NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Йълдъз Хамидийе джамия

Йълдъз Хамидийе джамия (на турски: Yıldız Hamidiye Camii), наричана още Йълдъз джамия (на турски: Yıldız Camii), е османска имперска джамия, разположена в квартал Йълдъз на район Бешикташ в Истанбул, Турция, по пътя към двореца Иълдъз Кьошк. Джамията е поръчана от османския султан Абдул Хамид II и е построена между 1884 и 1886 г. Джамията е построена върху правоъгълен план и има едно минаре. Архитектурата на джамията е комбинация от неоготически стил и класически османски мотиви. Бронзова колонада, издигната от Абдул Хамид II на площад Марджех в Дамаск, Сирия, носи реплика на статуята на джамията Йълдъз на върха. На 4 август 2017 г. джамията е отворена отново от президента Реджеп Тайип Ердоган след 4 години реставрационни работи, които струват 27 милиона турски лири (7,6 милиона долара). Опит за убийство на Абдул Хамид II На 21 юли 1905 г. членове на Арменската революционна федерация се опитват да убият Абдул Хамид II, като поставят бомба в конска карета пред джамията, събитие, известно като опитът за убийството на Йълдъз. Въпреки че бомбата не успява да убие султана поради непредвидено забавяне, тя убива 26 други и ранява още 58 души. Опитът е в отговор на погромите и кланетата срещу арменци и други малцинства в Османската империя, извършени от правителството на Абдул Хамид II, известни като Хамидските кланета. Източници
Hamidiye-Moschee

Die Hamidiye-Moschee (türkisch Yıldız Hamidiye Camisi oder Yıldız Hamidiye Camii) befindet sich im Istanbuler Stadtteil Beşiktaş. Am Mardscheh-Platz in der syrischen Hauptstadt Damaskus steht eine Replik der Moschee auf der Krone des Telegrafendenkmals. Baugeschichte Sultan Abdülhamid II. ließ die Moschee im Jahre 1885 entsprechend den Entwürfen des armenischen Architekten Sarkis Balyan errichten. Sie vereint neugotische und klassische osmanische Architekturelemente, wurde auf einem rechteckigen Grundriss errichtet und hat ein Minarett. Sie befindet sich in unmittelbarer Nähe des Yıldız-Palast-Komplexes. Nach einer vierjährigen Renovierung für 27 Millionen Türkische Lira wurde die Hamidiye-Moschee am 4. August 2017 wiedereröffnet. Hintergrund Bis zur Erbauung der Hamidiye-Moschee hielt Sultan Abdülhamid II. die Freitagsgebete in verschiedenen Moscheen İstanbuls ab. Mit der Zeit bündelte der Sultan alle Macht und konzentrierte diese im Yıldız-Palast. Zuvor residierte er im Dolmabahçe-Palast, der ihm aber zu unsicher war, sodass er eine Entthronung fürchtete. So verließ der Sultan nur ungern seinen neuen Palast und ließ daher die Hamidiye-Moschee errichten, um so nicht mehr das Palastgelände verlassen zu müssen. Attentat 1905 überlebte Sultan Abdülhamid II. einen Anschlag. Am 21. Juli 1905 hatte ein belgischer Attentäter im Auftrag der armenischen Daschnakzutjun Dynamit in seinen Wagen gelegt, während der Sultan in der Moschee sein Freitagsgebet verrichtete. Eine Verspätung um einige Minuten rettete dem Sultan das Leben. Es starben 26 Mitglieder des Gefolges des Sultans und 58 wurden verletzt. Weblinks Einzelnachweise
Yıldız Hamidiye Mosque

The Yıldız Hamidiye Mosque (Turkish: Yıldız Hamidiye Camii), also called the Yıldız Mosque (Turkish: Yıldız Camii), is an Ottoman imperial mosque located in Yıldız neighbourhood of Beşiktaş district in Istanbul, Turkey, on the way to Yıldız Palace. The mosque was commissioned by the Ottoman sultan Abdul Hamid II, and constructed between 1884 and 1886. The mosque was built on a rectangular plan and has one minaret. The architecture of the mosque is a combination of Neo-Gothic style and classical Ottoman motifs. A bronze colonnade erected by Abdul Hamid II in Marjeh Square of Damascus, Syria bears a replica statue of the Yıldız Mosque on top. On 4 August 2017, the mosque was reopened by President Recep Tayyip Erdogan after 4 years of restoration work that cost 27 million Turkish liras ($7.6 million). Assassination attempt of Abdul Hamid II On 21 July 1905, members of the Armenian Revolutionary Federation attempted to assassinate Abdul Hamid II by placing a horse carriage bomb in front of the mosque, an event known as the Yıldız assassination attempt. Although the bomb failed to kill the sultan due to an unforeseen delay, it killed 26 others and wounded 58 more. The attempt was in response to the pogroms and massacres against Armenians and other minorities of the Ottoman Empire carried out by Abdul Hamid II's government, the Hamidian massacres. See also Yıldız assassination attempt Yıldız Palace Yıldız Clock Tower List of mosques Ottoman architecture References Koksal, Irfan (trans.). "General information on Yıldız Hamidiye Mosque". Istanbul 2010: European Capital of Culture. Istanbul Metropolitan Municipality. Archived from the original on 2009-02-27. Retrieved 2009-03-07. External links Media related to Yıldız Hamidiye Mosque at Wikimedia Commons Images of the Yıldız Hamidiye Mosque
Mosquée Yıldız Hamidiye

La Mosquée Yıldız Hamidiye, appelée aussi Mosquée Yıldız (en turc : Yıldız Hamidiye Camii ou Yıldız Camii), est une mosquée impériale ottomane située dans le quartier de Yıldız au sein du district stambouliote de Beşiktaş en Turquie, près du Palais de Yıldız. Sarkis Balyan, membre de la fameuse dynastie des architectes arméniens de l'empire ottoman, auteur de nombreux monuments à Istanbul, a construit cette mosquée impériale entre 1884 et 1886 pour le sultan Abdülhamid II. Elle a été commandée par le Sultan Abdülhamid II et fut érigée de 1884 à 1886. Son plan est rectangulaire et comporte un minaret. Le style architectural de l'édifice est un mélange de néo-gothique et de motifs classiques ottomans. Tentative d'assassinat d'Abdülhamid II Le 21 juillet 1905, en réponse aux massacres hamidiens, des membres de la Fédération révolutionnaire arménienne tentent d'assassiner le sultan Abdülhamid II en plaçant une calèche piégée devant la mosquée. Bien que la bombe ait échoué à toucher le sultan en raison d'un retard imprévu, elle tue 26 personnes et en blesse 58 autres. Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Yıldız Hamidiye Mosque » (voir la liste des auteurs). Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l'islam Portail d'Istanbul Portail de l’Empire ottoman
Moschea Hamidiye di Yıldız

La moschea Hamidiye di Yıldız (in turco Yıldız Hamidiye Camii), chiamata anche moschea di Yıldız (in turco Yıldız Camii), è una moschea imperiale ottomana situata nella mahalle di Yıldız del distretto di Beşiktaş, a Istanbul, in Turchia. Storia La moschea fu commissionata dal sultano ottomano Abdul Hamid II (da qui il predicato Hamidiye , che si può tradurre come "Hamidiyano") e costruita tra il 1884 e il 1886. Il 21 luglio 1905, alcuni membri della Federazione Rivoluzionaria Armena tentarono di assassinare il sultano Abdul Hamid II piazzando una bomba davanti alla moschea, un evento noto come l'attentato di Yıldız. Sebbene l'ordigno non riuscisse a uccidere il sultano a causa di un ritardo imprevisto, uccise altre 26 persone e ne ferì altre 58. L'attentato era una risposta ai pogrom e ai massacri contro gli armeni e altre minoranze dell'Impero ottomano compiuti dal governo di Abdul Hamid II. Il 4 agosto 2017 la moschea è stata riaperta al culto dal presidente turco Recep Tayyip Erdoğan dopo 4 anni di lavori. Descrizione La moschea è stata costruita su una pianta rettangolare e ha un minareto. L'architettura della moschea è una combinazione di stile neogotico e di motivi classici ottomani. Bibliografia Suraiyah Faroqhi, Subjects of the Sultan: Culture and Daily Life in the Ottoman Empire, I.B. Tauris, 2005, ISBN 1-85043-760-2. John Freely, Blue Guide Istanbul, W. W. Norton & Company, 2000, ISBN 0-393-32014-6. Voci correlate Moschee di Istanbul Moschee commissionate dalla Dinastia ottomana Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su moschea Hamidiye di Yıldız
Yildiz Hamidiye-moskee

De Yildiz Hamidiye-moskee (Turks: Yıldız Hamidiye Camii, Yıldız Camii) is een moskee gevestigd in de buurt Yıldız in het district Beşiktaş in Istanboel. De opdracht tot de bouw van de moskee is gegeven door de Ottomaanse sultan Abdülhamit II. Hij gaf de opdracht aan de Ottomaanse Armeniër Sarkis Balyan. De bouw is begonnen in 1885 en voltooid in 1886. Het was de moskee waar sultan Abdülhamit II doorgaans zijn vrijdagmiddaggebed volbracht.
Мечеть Йылдыз Хамидие

Мечеть Йылдыз Хамидие (тур. Yıldız Hamidiye Camii), также называемая мечетью Йылдыз (тур. Yıldız Camii) — османская имперская мечеть, расположенная в квартале Йылдыз района Бешикташ в Стамбуле, по дороге к дворцу Йылдыз. История Мечеть была построена по заказу османского султана Абдул-Хамида II между 1884 и 1886 годами по проекту представителя династии армянских архитекторов Османской империи Саркиса Бальяна. По другим источникам, архитектором здания выступил грек Николаидис Джелпуйло. В архитектурном плане представляет собой прямоугольное здание, совмещающее черты неоготики и классические османские мотивы, с одним минаретом. В интерьере использовался мавританский стиль с андалузским влиянием, который был популярным среди османской элиты в те годы. Главный зал украшает большая люстра, которая является подарком кайзера Вильгельма II. Купол мечети внутри ярко-синий, расписан золотыми звёздами и коранической надписью из суры Аль-Ихляс. Кораническая каллиграфия внутри мечети написана в куфическом стиле. Бронзовая колонна, построенная Абдул-Хамидом II на площади Марджех в Дамаске, имеет на вершине копию мечети Йылдыз. После постройки мечеть использовалась султаном Абдул-Хамидом II для совершения пятничных молитв, в отличие от его предшественников, которые для этого выбирали собор Святой Софии, Сулеймание или мечеть Султана Ахмеда. 21 июля 1905 года члены Армянской революционной федерации попытались убить Абдул Хамида II, заложив бомбу в конной повозке перед Йылдыз Хамидие. Ввиду того, что султан вышел из мечети на несколько минут позже запланированного из-за беседы с шейхом аль-исламом Мехмедом Джемаледдином-эфенди, бомба взорвалась, не причинив ему вреда, но погибли находящиеся рядом 26 человек, и ещё 58 получили ранения. Предпосылками для покушения послужили события гамидовской резни и антиармянская политика султана Абдул-Хамида II. После свержения Абдул-Хамида II во время Младотурецкой революции в 1909 году Йылдыз Хамидие продолжала оставаться главной султанской мечетью города во время Первой мировой войны, где султаны Мехмед V и Мехмед VI совершали пятничные молитвы. После создания Турецкой Республики в 1924 году и переноса столицы в Анкару мечеть Йылдыз пришла в запустение. В 2013 году была начата реконструкция мечети, продолжавшаяся четыре года и стоившая 27 миллионов турецких лир (7,6 миллионов долларов). 4 августа 2017 года мечеть была вновь открыта президентом Реджепом Тайипом Эрдоганом. Примечания
Їлдиз Гамідіє

Мечеть Їлдиз Гамідіє (тур. Yıldız Hamidiye Camii) або мечеть Їлдиз (тур. Yıldız Camii) — османська імперська мечеть, розташована в кварталі Їлдиз району Бешикташ у Стамбулі (Туреччина), на шляху до палацу Їлдиз. Історія Мечеть була замовлена османським султаном Абдул-Гамідом II і побудована між 1884 і 1886 роками за проектом представника відомої династії вірменських архітекторів Османської імперії Саркіса Бальяна. Має прямокутний план і один мінарет. Архітектура мечеті поєднує неоготику і класичні османські мотиви. Бронзова колонада, споруджена Абдул-Гамідом II на площі Марджех у Дамаску (Сирія), має на вершині копію мечеті Їлдиз. 4 серпня 2017 року мечеть була знову відкрита президентом Реджепом Таїпом Ердоганом після чотирьох років реставраційних робіт, які коштували 27 мільйонів турецьких лір (7,6 мільйонів доларів). Спроба вбивства Абдул-Гаміда II 21 липня 1905 року члени Вірменської революційної федерації спробували вбити Абдул-Гаміда II, підклавши бомбу в екіпаж перед мечеттю. Хоча бомба не змогла вбити султана через непередбачену затримку, вона вбила 26 і поранила ще 58 осіб. Ця спроба була відповіддю на погроми та масові вбивства вірмен та інших меншин Османської імперії, здійснені урядом Абдул-Гаміда II (Гамідійська різанина). Див. також Палац Їлдиз Парк Їлдиз Годинникова вежа Їлдиз Османська архітектура Примітки Посилання İstanbul Yıldız — Hamidiye Camii ve Saat Kulesi. wowTURKEY (тур.). Процитовано 11 квітня 2023.
Пергамски олтар

„Пергамският олтар“, датиращ от 180 – 160 г. пр.н.е., е едно от най-значителните произведения на елинистичното изкуство, съхранило се до днес. Получава името си от мястото на създаването му – град Пергам, Мала Азия. Сред запазените фризове е и релефна скулптура на битката на боговете с наследниците на титаните – гигантите (гигантомахия). Съхранява се в берлинския Пергамски музей на античното изкуство (построен през 1930 г. и част от културно-историческото наследство на ЮНЕСКО) в отделена специално за целта огромна зала. Редом с портата на Ищар от Вавилон (най-големия град и световен център на древността) и Бранденбургската врата е сред символите на Берлин. Възстановяването на фрагментите на Пергамския олтар в Берлин отнема близо 20 години (1910 – 1930 г.), т.е. толкова време, колкото вероятно е траела изработката му. Източници
Pergamski oltar

Pergamski oltar ili Zeusov žrtvenik u Pergamu je žrtvenik podignut u slavu zajedničke pobjede Pergama, Rimljana i Rodosa nad sirijskim vladarom Antiohom III. (189. – 182. pr. Kr.). Žrtvenik je 180. pr. Kr. najvjerojatnije podigao kralj Eumen II. (197. – 159. pr. Kr.) u slavu pobjede njegova oca Atala (220. – 197. pr. Kr.) nad barbarima (Galima) što svjedoči zavjetni natpis sa samog žrtvenika. Cijeli hram je zapravo pobjeda skulpture nad arhitekturom. Građevina je podređena skulpturalnim ukrasima slobodnih skulptura dotad neviđene pokretljivosti i reljefa dramatičnih situacija borbe bogova i giganata – tzv. Gigantomahija. Reljefi Friz dug 130 metara najmonumentalnije je reljefno djelo grčke umjetnosti. Pretpostavlja se da mu je autor Menakrat, kojeg Ausonije spominje uz šest ostalih majstora raskošnih građevina. Menakrat se javlja i među imenima umjetnika koja su ostala sačuvana, iako se čini da su to imena obrtnika koji su prema velikom nacrtu izvodili ploče: Dionizijad, Orest i Teret. Bila su uklesana i imena bogova i giganata. Ona olakšavaju razumijevanje čitavog reljefa, jer ga ni obrazovani ljudi stare Grčke ne bi razumjeli bez pojašnjenja. Lelujavo snažno kretanje neprestano oživljava jednolične borbe koje tako postaju zanimljive. Ono se odvija u razmjerno tijesnom prostoru reljefa koji je vezan za podlogu, ali presijecanje prizora naoko briše granice, a likovi se kreću slobodno i bez muke. U smislu klasičnog reljefa oni potpuno ispunjavaju prostor. Prizori bitke bogova i giganata su strahovito brutalni i tu ne postoji pomirujuća ljepota s kojom je grčka umjetnost 4. stoljeća prikazivala strahote rata. No na sličan, realističan način vidjeli su neki umjetnici 5. stoljeća prije Krista okrutnost borbi s kentaurima. U borbi s gigantima sigurno se odražavaju borbe Pergamaca s Galima koje su oni shvaćali kao pobjedu kulture nad nekulturom. Isto su tako i Atenjani u 5. stoljeću pr. Kr. prikazivali svoju pobjedu nad Perzijancima kao borbe s kentaurima i amazonkama. Vlastita mitološka prošlost bila je tema manjeg friza na povišenom odmorištu žrtvenika. Mnogobrojni susjedni prizori u nastavcima pripovijedaju povijest Telefa, sina Herakla i Auge, koji je kao prvi kralj Mizije bio predak pergamskih kraljeva. Telefa je majka ostavila u divljini, gdje ga je hranila divlja životinja, poput Romula i Rema, osnivača Rima, grada s kojim su pergamski kraljevi već zarana uspostavili dobre veze i napokon mu ostavili i kraljevstvo u nasljedstvo (133. pr. Kr.). Poveznice Umjetnost stare Grčke Kiparstvo stare Grčke
Pergamon-oltár

A Pergamon-oltár monumentális oltár, mely II. Eumenész király uralkodása alatt, Kr. e. 2. század első felében épült Kis-Ázsiában, Pergamon város várhegyén. Az oltár 35,46 méter széles volt, és 33,40 méter mély, egyedül csak a lépcső ebből 20 méter. A lábazatot dombormű díszítette, amely a gigászok harcát ábrázolja a görög istenek ellen. Egy második fríz a Pergamon-oltár udvarának falain Télephosz legendáját meséli el egymást követő domborművek sorozatán keresztül. Héraklész és a tegeai király (Aleosz) lányának Augénak fia volt Télephosz, akiben a város mitikus alapítóját tisztelték. 1878-ban kezdett el hivatalosan régészeti ásatásba Carl Humann német mérnök a pergamoni várhegyen, amelyek 1886-ban zárultak le. Az akkori ásatások fő célja az volt, hogy megtalálják az oltárfrízt és felfedjék az alapot. Később újabb és újabb épületeket tártak föl a pergamoni akropoliszból. Az akkori török kormány hozzájárult ahhoz, hogy minden akkor feltárt lelet a berlini múzeumba kerüljön. Berlinben olasz restaurátorok a frízt több ezer külön darabból újra összeillesztették. Hogy a frízeket egyben ki lehessen állítani, erre a célra a berlini Múzeum-szigeten külön múzeumot (Pergamonmuseum) hoztak létre. Az 1901-ből származó épületet 1909-ben lebontották és helyette nagyobbat építettek, amelyet 1930-ban fejeztek be. Az ott kiállított frízek, valamint a Pergamon-oltár nyugati frontjának rekonstrukciója miatt a lakosság a múzeumot Pergamon-múzeum néven emlegette. A Pergamon-oltár ma a Múzeum-sziget ókori gyűjteményének legismertebb kiállítási tárgya. Források Huberta Heres, Volker Kästner: Der Pergamonaltar, von Zabern - Mainz 2004 - ISBN 3-8053-3307-2 Turgay Túna: Pergamon - MERT Bassin Istambul, 1985. - ISBN 975-285-048-0 Elizabeth Rohde: Pergamon Burgberg und Altar - Henschel Verlag Berlin, 1982 - Bestell-Nr.: 625 352 1
Пергамонски жртвеник

Пергамонски жртвеник је споменик из хеленистичке епохе подигнут на тераси јужно од Атениног храма. Фрагменти жртвеника су били узидани у византијски градски бедем, где их је пронашао немачки инжењер Хуман 1871. године. Немачка археолошка школа је обавила и истраживања. Жртвеник је реконструисан и налази се у Пергамском музеју у Берлину. Жртвеник је у облику ћириличног слова П, а састоји се од подијума, степеника и стое у јонском стилу. Димензије су му 36,44 × 34,20 m, а има и рељефима украшену ограду дугу 120 и високу 2,3 m. На огради се налази приказ гигантомахије, а у унутрашњости је мањи фриз који се простире на три зида, а на коме је у рељефу приказан мит о Телефу, митском оснивачу Пергамона. Сам жртвеник је посвећен Зевсу у част победе Еумена II над Галаћанима. Референце Спољашње везе
Yakutiye Madrasa

Yakutiye Madrasa (Turkish: Yâkutiye Medresesi) is a historical 14th-century Madrasa in Erzurum, Turkey. The madrasa was built in 1310 by order of a local governor of the Ilkhanids, Hoca Yakut, and it is named after him. Building It is a rectangular building with an inner courtyard, surrounded by the rooms for the students. It has a monumental portal decorated with stone carvings and one Minaret with geometrical decorations. There is also an adjoining Kümbet. Today the building is used as a museum dedicated to ethnography and Turkish and Islamic art. Vault The Yakutiye Madrasa mosque has a vault decorated with muqarna design and a central oculus, which was constructed in 1310 and ultimately derived from the vault of the Armenian gavit narthex. Sources
Yakutiye Medrese

De Yakutiye Medrese is een historische 14e-eeuwse madrassa in Erzurum, (Turkije). De madrassa werd gebouwd in 1310 in opdracht van Hoca Yakut, een lokale gouverneur van het Il-kanaat. Het gebouw is naar hem vernoemd. Het is een rechthoekig gebouw met een binnenplaats, omringd door kamers voor de studenten. Het heeft een monumentaal portaal versierd met stenen beeldhouwwerk en een minaret met geometrische decoraties. Er is ook een aangrenzende kümbet (gonbad). Nu bevindt zich in het gebouw een etnografisch museum.
Якутіє (медресе)

Медресе Якутіє (тур. Yakutiye Medrese) — історичне медресе XIV століття в Ерзурумі, Туреччина. Побудоване в 1310 році за ініціативою місцевого губернатора ілханідського губернатора Ходжи Якута та названа за його іменем. Будівля медресе має прямокутну форму з внутрішнім подвір’ям, оточеним кімнатами для студентів. Також воно має прикрашений різьбою камяний монументальний портал та мінарет з геометричними прикрасами. Поруч розташований кюмбет. Сьогодні будівля використовується як музей, присвячений етнографії та турецькому й ісламському мистецтву. Галерея Примітки
Kef Kalesi

Kef Kalesi (urartäisch: Ḫaldiei URU Ziuqinui) ist eine urartäische Festung bei Adilcevaz, die unter Rusa II. erbaut wurde. Ausgrabungen Sie wurde von Charles Burney in seinem Survey des Vanseegebietes beschrieben und mit Vorbehalten mit Sargons Qallania identifiziert. Ausgrabungen fanden durch Emin Bilgiç und Baki Öğün in den 1950er Jahren statt. Die Ausgrabungsstätte liegt rund 6 km nördlich von Adilcevaz auf einer Felsenklippe in rund 2200 m Höhe. Massive Säulenbasen aus Basalt sind noch heute gut sichtbar. Große Mengen verbrannter Lehmziegel deuten auf das gewaltsame Ende der Befestigung hin. Unter den Funden befindet sich auch die Lehmfigur eines abkallu, die Parallelen in Mesopotamien und Karmir Blur hat. Umgebung Weitere urartäische Reste stammen von Kefirkalesi in Adilcevaz selber, aus einer Schule vor Ort und von einer Mauer, die von der Straße nach Ahlat aus in den See verläuft. Sie weisen auf die Bedeutung des Ortes in urartäischer Zeit. Die von Hulin publizierte Inschrift erwähnt Rusa, Sohn des Argisti. Auf dem im Südwesten gegenüberliegenden Hügel sind noch Reste des armenischen Klosters Skantselorgivank („Kloster der Wunder“) erhalten. Die Existenz des Klosters ist seit dem 9. Jahrhundert gesichert, spätestens seit dem 14. Jahrhundert war es für seine wundersamen Heilkräfte bekannt. Die in ihrer erhaltenen Struktur aus der Mitte des 17. Jahrhunderts stammende Kirche gehört zum Typus der rechteckig ummantelten Kreuzkuppelkirchen mit zwei freistehenden Säulen auf der Westseite. Dieser seltene Typus wurde im 7. Jahrhundert in den armenischen Kirchenbau eingeführt. Vor der Westseite ist ein quadratischer Gawit angebaut. Einzelnachweise Literatur Charles Burney: Urartian Fortresses and Towns in the Van Region. In: Anatolian Studies 7, 1957, 37–53. Charles Burney, G. R. Lawson: Urartian reliefs at Adilcevaz, on Lake Van, and a rock relief from the Karasu, near Birecik. In: Anatolian Studies 8, 1958, 211–218. Emin Bilgiç, Baki Öğün: Adilcevaz Kef Kalesi Kazilari. In: Anadolu 8, 1964, 65–120. Baki Öğün: Die Ausgrabungen von Kef Kalesi bei Adilcevaz und einige Bemerkungen über die urartäische Kunst. In: Archäologischer Anzeiger 1967, S. 481–503. Ruth Mayer-Opificius: Gedanken zur Bedeutung des urartäischen Ortes Kefkalesi. In: Istanbuler Mitteilungen 43, 1993, 267–278. Mirjo Salvini: The inscription of the Urartian king Rusa II at Kefkalesı (Adilcevaz). In: Studi Micenei ed Egeo-Anatolici 40, 1998, 123–129. Weblinks The Archaeological Settlements of Turkey – TAY Project Bilder von Kef Kalesi