVII ст. За часів правління Абдул-Азіза, кін ХІХ ст., до вікон додали дерев'яні віконниці, проте наступник султан Мехмед V, поч. ХХ ст., їх прибрав. У 1939 році вікна закрили залізом, а у 1972 році поверх заліза додали скло. Проте у цьому ж році залізні конструкції було знято і павільйон набув того вигляду, в якому його можна побачити сьогодні. Підлога вкрита шестикутною цеглою. Кам’яні ґрати на п’єдестальній частині будівлі, побудованої з різаного каменю, не були покриті. На головному поверсі павільйону стіни заховані за мармуровими покриттями. Арки, що створюють портики павільйону, побудовані з білого мармуру та червоного каменю. Круглі червоні порфіри ікрустовані у білі мармурові поверхні склепіння арок. Стіни портика обшиті різаним каменем, а стеля — деревом, пофарбованим в зелений колір. Екстер'єр покритий кахлями з зображенням артишоків та гранат на білому тлі. Меблі павільйони виготовлені з ебенового дерева. Галерея Дивись також Кахельний павільйон Єреванський павільйон Джерела
Bilecik Üniversitesi

Die Bilecik Universität (türkisch Bilecik Şeyh Edebali Üniversitesi) ist eine Universität in der türkischen Stadt Bilecik. Sie entstand im Jahr 2007 als eine von 17 neuen, durch Beschluss des Parlaments gegründeten Universitäten. Weblinks Website der Bilecik Şeyh Edebali Üniversitesi (türkisch) Website der Bilecik Şeyh Edebali University (englisch) Einzelnachweise
Bilecik Şeyh Edebali University

Bilecik University is a university located in Bilecik, Turkey. It was established in 2007. Bozüyük Vocational School was part of Anadolu University before 2007. Initially established with faculties of arts and sciences, engineering, and institutes of social sciences and natural sciences, the university later expanded to include the Faculty of Economics and Administrative Sciences, Osmaneli Vocational School, Pazaryeri Vocational School, Gölpazarı Vocational School, Söğüt Vocational School, Health Services Vocational School, and Bozüyük Vocational School. References External links Official Website
Gordion Museum

Gordion Museum is a museum in Turkey. Location Unlike most other museums this museum is located in a village. It is in Yassıhöyük village of Polatlı ilçe (district) in Ankara Province on the road to Polatlı at 39°39′10″N 31°39′47″E. The village is founded next to Gordion, the capital of Phrygia an ancient kingdom in Anatolia. History The museum was established in 1963 as a subsidiary of Museum of Anatolian Civilizations in Ankara about 75 kilometres (47 mi) away. Recently, the museum was enlarged by adding a 180 square metres (1,900 sq ft) stock room, a 150 square metres (1,600 sq ft) additional exhibition hall a lab and conference room. There is also a 5,000 square metres (54,000 sq ft) open air exhibition area. Exhibits The exhibits include the Phrygian and other archaeological items, especially those of King Midas. There is also a chronological exhibition of later artifacts including Hellenistic and Roman Empire items and also a coinage section. There are many tumuli around Gordion. They are actually the tombs of Phrygian aristocrats. The most important tumulus with a 300 metres (980 ft) diameter and 55 metres (180 ft) height belongs to King Midas. It was unearthed in 1957 and after underpinning works it was opened to visits. Gallery References
Museo de Gordio

El Museo de Gordio (en turco, Gordion Müzesi) es uno de los museos de Turquía. Está ubicado en la localidad de Yassıhöyük, situada en el distrito de Polatlı de la provincia de Ankara. Fue fundado en 1963.​​ Colecciones El museo expone una colección arqueológica de objetos del entorno de la antigua ciudad de Gordio. Un sector del museo consta de piezas arqueológicas de la Edad del Bronce. En otro sector se incluyen objetos del periodo frigio temprano, como cerámica hecha a mano, relieves en piedra, elementos arquitectónicos y herramientas metálicas y textiles. Por otra parte, se encuentran las piezas de las épocas clásica, helenística y romana. También hay una sección de sellos y monedas. En el jardín del museo se exponen mosaicos y también un túmulo funerario reconstruido, que en 1954 había sido objeto de excavaciones ilegales.​​ Referencias
Museo di Gordio

Il Museo di Gordio (in turco Gordion Müzesi) è un museo in Turchia, nei pressi della antica città di Gordio. Localizzazione A differenza della maggior parte degli altri musei, questo museo si trova in un villaggio. Si trova nel villaggio di Yassıhöyük del distretto di Polatlı nella provincia di Ankara sulla strada per Polatlı a 39°39′10″N 31°39′47″E. Il villaggio fu fondato vicino a Gordio, la capitale della Frigia, un antico regno in Anatolia. Storia Il museo è stato fondato nel 1963 come filiale del Museo delle Civiltà Anatoliche ad Ankara a circa 75 chilometri di distanza. Recentemente, il museo è stato ampliato aggiungendo un magazzino di 180 metri quadrati, una sala espositiva aggiuntiva di 150 metri quadrati, un laboratorio e una sala conferenze. C'è anche un'area espositiva all'aperto di 5000 metri quadrati. Collezioni I reperti includono oggetti archeologici frigi e di altre civiltà, in particolare quelli del re Mida. C'è anche una mostra cronologica di manufatti successivi tra cui oggetti ellenistici e dell'Impero Romano e anche una sezione numismatica. Ci sono molti tumuli intorno a Gordio. In realtà sono le tombe degli aristocratici frigi. Il tumulo più importante con un diametro di 300 metri (980 piedi) e un'altezza di 55 metri (180 piedi) appartiene a Re Mida. Fu portato alla luce nel 1957 e dopo aver effettuato i lavori di stabilizzazione, fu aperto alle visite. Galleria d'immagini Galleria del museo Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo di Gordio
Мечеть плаща Пророка

Мечеть плаща Пророка (осман. خرقه شریف جامعي‎, тур. Hırka-i Şerif Camii) — историческая мечеть в Стамбуле (Турция). Своё название она получила от реликвии — плаща пророка Мухаммеда, хранящегося в ней. Мечеть Мечеть плаща Пророка располагается в квартале Мухтесип Искендер махалле Хырка-и Шериф, в стамбульском районе Фатих. Она была возведена по распоряжению османского султана Абдул-Меджида I (правил в 1839—1861 годах). Её строительство началось в 1847 году после экспроприации зданий в месте планируемой мечети и было завершено в 1851 году. Мечеть ассоциируется с реликвией, плащом пророка Мухаммеда, который был подарен Увайсу аль-Карани, известному как Вейсель Карани на турецком языке, исламскому деятелю VII века из Йемена, особо почитаемому среди турок. Помимо самой мечети в её комплекс входили павильон для султана, особняк для семьи, владеющей реликвией, и их потомков, помещения для стражи, отвечавшей за охрану реликвии, и для слуг. Мечеть, архитектор которой неизвестен, расположена в центре обнесённого стеной двора, который имеет трое ворот, расположенных на разных сторонах. В плане храм имеет форму восьмиугольной призмы, которая предположительно была частично позаимствована у иерусалимского Купола Скалы, построенного в 688—692 годах. Купол мечети плаща Пророка имеет диаметр в 11,5 м. Для хранения реликвии к стене, обращённой к кибле, приделано небольшое восьмиугольное призматическое строение. В пристройке есть входы во внутренний двор и выход к мечети. Мечеть и строение для хранения реликвии возведены из тёсаного известняка. Их купола сделаны из покрытой свинцом кирпичной кладки. В прошлом мечеть и строение с реликвией неоднократно подвергались консервационным и реставрационным работам. С 2017 года мечеть закрыта для религиозных служб, находясь на реставрации. Священный плащ пророка Мухаммеда Реликвия, находившаяся во владении потомков Увайса аль-Карани, сначала оказалась в западной Анатолии, а в XVII веке была доставлена в Стамбул по указу султана Ахмеда I (правил в 1603—1617 годах). Она хранилась в резиденции семьи потомков Увайса аль-Карани. Известно, что с начала XVIII века плащ Мухаммеда выставлялся во время Рамадана в специально построенной каменной камере. Османские султаны XVIII и XIX веков проявляли почтительность к этой реликвии и построили для неё дополнительные специальные каменные камеры, облегчавшие паломникам доступ к реликвии. Во времена Османской империи плащ Мухаммеда выставлялся во второй половине месяца Рамадан, так третья неделя месяца поста была отведена для посетителей мужского пола, а четвёртая — для женщин. В республиканскую эпоху от этого правила отказались, и посещение представителей разных полов одновременно стало обычным делом. Во время ночи аль-Кадр, священной ночи в месяце Рамадан, паломничество к реликвии осуществляется в период от совершения таравиха, дополнительной ночной молитвы в Рамадан, до фаджра, утренней молитвы. Плащ пророка Мухаммеда по-прежнему выставляется на всеобщее обозрение в течение четырёх недель, начиная с первой пятницы священного месяца и вплоть до кануна празднования Ид-аль-Фитра. Примечания
Мечеть плаща Пророка

Мечеть плаща Пророка (осман. خرقه شریف جامعي ‎ тур. Hırka-i Şerif Camii) — історична мечеть в Стамбулі, Туреччина. Свою назву вона отримала від реліквії — плаща пророка Мухаммеда, який у ній зберігається. Мечеть Розташовується в кварталі Мухтесіп Іскендер Махалле Хирка-і Шериф, в стамбульському районі Фатіх. Зведена за розпорядженням султана Османа Абдул-Меджіда I (правив у 1839-1861). Будівництво почалося в 1847 після експропріації будівель в місці планованої мечеті і завершено в 1851. Мечеть асоціюється з реліквією, плащем пророка Мухаммеда, який подарований Увайсу аль-Карані, відомому як Вейсель Карані турецькою мовою, ісламському діячеві VII століття з Ємену, що особливо шанується серед турків. Крім самої мечеті до її комплексу входили павільйон для султана, особняк для сім'ї, що володіє реліквією, та їхніх нащадків, приміщення для варти, що відповідала за охорону реліквії, і для слуг. Мечеть, архітектор якої невідомий, розташована в центрі обнесеного стіною двору, який має три брами, розташовані на різних сторонах. У плані храм має форму восьмикутної призми, яка, ймовірно, була частково запозичена у єрусалимського Купола Скелі, побудованого в 688-692. Купол мечеті має діаметр 11,5 м. Для зберігання реліквії до стіни, зверненої до кіблі, прироблено невелику восьмикутну призматичну будову. У прибудові є входи у внутрішній двір та вихід до мечеті. Мечеть і будову для зберігання реліквії зведені з вапняку. Їхні куполи зроблені з покритої свинцем цегляної кладки. У минулому мечеть і будова з реліквією неодноразово піддавалися консерваційним та реставраційним роботам. З 2017 мечеть закрита для релігійних служб, перебуваючи на реставрації. Священний плащ пророка Мухаммеда Реліквія, яка перебувала у володінні нащадків Увайса аль-Карані, спочатку опинилася в західній Анатолії, а XVII столітті доставлена до Стамбула за указом султана Ахмеда I (правив у 1603-1617). Вона зберігалася у резиденції сім'ї нащадків Увайсу аль-Карані. Відомо, що з початку XVIII століття плащ Мухаммеда виставлявся під час Рамадану у спеціально побудованій кам'яній камері. Османські султани XVIII і XIX століть виявляли шанобливість до цієї реліквії та побудували для неї додаткові спеціальні кам'яні камери, які полегшували паломникам доступ до реліквії. За часів Османської імперії плащ Мухаммеда виставлявся в другій половині місяця Рамадан, так третій тиждень місяця посту був відведений для відвідувачів чоловічої статі, а четвертий — для жінок. У республіканську епоху від цього правила відмовилися, і відвідування представників різних статей одночасно стало звичайною справою. Під час ночі аль-Кадр, священної ночі в місяці Рамадан, паломництво до реліквії здійснюється в період від здійснення таравиха, додаткової нічної молитви до Рамадану, до фаджра, ранкової молитви. Плащ пророка Мухаммеда, як і раніше, виставляється на загальний огляд протягом чотирьох тижнів, починаючи з першої п'ятниці священного місяця і аж до передодня святкування Ід-аль-Фітра. Примітки
Choma (Lykien)

Choma (altgriechisch Χῶμα) war eine antike Stadt in der kleinasiatischen Landschaft Lykien in der heutigen türkischen Provinz Antalya beim jetzigen Dorf Hacımusalar. Choma gehörte vermutlich zum Lykischen Bund. In der römischen Kaiserzeit, als die Stadt Teil der Provinz Lycia et Pamphylia war, wird es bei Plinius dem Älteren und Claudius Ptolemäus erwähnt. Es gibt Münzen aus dem 1. Jahrhundert v. Chr. und der Zeit Gordians III. Im 2. Jahrhundert n. Chr. spendete der Euerget Opramoas der Stadt 7000 Denare für eine Stoa und einen Kaisertempel. Auf ein spätantikes Bistum der Stadt geht das Titularbistum Choma der römisch-katholischen Kirche zurück. Choma wurde mit Hilfe von Inschriften auf einem Hügel in der Ebene von Elmalı lokalisiert. Es gibt keine Reste der Stadt in situ, nur Architekturspolien in nahegelegenen Dörfern. Von 1994 bis 1996 wurde der Ort von der Bilkent-Universität archäologisch untersucht. Literatur George Ewart Bean: Choma (Hacimusalar) Lycia, Turkey. In: Richard Stillwell u. a. (Hrsg.): The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. Princeton University Press, Princeton NJ 1976, ISBN 0-691-03542-3 (englisch, perseus.tufts.edu). Weblinks Münzen von Choma (englisch) Einzelnachweise
Choma (Lycia)

Choma (Ancient Greek: Χῶμα) was a place in the interior of ancient Lycia, according to Pliny on a river Aedesa. Ptolemy places Choma as one of the four cities of the Milyas, and places it near Candyba. The town can be identified with a site near today's village of Hacımusalar in the district of Elmalı. Several buildings of the ancient city have been excavated and are visible today. Bishopric Since it was in the Roman province of Lycia, the bishopric of Choma was a suffragan of the metropolitan see of Myra, the province's capital. The diocese is documented in the Notitiae Episcopatuum of the patriarchate of Constantinople until the 12th century. The names of three of its bishops are preserved in extant records. Pionius was at the First Council of Constantinople in 381. Eudoxius was at both the Council of Ephesus in 431 during which he played a role of some importance, when he was part of a delegation sent to order John of Antioch to appear before the council assembly and he was at the Council of Chalcedon in 451, where he seems to have arrived late, missing his name in the attendance list of the first two sessions in 451 and joined the other Lycian bishops in 458 in signing a letter to Byzantine Emperor Leo I the Thracian regarding the murder of Proterius of Alexandria. Nicolaus was at the Photian Council of Constantinople (879). No longer a residential bishopric, Choma is today listed by the Catholic Church as a titular see. Since 1933 Coma has been counted among the bishopric holders of the Catholic Church; the title has not been assigned since September 22, 1978. Its last holder was Joseph Arthur Costello, auxiliary bishop of Newark. References This article incorporates text from a publication now in the public domain: Smith, William, ed. (1854–1857). "Choma". Dictionary of Greek and Roman Geography. London: John Murray.
Choma (Licia)

Choma (in greco antico Χῶμα?) era un luogo all'interno dell'antica Licia, secondo Plinio il Vecchio posto sul fiume Aedesa. Tolomeo colloca Choma fra le quattro città della Milias e la situa vicino a Candyba. La città è identificabile con Hacımusalar nel distretto di Elmalı. Storia Ecclesiastica Poiché si trovava nella provincia romana della Licia, il vescovato di Choma era suffraganeo della sede metropolitana di Myra, la capitale della provincia. I nomi di tre dei suoi vescovi sono conservati in documenti esistenti. Piozio fu presente al Primo Concilio di Costantinopoli nel 381. Eudosso fu al Concilio di Efeso nel 431 e al Concilio di Calcedonia nel 451 e si unì agli altri vescovi lici nel 458 firmando una lettera all'Imperatore bizantino Leone I il Trace riguardo all'omicidio di Proterio di Alessandria. Nicolaus era al Concilio di Costantinopoli indetto da Fozio di Costantinopoli nell'879. Non più un vescovato residenziale, Choma è oggi considerata dalla Chiesa cattolica sede titolare. Note
Çankırı Karatekin University

Çankırı Karatekin University (Turkish: Çankırı Karatekin Üniversitesi) is a university located in Çankırı, Turkey. It was established in 2007. On September 10, 2008, President Abdullah Gül appointed Ali İbrahim Savaş as rector of Çankırı Karatekin University. On September 6, 2012, Gül reappointed Savaş as rector of Çankırı Karatekin University for a second term. On March 11, 2017, President Recep Tayyip Erdoğan appointed Hasan Ayrancı as rector, and after one term, on April 21, 2021, he appointed Harun Çiftçi as rector of Çankırı Karatekin University. References External links Official Website
Maçka Park

Maçka Democracy Park is a recreational area in Istanbul, Turkey, which has paths for jogging, walking and dog walking. It also has children's areas, rest areas and benches and decorative pools. History The area was part of the Dolmabahçe Palace's gardens and was separated from the gardens being used as a parkland in the mid-19th century. It had been named as Maçka Park referring to people from the Black Sea region who were sent to Constantinople shortly after the conquest of the region by Mehmed II in 1461. Its name remained as Maçka Park until 1993 when it was renovated and renamed as Maçka Democracy Park. December 2016 bombing On 10 December 2016, the park was the site of a suicide bombing, one of two bombings that day for which the Kurdistan Freedom Hawks claimed responsibility. The suicide bombing killed four police officers and one civilian at the park. References
Maçka Demokrasi Parkı

Il Maçka Demokrasi Parkı (in italiano "Parco della Democrazia di Maçka") è un parco urbano che si trova nel quartiere di Maçka ad Istanbul. Il parco è molto ricco di vegetazione con centinaia di esemplari alberi, tra cui tigli, pioppi, castagni, querce, acacie, sicomori, ontani e frassini. All'interno del parco ci sono aree con attrezzature sportive, percorsi per fare jogging, diversi viali e giochi per bambini. Sono presenti anche dei caffè e alcuni ristoranti, oltre ad un'isola artificiale e nove fontane. È uno dei luoghi frequentati dai fotografi, soprattutto al tramonto e con tempo nevoso. Attentato del dicembre 2016 Il 10 dicembre 2016 il parco è stato teatro di un attentato suicida rivendicato dai Falchi per la liberazione del Kurdistan, un gruppo legato al PKK curdo, che ha causato la morte di quattro agenti di polizia e di un civile. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Maçka Demokrasi Parkı
Tell Judaidah

Tell Judaidah (Tell al-Judaidah) – tell, stanowisko archeologiczne w południowo-wschodniej Turcji w prowincji Hatay, jedno z większych usytuowanych w kompleksie wykopaliskowym w dolinie Amuk (Amuq) na obszarze Antiochii. Pierwsze pracę wykopaliskowe w Tell Judaidah rozpoczął w latach 30. XX wieku amerykański archeolog James Breasted z Instytutu Orientalnego University of Chicago. Pracę kontynuowane przez Roberta Braidwooda wykazały istnienie osad ludzkich na terenie doliny Amuk w neolicie 6000 lat p.n.e., a bogate odkrycia ceramiki pomogły w ustaleniu sekwencji kolejnych form garncarstwa na terenach wschodniego basenu Morza Śródziemnego. Odkrycia archeologiczne Tell Judaidah, między innymi bogato inkrustowane, miedziane tygle, sugerują użycie technik metalurgicznych już we wczesnym okresie neolitu, a z chalkolitu pochodzą pierwsze znalezione tam figurki ze stopów metali (4500 p.n.e.). W 1995 roku odkryto pozostałości grubych (1,5 m) murów z glinianych cegieł na kamiennym fundamencie, datowanych na czwarte tysiąclecie p.n.e. Z okresu wczesnego brązu pochodzą odnalezione w Tell Judaidah posążki kobiet wykonane z brązu (3400-2750 p.n.e.). Przypisy
Çakmak Line

The Çakmak Line (Turkish: Çakmak Hattı) is a defensive line established by Turkey, first on the Kırklareli-Edirne line and then in Çatalca in order to deter and counter any attack by the Germans on the Eastern Thrace border. It was built in anticipation of the outbreak of World War II. It stretched from the Sea of Marmara to the Black Sea. History The Chief of the General Staff, Marshal Fevzi Çakmak, used the French Maginot Line as an example, and prepared plans for a fixed defensive line constructed of concrete and steel in Thrace. Fevzi Çakmak wanted to give this line of defense his last name. However, President Mustafa Kemal Atatürk opposed his plan and said:War has always been fought on the ground, and it is won or lost on the ground. No matter how powerful the Çakmak Line is, its lifespan is as short as that of a battle. I do not bury my people's money under the ground for a whim. After the death of Atatürk on November 10, 1938, İsmet İnönü became the president. During his presidency, and in anticipation of the outbreak of World War II, the General Staff established the Çakmak Line, as proposed by Çakmak, in the north of Kırklareli in order to resist any attack that might come from the Balkans on the Thrace border. In February 1941, the Germans invaded Bulgaria and reached the Turkish border. Thereupon, it was decided to draw the line to Çatalca. It was considered doubtful that this plan would be successful in the face of modern tactics used by the Germans. The Çatalca Line was built in two lines starting from Durusu (Lake Terkos) to Büyükçekmece. On these lines, there are military bunkers, some of which are large and some of which are small. This position is connected to each other with wall wire and iron barriers. The construction of the Çakmak Line could not progress due to lack of cement and iron. Only 380,000 tons of cement could be produced annually, and these factories were found in places where they could be easily destroyed by enemy forces. After Nazi Germany invaded Greece, the Çakmak Line lost its defensive function, as it was arranged against attacks from Bulgaria, whereas Germany could now invade Turkey via Western Thrace, through the lower part of the Meriç River. In response, İsmet İnönü ordered the Çakmak Line to be evacuated and withdrew the army to the Çatalca Line, since the Çakmak Line, which stretched along the northern border of Thrace, would no longer serve as a viable defensive position. Although it never saw any use in combat, many soldiers lost their lives in the Çakmak Line due to the cold. In Çatalca, on the other hand, the people in the villages suffered and some of them even migrated to Anatolia. Today, the bunkers belonging to the Çakmak Line can still be seen in Eastern Thrace. References
Liceu de Vefa

El Liceu de Vefa (en turc: Vefa Lisesi) és una escola secundaria en el barri de Vefa, Istanbul, en el districte Fatih, establert el 1872, en temps otomans. Es troba prop de la Mesquita de Kalenderhane. Entre els graduats d'aquesta escola es troben actors com a Şener Şen, Kemal Sunal, i Müjdat Gezen, tots comediants, i Hüseyin Cahit Yalçın i Uğur Dündar, periodistes de renom. També van estudiar en aquest liceu varies polítics turcs, entre ells Şemsettin Günaltay, Primer Ministre de Turquia per poc més d'un any (1949-50). Referències