NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Шакирин джамия

Шакирин джамия (на турски: Şakirin Camii) е джамия в Истанбул, Турция. Сградата се намира на един от входовете на гробището Kараджаахмет в Юскюдар. Тя е построена от фондация Семиха Шакир в памет на Ибрахим Шакир и Семиха Шакир и е открита на 7 май 2009 г. Според съобщения във вестниците това е най-карбон-неутралната джамия в Турция. История Архитектът на джамията е Хюсрев Тайла, известен с работата си по джамията Коджатепе в Анкара и с работата си по консервация на архитектурата. Нейният интериорен дизайнер е Зейнеп Фадълъоулу, праплеменница на Семиха Шакир, а също така според съобщения във вестниците, първата жена интериорен дизайнер на джамия, както и първата жена, която е проектирала джамия в съвременна Турция. Строежът на джамията отнема четири години. Площта е 10 000 квадратни метра. Има две минарета, всяко високо по 35 метра, и купол от алуминиев композит. Калиграфията върху вътрешността на купола е написана от Семих Иртеш. Големите прозорци от трите страни на молитвената зала са проектирани от Орхан Кочан. Минбарът е акрилен и е проектиран от Тайфун Ердоумуш. Декоративните мотиви произлизат от селджукското изкуство. Големият, асиметричен полилей има стъклени глобуси във формата на капка, направени от Нахиде Бююккаймакчъ, отразяващи молитва светлината на Аллах да падне върху поклонниците като дъжд", а секцията за жени е проектирана специално, за да позволи ясен изглед на полилея. Фонтанът в двора е проектиран от Уилям Пай. Джамията е построена върху паркинг и също така включва изложбена площ. Смята се, че архитектът на джамията е първата жена, която е проектирала джамия. Източници
Şakirin-Moschee

Die Şakirin-Moschee ist eine Moschee in Istanbul. Das Bauwerk befindet sich am Eingang zum Friedhof Karacaahmet in Üsküdar. Es wurde von der Semiha Şakir Foundation im Andenken an das Unternehmerpaar İbrahim und Semiha Şakir errichtet und am 7. Mai 2009 eröffnet. Geschichte Die Pläne für die Moschee stammen von dem türkischen Architekten Hüsrev Tayla, der auch die Kocatepe-Moschee in Ankara errichtete. Die Ausstattung im Inneren stammt von der Innenarchitektin Zeynep Fadıllıoğlu, einer Großnichte von Semiha Şakir. Sie ist die erste Frau, die eine Moschee einrichten durfte. Architektur und Ausstattung Der Bau der Kuppelmoschee dauerte vier Jahre. Das Innere umfasst 10.000 m². Die beiden Minarette sind jeweils 35 Meter hoch. Die Kalligraphien im Inneren der Aluminiumkuppel wurden von Semih İrteş geschaffen. Die drei großen Fenster des Betraumes stammen von Orhan Koçan. Der Minbar ist aus Akrylkunststoff und wurde von Tayfun Erdoğmuş entworfen. Die Motive erinnern an seldschukische Kunst. Der große aus asymmetrisch angeordneten Kreisen und Ellipsen bestehende Kronleuchter hat wassertropfenförmige Glaskugeln von Nahide Büyükkaymakçı. Der Brunnen im Innenhof wurde von William Pye gestaltet. Die Moschee wurde über einem Parkhaus errichtet und besitzt auch einen Ausstellungsbereich. Literatur Önder Küçükerman: Karacaahmet Tarihi Mirası İçinde Şakirin Camii. Arkeoloji ve Sanat Yayınları, Istanbul 2018 Weblinks Einzelnachweise
Şakirin Mosque

Şakirin Mosque (Turkish: Şakirin Camii; pronounced Shakirin) is a mosque in Istanbul, Turkey. The building is located at one of the entrances of the historic Karacaahmet Cemetery in Üsküdar. It was built by the Semiha Şakir Foundation in memory of İbrahim Şakir and Semiha Şakir and opened on 7 May 2009. According to newspaper reports, it is the most carbon-neutral mosque in Turkey. History The mosque's architect was Hüsrev Tayla, known for his work on Kocatepe Mosque in Ankara and for his architectural conservation work. Its interior designer was Zeynep Fadıllıoğlu, a great-niece of Semiha Şakir, and also according to newspaper reports, the first female interior designer of a mosque, as well as the first woman to design a mosque in modern Turkey. Construction of the mosque took four years. It is 10,000 square meters in area. It has two minarets, each 35 meters high, and a dome of aluminum composite. The calligraphy on the interior of the dome was written by Semih İrteş. The large windows on three sides of the prayer hall were designed by Orhan Koçan. The minbar is acrylic and was designed by Tayfun Erdoğmuş. Decorative motifs are derived from Seljuk art. The large, asymmetrical chandelier has waterdrop-shaped glass globes made by Nahide Büyükkaymakçı, "reflecting a prayer that Allah's light should fall on worshipers like rain," and the women's section is designed especially to allow a clear view of the chandelier. The fountain in the courtyard was designed by William Pye. The mosque is built over a parking garage and also includes an exhibition area. The mosque's architect is believed to be the first woman to design a mosque in modern times. See also Çamlıca Mosque, designed by two female architects References External links Sakirin Mosque, designed by Zeynep Fadillioglu - Article Blog LeMonde.fr Picture and details published in Time Magazine, USA
Mosquée Şakirin

La mosquée Şakirin (en turc : Şakirin Camii) est une mosquée sunnite d'Istanbul, en Turquie. Elle se trouve à l'une des entrées du cimetière de Karacaahmet, dans le district d'Üsküdar dans la partie asiatique de la ville. Construite par la Semiha Şakir Foundation en mémoire de İbrahim Şakir and Semiha Şakir, elle est inaugurée en avril 2009 et ouvre le 7 mai suivant. D'après plusieurs sources journalistiques, il s'agirait de la mosquée de Turquie la moins polluante en carbone. Historique Les plans de la mosquée Şakirin sont dessinés par Hüsrev Tayla, connu pour son travail sur la mosquée de Kocatepe et ses travaux de conservation architecturale en général. L'architecte d'intérieur de l'édifice est Zeynep Fadıllıoğlu, la grande-nièce de Semiha Şakir ; d'après certaines sources, elle serait la première femme à concevoir l'intérieur d'une mosquée et à travailler sur les plans d'une mosquée en Turquie. La construction de la mosquée Şakirin dure quatre ans. Hüseyin Kutlu est l'actuel imam de la mosquée. Architecture Le site recouvre 10 000 m2. L'édifice compte deux minarets de 35 m de haut chacun ainsi qu'un dôme en composite aluminium. Les inscriptions calligraphiques de l'intérieur sont réalisées par Semih İrteş. Les grandes fenêtres sur trois des façades de la salle de prière sont conçues par Orhan Koçan et le minbar en acrylique par Tayfun Erdoğmuş. Les motifs décoratifs sont inspirés de l'art seldjoukide. Le lustre possède des ampoules en forme de goutte d'eau fabriquées par Nahide Büyükkaymakçı afin de symboliser « la lumière d'Allah [qui] doit tomber sur les fidèles comme de la pluie ». La mezzanine réservée aux femmes offre une vue sur le lustre. La fontaine de la cour est conçue par William Pye. La mosquée est édifiée sur un parking souterrain et comprend une pièce d'exposition. Galerie d'images Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Şakirin Mosque » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Liste des mosquées d'Istanbul Liens externes (en) Carla Power, « Updating the Mosque for the 21st Century », Time, 2 avril 2009 (consulté le 22 août 2017). Portail de l'islam Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail d'Istanbul
Moschea di Şakir

La moschea di Şakir (in turco Şakirin Camii) è una moschea moderna situata a Istanbul, in Turchia, nel quartiere di Scutari, nei pressi del cimitero di Karacaahmet. È la prima moschea turca progettata da una donna. Voci correlate Moschee di Istanbul Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su moschea di Şakir Collegamenti esterni Sito ufficiale, su sakirincamii.net.
Moscheea Şakirin

Moscheea Şakirin este o moschee din Istanbul, Turcia. Clădirea este situată la una dintre intrările în cimitirul istoric Karacaahmet din Üsküdar. A fost construită de Fundația Semiha Şakir în memoria lui İbrahim Şakir și a Semihei Şakir și a fost deschis pe 7 mai 2009. Potrivit rapoartelor ziarelor, este cea mai neutră moschee din punct de vedere al emisiilor de carbon din Turcia. Istorie Arhitectul moscheii a fost Hüsrev Tayla, cunoscut pentru munca sa la Moscheea Kocatepe din Ankara și pentru munca sa de conservare arhitecturală. Designerul său de interior a fost Zeynep Fadıllıoğlu⁠(d), o strănepoată a lui Semiha Şakir, și, de asemenea, potrivit rapoartelor ziarelor, prima femeie designer de interior al unei moschei, precum și prima femeie care a proiectat o moschee în Turcia modernă. Construcția moscheii a durat patru ani. Are o suprafață de 10.000 de metri pătrați. Are două minarete, fiecare de 35 de metri înălțime, și o cupolă din compozit de aluminiu. Caligrafia de pe interiorul cupolei a fost scrisă de Semih İrteş. Ferestrele mari de pe trei laturi ale sălii de rugăciune au fost proiectate de Orhan Koçan. Minbarul este acrilic și a fost proiectat de Tayfun Erdoğmuş. Motivele decorative sunt derivate din arta selgiucidă. Candelabrul mare, asimetric, are globuri de sticlă în formă de picătură de apă, realizate de Nahide Büyükkaymakçı, „reflectând o rugăciune ca lumina lui Allah să cadă asupra credincioșilor ca ploaia”, iar secțiunea pentru femei este concepută special pentru a permite o vedere clară a candelabrului. Fântâna din curte a fost proiectată de William Pye. Moscheea este construită peste un garaj și include și o zonă de expoziție. Se crede că arhitecta moscheii este prima femeie care a proiectat o moschee în timpurile moderne. Galerie de imagini Vezi si Moscheea Çamlıca, proiectată de două femei arhitecte Note Legături externe Moscheea Sakirin, proiectată de Zeynep Fadillioglu - Articol Blog LeMonde.fr Arhivat în 4 martie 2016, la Wayback Machine. Poza și detalii publicate în Time Magazine, SUA
Eshab-ı Kehf Kulliye

Eshab-ı Kehf Kulliye is a historical building complex in Kahramanmaraş Province, Turkey. Geography The complex is next to a cave in on a hill named Bencilus 7 kilometres (4.3 mi) to Afşin ilçe (district) of Kahramanmaraş Province. Its distance to Kahramanmaraş is 130 kilometres (81 mi). History The complex is composed of various buildings built in different eras. The church was built by the Byzantine emperor Theodosius II in 446. During the Sultanate of Rum, the Seljuk governor Nasretüddin built a mosque, a caravanserai and a fortified barracks between 1215 and 1233. Later, under the Beylik of Dulkadir, a madrasa (religious school) was added in 1480-1492 to the complex by Bozkurt of Dulkadir (also known as "Alaüddevle"). In 1500, Bozkurt's wife, Şemsi Hatun, commissioned a women's mosque. A pergola for the governor known as Paşa çardağı was the addition during the Suleiman the Magnificent's reign of the Ottoman Empire. Seven Sleepers legend The külliye is known as the cave of the Seven Sleepers, where a legendary people lived in the 5th century. It is one of the many places which are allegedly the cave of the Seven Sleepers. An emperor who was influenced by their story had the church built for them. Later additions are also imposing. For example, the geometric ornaments on the gate which was built during the Seljuks cast shadows of a praying man, a praying woman and a dervish in during salah times. World Heritage Status This site was added to the UNESCO World Heritage Tentative List on April 13, 2015 in the Cultural category. References External source Afşin municipality page (Images and multi-language summary)
Церковь Святой Фёклы

Мечеть Мустафы-паши или Церковь Святой Фёклы (в старых источниках — церковь свв. Петра и Марка) — малоизученная церковь раннекомнинского периода (конец XI — начало XII века), расположенная во Влахернах (ныне район Фатих) неподалёку от залива Золотой Рог и древних стен Константинополя. История По свидетельству Анны Комнины, это была любимая святыня её матери, Анны Далассины, а основала её в память о своей небесной покровительнице царевна Фёкла, дочь Феофила. После того, как во время землетрясения 1509 г. в храме обрушился купол, визирь Мустафа-паша разобрал нартекс, дал зданию новое купольное завершение, а четверик переоборудовал в мечеть, которая с тех пор носит его имя. В 1692 г. перед мечетью появился фонтан. Здание мечети пострадало во время городского пожара 1729 г. и землетрясения 1894 г., которое разрушило минарет. Во время последних по времени реставрационных работ (1922 г.) турецкие исследователи обнаружили серебряную купель византийского храма, которая ныне выставлена в городском археологическом музее. Святой источник и целебная глина По преданию монастырь был построен на месте, где было обнаружено целебный источник. В старину монастырь отстраивали вокруг раннехристианской пещерной церкви, остатки которой можно увидеть и сегодня. Она расположена на месте одного из чудотворных источников. Таким образом, место, откуда истекает вода, находится точно под алтарем храма.Водоносный пласт смешался с включениями глины и образовал вязкую субстанцию, которая имеет целебные свойства воды. Эта лечебная глина (или грязь) издавна используется для лечения кожных заболеваний. Доступ к скважине организован снаружи храма. Уровень глины по временам поднимается и опускается, но она всегда находится в пределах досягаемости. Примечания
Мечеть Атік Мустафи-паші

Мечеть Атік Мустафи-паші́ (тур. Atik Mustafa Paşa Camii) — культова будівля у Стамбулі в районі Влахерни, у північно-західному куті старого міста, біля наземних стін та стін Золотого Рогу. Розташована приблизно за 100—150 метрів на схід від церкви Діви Марії Влахернської. Зразок архітектури середньо-візантійського періоду. Значно перебудована в османську добу. Ідентифікація Висловлювались різні припущення щодо часу виникнення та первинної посвяти храму. Зокрема, споруду ідентифікували як церкву св. Петра і Марка, св. Феки та св. Іллі Петріонського. Найбільш ймовірним, однак, виглядає її посвята св. Теклі коло Влахернських палат (грец. Άγία Θέκλα τοῦ Παλατίου τῶν Βλαχερνών). Історія та архітектура Наявність багатьох архаїчних елементів свідчить про те, що він міг бути побудований у другій половині IX столітті. Якщо така дата є вірною то споруду можна вважати найдавнішою збереженою післяіконоборською церквою в Константинополі та першою із типу хрестово-купольних храмів, яки згодом набув великого поширення, в тому числі і на Русі. Однак також стверджується, що будівля датується XI чи XII століттям. Оскільки найімовірніше церква колись носила назву св. Теклі, то вона може бути пов'язаною із принцесою Теклею, старшою донькою імператора Феофіла, яка у IX ст. розширила невеликий ораторій, присвячений її святій покровительці на схід від церкви Богородиці Влахернської. У 1059 році на цьому місці імператор Ісаак I Комнін збудував більшу церкву, як подяку за порятунок під час нещасного випадку на полюванні. Церква славилася своєю красою і Анна Комніна пише, що її мати, Анна Далассена, часто ходила і молилась там. Церква являла собою хрестоподібну споруду з трьома апсидами, яка істотно змінювалась впродовж історії. Спочатку пропорції будівлі були набагато стрункішими, ніж сьогодні. Це пов'язано зі зміною рівня землі і підлоги; у візантійський період підлога була на 1,50 метри нижче, ніж сьогодні. Крім того, барабан візантійського купола був вищим і заповненим вікнами. Нинішній купол, який є низьким і без вікон, датується османською епохою. Крім того, ґанок із мінаретом замінив нартекс. Зовнішні поверхні, особливо вікна, були ретельно перероблені, а інтер'єр — оштукатурений. В останні десятиліття незареєстровані реставрації знищили багато елементів, ускладнивши дату або ідентифікацію церкви. Церкву перетворив на мечеть Коча Мустафа-паша перед смертю в 1512 році. Мечеть також відома як Хазреті Кабір. Будівля зазнала значних руйнувань унаслідок пожежі в 1729 році та землетрусу в 1894 році. Відновлена ​​в 1906 та 1922 роках. У 1957 році Американський візантійський інститут знайшов фрески Архангела Михаїла, оточені святителями Козьмою та Даміаном, які відносяться до першої половини XV століття. Їх більше не видно, оскільки вони згодом були прикриті під час реставрації. Не виключено, що фрески були частиною похоронної каплиці, добудованої до церкви. Посилання Реконструкція зовнішнього виду храму візантійської доби на сайті Byzantium 1200 [Архівовано 9 серпня 2020 у Wayback Machine.] Примітки
Haseki Hürrem Sultan Hamami

Lo Haseki Hürrem Sultan Hamamı (translitterabile come "Bagni di Roxelana") è un hammam fatto costruire da Roxelana, moglie di Solimano il Magnifico, su progetto di Mimar Sinan, nel XVI secolo ad Istanbul. Venne costruito ad uso della comunità religiosa della vicina Hagia Sophia. Fino al 2011 è stato sede di un negozio di tappeti, gestito dallo Stato turco, poi a seguito di un progetto di restauro, approvato nel 2007 e con un costo di circa 7,5 milioni di euro, è stato riportato ai suoi antichi splendori. Bibliografia Orhan Yılmazkaya, Turkish Baths: A Light onto a Tradition and Culture, Istanbul, Çitlembik Publications, 2005, ISBN 978-975-6663-80-6. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Haseki Hürrem Sultan Hamami Collegamenti esterni Haseki Bath House, su sinanasaygi.com. URL consultato il 14 dicembre 2010 (archiviato dall'url originale il 3 marzo 2016). viaggi.repubblica.it, http://viaggi.repubblica.it/multimedia/istanbul-riaprono-i-bagni-di-rosselana/29778421/1/1?ref=HRESS-7.
Banhos de Roxelana

Os Banhos de Roxelana (em turco: Haseki Hürrem Sultan Hamamı) é um hamame (balneário turco) situado em Istambul, na Turquia, junto à Basílica de Santa Sofia. Os banhos foram construídos no século XVI pelo arquiteto real Sinan por ordem do sultão otomano Solimão, o Magnífico e foram batizados com o nome de Roxelana, a esposa do sultão. O edifício foi criado para a congregação religiosa da mesquita de Santa Sofia. Deixou de funcionar como hamame no início do século XX, tendo sido usado como armazém até ser restaurado em 1957–1958. Serviu depois como loja estatal de tapetes e reabriu como hamame em 2011, após passar por obras de restauro que duraram três anos. Se pode distinguir a disposição simétrica do edifício, onde se destacam o camekan (grande vestíbulo) e a soğukluk (estância intermédia ou "fria").
Mosaikenmuseum (Istanbul)

Das Museum der Mosaiken des Großen Palasts oder Mosaikenmuseum Istanbul (türkisch Büyük Saray Mozaikleri Müzesi) befindet sich in der Nähe des Sultanahmet-Platzes in Istanbul, Türkei, am Arasta-Basar. Das Museum beherbergt Mosaike aus der Zeit der byzantinischen Epoche, die an der Stelle des Großen Palasts von Konstantinopel ausgegraben wurden. Geschichte Das Museum beherbergt die Mosaike, mit denen die Böden eines Peristylhofs verziert waren und die mutmaßlich aus der Regierungszeit des byzantinischen Kaisers Justinian I. (reg. 527–565) stammen, obwohl neuere Analysen ein späteres Datum während der Herrschaft von Herakleios nahelegen. Sie wurden von Archäologen der Universität St. Andrews in Schottland bei Ausgrabungen auf dem Gebiet des Arasta-Basar am Sultan-Ahmet-Platz in den Jahren 1935 bis 1938 und 1951 bis 1954 freigelegt. Das Areal gehörte zum südwestlichen Bereich des Großen Palasts. Bei den Ausgrabungen wurde ein großer Peristylhof mit einer Fläche von 1872 m² entdeckt, der vollständig mit Mosaiken verziert war. Von 1983 bis 1997 betreute die Österreichische Akademie der Wissenschaften unter der Leitung von Werner Jobst die Erforschung und Konservierung des Palastmosaiks sowie weitere archäologische Untersuchungen im Rahmen eines Kooperationsprojekts mit der Generaldirektion für Denkmäler und Museen in der Türkei. Die Motive der Mosaiken reichen von einer Dionysischen Prozession (Elefant und Frau mit Krug) bis hin zu zahlreichen Kampfszenen mit menschlichen und nichtmenschlichen Tierkämpfern. Dazwischen sind auch verschiedene Tiere zu sehen, darunter Löwen, Adler, Schlangen und sogar mehrere Versionen des Greifs. Galerie Literatur David Talbot Rice (Hrsg.): The Great palace of the Byzantine emperors. 1: Being a first report on the excavations carried out in Istanbul on behalf of the Walker Trust (The University of St. Andrews) 1935–1938. London 1947. 2: Second report. London 1958. Gisela Hellenkemper Salies: Die Datierung der Mosaiken im Großen Palast zu Konstantinopel In: Bonner Jahrbücher 187, 1987, S. 273–308. Werner Jobst, Behçet Erdal, Christian Gurtner: Istanbul – das große byzantinische Palastmosaik. Arkeoloji ve Sanat Yayınları, Istanbul 1997, ISBN 975-7538-91-4. Jonathan Bardill: The Great Palace of the Byzantine Emperors and the Walker Trust Excavations. In: Journal of Roman Archaeology 12, 1999, S. 216–230. Werner Jobst (Hrsg.): Neue Forschungen und Restaurierungen im byzantinischen Kaiserpalast von Istanbul. Akten der Internationalen Fachtagung vom 6.–8. November 1991 in Istanbul. Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1999, ISBN 3-7001-2475-9 Weblinks Byzanz 1200 | Mosaik Peristyl Fotos des Istanbuler Mosaikmuseums Umfassende Bildsammlung der Mosaike/Szenen Touristikinformationen Anmerkungen
Great Palace Mosaic Museum

The Great Palace Mosaic Museum (Turkish: Büyük Saray Mozaikleri Müzesi), is located close to Sultanahmet Square in Istanbul, Turkey, at Arasta Bazaar. The museum houses mosaics from the Byzantine period, unearthed at the site of the Great Palace of Constantinople. History The museum hosts the mosaics used to decorate the pavement of a peristyle court, dating possibly to the reign of Byzantine emperor Justinian I (r. 527–565), although more recent analysis suggests a later date during the reign of Heraclius. It was uncovered by British archaeologists from the University of St Andrews in Scotland during extensive excavations at the Arasta Bazaar in Sultan Ahmet Square in 1935–1938 and 1951–1954. The area formed part of the south-western area of the Great Palace, and the excavations discovered a large peristyle courtyard, with a surface of 1,872 m2 (20,150 sq ft), entirely decorated with mosaics. It was at this point that the Austrian Academy of Sciences, supervised by Prof. Dr. Werner Jobst, undertook to study and preserve the famous palace mosaic and to carry out additional archeological examinations (1983–1997) within the scope of a cooperative project with the Directorate General of Monuments and Museums in Turkey. The subject matter of the mosaics range from a Dionysian procession (the elephant and woman with a jug to many combat scenes featuring both human and non-human animal fighters. Intermixed are also various animals, including lions, eagles, snakes, and even multiple versions of the griffin. The museum was closed for restoration activities in July 2023. As of May 2024, the museum remains closed and a re-opening date has not been announced. Gallery See also List of museums and monuments in Istanbul Hippodrome of Constantinople List of Intangible Cultural Heritage elements in Turkey References External links Byzantium 1200 | Mosaic Peristyle Istanbul Mosaic Museum Photos Some 220 pictures, so most of the scenes