NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Xanto (cidade)

Xanto (em hitita: Arinna; em lício: Arñna; em grego: Ξάνθος, transl.: Xanthos) foi uma cidade da Antiguidade, capital do Reino da Lícia, situada próxima à foz do rio homônimo. Seus edifícios principais eram o templo de Sarpedão e o de Apolo de Lícia. Não muito longe estava o santuário de Letoon, à beira-rio. Juntamente com esse santuário, Xanto está inscrita na lista de Património Mundial da UNESCO. A cidade foi atacada por volta de 540 a.C. pelo general persa Harpago, ao serviço de Ciro II, o grande. Os lícios defenderam-se heroicamente mas foram derrotados, e retornando para a cidade, a queimaram com suas mulheres e seus filhos antes de caírem nas mãos dos persas. Mais tarde foi reconstruída e cerca de vinte anos depois emitiram-se moedas na cidade. Foi incluída na primeira sátrapa de Dario I da Pérsia. Escavações arqueológicas demonstram que foi destruída outra vez durante as lutas entre persas e gregos por volta de 470 a.C., por uns ou outros ou por causas naturais, e uma vez mais foi reconstruída. Antes de 400 a.C. Xanto incorporou Telmesso. É mencionada como cidade lícia por escritores gregos e romanos. Alexandre, o Grande ocupou a cidade mas não se sabe se a tomou pela força (como disse Apiano) ou voluntariamente (como disse Arriano). Depois da morte de Alexandre, o Grande pertenceu a Antígono I, depois a Ptolomeu I Sóter, e mais tarde aos selêucidas. Entre 272 a.C. e 188 a.C. foi incluída no reino de Pérgamo. Em 133 a.C. o reino de Pérgamo passou a Roma por herança, e assim Xanto converteu-se em cidade romana. Depois do assassinato de Júlio César a cidade foi atacada pelo exército de Bruto em 42 a.C., mas os habitantes resistiram e foi ocupada ao assalto, continuando a luta nas ruas e morrendo a maior parte das pessoas, antes de se renderem e de a cidade ter ficado destruída pelos incêndios. Depois desta destruição a cidade já não foi reconstruída. Apiano diz que foi reconstruída por Marco António, mas a cidade perdeu toda a sua importância. As suas ruínas foram descobertas por Sir C. Fellows. Estão próximas a Kınık e contem templos, túmulos, arcos triunfais, muralhas, e o teatro como elementos principais. Uma parte dos objectos achados seriam levados Inglaterra em 1842 e 1843 e actualmente estão no Museu Britânico. Referências Ligações externas
Ксанф (город)

Ксанф (или Ксант, ликийск.: 𐊀𐊕𐊑𐊏𐊀 Arñna, др.-греч. Ξάνθος, лат. Xanthus, тур. Ksantos) — крупнейший город античной Ликии. Вместе со святилищем Летоон включён в список всемирного наследия ЮНЕСКО. Руины города расположены на территории турецкой провинции Анталья. Изначально, название города на ликийском языке звучало как Арна. После завоевательных походов Александра Македонского, в результате эллинизации, название трансформировалось в Ксанф. История Основан в начале 1-го тысячелетия до н. э. В 546 году до н. э. был захвачен персами и полностью разрушен. В конце IV века до н. э. входил в состав империи Александра Македонского, а с 190 года до н. э. — в независимый союз городов Ликии (Ликийский союз). Около 180 года до н. э. известны тираны Лисаний и Эвдем. В 42 году до н. э. был покорён и снова разрушен войсками римского военачальника Марка Юния Брута. Позже стал частью римской провинции Ликия. Культурное наследие К настоящему времени от древнего города сохранилась лишь небольшая часть, открытая при раскопках, в том числе театр. Наиболее значительными памятниками ликийской культуры, дошедшими до нас, являются характерные надгробные монументы. Они существуют двух видов: высеченные в скалах мнимые фасады домов, украшенные резными элементами стоящие на возвышении высокие гробницы, построенные в виде домов или окружённые колоннадами. Наиболее известными сооружениями такого рода являются «монумент гарпий» VI века до н. э., названный так по сохранившемуся на нём рельефу, а также «монумент нереид» V века до н. э. Он не менее богато украшен настенной пластикой и выполнен в форме стоящего на высокой подошве ионического храма. Обе эти гробницы относят к выдающимся произведениям малоазиатско-ионической культуры. Здесь же был найден наиболее крупный памятник ликийской письменности — ликийско-милийская стела (ок. 380 год до н. э.). Галерея Примечания Литература Кембриджская история Древнего мира. — Т. IV: Персия, Греция и западное Средиземноморье. — М., 2011. — С. 267—271. Аппиан Александрийский. Гражданские войны. — Кн. IV, 76. Treuber O. Geschichte der Lykier. — 1887. Houvink ter Cate Ph.H.J. Nhe Luwian population groups of Lycia and Cilicia Aspera during the Hellenistic period. — Leiden, 1961.
Ксанф (місто)

Ксанф (лікійськ. 𐊀𐊕𐊑𐊏𐊀 Arñna, грец. Ξάνθος, лат. Xanthus) — найбільше місто античної Лікії. Разом зі святилищем Летоон включено до списку світової спадщини ЮНЕСКО. Руїни міста розташовані на території турецької провінції Анталья. Первинно назва міста лікійською мовою звучала як Арна. Після завойовницьких походів Александра Македонського в результаті еллінізації назва трансформувалась у Ксанф. Історія Місто було засновано на початку I тисячоліття до н. е. 546 року до н. е. було захоплено персами та цілковито зруйновано. Наприкінці IV століття до н. е. Ксанф входив до складу імперії Александра Македонського, а від 190 року до н. е. — до незалежного союзу міст Лікії. 42 року до н. е. місто було взято та знову зруйновано військами Брута. Згодом Ксанф став частиною римської провінції Лікія. Культурна спадщина Дотепер від стародавнього міста збереглась лише невелика частина, знайдена під час розкопок, у тому числі й театр. Найбільш значущими пам'ятками лікійської культури, що дістались сьогодення, є характерні надгробні монументи: висічені у скелях уявні фасади будинків, прикрашені різьбленими елементами, а також високі гробниці, що стоять на підвищенні, збудовані у вигляді будинків або оточені колонадами. Найвідомішими спорудами такого роду у Ксанфі є «монумент гарпій» VI століття до н. е., названий так через рельєф, що зберігся на ньому, а також «монумент нереїд» V століття до н. е. Він прикрашений настінною пластикою й виконаний у формі іонічного храму, що стоїть на високій підошві. Обидві гробниці відносять до видатних творів малоазійсько-іонічної культури. Там же було знайдено найбільшу пам'ятку лікійської писемності — лікійсько-мілійська стела (бл. 380 до н. е.). Примітки Джерела Офіційна сторінка [Архівовано 12 липня 2017 у Wayback Machine.] Кембриджська історія стародавнього світу. Том IV: Персія, Греція та західне Середземномор'я. М., 2011. стор. 267—271 Аппіан Александрійський. Громадянські війни. Книга IV, 76 Treuber O. Geschichte der Lykier, 1887 Houvink ter Cate Ph.H.J. Nhe Luwian population groups of Lycia and Cilicia Aspera during the Hellenistic period, Leiden 1961.
Achilleion (Troas)

Achilleion (altgriechisch Ἀχίλλειον) war eine antike Siedlung an der Nordwestküste der Troas an der heutigen Beşik-Bucht (Beşiktepe). Sie wurde im 6. Jahrhundert v. Chr. von Mytilene auf Lesbos als Stützpunkt gegen das athenische Sigeion erbaut. In hellenistischer Zeit gehörte Achilleion zu Ilion/Troja. Benannt ist der Ort nach dem angeblichen Grabhügel des Achilleus, den unter anderem Alexander der Große und Caracalla besuchten. Achilleion gehört heute zum Historischen Nationalpark Truva. Literatur John Manuel Cook: The Troad. An archaeological and topographical study. Clarendon Press, Oxford 1973, ISBN 0-19-813165-8, S. 179–186. Klaus Belke: Bithynien und Hellespont (= Tabula Imperii Byzantini Bd. 13). Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2020, ISBN 978-3-7001-8329-7, S. 362-364 526 (Digitalisat). Einzelnachweise
Aquileo

Aquileo (griego antiguo Ἀχίλλειον, Achilleion) fue una antigua ciudad griega de la Tróade, situada en la entrada del Helesponto. Su epónimo, el héroe Aquiles, se decía estaba enterrado en el área de la ciudad. Fue fundada por colonos de Mitilene y posteriormente reconstruida por los atenienses en el sitio en el que se estableció su flota en el cabo Sigeo.​ Durante largo tiempo los atenienses, con base en Sigeo, y los mitileneos, con la suya en Aquileo, estuvieron en guerra;​ en concreto, de 610 a 600 a. C. y de 545 a 540 a. C. Estrabón acusa de mentir a Timeo, cuando afirma que las piedras con las que construyó Periandro las murallas de Aquileo procedían de Ilión, dice que fueron los mitileneos los que las levantaron. Informa el geógrafo que Aquileo es un pequeño asentamiento donde se encuentra la tumba de Aquiles.​​ Había otra ciudad llamada Aquileo en Jonia que es citada por Jenofonte en las Helénicas.​ El geógrafo bizantino Esteban de Bizancio menciona además de la ciudad de Aquileo, la vecina de Sigeo, otras dos poblaciones del mismo nombre, una en Sicilia y la otra en Mesenia. Cita también un fuerte llamado Aquileo junto a Esmirna.​ Según Aristóbulo de Casandrea, en Mileto había una fuente denominada Aquileo.​ Estrabón hace referencia a una aldea de nombre Aquileo, situada en la parte asiática del Bósforo Cimerio.​ Referencias
Achilleum

Achilleum (Oudgrieks: Ἀχιλλεῖον, Achilleĩon) was de naam van twee Oud-Griekse steden. De eerste was een versterkte plaats bij het voorgebergte Sigeum in Troas, door Mityleners gebouwd, met een grafheuvel van Achilles (Herodotos, Historiën V 94). Het tweede was een stadje bij Smyrna. Referenties art. Achillēum, in F. Lübker - trad. ed. J.D. Van Hoëvell, Classisch Woordenboek van Kunsten en Wetenschappen, Rotterdam, 1857, p. 8 art. Achillēum, in J.G. Schlimmer - Z.C. De Boer, Woordenboek der Grieksche en Romeinsche Oudheid, Haarlem, 19203, p. 5
Ахилова гробница

Ахилова гробница (тур. Beşiktepe tumulus) је тумул на тројанској висоравни у Малој Азији, за који се сматра да је традиционална гробница Ахила, старогрчког хероја из Тројанског рата. Налази се на полуострву Бига у северозападном делу Анадолије у Турској, на подручју које се и данас по свом историјском имену назива Троада или Троас (грч. Τρωάς). На овом полуострву се такође налазе и рушевине Троје, археолошки локалитет уврштен у Светску баштину Унеска. Опис подручја Цео регион, не само овај тумул, карактерише повезаност са Ахиловом легендом, како назив самог подручја – Илијос – тако и многих локација. На пример, овде се налазио старогрчки град Ахилејон назван у част Ахила. Његови остаци се налазе у близини Анадолијског града Троада у данашњој Турској. Као мањи град (полис) хеленистичког периода цветао је од 6. века п. н. е., а на основу датирања археолошких налаза постаје ненастањен већ од 2. века п. н. е. Данас је археолошко налазиште и туристичка дестинација на обали Медитерана. Ту је по класичној традицији сахрањен Ахил, херој битке у Троји. Пошто се на том подручју налази већи број великих и мањих тумула не може се знати са тачношћу у ком је сахрањена легендарна личност. Друге традиције Према предању Александар Велики (356-323 п. н. е.) је током свог проласка регионом посетио Ахилов гроб да би одао почаст ратнику претку на кога се угледао. Ова сцена честа је тема класичних уметника. На пример Ђовани Паоло Панини (1692–1765), сликар из барокног периода, приказао је пирамиду у позадини да би дочарао егзотичну сцену, која се дешава ван оквира Римског царства. Слика има и свој наставак, назван "Александар Велики пресеца Гордијски чвор" у коме Панини у идеалистичном контексту слави величанство старих времена. Види још Ахил Троада Гордион Хеленизам Тумулус Знамените хумке Референце Спољашње везе
Adana Yeşiloba Hippodrome

Adana Yeşiloba Hippodrome (Turkish: Adana Yeşiloba Hipodromu) is a horse racing track located at the Yeşiloba neighborhood of the Seyhan district of the city Adana. History Horse racing started in Adana in 1962 at a race course near the Şakirpaşa Airport. Shortly afterwards after the race course moved to its current location to a 66.6-hectare (165-acre) land area. At the opening, there was only the sand track which still serves today. The turf track was completed in 1996 and started hosting competitions in the spring of 1998. Besides the two tracks, training track was opened in fall 2000. There are currently 3 tracks at the race course. The second spectator stands, which has a 3000-seat capacity, was opened in January 1999. Physical attributes The race course covers an area of 66.6 ha (165 acres) consisting of facilities for racing, training and barns. The race course has three interleaved tracks as: a 1,800 m (2,000 yd) long and 25 m (82 ft) wide sand oval, a 1,600 m (1,700 yd) long and 20 m (66 ft) wide turf oval for all-weather racing and a 1,400 m (1,500 yd) long and 15 m (49 ft) wide sand oval for training. There are two spectator stands, newer one being a 3-storey, 3000-seat modern structure. Within the complex there are also five restaurants, food vendors, a playground for children and a haflinger paddock. An area of more than 1 hectare is set as a recreational area for visitors. There are five pony barns at the race course, also an oat storage and a horseshoer. At the pension area, there are 1260 barns and a modern horse hospital that accommodates a surgery unit. Also at this area there is a shopping and services area. Transportation Yeşiloba Hippodrome can be accessed by Barkal minibuses from downtown of Adana, and by TOK and Koç minibuses from Tarsus and Mersin. Şehitlik railway station, 1.6 km east of the hippodrome, is served by frequent trains from Adana Central, Şakirpaşa, Yenice, Tarsus and Mersin Central stations. References
Adapazarı railway station

Adapazarı station is the main terminal railway station in the city of Adapazarı. It is the eastern terminus of the Haydarpaşa-Adapazarı Regional, the most heavily used rail service line in Turkey and second most in service frequency. The station is located in the city center. The other two stations serving Adapazarı are Mithatpaşa railway station, located in southwestern Adapazarı and Arifye railway station, in Adapazarı's southern suburb. The station is situated on the north end of the Adapazarı Branch, which connects to the Istanbul––Ankara Main Line at Arifye. The station was opened in November 1899 by the Anatolian Railway (CFOA). The railway intended to continue to the railway to Bolu and then Ankara, but this never happened and the station became a terminal. In 1969, the line was electrified and new improved regional service added to Istanbul. On February 1, 2012, the station temporarily closed down due to the construction of the Ankara–Istanbul high-speed railway, however a project that if approved will lead to the abandonment of the station in favor of building a new station in Arifiye, which is 8.13 km (5.05 mi) southwest of the city center. The station is used for storing rail cars, but since 2019 it has served as the main station for Ada Express. Since 29 October 2024, Adaray suburban line is restored and Adapazarı serves as terminus for the line. References External links https://web.archive.org/web/20090522065415/http://www.tcdd.gov.tr/yolcu/bolgesel.htm http://www.trainsofturkey.com/w/pmwiki.php/History/CFOA http://www.trainsofturkey.com/w/pmwiki.php/History/History Sakarya Tren Seferleri
Adnan Menderes Stadı

Das Adnan Menderes Stadı (oder auch Adnan Menderes Stadyumu) ist ein Fußballstadion mit Leichtathletikanlage in der türkischen Stadt Aydın der gleichnamigen Provinz. Es ist seit 1980 nach dem früheren türkischen Ministerpräsidenten Adnan Menderes, der aus Aydın stammt, benannt. Gegenwärtig fasst die Anlage 10.988 Zuschauer. Die Anlage ist die Heimspielstätte des Fußballvereins Aydınspor 1923. Des Weiteren trägt im Moment der im Jahr 2014 in die TFF 3. Lig aufgestiegene Verein Çine Madranspor seine Spiele im Adnan Menderes Stadyumu aus. Die Haupttribüne im Westen ist überdacht. Die Gegengerade hingegen wie auch die Nord- und Südkurve sind unüberdacht. Weblinks europlan-online.de: Adnan Menderes Stadyumu – Aydın
Ali Çetinkaya railway station

Ali Çetinkaya railway station (Turkish: Ali Çetinkaya garı) is the main railway station in Afyonkarahisar, Turkey. The station is one of Afyon's two railway stations, the other being Afyonkarahisar Şehir railway station. Ali Çetinkaya station was built in 1895 by the Anatolian Railway as part of their main line between Istanbul and Konya. The Turkish State Railways acquired the Anatolian Railway in 1927. In 1936 the State Railways connected the two station together with the opening of the Afyon-Karakuyu line. The station was rebuilt with a station building half the size of the one in Ankara and inaugurated on July 18, 1939, by president İsmet İnönü and Minister of Transport Ali Çetinkaya. Ali Çetinkaya station was always the busier station of the two and after 1939 all railway traffic in Afyon was handled from this station. When Ali Çetinkaya died in 1949, the station was renamed in his honor. References
Afyon Kocatepe University

Afyon Kocatepe University is a state university in Afyonkarahisar, Turkey. It was established on July 3, 1992, with the transfer of various educational units of Anadolu University. In the 2021-22 academic year, a total of 29992 students were studying as 9534 associate degree, 17458 undergraduate, 2533 graduate, and 467 doctoral students. As of 2022, a total of 1,047 academic staff, including 164 professors, 114 associate professors, 253 doctors, 310 lecturers, and 206 research assistants, were working within the university. As a result of the establishment of the health-themed Afyonkarahisar Health Sciences University in Afyonkarahisar, faculties and colleges providing health education were transferred to AFSU. Academic units Faculties Faculty of Education Faculty of Fine Arts Faculty of Economic and Administrative Sciences Faculty of Technology Faculty of Veterinary Faculty of Engineering Faculty of Arts and Sciences Faculty of Law Faculty of Islamic Sciences Faculty of Tourism Faculty of Aeronautics and Astronautics Faculty of Sport Sciences Faculty of Applied Sciences Institutes Institute of Science Institute of Health science Technological Research, Development, and training center Vocational schools Afyonkarahisar Vocational School State Conservatory Physical Education and Sport Higher School Campuses Ahmet Necdet Sezer Campus Ali Çetinkaya Campus Ahmet Karahisari Campus References External links Official website Study in Turkey Studying Medicine in Turkey
Ahmet Cömert Sport Hall

Ahmet Cömert Sport Hall (Turkish: Ahmet Cömert Spor Salonu) is a multi-purpose indoor sport venue located in Ataköy neighborhood of Bakırköy district in Istanbul, Turkey. The hall, with a capacity for 3,500 people, was built in 1998 within the Olympic complex. The venue has a parking lot capable of 150 cars. It is owned by the Youth and Sports Directorate of Istanbul Province (İstanbul GSM). Named in honor of the Turkish amateur boxer and sports official Ahmet Cömert (1926-1990), the sport hall hosts matches of the Turkish Basketball League and Turkish Wheelchair Basketball Super League. Since 2005, it is home to the Galatasaray Wheelchair Basketball Team. Other sports, which take place at Ahmet Cömert Sport Hall, include boxing, gymnastics, fencing, chess and as well as some individual sports. The venue hosts amateur boxing competitions in memoriam of Ahmet Cömert, which are held annually at international level. In October 2012, Dizdar Sport Club's women's basketball team, which entered the Turkish Women's Basketball 2nd League (TKB2L), play their home matches at the Ahmet Cömert Sport Hall. It is set to host matches for the 2024 FIBA Under-17 Basketball World Cup. References
Pabellón Deportivo Ahmet Cömert

El Pabellón Deportivo Ahmet Cömert​ (en turco: Ahmet Cömert Spor Salonu) es un recinto deportivo bajo techo de usos múltiples ubicado en el barrio Ataköy del distrito de Bakırköy en la ciudad de Estambul, en Turquía. La arena, con capacidad para 3500 personas, fue construida en 1998 en el complejo olímpico. El lugar cuenta con un estacionamiento capaz de recibir 150 vehículos. Es propiedad de la Dirección de Juventud y Deportes de la provincia de Estambul (İstanbul GSM). Nombrado en honor del boxeador turco y dirigente deportivo Ahmet Cömert (1926-1990), el pabellón de deportes acoge los partidos de la Liga de Baloncesto de Turquía y la Super liga de Baloncesto en silla de ruedas de Turquía. Otros deportes que se practican en el lugar, incluyen el boxeo, gimnasia, esgrima, ajedrez, así como algunos deportes individuales. Véase también Pabellón de Deportes Toa Payoh Pabellón del 3 de Marzo Pabellón de la Luz N.º 2 Pabellón del Club Ghazir Referencias
Ahırkapı Lighthouse

The Ahırkapı Feneri, a historical lighthouse still in use, is located at the southern Seraglio Point on the Rumelian coast of Bosporus' south entrance, in Ahırkapı neighborhood of Istanbul's Fatih district, Turkey. It is across from the Kadıköy İnciburnu Feneri, which is on the Anatolian coast of the strait at a distance of 1.5 nmi (2.8 km). A line connecting the two lighthouses marks the southern boundary of the Port of Istanbul. History It is told that a marine accident, which occurred near this location, led to the establishment of the lighthouse. In 1755, a merchant sail ship bound for Egypt ran aground off the shore of Kumkapı due to bad weather conditions in the night. Hearing of the ship grounding, Ottoman sultan Osman III (reigned 1754–1757) rushed to the scene, where a seaman complained about the lack of a lighthouse there that could provide safe navigation around the hazardous waters. On the sultan's order, a light fueled by olive oil was established by the Kapudan Pasha atop a watchtower of the city's walls at this location. Ahırkapı Lighthouse In 1857, Sultan Abdülmecid I (reigned 1839–1861) commissioned the building of a lighthouse, which was constructed by French engineers in Ahırkapı (literally English: Stable Gate) right outside of the city walls south of the Topkapı Palace. The masonry lighthouse has a conical shape and is painted white with one narrow black horizontal band. To the 26-metre-high (85 ft) tower, a keeper's house is attached. Initially, the lighthouse was lit by kerosene, however the light source was later replaced by Dalén light using carbide (acetylene gas). Finally, it was electrified. The lighthouse's lantern has a 500mm catadioptric cylindrical lens and a 1,000 W lamp. At a focal height of 36 m (118 ft), it flashes white every 6 seconds, which is visible at a range of 16 nmi (30 km) in the Sea of Marmara. Ahırkapı Feneri is listed in Turkey under the code "TUR-056" and its radio call sign is TC1ALH. It is operated and maintained by the Coastal Safety Authority (Turkish: Kıyı Emniyeti Genel Müdürlüğü) of the Ministry of Transport and Communication. Transport The lighthouse is in walking distance from the Cankurtaran railway station. See also List of lighthouses in Turkey References External links Directorate General of Coastal Safety