NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Şırnak Dam

The Şırnak Dam is a gravity dam on the Ortasu River (a tributary of the Hezil River) about 25 km (16 mi) southeast of Şırnak town in Şırnak Province, southeast Turkey. Under contract from Turkey's State Hydraulic Works, AGE Inşaat began construction on the dam in 2008 and it was completed in 2012. The reported purpose of the dam is water storage and it can also support a 5 MW hydroelectric power station in the future. Another purpose of the dam which has been widely reported in the Turkish press is to reduce the freedom of movement of Kurdistan Workers' Party (PKK) militants. Blocking and flooding valleys near the Iraq–Turkey border is expected to help curb cross-border PKK smuggling and deny caves in which ammunition can be stored. A total of 11 dams along the border; seven in Şırnak Province and four in Hakkâri Province were implemented for this purpose. In Şırnak they are the Silopi Dam downstream of the Şırnak Dam on the Hezil River and upstream is the Uludere, Balli, Kavşaktepe, Musatepe and Çetintepe Dams on the Ortasu River. In Hakkari are the Gölgeliyamaç (since cancelled) and Çocuktepe Dams on the Güzeldere River and the Aslandağ and Beyyurdu Dams on the Bembo River. See also List of dams and reservoirs in Turkey References
Uludere Dam

The Uludere Dam is a gravity dam under construction on the Ortasu River (a tributary of the Hezil River) near İnceler in Uludere District of Şırnak Province, southeast Turkey. Under contract from Turkey's State Hydraulic Works, Hidrokon began construction on the dam in 2008 and a completion date has not been announced. The reported purpose of the dam is water storage and it can also support a 3.5 MW hydroelectric power station in the future. Another purpose of the dam which has been widely reported in the Turkish press is to reduce the freedom of movement of Kurdistan Workers' Party (PKK) militants. Blocking and flooding valleys in close proximity to the Iraq–Turkey border is expected to help curb cross-border PKK smuggling and deny caves in which ammunition can be stored. A total of 11 dams along the border; seven in Şırnak Province and four in Hakkâri Province were implemented for this purpose. In Şırnak they are the Silopi and Şırnak Dams downstream of the Uludere Dam and the Balli, Kavşaktepe, Musatepe and Çetintepe Dams upstream on the Ortasu River. In Hakkari are the Gölgeliyamaç (since cancelled) and Çocuktepe Dams on the Güzeldere River and the Aslandağ and Beyyurdu Dams on the Bembo River. Construction works were estimated 14% complete in July 2015. Uludere Dam was still under construction as of April 2019. See also List of dams and reservoirs in Turkey References
Ulus Sephardi Jewish Cemetery

The Ulus Sephardi Jewish Cemetery (Turkish: Ulus Sefarad Musevi Mezarlığı) or Arnavutköy Jewish Cemetery (Turkish: Arnavutköy Musevi Mezarlığı) is a burial ground of the Sephardi Jewish community in Istanbul, Turkey. It was established in 1901 during the Ottoman Empire era in Arnavutköy neighborhood of Beşiktaş district on the city's European side. The cemetery is situated today in an area, which developed in the history from a countryside to an upscale neighborhood called Ulus. Its initial name Arnavutköy Jewish Cemetery is still in use today. It was reported that due to the location of the cemetery in the city's one of the most expensive quarters, only wealthy people are interred in the ultra-luxury Ulus Cemetery while people, who can not afford the very high amount of donation requested for a resting place, are transferred to the cemetery in Kilyos, which lies around 40 km (25 mi) far away from the city center in northern part of Istanbul. The religious burial service is provided at site by the Neve Shalom Synagogue Foundation, which also carries out the maintenance of the cemetery. There exist another Jewish cemetery in Ulus, the Ulus Ashkenazi Jewish Cemetery (Turkish: Ulus Eşkenaz Musevi Mezarlığı), which is reserved for Ashkenazi Jews. It is about 500 m (1,600 ft) south of the Sephardi Jewish Cemetery on the same street. Some other Jewish cemeteries in Istanbul are: Bağlarbaşı Jewish Cemetery (Bağlarbaşı Musevi Mezarlığı) Hasköy Karaite Jewish Cemetery (Hasköy Karaim Musevi Mezarlığı) Hasköy Sephardi Jews Cemetery (Hasköy Sefarad Musevi Mezarlığı) Judeo-Italiano Community Cemetery (İtalyan Musevi Cemaati Mezarlığı Kilyos Jewish Cemetery (Kilyos Musevi Mezarlığı) Kuzguncuk Nakkaştepe Jewish Cemetery (Kuzguncuk Nakkaştepe Musevi Mezarlığı) Ortaköy Jewish Cemetery (Ortaköy Musevi Mezarlığı) Notable burials Rav İsak Haleva 3rd Chief Rabbi (Hakham Bahi) of the Republic of Turkey. David Asseo (1914–2002), Hakham Bashi (or Chief Rabbi) of the Republic of Turkey from 1960 until his death Monik Benardete (1950–2010), celebrity and philanthropist Üzeyir Garih (1929–2001), businessman and cofounder of Alarko Holding Vitali Hakko (1913–2007), businessman and founder of the Vakko clothing business See also List of cemeteries in Turkey History of the Jews in Turkey References
Ulus Ashkenazi Jewish Cemetery

The Ulus Ashkenazi Jewish Cemetery (Turkish: Ulus Aşkenazi Musevi Mezarlığı) is a burial ground of the Ashkenazi Jewish community in Istanbul, Turkey. However, it is also used today for Sephardi burials due to overpopulation of the nearby Ulus Sephardi Jewish Cemetery (Turkish: Ulus Sefarad Musevi Mezarlığı), which is about 500 m (1,600 ft) north of the Ashkenazi Jewish Cemetery on the same street. It was established in the beginning of the 1900s during the Ottoman Empire era in Arnavutköy neighborhood of Beşiktaş district on the city's European side. The cemetery is situated today in an area, which developed in the history from a countryside to an upscale neighborhood called Ulus. It was reported that due to the location of the cemetery in the city's one of the most expensive quarters, only wealthy people are interred in the ultra-luxury Ulus Cemetery while people, who can not afford the very high amount of donation requested for a resting place, are transferred to the cemetery in Kilyos, which lies around 40 km (25 mi) far away from the city center in northern part of Istanbul. The religious burial service is provided at site by the Neve Shalom Synagogue Foundation, which also carries out the maintenance of the cemetery. Some other Jewish cemeteries in Istanbul are: Bağlarbaşı Jewish Cemetery (Bağlarbaşı Musevi Mezarlığı) Hasköy Karaite Jewish Cemetery (Hasköy Karaim Musevi Mezarlığı) Hasköy Sephardi Jews Cemetery (Hasköy Sefarad Musevi Mezarlığı) Judeo-Italiano Community Cemetery (İtalyan Musevi Cemaati Mezarlığı Kilyos Jewish Cemetery (Kilyos Musevi Mezarlığı) Kuzguncuk Nakkaştepe Jewish Cemetery (Kuzguncuk Nakkaştepe Musevi Mezarlığı) Ortaköy Jewish Cemetery (Ortaköy Musevi Mezarlığı) Notable burials The 23 victims of the 1986 Neve Shalom Synagogue bombing and the six Turkish Jews out of 29 people, who were killed in the 15 November 2003 bombings of Neve Shalom and Bet Israel Synagogue in Istanbul, are interred here. There is also a monument in the cemetery memorizing the victims of both events. Hayati Kamhi, businessman and son of entrepreneur Jak Kamhi Bensiyon Pinto, honorary president of the Turkish Jewish Community See also List of cemeteries in Turkey History of the Jews in Turkey References Book İstanbul Ulus Aşkenaz mezarlığı gömü listesi (in Turkish). Galata Ashkenazi Cultural Association. 2000. p. 46. – list of Burial at the Ulus Ashkenazi Cemetery
Panagia Pantobasilissa Church, Tirilye

Panagia Pantobasilissa (Greek: Παναγία Παντοβασίλισσα, "Panagia the Queen of All") or Arched Church (Turkish: Kemerli kilise) as it is called in the region is known to be the first church whose walls were decorated with frescoes. Dating back to the middle ages, it was used as a church until the Greco-Turkish population exchange in 1922. Plans for a restoration in 2014 haven't been approved by the Turkish government. It is indicated in some handwritten scripts that the church was dedicated to Panagia Pantobasillissa. The church is based on a Greek cross plan to in the east and west directions. Although the building is not used currently, it has still survived. According to the construction style of its walls, it is believed that the building was constructed at the end of the 13th century. The church has pictures on its walls at different layers and is considered to be very important for Christians. The first layer of frescos were made at the start of the 14th century, the second layer of frescos were made in 1723. It is believed that the columns were brought from Alexandria. There are support pillars at the façades and the public calls the building as the Arched Church. The walls and the dome of the church are in good condition. See also Panagia Pantobasilissa church, Rafina References
Temple of the Sebastoi

The Temple of the Sebastoi in Ephesus, formerly called the Temple of Domitian, is a Roman temple dedicated to the Imperial cult of the Flavian dynasty. It was dedicated in CE 89/90 under the reign of Domitian. Its contemporary name is known from an adjacent inscription. "Sebastoi" (lit. 'venerable ones') refers to the imperial dynasty; it is the plural of sebastos, the Greek rendering of the Roman imperial title Augustus. The city of Ephesus was the first to be named neokoros (lit. 'temple-warden') thanks to this temple. See also List of Ancient Roman temples Notes Bibliography Steven J. Friesen, Twice Neokoros: Ephesus, Asia & the Cult of the Flavian Imperial Family, Brill, 1993. External links
Templo de Domiciano (Éfeso)

El Templo de Domiciano o Templo de Sebasto fue un antiguo templo dedicado a los dioses imperiales en la ciudad de Éfeso en Asia Menor, en la actual Turquía. Sus ruinas forman parte del yacimiento arqueológico de Éfeso, declarado Patrimonio de la Humanidad por la Unesco.​​ Contexto histórico Domiciano concedió a los efesios el prestigioso derecho de neócoros a construir un templo dedicado al culto imperial. Tras el asesinato de Domiciano y la damnatio memoriae, su nombre fue eliminado de los títulos de propiedad, pero para conservar el derecho de neócoros, los ciudadanos volvieron a dedicar el templo al padre de Domiciano, Vespasiano.​​ El templo se construyó en el emplazamiento de un edificio más antiguo.​ Características arquitectónicas Los cimientos del templo, de seis niveles, medían aproximadamente 24 × 34 m. El templo era un pseudodíptero, y su perístasis tenía ocho columnas en los lados cortos y 13 columnas en los lados largos. La fachada tenía dos pisos. Las columnas de la parte inferior eran semicolumnas parecidas a las columnas dóricas, mientras que las de la parte superior estaban talladas con figuras humanas. En el interior del templo había un pronaos y una naos con cuatro columnas adicionales delante.​​​ El templo se construyó sobre un alto terraplén de unos 50 × 100 m. Los cimientos eran abovedados y en algunos lugares tenían dos pisos de altura. En el lado este del templo había un altar en forma de U construido sobre un podio. Estaba decorado con relieves que representaban, entre otras cosas, sacrificios. En las ruinas del templo se ha encontrado la cabeza de una escultura de Tito.​​ Parte de la fachada del templo se reconstruyó en 1975.​ Referencias Enlaces externos
Milét

Milét (řecky Μίλητος, Mílétos, lat. Miletus) bylo významné starověké město v jihozápadním cípu Anatolie při ústí řeky Meandros. Milétská škola je jedním z počátků řecké filosofie a vědy a město Milét se několikrát zmiňuje v Novém zákoně. Popis Milét ležel při ústí řeky Meandru (turecky Büyük Menderes)o moře, asi 60 km jihozápadně od města Aydin a asi 5 km severně od Akkoy v dnešním Turecku. Místo bylo osídleno nejpozději v neolitu a později bylo významným přístavem. Usazeniny řeky postupně zanášely záliv a od počátku našeho letopočtu vzdalovaly město od moře. Na počátkem novověku bylo město opuštěno. Dnešní zříceniny leží asi 10 km od pobřeží. Ze starověkého města se zachovalo divadlo z 5. století př. n. l., Faustininy lázně z římské doby, byzantský hrad a turecká mešita Ilias Beje. Od roku 1873 na místě probíhají archeologické výzkumy, dnes pod vedením univerzity v Bochumi. Brána k milétskému tržišti byla kámen po kameni odvezena do Berlína a je dnes vystavena v Pergamonském muzeu. Historie V rané době bronzové bylo sídlo pod krétským (mínójským) vlivem, od 13. století se zde usídlovali Kárové a první Řekové – Achájové. Podle tzv. Kroniky parské bylo město založeno v roce 1067 př. n. l. Město se vzbouřilo proti Chetitům, ve 12. stol. př. n. l. bylo zničeno a od roku 1000 př. n. l. je znovu osídlili iónští Řekové. Podle Homéra bylo město v době Trojské války kárské, později bylo součástí iónské ligy a v 7. století př. n. l. zde vznikla první řecká filosofická škola: žili zde Thalés z Mílétu, Anaximandros, Anaximenés a další. Působili zde rovněž historik Hekataios a architekt Hippodámos. Kolem roku 500 se město vzbouřilo proti Peršanům a bylo za to krutě potrestáno. Roku 479 př. n. l. je Řekové osvobodili a Míléťané pak založili mnoho dalších kolonií na pobřeží Malé Asie a také město Odessos, dnešní Varnu v Bulharsku. V římské době město neobyčejně rozkvetlo, jak o tom svědčí i zachované stavby, a nejméně dvakrát (snad v letech 57 a 66) je navštívil apoštol Pavel, který zde založil křesťanskou obec. V byzantské době město ztratilo na významu, ve 12. stol. je obsadili seldžučtí a v 15. století osmanští Turci. Město, které už nemohlo sloužit jako přístav, bylo pak brzy opuštěno. Odkazy Reference Související články Milétská škola Pergamonské muzeum Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Milét na Wikimedia Commons Ottův slovník naučný, heslo Milét[nedostupný zdroj] (anglicky) Miletus Pictures Milétské mince Archivováno 5. 7. 2020 na Wayback Machine. Livius Picture Archive: Miletus Archivováno 4. 6. 2006 na Wayback Machine. Stručný popis archeologie Milétu Milétské divadlo, archiv a virtuální rekonstrukce (německy) Ausgrabungen in Milet Vykopávky Ruhr-Universität Bochum
Milet

Milet (grč. Μίλητος; „Milētos“, lat. Miletus) je bio antički grad na zapadnoj obali Anatolije (današnja Turska), odnosno na istočnoj obali Egejskog mora pokraj ušća rijeke Maeander koja je razdvajala drevne pokrajine Joniju i Kariju. Budući kako se obala oko grada mijenjala kroz povijest i kako je podučje pokriveno muljem nastalim nanošenjem rijeke, gotovo nije moguće utvrditi koja su najstarija naselja u okolici, no pretpostavlja se kako navedeni datiraju iz neolitika. U ranom i srednjem brončanom dobu, naselja su bila pod minojskim utjecajem, pa je grad nazvan prema naselju s Krete. Krajem 13. stoljeća pr. Kr. grad naseljavaju Grci koji se nazivaju Ahejcima. Milet se kasnije pobunio protiv vladavine Hetita, a nakon pada njihove države grad je uništen. Dva stoljeća kasnije, oko 1000. pr. Kr. grad naseljavaju jonski Grci, a Milet postaje jedan od 12 gradova elitnog „jonskog saveza“. Kasnije su grad osvojili Lidijci, no nakon Krezovog poraza protiv perzijskog vladara Kira Velikog, grad postaje dijelom Perzijskog Carstva, odnosno lidijske satrapije. Milet je nedugo kasnije postao poprištem jonskog ustanka, no Perzijanci 493. pr. Kr. guše pobunu. Gradom su kasnije vladali Makedonci i Rimljani, no u doba Bizanta i Osmanlija grad potpuno gubi na značaju. Antički Milet je poznat kao strogo ortogonalno planirani grad („hipodamus“), koji je nazvan prema njihovom urbanistu Hipodamusu iz Mileta. Također, Milet je poznat kao rodno mjesto brojnih filozofa i znanstvenika, među kojima je najpoznatiji Tales. Poveznice Stara Grčka Perzijsko Carstvo Jonski ustanak Grčko-perzijski ratovi Rimsko Carstvo Izvori Vanjske poveznice Fotografije Mileta Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. siječnja 2014. (Wayback Machine) Arheološka istraživanja Mileta (Ruhr-Universität Bochum) Antičke kovanice iz Mileta Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. srpnja 2020. (Wayback Machine) Arhiva fotografija Mileta (Livius.org) Arhivirana inačica izvorne stranice od 4. lipnja 2006. (Wayback Machine) Milet (Guleta.com) Arhivirana inačica izvorne stranice od 28. rujna 2007. (Wayback Machine) Miletski teatar (Whitman.edu)
Milétosz (település)

Milétosz (Görögül: Μίλητος) ókori város volt Anatólia nyugati partvidékén (a mai Törökország területén), a Maeander folyóhoz közel. A település már a bronzkor óta lakott volt. Fekvése Milétosz az anatóliai parton elterülő kisváros Számosz szigetétől délre, a Kr. e. 7. és 6. században Iónia legfontosabb városa volt, és mintegy kapuként állt a görög világ és a Perzsa Birodalom között (ami később a vesztét okozta). Történelme Milétoszt egyesek szerint Krétáról, mások szerint a görög szárazföldről, megint mások szerint az éppen akkor felégetett Trójából elmenekült lakosok alapították. Hérodotosz, görög történetíró arról számol be, hogy a "megszállók nem hoztak magukkal feleségeket, hanem káriai asszonyokat vettek feleségül, miután megölték azok rokonait". Ugyanakkor Milétosz egyenes folytatása lehet a térség korábbi hettita fejedelemségnek, Millavanda(sz)nak, amely nemcsak helyileg azonos a későbbi Milétosszal, de nevének etimológiája is visszavezethető arra. Mil-la-wan-daš a luvi nyelven keresztül mil-lē-wen-deš formában kerülhetett átvételre, mivel görög nyelvben az a hangzót e-ként vették át (lásd tavagalavasz → Eteoklész), ezután a v hangzó kiesése, az nd betűkapcsolat nt-vé alakulása és további redukciók után alakulhatott ki a mi-lē-toš kiejtés. A milétosziak az idők folyamán többnyire állandó lüdiai megszállás alatt álltak egészen Kr. e. 7. századig, amikor szövetséget kötöttek egymással. A lüdiaiak jelenléte pozitívan hatott a milétoszi tudományok fejlődésére, a velük kötött szövetség vitte közelebb őket a babiloni és az egyiptomi kultúrához is. Milétosz a Földközi-tenger medencéjében száznál több gyarmatot alapított. A gyarmat-városokkal szoros kapcsolatot tartottak és Milétosz tehetősebb polgárai, akár kereskedők voltak, akár nem, többen is ellátogattak oda. Ióniában, Milétoszban jött létre az első filozófiai iskola, ahol egyetlen évszázad alatt három nagy filozófus is tevékenykedett: Thalész, Anaximandrosz és Anaximenész. Milétosz gyarmatvárosai Appolonia Odesszosz Tomisz Hisztria Tyras Olbia Panticapaeum Theodoszia Tanaisz Phanagoria Pityus Dioszcuriasz Phaszisz Trapezunt Keraszosz Kotyora Amiszosz Szinope Kytoros Szeszamosz Itt született Dionüsziosz (Kr. e. 6. század) görög történetíró Jegyzetek Források Hivatalos honlap Milétosz – Keresztyén bibliai lexikon Milétosz - Magyar katolikus lexikon
Milet

Milet (gr. Μίλητος trb. Militos trl. Mílītos) – miasto jońskie na wybrzeżu Karii przy ujściu rzeki Meander do Zatoki Latmijskiej, współcześnie stanowisko archeologiczne w pobliżu miejscowości Balat w Turcji. Starożytne miasto zostało założone pod koniec drugiego tysiąclecia p.n.e. Było ojczyzną filozofów: Talesa, Anaksymandra, Anaksymenesa oraz geografa i historyka Hekatajosa oraz pisarza Arystydesa, któremu przypisuje się autorstwo opowiadań erotycznych. Od VIII do VI wieku p.n.e. Milet skolonizował kilka miast nad Propontydą (m.in. Abydos i Kyzikos), Morzem Czarnym (m.in. Antheia, Olbia i Synope), a w połowie VI w. p.n.e. – nad Nilem (Naukratis). Był potęgą morską. Jego żeglarze docierali aż do Gibraltaru. Był centrum handlowym rywalizującym z Tyrem i Kartaginą. Słynął z wyrobu doskonałych tkanin z wełny frygijskiej i purpury milezyjskiej. Potęga gospodarcza Miletu i kontakty kulturowe z Azją przyczyniły się do powstania w tej polis jońskiej filozofii przyrody, zaczątków greckiej filozofii i nauki reprezentowanych przez Talesa, Anaksymenesa i Anaksymandra. Podbity przez Persów, był jednym z organizatorów powstania państw jońskich w 499 p.n.e. Zdobyty i spalony w 494 p.n.e., odbudowany na planie Hippodamosa z Miletu w 479 p.n.e., odgrywał już mniejszą rolę. Był członkiem Ateńskiego Związku Morskiego. W 440 roku p.n.e. uwikłał się w konflikt z Samos o Priene, w który włączyły się też Ateny. Zburzony ponownie za panowania Aleksandra Macedońskiego, odzyskał dawne znaczenie w czasach rzymskich. Miasto upadło na skutek zamulenia portu. Według Dz 20 w Milecie w I wieku przebywał Paweł z Tarsu wraz z Łukaszem Ewangelistą. Wykopaliska z 1899–1914 odsłoniły m.in. resztki wielu budowli hellenistycznych i rzymskich: teatru, buleuterionu, gimnazjonu, świątyni, term, dwóch agor i bramy. W berlińskim Muzeum Pergamońskim znajduje się odnaleziona i zrekonstruowana przez Thomasa Wieganda miejska brama targowa zbudowana najprawdopodobniej w II w. n.e. Brama jest w formie dwupoziomowych propylei. Na piętrze niższym znajdują się trzy otwory podkreślone pilastrami podtrzymującymi półkoliste łuki. Na wyższym piętrze odpowiadają im trzy mniejsze łuki. Galeria Przypisy
Milet

Milet (ionică Μίλητος Mílētos, dorică Μίλατος Mílatos, eolică Μίλλατος Míllatos, latină Miletus, hitită cel mai probabil Millawanda), numit, de asemenea, Palatia (Evul Mediu) și Balat (Epoca modernă), a fost un oraș antic, situat pe coasta de vest a Anatoliei, a Turciei de astăzi. Istoric Orașul a fost întemeiat de ahei pe coasta de apus a Asiei Mici, probabil prin secolul al XIV-lea î.Hr. După migrarea masivă a ionienilor (secolul al XII-lea î.Hr.), a devenit unul dintre cele mai înfloritoare orașe grecești din Asia Mică, mare centru comercial și cultural. În secolele VII-VI î.Hr., Miletul a fost unul dintre principalele metropole, întemeind numeroase colonii pe țărmurile Pontului Euxin (Sinope, Histria, Apollonia, Odessos, Tomis, Olbia, Theodosia, Tanais etc), în Propontida (Cizic) și pe țărmul Mediteranei răsăritene (Naucratis). La sfârșitul secolului al VI-lea î.Hr., Miletul a căzut, împreună cu celelalte orașe grecești din Asia Mică, în stăpânirea regatului persan. Miletul s-a aflat în fruntea răscoalei antipersane a orașelor ioniene din Asia Mică (500 î. Hr.). A fost distrus de perși în 494 î.Hr., dar în urma victoriilor grecești din timpul războaielor medice, Milet s-a eliberat de sub stăpânirea persană și a fost refăcut, devenind în secolele IV-II î.Hr., unul dintre principalele centre comerciale, ale artei și culturii elenistice. Construcții importante Teatrul Termele Faustinei Agorele Buleoterionul Stadionul Personalități Orașul a fost un important centru al filosofiei ioniene – Școala din Milet, școală cu care începe filosofia greacă. Printre cetățenii importanți ai Miletului se numără: Filosofii Thales, Anaximandru, Anaximene Scriitorii Hekataios, Aristeides Arhitecții Isidor din Milet, Hippodamos. Galerie de imagini Note Bibliografie Dicționarul Enciclopedic Român, ed. Politică, București, 1962-1966 Vezi și Listă de orașe antice grecești Legături externe Materiale media legate de Milet la Wikimedia Commons
Милет

Милет је древни град на обали Анадолије, близу ушћа реке Меандер. То место је настањено још од бронзаног доба. Прво га у својим документима спомињу Хетити. У време хетитског краља Мурсила око 1320. п. н. е. постаје мостобран за експанзију Микењана у Малу Азију. Према хетитским записима сматра се да су га настанили становници Крита око 1500. п. н. е. Грчки митови повезују оснивање Милета са Сарпедоном, херојем Милета, који је побегао са Крита од краља Миноса и населио град становницима из критског Милета. Ти митови кажу да је Милет основао град тек кад је заклао џина Астеријуса. Касније је познат као један од 12 градова Јонског подручја. План града у облику мреже постаје узор за римске градове. У 6. веку п. н. е. Милет је постао империја са неколико колонија. Био је центар током Јонског устанка (499. п. н. е. — 494. п. н. е.). Након јонског устанка Милет је 494. п. н. е., пале Персијанци. Године 479. п. н. е. поново прелази у грчке руке. Током времена неколико других градова је основано од Милетских насељеника, све до Крима. Милет је био филозофски центар. Талес, Анаксимандар и Анаксимен су из Милета. Поново су га освојили Персијанци, а ослободио га Александар Велики 334. п. н. е. По Новом завету Милет је место где се апостол Павле срео са старешинама Ефеске цркве, пре него што је ухваћен и одведен у Рим. Види још Антички градови Спољашње везе