I. Ahmed oszmán szultán

I. Ahmed (Manisa, 1590. április 18. – Isztambul, 1617. november 22.) oszmán szultán és kalifa 1603-tól haláláig. Felesége Köszem szultána, későbbi kormányzó volt. Az utolsó harcos szultánok egyike. 14 esztendős uralkodása viszonylagos stabilitást jelentett a birodalom számára. Élete Uralkodása előtt Ahmed szultán III. Mehmed szultán és Handan szultána fiaként született 1590. április 18-án Manisában. Uralkodása Édesapját követte a trónon 1603-ban. Humánus és engedékeny ember volt, ezt azzal mutatta ki főleg, hogy nem ölette meg testvérét, Musztafát, aki később követte a trónon. Ismert volt lovaglási, vívási ügyességében, valamint kitűnő nyelvérzéke volt. A szultán legfőbb gyönyörét fényes mulatságokban, ágyasaiban és a vadászatban találta, a közigazgatásban a demoralizáció és korrupció általánossá lett. A dohányzás szokása uralkodása alatt terjedt el a birodalomban. I. Ahmed neve világszerte főként az általa építtetett kék mecsetről ismert, mely az oszmán építészet remekműveként napjainkra a világ egyik legismertebb épületévé vált. Magyarországi háborúja Magyarországon folytatott hadjáratai nem kedveztek birodalma számára. Ő volt az, aki díszes koronát küldött a Habsburg uralom ellen lázadó Bocskai Istvánnak, aki azonban nem fogadta azt el. Végül a Bocskai közbenjárásával megkötött 1606-os zsitvatoroki béke zárta le a harcokat: ennek értelmében a szultán elismerte Habsburg Rudolfot császárnak és királynak, ezzel együtt felmentette az évi adófizetés kötelezettsége alól. Ez az engedékenység összefüggésben állt a birodalom gyengülésével, mellyel uralkodása alatt szembesültek először a vezetők. Perzsiai háborúja Ahmed harcai a Szafavidák ellen szintén nem jártak sikerrel: Grúzia és Azerbajdzsán Nagy Abbász sah kezére került. Halála Ahmed fiatalon, 27 éves korában hunyt el 1617. november 22-én. Halálát gyomorvérzés és tífusz okozta. A trónon fivére, Musztafa követte. Halála után zűrzavaros időszak következett, békét végül csak felesége, Köszem szultána kormányzósága hozott. Családja Felesége Köszem haszeki szultána Ágyasai Mahfiruz Hatidzse Hatun ismeretlen ágyasok Fiai II. Oszmán oszmán szultán, Mahfiruz Hatidzsétől (1604–1622), oszmán szultán 1618-tól haláláig Mehmed herceg (I.Ahmed szultán fia), Köszemtől (1605 - 1621), kivégezték Oszmán szultán parancsára IV. Murád oszmán szultán, Köszemtől (1612–1640), oszmán szultán 1623-tól haláláig Bayezid herceg, Mahfiruz Hatidzsétől (1612–1635), kivégezték Murád szultán parancsára Kászim herceg, Köszemtől (1614–1638), kivégezték Murád szultán parancsára Ibrahim oszmán szultán, Köszemtől (1615–1648) oszmán szultán 1640 és 1648 között Szulejmán herceg, anyja kiléte bizonytalan (1613/1615–1635), kivégezték Murád szultán parancsára Szelim herceg Hüseyin herceg Lányai Ayse szultána, Köszemtől (1606–1657) Fatma szultána, Köszemtől (1607–1667 után) Gevherhán szultána (1608–1630/1660) Hanzade szultána, Köszemtől (1609–1650) Atike szultána (1614–1670 körül) Abide szultána (1618–1647 után) Zahide szultána Eszma szultána Hatice szultána Alakja a populáris kultúrában A szultána című 2015-ös török tévésorozatban I. Ahmed megformálója Ekin Koç török színész. Jegyzetek Irodalom Nicolae Iorga: Geschichte des Osmanischen Reiches. Nach den Quellen dargestellt. 5 Bände, Verlag Perthes, Gotha 1908–1913, Nachdruck Frankfurt/Main 1990. Majoros Ferenc, Bernd Rill: Das Osmanische Reich 1300-1922. Die Geschichte einer Großmacht. Marix, Wiesbaden 2004, 3-937715-25-8 Hans Georg Majer: Ahmed I. In: Biographisches Lexikon zur Geschichte Südosteuropas. Band 1. München 1974, S. 16 f. Matuz József Jenő: Das osmanische Reich. Grundlinien seiner Geschichte. 4. Auflage. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 2006, 3-534-20020-9 Gabriel Effendi Noradounghian: Recueil d’actes internationaux de l’Empire Ottoman 1300-1789. Tome I. Paris, Neufchâtel 1897. Reprint: Kraus, Nendeln 1978, 3-262-00527-4