NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Гребля Каракая

Гребля Каракая (тур. Karakaya Barajı) — гребля з будівлею ГЕС на Євфраті, біля міста Гунгуш, провінція Діярбакир. Має греблю 158 м і будівлю ГЕС 60 м заввишки, 81 м завширшки, 462 м завдовжки. ГЕС встановленою потужністю 1800 МВт (6 турбін потужністю по 300 МВт кожна) було завершено у 1987 р. ГЕС Каракая щорічно здатна виробляти 7354 млн кВт·год електроенергії. Дивись також Каскад ГЕС на Євфраті Водосховище Каракая Проект розвитку Південно-Східної Анатолії Ресурси Інтернету State Hydraulic Works (DSİ), Turkey. General information on Karakaya Dam, Turkey. Архів оригіналу за 2 липня 2014. Процитовано 4 березня 2009. United Nations Southeast Anatolia Sustainable Human Development Program (GAP). Архів оригіналу за 2 березня 2006. Процитовано 2 квітня 2011. Current status of GAP as of June 2000. Архів оригіналу за 16 липня 2011. Процитовано 2 квітня 2011. Data sheet (PDF). Архів оригіналу (pdf) за 25 травня 2006. Процитовано 2 квітня 2011.] Official GAP web site [Архівовано 1 травня 2012 у Wayback Machine.] Built by Brown Boveri & Co., Ltd
Musatepe Dam

The Musatepe Dam is a gravity dam under construction on the Ortasu River (a tributary of the Hezil River) in Uludere district of Şırnak Province, southeast Turkey. Under contract from Turkey's State Hydraulic Works, Ozerka Insaat began construction on the dam in 2008 and a completion date has not been announced. The reported purpose of the dam is water storage and it can also support a 9 MW hydroelectric power station in the future. Another purpose of the dam which has been widely reported in the Turkish press is to reduce the freedom of movement of Kurdistan Workers' Party (PKK) militants. Blocking and flooding valleys close to the Iraq–Turkey border is expected to help curb cross-border PKK smuggling and deny caves in which ammunition can be stored. A total of 11 dams along the border; seven in Şırnak Province and four in Hakkâri Province were implemented for this purpose. In Şırnak they are the Silopi, Şırnak, Uludere, Balli and Kavşaktepe Dams downstream of the Musatepe Dam and the Çetintepe Dam upstream on the Ortasu River. In Hakkari are the Gölgeliyamaç (since cancelled) and Çocuktepe Dams on the Güzeldere River and the Aslandağ and Beyyurdu Dams on the Bembo River. Construction works were estimated 52% complete in July 2015. Musatepe Dam was still under construction as of March 2019. See also List of dams and reservoirs in Turkey References
Nasrullah Mosque

Nasrullah Mosque (Turkish: Nasrullah Cami) is a 16th-century Ottoman mosque in Kastamonu, Turkey. It is located in Kastamonu just west of the Kastamonu Governor's Office and Gök River. The mosque was commissioned by Kadı Nasrullah, a judge of the Ottoman Empire. It was built in 1506, during the reign of Sultan Bayazid II. The building underwent restorations in 1746, 1845 and 1945. The mosque has nine domes over six square columns each with the dimensions of 1.60 m × 1.60 m (5.2 ft × 5.2 ft). The narthex (Turkish: son cemaat yeri) has seven domes over ten columns. The pretentious public fountain (Turkish: şadırvan) of the mosque is in the courtyard to the north of the mosque. The mosque has two minarets. References
Aeroport d'Ordu-Giresun

Aeroport d'Ordu-Giresun —Ordu-Giresun Havalimanı (turc), codi IATA: OGU, codi ICAO: LTCB— és un aeroport civil a Turquia, sobre una illa artificial en la mar Negra que serveix principalment a les províncies d'Ordu i Giresun. L'aeroport va entrar en servei el 22 maig 2015. Referències Enllaços externs Web de l'Aeroport
Flughafen Ordu-Giresun

Der Flughafen Ordu-Giresun, Markenname Ordu-Giresun Airport (türkisch Ordu-Giresun Havalimanı, IATA-Code: OGU, ICAO-Code: LTCB), ist ein internationaler Verkehrsflughafen im Landkreis Gülyalı in der Provinz Ordu (Türkei). Im Jahr 2025 zählte der Flughafen über 1,1 Millionen Passagiere. Daten Der am 22. Mai 2015 eröffnete Flughafen befindet sich auf einer künstlichen Insel im Schwarzen Meer vor Gülyalı, rund 16 Kilometer östlich von Ordu und etwa 29 km westlich von Giresun. Der Flughafen ist der erste auf dem Wasser gebaute Flughafen der Türkei. Die Landebahn ist 3000 Meter lang und 45 Meter breit. Das Flughafengebiet ist über sieben Kilometer lang und fast einen Kilometer breit. Zwischenfälle Am 18. September 1958 wurde eine Douglas DC-3/C-47B-15-DK der türkischen Luftstreitkräfte (Luftfahrzeugkennzeichen CBK-081) bei nebligem Wetter nahe dem Flughafen Ordu-Giresun in Bäume geflogen, stürzte ab und geriet in Brand. Durch diesen CFIT (Controlled flight into terrain) wurden alle 9 Insassen getötet, Besatzungsmitglieder und Passagiere. Weblinks ORGI Airport.. Turkey’s First Airport to be Built on Sea auf businessturkeytoday.com Einzelnachweise
Ordu–Giresun Airport

Ordu–Giresun Airport (IATA: OGU, ICAO: LTCB) (Turkish: Ordu-Giresun Havalimanı) is an airport on an artificial island just off the coast of Gülyalı, a town in Ordu Province, Turkey and Piraziz, a town in Giresun Province, Turkey. It is located 19 km (12 mi) away from Ordu and 25 km (16 mi) from Giresun city centres. It is the third artificial island airport in the world. History The idea for an airport on an artificial island for the two Black Sea provinces was first conceived in 1992. The construction work was started in 1994. However, due to high costs, the project came to a halt shortly afterward. The government took a second airport project into consideration, and plans were worked out between 2008 and 2010. The project started on 13 July 2011. The opening of the airport for traffic took place on 22 May 2015. The airport is on reclaimed land from the sea in Gülyalı. About 30 million tons of rocks were used for the artificial island. It has a 3,000 m × 45 m (9,843 ft × 148 ft) runway, a 240 m × 120 m (790 ft × 390 ft) airport apron, a 250 m × 24 m (820 ft × 79 ft) taxiway, a 20,000 m2 (220,000 sq ft) terminal building as well as 16,500 m2 (178,000 sq ft) technical service and air traffic control building. The airport's construction cost ₺ 290 million (US$128.5 million). It is expected to serve about 2 million passengers annually for the two provinces Ordu and Giresun, which have a total population of 1.2 million. Airlines and destinations The following airlines operate regular scheduled and charter flights at Ordu–Giresun Airport: Traffic statistics ^1: 2015 statistics correspond to the last 8 months of 2015 since the opening of the airport. References
Aéroport d'Ordu-Giresun

Ordu–Giresun Airport (code IATA : OGU • code OACI : LTCB) (turc : Ordu-Giresun Havalimanı) est un aéroport situé sur une île artificielle au large de la côte de Gülyalı, une ville de la province d'Ordu, Turquie et Piraziz, une ville de province de Giresun, Turquie. Il est situé à 19 km d'Ordu et 25 km de Giresun. C'est le troisième aéroport construit sur une île artificielle dans le monde. Situation Compagnies aériennes et destinations Edité le 29/05/2023 Références Portail de l’aéronautique Portail de la Turquie
Port lotniczy Ordu–Giresun

Port lotniczy Ordu–Giresun (tur. Ordu-Giresun Havalimanı, ang. Ordu–Giresun Airport, kod IATA: OGU, kod ICAO: LTCB) – port lotniczy w Turcji, położony na sztucznej wyspie nieopodal miasta Gülyalı, 19 km od Ordu i 25 km od Giresun. Trzecie na świecie i pierwsze w Europie lotnisko położone na sztucznej wyspie. Linie lotnicze i połączenia Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona internetowa (tur.)
Aeroportul Ordu Giresun

Aeroportul Ordu Giresun (IATA: OGU, ICAO: LTCB) este un aeroport din Gülyalı ilçesi⁠(d), Provincia Ordu, Turcia ce deservește zona Ordu. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 809.571 de pasageri. A fost deschis în 22 mai 2015 și numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 6 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Este operat de General Directorate of State Airports (Turkey)⁠(d). Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Орду-Гиресун

Орду-Гиресун (ИАТА: OGU, ИКАО: LTCB) (тур. Ordu-Giresun Havalimanı) — аэропорт на искусственном острове близ черноморского побережья Турции. Находится в 19 км к востоку от города Гюльялы (провинция Орду) и в 25 км к западу от города Пиразиз (провинция Гиресун). Является третьим по счёту аэропортом в мире, возведённом на искусственном острове. История Идея сооружения аэропорта на искусственном острове для двух черноморских провинций Турции впервые возникла в 1992 году. Гористая местность в этой части страны не позволяла найти подходящее место для сооружение аэропорта, при этом туристический поток находился на достаточно высоком уровне. Строительные работы были начаты в 1994 году. Однако вскоре из-за высоких затрат проект был остановлен. После некоторой паузы и пересмотра проекта, его возобновили в 2011 году. Аэропорт открылся 22 мая 2015 года. На старте предполагалось, что аэропорт будет обслуживать около 2 млн пассажиров в год в двух провинциях Орду и Гиресун с общим населением 1,2 миллиона человек. Для строительства искусственного острова было использовано 36 миллионов тонн камней, для транспортировки которых проведено 950 тысяч рейсов на грузовиках. В рамках проекта был построен защитный волнорез длиной 7435 метров и высотой в среднем 5,5 метра. На взлетно-посадочную полосу залили щебеночно-мастичный асфальт. Весь объём работ обошёлся в 350 млн долларов. Аэропорт получил взлётно-посадочную полосу размерами 3000х45 м, перрон аэропорта размером 240х120 м, рулёжную дорожку размером 250х24 м, здание терминала площадью 20 тыс кв м, а также здание технического обслуживания и управления воздушным движением площадью 16,5 тыс кв м. Авиакомпании и направления Следующие авиакомпании выполняют регулярные регулярные и чартерные рейсы в аэропорту Орду-Гиресун: Ссылки SkyVector. Ordu - Giresun Airport
Орду-Гіресун (аеропорт)

Аеропорт Орду-Гіресун (IATA: OGU, ICAO: LTCB) (тур. Ordu-Giresun Havalimanı) — аеропорт на штучному острові неподалік від узбережжя Гуляли, міста в провінції Орду, Туреччина, та Піразіза, міста у провінції Гіресун, Туреччина. Розташований за 19 км від Орду та за 25 км від центру міста Гіресун. Це третій штучний острівний аеропорт у світі. Історія Ідея створення аеропорту на штучному острові для двох чорноморських провінцій вперше виникла в 1992 році. Роботи з будівництва почалися в 1994 році. Однак через високі витрати проект невдовзі зупинився. Уряд розглянув другий проект аеропорту, і плани були розроблені у 2008 — 2010 роках. Проект розпочато 13 липня 2011 року. Відкриття аеропорту для руху відбулося 22 травня 2015 року. Аеропорт знаходиться на відвойованій у моря землі в Гуляли. Для створення штучного острова було використано близько 30 мільйонів тонн каменів. Він має злітно-посадкову смугу розміром 3000 м × 45 м, перон аеропорту розміром 240 м × 120 м, рульова доріжка розміром 250 м × 24 м, будівля терміналу площею 20 000 м², а також будівля технічної служби та управління повітряним рухом площею 16 500 м². Будівництво аеропорту коштувало 290 мільйонів ₺ (128,5 мільйонів доларів США). Очікується, що він обслуговуватиме близько 2 мільйонів пасажирів щорічно для двох провінцій Орду та Гіресун із загальним населенням 1,2 мільйона осіб. Авіалінії та напрямки, серпень 2023 Статистика Примітки
Giresun Adası

Giresun Adası (Giresun-Insel) ist eine kleine, bewohnte türkische Insel im Schwarzen Meer. Sie ist 1,7 Kilometer von der Küste entfernt und liegt etwa vier Kilometer nordöstlich von Giresun. Die Insel ist 320 Meter lang und 237 Meter breit, bei einer Fläche von vier Hektar. Giresun Adası ist auch unter dem antiken Namen Aretias bekannt. Im Mittelalter befand sich hier ein kleines byzantinisches Kloster, dessen Überreste heute noch auf der Insel besichtigt werden können. Der antike Dichter Apollonios von Rhodos erwähnte die Insel erstmals in seiner epischen Version der Argonautensage. Als Iason und die Argonauten auf dem Schwarzen Meer nach Osten segeln, halten sie an einer Insel, auf der sie die Ruinen eines Tempels und eines Altars entdecken. Dort sollen die Amazonen angeblich Pferde geopfert und gebetet haben, bevor sie in den Krieg zogen. Apollonios von Rhodos nennt sie „Insel des Ares“ oder „Amazoneninsel“. Weblinks Einzelnachweis
Isla Giresun

Isla Giresun (en turco: Giresun Adasi​) es una pequeña isla que tiene una superficie de 4 hectáreas y se encuentra a 1,2 km de la ciudad turca de Giresun en la costa sudeste del Mar Negro. Es la isla más grande en la costa del mar Negro de Turquía. Las ruinas de un templo de piedra sin techo, las fortificaciones y dos prensas de vino o de aceite están aún en pie en la isla. Nombres antiguos de la isla son Aretias, Ares, Areos Nesos y Puga. Una piedra grande, negra, esférica, situada en la isla y llamada Hamza Taşı en turco, se dice que tiene propiedades mágicas. El templo sin techo fue en los tiempos antiguos atribuido a las amazonas. Véase también Geografía de Turquía Geografía de Asia Referencias Enlaces externos Mapa de la Isla en Wikimapia
Giresuneiland

Giresuneiland is het enige Turkse eiland in de Zwarte Zee en ligt op een afstand van 1,5 km van de kust, nabij de gelijknamige stad Giresun, in de gelijknamige provincie Giresun. Het eiland is 40.000 m² groot. Er worden verschillende mythen verteld over het eiland. In historische bronnen wordt verteld dat hier koninginnen van de Amazones voor de god van de oorlog, Ares genaamd, een tempel hebben gebouwd en dat Bisschop van Sinop, Agias Phokas, hier een klooster(manastir) had. Op het eiland bevinden zich de ruïnes van een kasteel, toren, manastir, aardewerk vaten en fundamenten van een gebouw uit de tijd van Alexius II. 's Zomers worden tours naar het eiland georganiseerd vanuit de haven. Het door de Genuezen en Venetianen lange tijd voor schepen als aanlegplaats gebruikte eiland heeft nu trekvogels, duikvogels en meeuwen als enige bewoners.
Ilha de Guiressum

A ilha de Guiressum (em turco: Giresun Adası) é uma pequena ilha com quatro hectares de área que se encontra 1,2 km ao largo da cidade de Guiressum, no nordeste da Turquia, na costa sudeste do mar Negro. É a maior ilha da costa turca do mar Negro. Nela se encontra as ruínas de um antigo templo grego, fortificações e dois lagares de vinho ou azeite. Na Antiguidade, a ilha foi conhecida pelos nomes de Aretias, Ares, Areos Nesos e Puga. As plantas dominantes são o loureiro (Laurus nobilis) e Robinia pseudoacacia. Estão registadas 71 espécies selvagens e introduzidas de árvores e ervas. É habitat de corvos-marinhos (família Phalacrocoracidae) e de gaivotas (família Laridae). Desde há muito tempo que está classificada como sítio natural pelo governo turco, pelo que o seu uso como área residencial está proibido. As visitas são possíveis a partir de Guiressum usando pequenas embarcações de pesca ou de turismo. Mitos acerca da ilha Apolónio de Rodes menciona uma ilha no Ponto Euxino onde havia um templo dedicado a Ares construído pelas rainhas amazonas Otrera e Antíopa. Esta ilha ficava em frente à terra dos Philyres. Ao passarem pela ilha, chamada ilha de Ares, os argonautas encontraram as mesmas aves que Héracles havia expulsado do lago Estínfalo e adotaram a mesma solução que o heroi, assustando as aves com gritos e com o bater de escudos. Foi nesta ilha que os argonautas se encontraram com os filhos de Frixo, que haviam sido enviados por seu pai, quando este estava a morrer, para procurar as riquezas de Orcómeno. No templo havia uma pedra negra, sobre a qual as amazonas faziam sacrifícios de cavalos; os argonautas fizeram nesse altar sacrifícios de ovelhas e bois. Outro nome para a ilha é Amazon Adası (ilha das Amazonas).[carece de fontes?] A tradição local atribui propriedade mágicas a uma grande pedra negra esférica, que alegadamente simboliza a deusa-mãe Cibele e conhecida como Hamza Taşı (pedra Hamza) em turco. A pedra está assente numa base com uma espécie de três pernas em pedra. Estima-se que a pedra é considerada mágica desde há 4 000 anos. Atualmente ainda ali são praticados ritos de fertilidade e da chegada da primavera, durante a festa Mayıs Yedisi (7 de maio) ou Aksu Festival Hamza Taşı. A volta em torno da ilha começa e termina em frente da Hamza Taşı. Mandam os costumes que os visitantes ponham as suas mãos na pedra e pensem em desejos que querem ver realizados em pouco tempo. Acredita-se especialmente que mulheres sem filhos que ponham a mão a pedra irão ser mães. Notas e referências
Oylum, Kilis

Oylum is a neighbourhood of the city Kilis, Kilis District, Kilis Province, Turkey. The village had a population of 517 in 2022. In late 19th century, German orientalist Martin Hartmann listed the village as a settlement of 15 houses inhabited by Turks. Archaeology Oylum is home to a höyük mound with evidence of settlement dating as far back as the Chalcolithic. Settlement continued into the Bronze and Iron Ages. Some or all of the settlement was destroyed by fire twice in the Middle Bronze Age. A third destruction event in the Late Bronze Age may be associated with Šuppiluliuma I's military campaign in Syria. The name of the site during this period of settlement has not been definitively determined. "Oylum might be the Ulisum/Ullis referred to in the third millennium BC and the Ullaza/Ukulzat/Kuilzila of the second millennium BC." Alternatively, Oylum has been suggested as the location of Hassuwa. Excavations have revealed a palace or administrative building dating to the Middle Bronze Age I period that was destroyed by fire. A well-preserved pottery kiln was discovered that was built during the Middle Bronze Age II period on top of the palace ruins. Bronze Age artifacts discovered at Oylum Höyük that contain inscriptions include a fragmentary cuneiform tablet from the Hittite period, which has been identified as a treaty between the Hittite King and a local ruler; a lapis lazuli cylinder seal with a cuneiform inscription indicating that it belonged to a vizier named Bitna; and a tablet written in Old Babylonian concerning a commercial debt. Non-epigraphic finds suggest that Bronze Age Oylum shared a similar material culture to nearby Alalakh. References
Oylum Höyük

Oylum Höyük is een archeologische site in het zuidoosten van Turkije nabij de grens met Syrië, ten oosten van de stad Kilis. Het gaat om een kunstmatige heuvel van 35 meter hoog en 500 meter in doorsnede. Bij archeologisch onderzoek werden minstens tien bouwlagen geïdentificeerd en twee lagen die wijzen op stadsbranden. Bewoning De oudste gevonden sporen van bewoning dateren van ongeveer 9.000 geleden in het neolithicum. Er werd metselwerk uit de kopertijd gevonden. In de bronstijd was er een ommuurde nederzetting die mogelijk kan geïdentificeerd worden met de stadstaat Ullis, die vermeld wordt in Hettitische geschriften van latere datum. Uit deze periode werden in situ spijkerschrifttabletten gevonden. De stad bleef bewoond tijdens de Hellenistische, Romeinse en Byzantijnse periode.
Gövelek Gölü

Der Gövelek Gölü (auch Ermanis Gölü, İrmanis Gölü, deutsch Gövelek-See), 26 km östlich von Van gelegen, ist ein See in der türkischen Provinz Van. Eventuell handelt es sich um einen urartäischen Stausee. In der Nähe des Sees wurde eine Stele des urartäischen Königs Rusa Erimenaḫi gefunden. Sie erwähnt den Bau eines Stausees, der das „Land vor dem Berg Qilbani“ (vielleicht der Zimzim Dağı) bewässerte. Dieser See wird gewöhnlich mit dem Keşiş Gölü gleichgesetzt, den die Urartäer Rusa-See nannten. Da die Inschrift keinen Namen nennt, ist diese Gleichsetzung jedoch nicht gesichert. Altan Çilingiroğlu weist jedoch darauf hin, dass es sich auch um den Göveleksee handeln könnte. Auch die Stauseen von Köşebaşı, Kurubaşı und Sihke kämen jedoch in Betracht. Literatur Oktay Belli, Urartian Irrigation canals in Eastern Anatolia. Istanbul 1997. Altan Çilingiroğlu, Rusa son of Argishti: Rusa II or Rusa III? Ancient Near Eastern Studies (A re-assessment of Iron Ages Chronology in Anatolia and neighbouring regions). ANES 45, 2008. Aylim Ü. Erdem/Attila Batmaz, Contributions of the Ayanis Fortress to Iron Age chronology. ANES 45, 2008, 65–84. Einzelnachweise
Lagina

Lagina (en llatí Lagina, en grec antic τὰ Λάγινα) era una ciutat del territori d'Estratonicea, a Cària, que tenia un magnífic temple d'Hècate on es feia un gran festival anyal, segons explica Estrabó. Quan Tàcit parla del culte a Trivia que era molt important a Estratonicea, es refereix sens dubte a Hècate, al temple de Lagina. La moderna Lakena ha conservat el nom, molt propera al naixement del Tshina. Esteve de Bizanci l'anomena Lagínia (Laginia) i segurament parla de la mateixa ciutat. Referències
Lagina

Lagina (en grec ancien : Λάγινα) est un site antique de Turquie qui abritait un sanctuaire d'Hécate à l'époque hellénistique et impériale romaine. Le sanctuaire était sur le territoire de la cité de Stratonicée de Carie. Liens externes Ressource relative à la géographie : Digital Atlas of the Roman Empire Portail de l’archéologie Portail de la Turquie
Lagina

Lagina (greco Λαγίνα) è un sito archeologico, risalente al periodo cario ed esteso sotto la dinastia seleucide, famoso per il suo santuario di Ecate. La località è situata nella Turchia sudoccidentale (nei pressi di Turgut, un comune nella provincia di Muğla) . La stessa piccola città di Turgut era fino a tempi recenti nominata Leyne, richiamando il toponimo antico. Recenti studi hanno mostrato che il sito fu abitato e/o utilizzato in maniera ininterrotta a partire dall'età del bronzo. I re Seleucidi ricostruirono il recinto sacro di Lagina e lo trasformarono in un importante centro religioso, in collegamento con la vicina (a una distanza di 11 kilometri) città di Stratonikeia, che ne divenne il centro amministrativo. I due luoghi (Lagina e Stratonkeia) erano connessi tra loro nell'antichità da una via sacra. La ricerca archeologica condotta a Lagina è stata la prima ad esser stata condotta da un team scientifico turco, sotto la direzione di Osman Hamdi Bey e Halit Ethem Bey. Nel 1993, un lavoro di scavo e restauro è stato ripreso sotto la guida del Museo di Muğla, da un team internazionale guidato da Ahmet Tırpan. I fregi del santuario di Ecate sono attualmente esposti nei Musei archeologici di Istanbul. Quattro differenti temi sono dipinti in questi fregi. Questi sono, sul fregio orientale, scene dalla vita di Zeus; sul fregio occidentale, una battaglia tra gli dei e i giganti; sul fregio meridionale, diverse divinità carie; e sul fregio settentrionale, una battaglia di Amazzoni. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Lagina
Estadi Alsancak Mustafa Denizli

L'Estadi Alsancak Mustafa Denizli (turc: Alsancak Mustafa Denizli Stadyumu) és un estadi esportiu de la ciutat d'Esmirna, Turquia. És utilitzat principalment per a partits de futbol. L'estadi té una capacitat de 15.000 espectadors i va ser construït al lloc de l'antic estadi del club grec Panionios FC, el 1929. El 1959 va acollir el primer partit de lliga de la primera divisió de Turquia. A causa de problemes de seguretat davant un potencial terratrèmol, l'estadi va ser enderrocat el juliol de 2015. Va ser reconstruït entre el 2017 i el 2021. Inaugurat el 26 de novembre de 2021. El nom de l'estadi va ser donat pel president Recep Tayyip Erdoğan en honor del jugador i entrenador de futbol turc Mustafa Denizli. El club Altınordu FK va cedir al govern el seu camp -situat on avui hi ha el Pavelló d'Esports i la Piscina d'Alsancak-per als Jocs Mediterranis de 1971. Per aquest motiu, Altınordu va signar un protocol amb la Direcció General d'Educació Física del Primer Ministeri el 1962 i va obtenir el dret d'utilitzar l'Estadi d'Alsancak conjuntament amb l'Altay SK a canvi del terreny que havia cedit. Referències