NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Borsa İstanbul

Borsa Istanbul (тур. Borsa İstanbul, BİST) — турецька фондова біржа в Стамбулі. Розпочала роботу 26 грудня 1985 року. Під нинішньою назвою об'єднані структурні підрозділи Стамбульська фондова біржа (ISE) (тур. İstanbul Menkul Kıymetler Borsası, IMKB), Стамбульська золотовалютна біржа (тур. İstanbul Altın Borsası, İAB) і Похідна-фінансова біржа Туреччини (тур. Vadeli İşlem Opsiyon Borsası, VOB). Єдина фондова біржа належить державі Туреччині. Біржею підтримується електронна торговельна система, всі угоди в якій здійснюються в ході безперервних аукціонів. Ринок акцій і ринок векселів і облігацій являють собою два основних сегменти біржі. На турецькому фондовому ринку немає обмежень на закордонні портфельні інвестиції. Цінні папери зарубіжних компаній можуть отримати лістинг у Міжнародній секції фондового ринку ISE. Правила біржі відповідають міжнародним стандартам та директивам ЄС. Кліринг, розрахунки, і кастодіальне обслуговування у відповідності зі стандартами, прийнятими на міжнародному рівні, здійснює розрахунково-кастодіальний банк біржі. Акціонерами Стамбульської фондової біржі є (станом на 2024 рік): Фонд добробуту Туреччини - 80.6% QH Oil Investments LLC - 10% Turkish Capital Markets Association (TCMA) - 1.3% Borsa İstanbul A.Ş. - 2.32% Інші - 5.78% Історія Стамбульська фондова біржа (ISE) була єдиною в Туреччині корпорацією біржі цінних паперів, створеною для торгівлі акціями, облігаціями та векселями, сертифікатами розподілу доходів, облігаціями приватного сектора, іноземними цінними паперами та сертифікатами нерухомості, а також міжнародними цінними паперами. ISE була заснована як автономна професійна організація на початку 1986 року. З 15 травня 1995 року вона розташована в сучасному будівельному комплексі в кварталі Істіньє на європейській стороні Стамбула. Див. також Список Європейських фондових бірж Список фондових бірж Примітки Посилання Офіційний сайт біржі [Архівовано 6 жовтня 2014 у Wayback Machine.]
Mesquita de Kara Mustafa Paixà

La mesquita Kara Mustafa Paixà (turc: Kara Mustafa Paşa Cami) o mesquita de Paşa (turc: Paşa Cami) és una mesquita històrica que es troba al centre del districte de Merzifon. La va construir al 1666 Kara Mustafa Paixà, durant el domini del soldà otomà Mehmet IV. Té una cúpula principal, un minaret i quatre cúpules secundàries als cantons. La mesquita té tres sèries de finestres que la il·luminen. Galeria Vegeu també Arquitectura otomana Referències
Kara Mustafa Paşa Mosque

The Kara Mustafa Paşa Mosque or Paşa Mosque (Turkish: Paşa Cami) is an historic mosque which situated in county central of Merzifon. It is the one of greatest mosque of the county which is still using as mosque. History It was built in 1666 by Merzifonlu Kara Mustafa Paşa period of Ottoman Sultan Mehmed IV. Architecture The Paşa Mosque has one main dome, one minaret and four secondary domes in corners. Main worship area of Mosque under main dome. Mosque have three series windows which illume by it. Gallery See also List of mosques Mosques commissioned by the Ottoman dynasty Ottoman architecture References
Mezquita de Kara Mustafa Pasa

La mezquita Kara Mustafa Paşa o mezquita de Paşa (en turco: Paşa Cami o Kara Mustafa Paşa Cami) es una mezquita histórica que se encuentra en el centro del condado de Merzifon. Es una de las mezquitas más grandes del condado que todavía se utiliza como mezquita.​ Historia Fue construida en 1666 por Merzifonlu Kara Mustafa Paşa, período del sultán otomano Mehmed IV.​ Arquitectura La mezquita Paşa tiene una cúpula principal, un minarete y cuatro cúpulas secundarias en las esquinas. Área de culto principal de la mezquita bajo la cúpula principal. La mezquita tiene tres series de ventanas que iluminan.​ Véase también Arquitectura otomana Arquitectura otomana clásica Anexo:Mezquitas encargadas por la dinastía otomana Referencias
Moschea di Kara Mustafa Pasa

La Moschea Kara Mustafa Paşa o Moscheadi Paşa (in turco Paşa Cami) è un luogo di culto islamico sito nella città turca di Merzifon. Storia Il complesso è stato eretto nell'1666, per volere di Merzifonlu Kara Mustafa Paşa, durante il regno del sultano ottomano Mehmed IV. Architettura La Moschea Paşa si presenta con una pianta a forma rettangolare. La fontana Tra gli elementi architettonici di maggiore pregio del complesso, vi è la fontana posta nel cortile della Moschea, realizzata prevalentemente in legno: otto colonne lignee sorreggono la struttura. Sulla parte superiore della fontana sono rappresentati tre luoghi, ossia Istanbul, la città di Amasya e Vienna nel momento dell'assedio da parte dei Turchi. Il manufatto si presume sia stato realizzato nel XIX secolo. Galleria d'immagini Note Voci correlate Moschee commissionate dalla Dinastia ottomana Architettura ottomana Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Moschea di Kara Mustafa Pasa
Siebenschläferhöhle von Ephesos

Als Siebenschläferhöhle von Ephesos wird ein Komplex aus einer ausgedehnten Nekropole und einer Kirche bezeichnet, der an der Nordostseite des Berges Panayır Dağı nahe der antiken Stadt Ephesos bei Selçuk in der türkischen Provinz İzmir liegt. Der Legende nach war hier die Höhle, in der die Sieben Schläfer von Ephesos 200 Jahre schliefen und damit der Christenverfolgung unter dem römischen Kaiser Decius entgingen. Dieser Legende zufolge ließ der christliche Kaiser Theodosius II., in dessen Regierungszeit 401–450 die sieben Jünglinge aufwachten und anschließend friedlich verstarben, über der Höhle die Kirche errichten, die heute eine Ruine ist. Es war eine Kuppelkirche mit einer Apsis und Nischen und Grablegen in allen Wänden, unter deren Fußboden sich eine Reihe von Katakomben befindet. Die Decke und die Wände der Kirche tragen Reste von Relief-Ornamenten und Malereien. Ein nahe gelegener Felsspalt und ein mit einem Tonnengewölbe ausgestatteter Raum gelten als Begräbnisort der Sieben Schläfer. Im Gelände der Umgebung befinden sich zahlreiche Grabstellen verschiedener Art, Wandgrablegen, Sarkophage, Grabkammern und Mausoleen. Der Bezirk war in byzantinischer Zeit ein Wallfahrtsort, christliche Pilger legten testamentarisch fest, vielleicht in der Hoffnung auf Auferstehung, dort begraben zu werden. An den Wänden sind an die sieben Jünglinge gerichtete Fürbitten angebracht. Im Zuge der Forschungen in Ephesos hat das Österreichische Archäologische Institut 1927 auch dort Ausgrabungen vorgenommen und dabei die jetzt sichtbaren Gebäude freigelegt. Die Funde sind im Saal der Grabfunde im Ephesos-Museum in Selçuk zu sehen. Literatur Das Coemeterium der Sieben Schläfer (= Forschungen in Ephesos Bd. 4, 2). Baden bei Wien 1937 (Digitalisat). Renate Pillinger: Kleiner Führer durch das Sieben Schläfer-Coemeterium in Ephesos. In: Mitteilungen zur Christlichen Archäologie. Band 7, 2001, S. 26–34. Norbert Zimmermann: Das Sieben-Schläfer-Zömeterium in Ephesos. Neue Forschungen zur Baugeschichte und Ausstattung eines ungewöhnlichen Bestattungskomplexes. In: Jahreshefte des Österreichischen Archäologischen Instituts. Band 80, 2011, S. 407–465 (Digitalisat). Weblinks
Cueva de los Siete durmientes de Éfeso

La Cueva de los Siete durmientes de Éfeso es una antigua cueva funeraria anexa a la ciudad de Éfeso, en la actual Turquía. Se asocia con la leyenda de los Siete durmientes de Éfeso.​​ Las tumbas se encontraban fuera de las murallas de la ciudad de Éfeso, en la ladera oriental de la actual colina de Panayır-dağ. Cuenta la leyenda que siete jóvenes huyeron a la cueva durante las persecuciones de los cristianos durante el reinado del emperador Decio en 249-251. Durmieron allí hasta la época del emperador Teodosio II en el siglo V, después de haber terminado las persecuciones. En la tradición literaria, el acontecimiento suele asociarse con Éfeso, pero también se ha relacionado con otros lugares.​ El lugar, conocido como la Cueva de los Siete durmientes, fue un antiguo cementerio cristiano en el siglo III y también un lugar de peregrinación. El yacimiento contiene catacumbas, varios cementerios de diferentes tamaños, mausoleos y una iglesia. En total, ha habido al menos 700 enterramientos diferentes. No se han encontrado pruebas arqueológicas que relacionen la cueva con la leyenda de los jóvenes.​ Referencias Enlaces externos
Jaskinia Siedmiu Śpiących

Jaskinia Siedmiu Śpiących – skalna nekropolia z czasów bizantyjskich, położona opodal ruin starożytnego Efezu. Związany jest się z nią hagiograficzny przekaz z czasów wczesnego chrześcijaństwa, gdy było ono religią nietolerowaną przez władze imperium, a jej wyznawcy poddawani prześladowaniom. Hagiograficzna legenda Słynący z prześladowania chrześcijan cesarz Decjusz, przybywszy do Efezu, polecił zburzyć ich świątynie i nakazał wszystkim mieszkańcom oddać cześć bogom rzymskim. Siedmiu młodzieńców o imionach Maksymian, Malchus, Martynian, Dionizy, Jan, Serapion i Konstanty, przeciwnych sprzeniewierzeniu się swej wierze, ukryło się w jaskini w pobliżu miasta. Żołnierze odnaleźli jednak ich kryjówkę i zamurowali jej wejście uznając, iż skazują poszukiwanych na śmierć głodową. Tak się nie jednak nie stało, gdyż młodzieńcy zapadli w sen trwający przez okres 200 lat. Przebudzili się, gdy minął czas prześladowań, a chrześcijaństwo stało się dominującą religią. Nie wiedząc o zmianach, jakie zaszły, udali się do Efezu dla zakupienia żywności. Tam okazało się, że nie mają ważności posiadane przez nich monety, które wyszły z obiegu. Zdziwieni zapytali wówczas o Decjusza: okazało się, że nie jest on już cesarzem, a poza tym zmarł dawno temu. Gdy upewnili się, iż to prawda, przedstawili swoją opowieść, a wieść o tym cudzie szybko rozeszła się dokoła. W czasach późniejszych W czasach bizantyjskich jaskinia była miejscem licznych pielgrzymek. Nie wpłynął na to istotnie fakt przejścia tych ziem pod rządy tureckie. Legenda zyskała nawet na popularności, gdyż miejscowi chrześcijanie pod rządami islamu dostrzegali podobieństwo własnej sytuacji do tej, w jakiej znajdowało się siedmiu legendarnych młodzieńców. Obecnie, ze względu na niewielką liczbę chrześcijan w Turcji, jaskinia nie jest już miejscem pielgrzymek, nadal jednak stanowi atrakcję turystyczną i odwiedzana jest przez część turystów zwiedzających ruiny antycznego Efezu. Bibliografia Apostoł.pl Student NEWS Turcja w sandałach
Klášter Sumela

Klášter Sumela (řecky: Μονή Παναγίας Σουμελά) je bývalý pravoslavný klášter, který se nachází v Pontských horách v dnešním Turecku. Zasvěcen byl Panně Marii. Nachází se na strmém útesu v nadmořské výšce asi 1200 metrů s výhledem na údolí Altındere a je hlavní turistickou atrakcí národního parku Altındere. Není známo, kdy byl klášter založen, ale turecké ministerstvo kultury a cestovního ruchu uvádí rok 386. V tom případě by byl vystavěn za vlády císaře Theodosia I. Podle legendy založili klášter dva athénští mniši jménem Barnabáš a Sofronios, které ve snu oslovila Panna Maria a přikázala jim, aby našli její ikonu, kterou namaloval apoštol Lukáš. Našli ji prý v jeskyni v pontských horách a na tomto místě založili klášter. Ikona Bohorodice byla pak známa jako Panagia Gorgoepekoos a byla velkým lákadlem pro středověké poutníky. Během své dlouhé historie klášter několikrát zchátral a byl obnoven různými panovníky. Zdá se, že největší politickou roli sehrával během éry Trapezuntského císařství, postbyzantského křesťanského anatolského státu, který existoval v 13.-15. století. Nejvíce se na rozvoji kláštera podílel král Alexios III. Trapezuntský. Podle legendy byl mladý Alexios zachráněn před bouří Pannou Marií a byl jí vyzván, aby klášter obnovil. I po dobytí osmanským sultánem Mehmedem II. v roce 1461 zůstal klášter křesťanským a získal osobní sultánovu ochranu. Od roku 1682 se v klášteře nacházela Trapezuntská kolej (Φροντιστήριο Τραπεζούντος), významná vzdělávací instituce. Po roce 1923 byl klášter opuštěn v důsledku výměny obyvatelstva mezi Řeckem a Tureckem dohodnuté smlouvou z Lausanne. V roce 1930 mniši ze sumelského kláštera založili nový klášter na svazích hory Vermion v řecké Makedonii. Některé poklady ze starého kláštera byly přeneseny do nového. V roce 1930 byly dřevěné části kláštera Sumela sežehnuty požárem a v následujících letech byly další části kláštera poškozeny a vypleněny hledači pokladů. Od roku 2012 turecká vláda financovala rozsáhlou rekonstrukci, především s cílem oživit turistický ruch v oblasti. Během restaurátorských prací v letech 2015–2017 byl objeven tajný tunel, který vedl na místo, kde se zřejmě odehrávaly nějaké tajné rituály. Nalezeny byly také dosud neznámé fresky zobrazující Nebe a Peklo. V roce 2019 byl zrekonstruovaný klášter otevřen veřejnosti a je v něm muzeum. Klášter usiluje o zápis na seznam Světového dědictví UNESCO. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Klášter Sumela na Wikimedia Commons
Sümelaklooster

Het Sümelaklooster is gebouwd tegen een rotswand in het Ziganagebergte, in het district Maçka in de Turkse provincie Trabzon. Het complex ligt op een hoogte van zo'n 1200 meter, in het nationale park Altındere en is een van de belangrijkste toeristische attracties van de regio. Het klooster werd gesticht in het jaar 386 na Christus tijdens het bewind van keizer Theodosius I en raakte enige tijd later in verval, tot het in de 6e eeuw onder keizer Justinianus I werd herbouwd. In latere jaren, ook ten tijde dat het gebied onder Ottomaanse heerschappij viel, werd het complex verder uitgebreid. Huidige tijd Tegenwoordig is het klooster een trekpleister voor christelijke pelgrims en toeristen. Een van de markantste gebouwen in het klooster is de Rotskerk die zowel van buiten als van binnen volledig is bedekt met fresco's. Bij veel van de fresco's die binnen handbereik lagen zijn echter gezichten weggestoken en hebben ook veel mensen er hun naam ingekrast. Niet enkel Turken zijn hiervoor verantwoordelijk, men treft er ook graffiti van Russische en Griekse namen. Restauratiewerk aan de binnenkant van de kerk heeft al wel deels plaatsgevonden waardoor toch nog enkele grote zeer fraaie schilderingen intact zijn gebleven. Aan de slaapvertrekken wordt momenteel nog restauratiewerk verricht, maar de binnenhof en enkele gebouwdelen zijn al wel geopend voor het publiek. De regio is naast pelgrims vooral populair onder wandelaars, vanwege de ongerepte natuur in het groene bergachtige gebied, en het milde klimaat in vergelijking met de rest van Turkije. De oorspronkelijke Pontische Grieks-orthodoxe bevolking in het gebied is in 1923 tijdens de bevolkingsuitwisselingen met Griekenland verdwenen, maar in het district zelf en in de omringende districten zijn nog wel veel dorpen met een islamitische Griekssprekende bevolking. Het klooster wordt niet meer als zodanig gebruikt en is nu een museum. Het complex wordt volledig gerestaureerd. Op 15 augustus 2010 is in het klooster voor het eerst in meer dan tachtig jaar een Grieks-orthodoxe dienst gehouden, nadat de Turkse overheid eerder dat jaar nieuwe wetgeving had aangenomen die het mogelijk maakt bepaalde nationale musea eens per jaar te gebruiken voor religieuze diensten. De liturgische dienst werd bijgewoond door honderden christenen uit Turkije, Griekenland en Rusland. Op 22 september 2015 werd het klooster voor de periode van één jaar gesloten voor het publiek wegens een geologische studie die wordt ondernomen naar de rotsformatie boven het klooster, wegens toegenomen seismische activiteit in de regio. Vallende rotsblokken zouden een gevaar kunnen vormen voor bezoekers. De lokale afdeling van het ministerie van cultuur wil het klooster tevens volledig restaureren, een vereiste om het klooster op de werelderfgoedlijst te krijgen.
Манастир Сумела

Манастир Сумела (грч. Παναγια Σουμελα) је православни манастир Цариградске патријаршије, подигнута крајем IV или почетком V века на каменој стени Трабзон у Малој Азији (данашња Турска). Од краја IV века у њему се чува икона Пресвете Богородице Панагиа Сумела чудесно, коју је, према предању, насликао сам апостол Лука. 1923. након размене становништва између Грчке и Турске, икону су са собом пренели Понтијски Грци. Историја Оснивање манастира приписује се извесном монаху Варнави (између 375. до 395. године), а његову након арапског разарања у IV веку, светом Софронију. Током византијског периода манастир је уживао наклоност неколико генерација царева, и постао најутицајнији и најбогатији на територији Понта у доба Трапезунтског царства (1204—1461). Након пада царства све привилегије су потврђене са султаном Селимом I и свим следећим османским владарима. Највећи процват манастира био је током XVIII—XIX века. Након прогона грчког православног становништва из Анадолије, монашки живот у манастиру Сумела је замро. Светиње које су се чувале у манастиру, укључујући и икону Панагиа Сумела, понели су Грци са собом, а од 1930. године, се чувају у новом манастиру Сумела у близини града Вериа у Македонији. Током више векова, манастир Сумела било светиња, не само Грке, већ и за хришћане широм света, али је турска власт била веома непријатељски настројена према православним ходочасницима. По је први пут постало могуће тек 2007. године. 2010. године, турско Министарство културе, на захтев Васељенске патријаршије је одобрила да буде домаћин првог богослужења у манастиру Сумела. 15. августа 2010, дан Успења Пресвете Богородице, Васељенски патријарх Вартоломеј служио је Литургију у манастиру заједно са неколико стотина ходочасника из различитих земаља. У септембру 2015. године манастир је затворен за посетиоце због реконструкције. Галерија Референце
Панагія Сумела

Панагія Сумела (грец. Παναγία Σουμελά, тобто Богородиця з гори Мела), або Монастир Сумела (тур. Sümela Manastırı) — православний монастир, зведений наприкінці IV — на початку V століття на крейдяній скелі на території сучасної Туреччини, поблизу Трабзона. З кінця IV століття у монастирі зберігалась чудотворна ікона Богородиці Панагія Сумела, написана апостолом Лукою. 1923 року через греко-турецький обмін населенням ікона була вивезена понтійськими греками. Дати вшанування пам'яті засновників монастиря — 18 серпня, ікони Панагія Сумела — 15 серпня. Історія Заснування монастиря приписується Святому Варнаві у період 375 до 395 років, а відновлення Святий Софронію після руйнівного набігу агарян (арабів) у VI столітті. У візантійську добу монастир користувався прихильністю кількох поколінь імператорів і став найбільш впливовим і багатим на території Понта в епоху Трапезундської імперії (період 1204–1461 років). Після падіння останньої усі привілеї були підтверджені султаном Селімом та усіма наступними османськими правителями. Найбільшого розквіту монастир досяг у XVIII–XIX століттях. Проте через греко-турецький обмін населенням, який відбувався відповідно до рішення Лозаннської конференції, чернече життя у Панагія Сумела обірвалось. Реліквії монастиря, у тому числі чудотворна ікона Панагія Сумела були спочатку врятовані від втрати понтійськими греками, а пізніше перевезені у Грецію 1931 року, де і зберігались у Афінському Музеї Бенакі. Ікона ж Панагія Сумела стала храмовою у селищі Кастанія, заснованому переселеними до Греції понтійцями. Впродовж кількох століть монастир Панагія Сумела був святинею не лише для понтійських греків, але й християнства всього світу, проте турецька влада дуже вороже ставилась до православного паломництва. Вперше воно стало можливим тільки 2007 року. 22 листопада 2009 року у Москві відбулась зустріч Голови Великого Національного Зібрання Туреччини Мехмета Алі Шахіна з Іваном Саввіді, координатором міжпарламентської депутатської групи зі зв'язків із Парламентом Грецької Республіки, депутатом Державної Думи РФ, в ході якої також обговорювалось питання паломництва, а також інцидент, що трапився 15 серпня 2009 року, коли в аеропорті міста Трабзон православних священників змусили зняти священничий одяг та хрести, нібито за вказівкою влади. 8 червня 2010 року Міністерство культури Туреччини на прохання Вселенського патріарха дало згоду на проведення у монастирі Панагія Сумела першої з 1922 року Божественної літургії. 15 серпня її проведе Вселенський патріарх Варфоломій I. Пряма трансляція історичної для еллінізму і християнства події організована грецькою компанією ERT. Примітки Джерела Історія монастиря[недоступне посилання з квітня 2019] Монастир Панагія Сумела — святиня понтійських греків Паломницький тур в монастир Панагія Сумела, 2009 рік[недоступне посилання з квітня 2019]
Света Богородица Памакаристос

„Света Богородица Памакаристос“ (на гръцки: Μονή Παναγίας Παμμακάριστου; на турски: Fethiye Camii) е византийска църква, превърната по-късно в джамия. Днес е музей в Истанбул, Турция. История Църквата е строена по времето на Андроник II Палеолог. В периода 1456 – 1587 година е седалище на Цариградската патриаршия. Около 1591 г. е превърната в джамия. Сега е музей в района на Фатих, в границите на стария град Константинопол. История Според някои изследователи, църквата е построена през 11 или 12 век. Също така, много историци смятат, че тя е построена по времето на византийския император Михаил VII Дука (1071 – 1078). Според други това се е случило по времето на династията на Комнините. Швейцарският учен Ърнест Мемвери смята, че първата сграда е била започната още от 8 век . Параклисът, намиращ се в южната част на църквата, е построен по времето на Палеолозите, като църквата е била посветена на Христос Логос. След падането на Константинопол, седалището на Вселенската патриаршия се прехвърля в тази църква, след като църквата на светите Апостоли била разрушена. Като седалище на Вселенския патриарх църквата останала до 1587 г., когато е била превърната в джамия по времето на Мурад III, по повод завладяването на Грузия и Азербайджан. Комплексът е бил изоставен след края на Османската империя. През 1949 г. е възстановен и превърнат в музей . Вижте също Михаил Дука Глава Тарханиот Бележки
Pammakaristoskerk

De Pammakaristoskerk, ook bekend als de Kerk van Theotokos Pammakaristos (Grieks: Θεοτόκος ἡ Παμμακάριστος, "Algezegende Moeder van God") is een voormalige Byzantijnse kerk uit de 12e eeuw in Istanboel, Turkije. In 1591 werd het gebouw ingewijd als moskee en het heet sindsdien de Fethiye-moskee (Turks: Fethiye Camii) wat "Moskee van de verovering" betekent. Tegenwoordig is het een museum. Het is een van de bekendste Byzantijnse kerken van Istanboel. De kerk is voornamelijk bekend vanwege haar mozaïeken.
Teotokos Pammakaristos

Kościół Teotokos Pammakaristos – dwunastowieczny kościół bizantyjski, zamieniony później w meczet – (Fethiye Camii), obecnie w połowie muzeum. Znajduje się w Stambule w Turcji. Jest najlepszym przykładem stylu architektury konstantynopolitańskiej Paleologów i posiada największą kolekcję mozaik po Hagia Sophia i kościele św. Zbawiciela na Chorze. W latach 1461–1586 był siedzibą Ekumenicznego Patriarchy Konstantynopola, którego siedzibę przeniesiono tutaj z Kościoła Świętych Apostołów. Kościół został zbudowany w XII w. przez Jana Komnena i jego żonę Annę Doukaina. W XIV w. dołączono do niego kaplicę grobową. Kościół w 1591 został zmieniony na meczet zwany Meczetem Podboju (na pamiątkę podboju Gruzji i Azerbejdżanu). Gdy w 1955 roku odkryto freski i mozaiki, meczet zmieniono na muzeum, w 1960 ponownie otwarto meczet, a muzeum do dziś znajduje się w południowej kaplicy. Mury kościoła zbudowano z kamienia i cegły. Kościół ma kwadratową podstawę, kopuła jest otoczona falującym dachem. Mozaiki są charakterystyczne dla renesansu bizantyjskiego. Na kopule znajduje się mozaika Chrystusa Pantokratora w otoczeniu proroków: Mojżesza, Jeremiasza, Zachariasza, Micheasza, Joela, Obadiasza, Habakuka, Jonasza, Malachiasza, Ezechiela, Izajasza. Po prawej stronie kopuły zachowała się nietknięta mozaika przedstawiająca chrzest Chrystusa. W apsydzie przedstawiono Chrystusa Hyperagathosa wraz z Marią i Janem Chrzcicielem. Bibliografia Stambuł, Istanbul 2002. http://www.sacred-destinations.com/turkey/istanbul-fethiye-camii (ang.) https://www.nationmaster.com/encyclopedia/Pammakaristos-Church (ang.) http://www.greatistanbul.com/fethiye_mosque.htm (ang.)