NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Oyak-Renault

OYAK Renault Otomobil Fabrikaları A.Ş. або OYAK-Renault — турецький виробник автомобілів, розташований у Бурсі. Його співвласниками є OYAK (тур. Ordu Yardımlaşma Kurumu, англ. Army Solidarity Institution, пенсійний фонд) та Renault. OYAK володіє 49%, а Renault – 51% компанії. Історія Компанію Oyak-Renault було засновано 4 грудня 1969 року компаніями Renault, Oyak та Yapi Kredi Bank, а виробництво розпочалося через два роки. Спочатку компанія виробляла різні моделі Renault для місцевого та міжнародного ринку. Наразі деякі моделі експортуються до 100 країн по всьому світу. У 2018 році компанія випустила 336'888 автомобілів і 602'421 двигун. У тому ж році було оголошено, що вона експортувала приблизно 80% своєї автомобільної продукції. Операції З річною виробничою потужністю від 286'000 до 360'000 одиниць, це найбільший завод Renault за межами Західної Європи. Офіційна дилерська мережа Renault у Туреччині — це ще одне спільне підприємство, відоме як MAİS A.Ş. Окрім складання автомобілів, завод має власне виробництво коробок передач та двигунів. Наразі вони виробляють 450 різних двигунів, 450'000 одиниць на рік. У тризмінному режимі роботи працює понад 5900 робітників. Поточні моделі Колишні моделі Див. також Список компаній Туреччини Bulgarrenault MAVA-Renault Примітки Посилання Oyak-Renault вебсайт Oyak corporate вебсайт [Архівовано 2017-10-22 у Wayback Machine.] Bursa Plant (OYAK RENAULT). Renault Group corporate site (брит.). Association Renault Histoire(фр.) Шаблон:Автомобільна промисловість Туреччини Шаблон:Renault
Raffles Istanbul

Raffles Istanbul is a 5-star hotel in Istanbul that is managed by Raffles Hotels & Resorts. The hotel opened on September 1, 2014. Designed by Emre Arolat & Tabanlıoğlu Architecture, the hotel has a height of 134 metres (440 ft), making it one of Istanbul's most noticeable buildings. History In 2007, the Zorlu Center project started with the purchase of the property. After several years of construction, Raffles Istanbul was opened on September 1, 2014. The hotel is part of the Zorlu Center which consists of residences, offices, a shopping mall, and a performing arts center. The hotel itself hosts an art collection of around 200 pieces from both international and local artists. The hotel also includes a ballroom with a capacity of 1,200 people and is directly linked to the Performing Arts Center. Restaurants Raffles Istanbul has 8 food and beverage outlets. Recreational facilities Raffles Istanbul has an array of recreational facilities: One of Istanbul's largest spas which is 3000 square metres 3 Turkish Hamams / Turkish Bath Indoor & Outdoor pool See also Hotels in Istanbul References
Meydan Castle

Meydankale is the archaeological site of a ruined castle in Mersin Province, Turkey. Geography Meydankale is situated between the İmamlı and Yenibahçe villages in the rural area of Silifke district. In the antiquity this region was called Cilicia Trachaea (Rugged Cilicia). Meydankale is to the north of Silifke and the Turkish state highway D.400. It can be reached via a 15 kilometres (9.3 mi) road from Atakent which is on D-400. The distance from Meydankale to Silifke is 28 kilometres (17 mi) and to Mersin is 85 kilometres (53 mi) . History The settlement dates back to Hellenistic era (Seleucid Empire). But it was rebuilt and inhabited during the later eras. Neither Hellenistic nor the Roman name of the settlement is known. Meydankale is a Turkish name. Ruins Meydankale is a fort situated on a hill which oversees the mid portion of the road from the Mediterranean Sea coast to the ancient city of Uzuncaburç, (ancient Diokaesareia). A deep canyon is to the north of the fort. There are ruins of observation towers, bastions, cisterns a necropolis in the fort. There is also a staircase to the river at the east of the fort. The main building material is polygonal stones typical of Seleucid masonry. Bossage had been used in later architecture. References
Enoanda

Enoanda va ser una ciutat lícia, a la vall alta del riu Xantos. És coneguda per la inscripció filosòfica del filòsof epicuri Diògenes d'Enoanda. Les ruïnes de la ciutat es troben en un lloc elevat aïllat a l'oest del poble d'İncealiler, al districte de Fethiye de la província de Muğla, a l'actual Turquia. El topònim fa pensar que l'indret era conegut per la viticultura. Història La història primerenca de l'assentament és obscura, malgrat una recerca realitzada, amb permís de les autoritats turques, per l'Institut Britànic d'Ankara (BIAA) el 1974-76. La ciutat era coneguda com Wiyanawanda pels hitites, i significa «ric en vinyes/vi» o semànticament «terra del vi». Durant l'edat del bronze va formar part de les terres de Lukka que corresponen a Lícia des de l'antiguitat clàssica. Sembla que Enoanda esdevingué una colònia de Termessos cap al 200-190 aC que s'anomenava Termessos Minor. Enoanda era la tetràpolis més meridional de Kibyran, formada al segle II. aC (període hel·lenístic), amb Bubon, Balbura i Kibyra, que va ser dissolta per Luci Licini Murena l'any 84 aC, després d'això Enoanda va passar a formar part de la Lliga Lícia.Diògenes, un ciutadà ric i influent d'Enoanda, va fer tallar un resum de la filosofia d'Epicur en una paret del pòrtic de l'estoa que mostrava als habitants el camí cap a la felicitat. La inscripció és una de les fonts més importants de l'escola filosòfica epicúria i exposa els seus ensenyaments sobre física, epistemologia i ètica. Originàriament tenia unes 25.000 paraules i 80 m de llargada i omplia 260 m2 de paret. La inscripció s'ha assignat per motius epigràfics al període adriànic, 117–138. L'estoa va ser desmuntada a la segona meitat del segle iii per ampliar la muralla defensiva. Va ser ocupada durant el període romà d'Orient quan s'hi van construir una fortalesa i esglésies. Enoanda és una diòcesi titular de l'Església Catòlica Romana. Descripció El lloc va ser observat per primera vegada per Richard Hoskyn i Edward Forbes, el 1841. Les extenses inscripcions filosòfiques de Diògenes d'Enoanda van ser identificades posteriorment a partir de fragments dispersos. Les muralles de la ciutat estan ben conservades, tenen més de 65 metres de llarg i és un magnífic exemple de maçoneria poligonal amb petites pedres a les cares interiors, mentre que els grans carreus es van utilitzar per a les imponents cares exteriors. Els vestigis d'un antic pont romà van aparèixer a la dècada de 1990. Les excavacions oficials al l'indret van començar l'any 1997. El 2009 es va iniciar un nou treball arqueològic per part de l'Institut Arqueològic Alemany. L'any 2012 s'havien identificat més de 300 fragments de l'estoa de Diògenes amb passatges de diverses frases que cobreixen més d'un bloc. També es van descobrir restes d'una premsa de vi de cargol en una casa que podria demostrar que l'activitat suggerida en el topònim es va continuar practicant fins a la història tardana de la ciutat. Referències Enllaços externs Enoanda.cat
Enoanda

Enoanda (en hitita: 𒃾𒅀𒉌𒌓𒉿𒀭𒁕 Wiyanawandaen griego: Οινόανδα, en griego: τὰ Οἰνόανδα, en plural) fue una ciudad de la Antigua Grecia situada en la región de Licia, en la parte alta del valle del río Janto. Es conocida por la inscripción filosófica del filósofo epicúreo Diógenes de Enoanda. Las ruinas de la ciudad están al oeste de la ciudad moderna de İncealiler en el distrito de Fethiye de la provincia de Muğla, Turquía, que está parcialmente construida sobre la ciudad antigua. Historia Durante el periodo helenístico fue la ciudad más meridional del tetrápolis de Cibira, que fue disuelta por Lucio Licinio Murena en el 84 a. C. cuando Enoanda pasó a formar parte de la Liga Licia,​ según demuestran numerosas inscripciones. La historia anterior de la ciudad se desconoce, a pesar de una misión llevada a cabo por el British Institute at Ankara en 1974-76.​ Parece que Enoanda se convirtió en una colonia de Termeso en torno al 200-190 a. C. y que también se la llamó Termessos Minor​ o Termessos i pros Oinoanda. El lugar fue identificado primero por Hoskyns y Forbes en 1841, y publicado en el Journal of the Royal Geographical Society, XII (1843). La inscripción filosófica de Diógenes de Enoanda, se identificó más tarde a partir de fragmentos, procedentes al parecer de la estoa, que probablemente erigió él mismo.​ La estoa de Diógenes se desmanteló en la segunda mitad del siglo III para hacer sitio a un muro defensivo; antes el lugar carecía de fortificación.​ En 2012 se identificaron unos trescientos fragmentos de distintos tamaños (de unas pocas letras a varias frases que cubrían más de un bloque).​ En los años 1990 se han encontrado pruebas de que hubo un antiguo puente romano.​ El Instituto Arqueológico Alemán está llevando a cabo nuevas excavaciones.​ Enoanda es una diócesis de la Iglesia católica.​ Referencias Enlaces externos Livius.org: Oenoanda
Oinoanda

Oinoanda (o Oenoanda o Enoanda, in greco antico Οἰνόανδα?, Oinóanda, in luvio Wiyanawanda), situata in Licia, nella regione della Milias, nella parte alta della valle del fiume Xanthos, era la più meridionale della tetrapoli guidate da Cibira nel periodo ellenistico, sciolta da Lucio Licinio Murena nell'84 a.C., momento in cui Oinoanda entrò a far parte della koinon di Licia, come le iscrizioni dimostrano chiaramente. Dal 43 a.C. fu annessa alla provincia di Licia e Panfilia. Descrizione Il nome del luogo è Wiyanawanda (dall'ittita wiyana "vino, vite") come si evince da documenti ittiti riguardanti una campagna militare contro Awarna (Xanthos), una città dei paesi di Lukka. L'antica storia del primo insediamento del tredicesimo secolo a.C. è sconosciuta nonostante un'esplorazione svolta, col permesso delle autorità turche, dalla B.I.A.A. nel 1974-76. Il sito fu notato la prima volta da Hoskyns e Forbes, nel 1841, che ne pubblicarono la descrizione sul Journal of the Royal Geographical Society. È famosa per l'iscrizione filosofica dell'epicureo Diogene, e recuperata in frammenti, apparentemente dalla stoà che non si può dimostrare eretta da lui stesso. La stoà di Diogene fu smantellata nella seconda metà del III secolo d.C. per fare spazio ad un muro difensivo. In precedenza il sito non era fortificato. Oinoanda fu poi sostituita dal villaggio medievale oggi noto come Incealiler, che in parte ricopre l'antico sito. Prove dell'esistenza di un ponte risalente agli antichi Romani sono affiorate negli anni novanta. Nuovi scavi archeologici sono condotti in loco dall'Istituto archeologico germanico. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Oinoanda Collegamenti esterni Francesco Pellati, ENOANDA, in Enciclopedia Italiana, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1932. J. J. Coulton, OINOANDA, in Enciclopedia dell'Arte Antica, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1996.
Oenoanda

Oenoanda of Oinoanda is een historische stad uit de hellenistische periode in wat nu Turkije is. De stad wordt als Wiyanawanda genoemd in een inscriptie die een veldtocht van de Hettitische koning Tudhaliya IV beschrijft. Tegenwoordig heet de plaats Incealiler. De stad was gelegen aan de bovenloop van de rivier de Xanthos. De stad maakte deel uit van de tetrapolis van Kibyra. Later ging de stad deel uitmaken van de koinon van Lycië. In deze stad werd in 1884 de grootste inscriptie uit de oudheid gevonden. Het gaat om een filosofische tekst uit de 2e eeuw n.Chr. van Diogenes van Oinoanda, die de leer van Epicurus verdedigt. De Griekstalige inscriptie bevond zich in een stoa en was 60 tot 80 m lang en 3,60 m hoog. Ongeveer een kwart ervan is bewaard, maar sinds 1968 zijn nieuwe fragmenten gevonden. Tijdens een opgravingscampagne in de jaren 2007-2008 werd een nieuw stuk van elf regels gevonden waarin Diogenes kritiek levert op Plato's visie op de schepping van de wereld. Externe links (en) Oenoanda (omschrijving) en Oenoanda (foto's) op livius.org (de) 'Platon-Schelte in Stein', Zeit Online, 4 sept. 2008
Ortaköy Hamamı

Gli Ortaköy Hamamı, conosciuti anche come Hüsrev Kethüda Hamamı, sono parte di un complesso di hammam costruiti nel XVI secolo presenti nel distretto di Beşiktaş. Il complesso fu costruito in nome di Hüsrev, kethüda del gran visir Kara Ahmed Pascià. Si afferma che lo hammam fu costruito da Sinān nel 1565. Insieme alla Türbe di Khayr al-Dīn Barbarossa, alla türbe di Yahya Efendi e alla Moschea di Sinan Pascià, è una delle quattro opere progettate da Sinan a Beşiktaş. L'edificio, utilizzato con la sua funzione originaria fino agli anni '80, ha iniziato ad essere adibito a ristorante e bar dopo il restauro del 2001. L'edificio, che ha riacquistato la sua forma originale dopo il secondo restauro nel 2011, ha iniziato a essere gestito dal comune di Beşiktaş a partire dal 2017. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ortaköy Hamamı Collegamenti esterni Ortaköy Hamamı, su archINFORM.
Yaka Castle

Yaka Castle (also known as Güdübeş Castle) is a castle ruin in Mersin Province, Turkey. Although its name is Güdübeş, it is popularly known as Yaka referring to a former village to the east of the castle. Geography The castle is to the east of Mersin. It can be reached by a short lane from the Turkish state highway D.400 which connects Mersin to Tarsus. Its distance to Mersin is 15 kilometres (9.3 mi). History The castle was built by Crusaders in medieval times and nothing is known about its history. The plan The plan of the castle is square. But only two walls (north and west) are partially standing. There are three observation towers. The plan of the one at the south east corner is square, the plan of the one at the east is circular and the plan of the one at north east corner is polygonal. Because the masonry is so dissimilar to that used by the Armenians and the Byzantines in Cilicia and because parts of this coastal region were occupied by the Knights Hospitaller in the late 12th and 13th centuries, it is possible that the site was constructed by the Crusaders. See also List of Crusader castles References External links For the images Archived 2014-12-26 at the Wayback Machine Carefully documented photographs and plan of Yaka castle
Kartal Surp Nişan Armenian Orthodox Church

Kartal Surp Nişan Armenian Church (Holy Cross Armenian Church) is an Armenian Church located in Kartal Municipality, Istanbul. The facility was built in the 16th century as a chapel. It collapsed and was rebuilt as a school and church in 1776. Since 1857, the church was renewed. It has been in service since 1 September 1857. The church is a property of Kartal Surp Nişan Armenian Church and School Foundation. External links Kartal Surp Nişan Ermenli Kilisesi ve Mektebi Vakfı References
Церковь Святого Знамения (Картал)

Церковь Святого Знамения (арм. Քարթալի Սուրբ Նշան եկեղեցի; Сурб Ншан) — действующая армянская церковь, построенная в 1776 году, располагающаяся в районе Картал провинции Стамбул Турции. История Церковь была построена на месте рухнувшей часовни XVI века. В 1776 году помимо новой церкви была построена ещё и школа. Была разрушенная в 1856 году, затем восстановлена и открыта для богослужений 1 сентября 1857 года. В 1985 году в церкви проводилась внутренняя и внешняя реконструкция, после — ремонт в 1998 году. В 2015 году после двухлетней реставрации вновь открылась. Была повторна освящена. На открытии присутствовали мэр Картала Алтынок Оз, члены городского совета, викарий Константинопольского патриархата Армянской Апостольской Церкви архиепископ Арам Атешян, а также многочисленные гости. Примечания
Perşembe

Perşembe (en turc, antigament Boon en grec o Vona en llatí) és una vila i un districte de la província d'Ordu (Turquia), situada a l'est del Cap Vona, a la costa del mar Negre. Dista 13 km de la ciutat d'Ordu. És un dels millors ports de la costa per la profunditat de les seves aigües. Perşembe es troba a la Península de Vona, i és considerada el punt on els llegendaris Jàson i els argonautes es van veure forçats a desembarcar durant la seva pugna amb les tempestes i corrents de la Mar Negra. Referències
Perşembe (Ordu)

Perşembe ist eine Stadtgemeinde (Belediye) im gleichnamigen Ilçe (Landkreis) der Provinz Ordu am Schwarzen Meer und gleichzeitig eine Gemeinde der 2013 geschaffenen Büyüksehir belediyesi Ordu (Großstadtgemeinde/Metropolprovinz) in der Türkei. Seit der Gebietsreform 2013 ist die Gemeinde flächen- und einwohnermäßig identisch mit dem Landkreis. Die Küstenstadt liegt ca. 15 km nordwestlich der Provinzhauptstadt Altınordu, dem früheren Ordu. Der Kreis (Kaza) Perşembe wurde 1945 aus dem zentralen Kreis (Merkez) des Vilâyet Ordu ausgegliedert (Gesetz 4769). Zuvor bestand er aus der (Nahiye) Perşembe und einigen Dörfern (Volkszählung nach Abspaltung, 1945: 26.360 Einwohner in einer Stadt und 34 Dörfern). (Bis) Ende 2012 bestand der Landkreis neben der Kreisstadt aus den beiden Stadtgemeinden (Belediye) Kırlı und Medreseönü sowie 43 Dörfern (Köy). Beide Belediye sowie die Dörfer wurden während der Verwaltungsreform 2013 in Mahalle (Stadtviertel, Ortsteile) überführt, die acht existierenden Mahalle der Kreisstadt blieben erhalten. Den Mahalle steht ein Muhtar als oberster Beamter vor. Ende 2020 lebten durchschnittlich 574 Menschen in jedem dieser 54 Mahalle, 3.397 Einw. im bevölkerungsreichsten (Efirli). Im Landkreis Çaycuma in der Provinz Zonguldak existiert ebenfalls ein Ort (Belediye) dieses Namens. Weblinks kurze Stadtgeschichte Einzelnachweise
Perşembe

Perşembe (originated from Persian word پنج‌شنبه [pændʒʃænˈbe] meaning "Thursday"), also Heneti (Laz and Georgian: ჰენეთი) and formerly Vona (Ancient Greek: Βόνη, romanized: Bónē), is a municipality and district of Ordu Province, Turkey. Its area is 217 km2, and its population is 30,101 (2022). The town lies on the Black Sea coast at an elevation of 20 m (66 ft). Legend and history Perşembe is on the Vona Peninsula on the Black Sea coast and is held to be the point where the legendary Jason and the Argonauts were forced to land during their struggle with the storms and currents of the Black Sea. For a long time Vona was part of the Roman Empire and its successors the Byzantine Empire and Empire of Trebizond. This era ended in 1461 when Trebizond was overturned by Sultan Mehmet II and Vona was brought into the Ottoman Empire, although there was a Turkish (Chepni Tribes) community in the town before this date. By 1520 the port of Vona was a predominantly Muslim town. Composition There are 54 neighbourhoods in Perşembe District: See also Cape Jason References External links Media related to Perşembe at Wikimedia Commons District governor's official website (in Turkish) District municipality's official website (in Turkish) Road map of Perşembe and environs Various images of Perşembe, Ordu Archived 2016-03-03 at the Wayback Machine
Perşembe (district)

Perşembe, waarvan de oorspronkelijke naam Vona luidt, is een Turks district in de provincie Ordu en telt 34.259 inwoners (2007). Het district heeft een oppervlakte van 237,0 km². Hoofdplaats is Perşembe. De bevolkingsontwikkeling van het district is weergegeven in onderstaande tabel.
Mount Güllük-Termessos National Park

Mount Güllük-Termessos National Park (Turkish: Güllük Dağı-Termessos Milli Parkı), established in 1970, is a national park located in Antalya Province, southwestern Turkey. Overview The national park is located in Korkuteli district of Antalya Province, northwest of Antalya, 23 km (14 mi) in the Düzlerçamı direction from 30 km (19 mi) on the Antalyal-Burdur highway D-650. Established on 3 November 1970, the national park covers an area of 67,020 daa (67.02 km2; 25.88 sq mi). Rising from the travertine plains of Antalya, Mount Güllük contains the ruins of the ancient city of Termessos, founded by the Solymoi, one of the indigenous peoples of Anatolia. In the ancient city that has survived to this day, the most important works include tombs from the Hellenistic period, the royal road from the Roman period, agora, theater, cisterns, walls, towers, and a drainage system. In the region, where hills, valleys, and canyons are often found, there is the Mecene Strait, which reaches a depth of 600 m (2,000 ft). Fauna and flora The national park, with an elevation difference of 250–1,665 m (820–5,463 ft), hosts a rich flora and fauna as well as historical values. The region is the habitat of the fallow deer, which is an extinct endangered species. It is also home to mammals such as mountain goats, caracals, lynxes, stone martens, foxes, rabbits, squirrels, badgers, hedgehogs, bats, and rare predators such as Eastern imperial eagles and songbirds. The endemic plant species in the national park, covered with red pine forests and maquis plant communities, also add special importance and value to the biodiversity of the region. Activities The national park, where camping and picnicking are possible, hosts tens of thousands of visitors every year. The best time to visit is between April and December. The national park contains the Mount Güllük Interactive Natural History Museum, Turkey's first interactive nature museum, where the plant and animal species specific to the region can be examined, accompanied by technological applications. See also Termessos Altınbeşik Cave National Park Beydağları Coastal National Park Köprülü Canyon National Park Saklıkent National Park References
Демре

Демре (на турски: Demre) е град в област (вилает) Анталия, Турция. Демре е с население 16 299 жители (2012). Намира се на 12 м надморска височина на около на 5 км от брега на Средиземно море. Носи името на едноименната река, преминаваща през града. История Демре (преди Кале) се намира върху руините на древния град Мира в древна Ликия. Свети Никола Мирликийски Чудотворец е бил епископ на града в края на III век и първата половина на IV век и първоначално погребан там. Побратимени градове Видин, България
Demre

Demre (antigament Kale o Mira) és un municipi i districte de la província d'Antalya, Turquia. La seva superfície és de 329 km², i la seva població és de 27.691 (2022). Va rebre el nom del riu Demre. Demre és la ciutat lícia de Myra, la llar de Sant Nicolau de Myra. El districte era conegut com a Kale fins que va ser rebatejat el 2005. Una important comunitat cristiana de grecs va viure a Demre fins a la dècada de 1920, quan van emigrar a Grècia com a part de l'intercanvi de població de 1923 entre Grècia i Turquia. Una petita població de pagesos turcs es va traslladar a la regió quan els grecs van emigrar. La regió és popular entre els turistes avui dia, especialment els pelegrins cristians que visiten la tomba de Sant Nicolau. Història Mira o Myra (Μύρα, Μύρων) fou una de les principals ciutats de Lícia a la riba de l'Andracos, no gaire llunyà a la costa, amb la vila d'Andriaca com a port. A Andriaca fou on va desembarcar Sant Pau. Teodosi el gran va convertir Mira en la capital de Lícia. La ciutat va conservar el nom fins a l'època moderna però els turcs l'anomenen Demre (Antalya) nom que lògicament va esdevenir oficial. Té nombroses restes antigues, entre elles un teatre que és un dels més grans conservats de l'Àsia, tombes a les roques i altres. Referències Vegeu també Dioscori de Mira, prefecte de la ciutat i mestre de gramàtica Enllaços externs Història de Mira Arxivat 2018-04-18 a Wayback Machine.. AntalyaLife.net (anglès) Viccionari
Demre

Vorlage:Infobox Ort in der Türkei/Wartung/EinwohnerOrtFehlt Demre (Bis 2005 auch Kale) ist eine Stadt im gleichnamigen Landkreis der türkischen Provinz Antalya und gleichzeitig ein Stadtbezirk der 1993 geschaffenen Büyükşehir belediyesi Antalya (Großstadtgemeinde/Metropolprovinz). Der Ort wurde am 6. Juni 1968 zu einer Gemeinde (Belediye) erhoben. Geographie Demre liegt am Rand des westlichen Teils des Taurusgebirges an der Lykischen Küste. Während die Berge meist bewaldet sind, wird in Küstennähe Landwirtschaft betrieben. Sehenswürdigkeiten Die versunkene Stadt Kekova Die Ruinen der lykischen Stadt Myra mit der Kirche des Heiligen Nikolaus von Myra Die antiken Städte Andriake und Simena Städtepartnerschaft Deutschland Elzach Weblinks Website auf Twitter Einzelnachweise