NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Galatski stolp

Galatski stolp (turško Galata Kulesi), uradno Galata Tower Museum (turško Galata Kulesi Müzesi), je star genovski stolp v predelu Galata v okrožju Beyoğlu v Carigradu v Turčiji. Stolp, zgrajen kot stražni stolp na najvišji točki (izgubljenega) obzidja Galate, je zdaj razstavni prostor in muzej ter simbol Beyoğluja in Carigrada. Zgodovina V bizantinskem obdobju je cesar Justinijan I. dal postaviti stolp v mestu, ki naj bi postalo Galata. Ta stolp je bil uničen med četrto križarsko vojno leta 1204. Leta 1267 je bila v Galatskem delu Carigrada ustanovljena genovska kolonija. Obdan je bil z obzidjem in Galatski stolp je bil prvič zgrajen na najvišji točki kot Christea Turris (Kristusov stolp) v romanskem slogu leta 1348 med širitvijo kolonije. V tistem času je bil Galatski stolp z višino 66,9 m najvišja stavba v mestu. Po turški osvojitvi Konstantinopla leta 1453 je bila genovska kolonija ukinjena in obzidje podrto. Stolpu so pustili preživeti in so ga spremenili v zapor. Z njegove strehe si je leta 1638 domnevno pripasal krila Hezarfen Ahmed Çelebi in izvedel prvi medcelinski let ter pristal v Doğancılar Meydanı v Üsküdarju na azijski strani mesta, zgodbo dvomljive pristnosti, ki jo je pripovedoval osmanski potopisec Evliya Çelebi. Od leta 1717 so Osmani uporabljali stolp za varovanje pred požari (na strani starega Carigrada je isto funkcijo služil stolp Bejazıt). Leta 1794, v času vladavine sultana Selima III., je bila streha ojačana s svincem in lesom, vendar je požar močno poškodoval stopnice. Leta 1831 je stavbo poškodoval še en požar, po katerem so potekala nadaljnja obnovitvena dela. Leta 1875 je bila stožčasta streha stolpa uničena med nevihto.[5][6] Ostala je brez te strehe do konca osmanskega obdobja, vendar je bila mnogo let kasneje, med obnovitvenimi deli med letoma 1965 in 1967, stožčasta streha rekonstruirana. Istočasno so leseno notranjost stolpa zamenjali z betonsko konstrukcijo in odprli za javnost. Leta 2020 je bil stolp kontroverzno obnovljen, nato pa ponovno odprt kot muzej. Priljubljen je predvsem zaradi 360-stopinjskega pogleda na Istanbul, ki je viden z njegove razgledne ploščadi. Dimenzije Devetnadstropni stolp je visok 62,59 m brez okraskov na vrhu. Razgledna ploščad je na 51,65 m. Stolp je 61 m nad morsko gladino. Ima zunanji premer 16,45 m pri dnu, notranji premer 8,95 m in stene, ki so debele 3,75 m. Sklici Zunanje povezave Video "Galata Tower, aerial video (4k Ultra HD)"
Кула Галата

Кула Галата је чувени симбол старог Цариграда и његове ђеновљанске четврти Галате. Смештена је на врху брда северно од Златног рога пружајући поглед над градом и целокупном околином. Имена Велики Бастион - византијски назив за кулу. Христов торањ - ђеновљански назив за кулу. Кула Галата - назив који је кула добила по имену тог дела града. Прошлост Кула је подигнута 528. године за време Јустинијана I као Велики Бастион, али бива уништена током четвртог крсташког похода. Када су се Ђеновљани населили у Пери, обновили су кулу 1348. године назвавши је Христов торањ. Она је чинила врх спољашњег бедема ђеновљанског насеља. У 17. веку је са ње уз помоћ вештачких крила летео Хезарфен Челебија, поставши један од првих људи који су летели. Изглед куле Кула, кружне основе, је смештена на самом врху брда које се уздиже над спојем Златног рога и Босфора и у потпуности доминира над целим крајем. Висока је 61 m, односно 140 м. н. в., док јој је пречник 8.95 m од чега 3.75 m отпада на дебљину зида. Око највишег спрата смештена је уска терасица (око 0,6 m), док се сама кула завршава купастим кровом на чијем врху је смештен стуб за барјак. Кула Галата данас Кула је обновљена 1990. године од када је отворена за посетиоце, док су на њеним највишим спратовима смештени кафић и ресторан са ноћним клубом. Око ње се налази мали трг у чијем склопу се налазе остаци спољашњих бедема негдашњег ђеновљанског насеља. Види још Галата Византијски Цариград Бедеми Галате Референце Спољашње везе
Галатська башта

Галатська вежа (тур. Galata Kulesi, англ. Galata Tower) — середньовічна вежа в історичній частині турецького міста Стамбула, одна з яскравих історико-архітектурних пам'яток міста. Розташована в європейській частині Стамбула на високому пагорбі району Галата. Її видно майже з усіх точок центральної частини міста. Опис Висота вежі 61 метр, висота над рівнем моря — 140 метрів, внутрішній діаметр — 9 метрів, зовнішній — 16,45 метра, товщина стін — 3,75 метра. Башта є одним із символів міста. У верхній частині башти розташовані ресторан, нічний клуб, в якому проводять фольклорне турецьке шоу, та оглядовий майданчик. У башті діють два ліфти, які піднімають відвідувачів нагору. Історія Відомо, що ще в 10 столітті н. е. у цих околицях височіла вежа. Проте вежа, яка дійшла до нашого часу, побудована в 1348—1349 роках генуезцями. Вона була оборонним укріпленням і мала назву «Башта Ісуса». Мореплавці використовували її як причал, свого роду станцію торговельних взаємин із Візантією. Башту спорудили з метою захисту цієї зони близько 1341 р. У цій частині фортечних стін, де починався їхній вигин усередину, побудували башту Галата. Перед нею знаходяться руїни захисних стін та ровів, що дійшли до нашого часу. Своє нинішнє ім'я башта отримала за часів Османської імперії. Після захоплення Султаном Фатіхом Мехмедом вежі у генуезців, султан зменшив розміри вежі на 6,8 метра. У період правління султана Мурада III (1574—1595) башту використовували як обсерваторію. Згодом її закрили і перетворили на в'язницю. 1638 року за султана Мурада IV винахідник Хезарфен Ахмет-челебі зробив крила і перелетів з вежі Галата в Ускюдар, розташований на іншому березі Босфору. Ближче до XVII ст. у вежі була розміщена бригада пожежників (мехтерів), а після 1717 року башта Галата несе службу як спостережний пункт на випадок пожежі. Але за іронічного збігу обставин башта згоріла під час пожежі, що спалахнула 1794 року. Вежу Галата відновили під час правління султана Селіма III. На верхньому поверсі прибудували джумбу (виступ із поручнями). 1831 року на вежі сталася друга пожежа. Цього разу над вежею, відремонтованої за наказом султана Махмуда II, звели ще два рівня і відомий конусний дах, а також встановили стелу з написом про відновлення вежі, що належить перу Перті Паші. 1875 року під час сильного шторму було знесено конусний дах, який знову відновили 1960 року. Всередині башти збудували сходовий проліт, який простирається аж до оглядового майданчика. У 1964—1967 роках башту реставрували та добудували дах конічної форми. За останні роки сходи відреставрували і прибудували до них ліфт. Галерея Джерела і посилання http://www.ibb.gov.tr/sites/ks/ru-RU/1-Gezi-Ulasim/tarihi-kuleler/Pages/galata-kuleler.aspx[недоступне посилання] http://www.stambull.ru/info4.html [Архівовано 26 лютого 2010 у Wayback Machine.]
Alişar Hüyük

Alişar Hüyük és una antiga ciutat del Pròxim Orient, pertanyent a la província turca de Yozgat, a la península d'Anatòlia. Es troba a prop de les modernes ciutats d'Alişar i Sarikaya. A 50 km al nord-oest és la ciutat de Yozgat. Història Alişar Hüyük tingué diverses fases d'ocupació: en l'Eneolític, l'edat del bronze, i en les èpoques hitita i frígia. S'hi trobaren tauletes cuneïformes de l'època hitita escrites en l'antic assiri de Capadòcia. L'esment en aquestes tauletes de la ciutat d'Ankuwa ha fet pensar que el jaciment és l'Ankuwa que apareix en altres texts hitites. Aquesta teoria s'esfondrà amb un text del regnat d'Hattusilis II, en què s'afirma que Ankuwa caigué sota el jou hitita en l'edat del bronze final. En època posthitita els frigis colonitzaren grans territoris de Capadòcia, testificat per inscripcions frígies. Durant segles Alişar, segons els segells jeroglífics trobats, fou luvita. Així mateix, hi ha evidències que fan suposar el domini frigi sobre Alişar durant alguns anys. L'assentament desaparegué en la segona meitat del segon mil·lenni ae. Els seus habitants l'abandonaren al s. VII. Segles després ressorgí, amb la construcció, durant el mandat dels primers governadors otomans, d'edificacions de caràcter seminòmada. Arqueologia El jaciment arqueològic, l'excavà entre 1927 i 1932 un equip de l'Institut Oriental de Chicago, dirigit per Erich Schmidt. L'excavació es reprengué el 1992, dirigida per Ronald Gorny com a part del Projecte Regional Allisar, tot i que la major part del treball es realitzà en la propera Çadir Höyük. N'hi ha proves d'ocupació continuada des de l'edat del bronze fins a l'Imperi otomà. De l'assentament, polinuclear (acròpoli i ciutat baixa), amb certa consistència en l'edat del bronze antic, s'han exhumat cases de tova, terrissa, concentrada en la ciutadella i la ciutat baixa. Del bronze mitjà daten les muralles. Com en altres ciutats anatòliques, s'hi han trobat peses de telers. Les troballes s'exhibeixen al Museu de les Civilitzacions d'Anatòlia d'Ankara. Referències Bibliografia Cassin, Elena; Bottéro; Vercoutter. Los imperios del antiguo Oriente III. La primera mitad del primer milenio. Madrid: Siglo XXI, 1986. ISBN 84-323-0048-9. Enllaços externs Deliyannis, Yannis. «Les pratiques funeraires en Anatolie durant la 1ere moitié du IIe millénaire avant notre ère». [Consulta: 12 gener 2018].
Alişar Höyük

Alişar Höyük ist ein Siedlungshügel im östlichen Zentralanatolien (Provinz Yozgat). Er liegt zwischen Sorgun und Sarıkaya im Tal des Kanak Suyu, genauer gesagt an einem Nebenfluss des oberen Kanak Suyu, dem Alişar Özü Çayı. Die nächsten Dörfer sind Alişar im Süden und Karaveli im Nordwesten. Alışar Höyük liegt etwa 130 km nördlich von Kayseri. Der Tell nimmt ca. 18 ha ein und besteht aus einer Zitadelle und der durch eine massive Stadtmauer begrenzten Unterstadt. Es wird von Gorny mit dem hethitischen Ankuwa gleichgesetzt. Ausgrabungen Alişar Höyük wurde 1927–1932 durch ein Team der University of Chicago unter der Leitung von Hans Henning von der Osten (1899–1960) ausgegraben. Seit den 1990er Jahren gräbt hier wieder ein Team der University of Chicago, diesmal unter Leitung von Ronald L. Gorny. Schicht 11T und 10T datieren in die Zeit der altassyrischen Handelskolonien. Zerstörungsspuren in Schicht 11 gehen vielleicht auf die hethitische Eroberung zurück. Die gefundenen Objekte sind im Museum für anatolische Zivilisationen in Ankara ausgestellt. Geschichte Gorny nimmt an, dass die Stadt vielleicht ursprünglich hattisch war und im Zuge des hethitischen Vordringens von Kaneš nach Norden in das entstehende hethitische Imperium eingegliedert wurde. In Alisar Höyük gefundene Wirtschaftstexte belegen, dass die Stadt Teil des altassyrischen Handelsnetzes war. Literatur Ronald L. Gorny: Hittite Imperialism and Anti-Imperial resistance as viewed from Alişar Höyük. In: Bulletin of the American Schools of Oriental Research. 299/300, 1995, S. 65–89. S. Branting: The Alisar Regional Survey 1993–1994: A Preliminary Report. Anatolica 1996. Ronald L. Gorny: Alişar Höyük in the Late Second Millennium B.C. In: O. Carruba, M. Giorgieri, C. Mora (Hrsg.): Atti del Congresso Internazionale di Hittitologia. (= Studia Mediterranea. 9). 1995, S. 159–171. Einzelnachweise Weblinks tayproject.org
Alişar Hüyük

Alişar Hüyük es una antigua ciudad del Próximo Oriente, perteneciente a la provincia turca de Yozgat, en la península de Anatolia. Se halla cerca de las modernas ciudades de Alişar y Sarıkaya. A 50 km al noroeste está la ciudad de Yozgat.​ Historia Alişar Hüyük tuvo varias fases de ocupación: en el Calcolítico, la Edad del Bronce, y en las épocas hitita y frigia. Se encontraron varias tablillas cuneiformes de la época hitita escritas en el antiguo asirio de Capadocia.​ La mención en dichas tablillas de la ciudad Ankuwa ha dado pie a especular que el yacimiento es la Ankuwa que aparece en otros textos hititas. Esta teoría quedó desmontada con un texto del reinado de Hattusili II, donde se afirma que Ankuwa cayó bajo el yugo hitita en la Edad del Bronce Final.​ En época posthitita los frigios colonizaron grandes territorios de Capadocia, atestiguado por inscripciones frigias. Durante siglos Alişar, según los sellos jeroglíficos encontrados, fue luvita. Asimismo, existen evidencias que hacen suponer el dominio frigio sobre Alişar durante algunos años.​ El asentamiento pericilitó en la segunda mitad del segundo milenio a. C. Sus habitantes la abandonaron el siglo VII. Siglos después resurgió, con la construcción durante el mandato de los primeros gobernadores otomanos de edificaciones de carácter seminómada.​ Arqueología El sitio arqueológico fue excavado entre 1927 y 1932 por un equipo del Instituto Oriental de Chicago. El trabajo fue dirigido por Erich Schmidt.​​​​​​​ La excavación se reanudó en 1992, dirigida por Ronald Gorny como parte del Proyecto Regional Alisar, aunque la mayor parte del trabajo se ha realizado en la cercana Çadır Höyük.​​ Está atestiguada la ocupación continuada desde la Edad del Bronce hasta el imperio otomano. Del asentamiento, polinuclear (acrópolis y ciudad baja), con cierta consistencia en la Edad del Bronce Antiguo, se han exhumado viviendas de adobe, cerámicas, concentradas en la ciudadela y la ciudad baja. Del Bronce Medio datan las murallas.​ Como en otras ciudades anatólicas se han hallado pesas de telares.​ El fruto de las excavaciones se exhibe en el Museo de las Civilizaciones de Anatolia de Ankara.​ Referencias Bibliografía Cassin, Elena; Bottéro, Jean; Vercoutter, Jean (1986). Los imperios del antiguo Oriente III. La primera mitad del primer milenio. Madrid: Siglo XXI. ISBN 84-323-0048-9. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Alişar Hüyük. Deliyannis, Yannis. «Les pratiques funeraires en Anatolie durant la 1ere moitié du IIe millénaire avant notre ère» [Las prácticas funerarias en Anatolia durante la primera mitad del II milenio a. C.: Alişar Hüyük, Gordio, Osmankayası, Ilıca, Kültepe y Boğazköy] (en francés). Consultado el 12 de enero de 2018.
Alişar

Alişar Höyük est un site archéologique de Turquie, situé dans la province de Yozgat, en Anatolie centrale, à 15 kilomètres au nord-est de la ville de Sarıkaya. Ses ruines seraient celles de la cité antique d'Ankuwa dans la première moitié du IIe millénaire av. J.-C. Alişar Höyük a été fouillé de 1927 à 1932 par une équipe de l'Oriental Institute de l'université de Chicago dirigée par Erich Schmidt et Hans Henning von der Osten. Leurs recherches stratigraphiques mirent en évidence la longue occupation du site, depuis la période chalcolithique au début du IVe millénaire av. J.-C. jusqu'à la période phrygienne dans la première moitié du Ier millénaire av. J.-C. Les céramiques qui furent mises au jour dans ces différents niveaux servent souvent de références pour les autres types de la région. La stratigraphie du site est cependant désordonnée : si le niveau I correspond à la phase la plus ancienne (chalcolithique), la phase suivante est le niveau III qui correspond à l'Âge du bronze ancien (seconde moitié du IIIe millénaire av. J.-C.), avec une céramique peinte caractéristique (dite « Alişar III » ou « cappadocienne »), puis vient le niveau II qui correspond au Bronze moyen (première moitié du IIe millénaire av. J.-C.), puis après une désertion du site durant la seconde moitié du IIe millénaire av. J.-C. (la période de l'empire hittite) viennent les niveaux de l'äge du fer, la période phrygienne (IV) caractérisée par sa céramique grise, puis une phase hellénistique durant laquelle le site est peu peuplé (V). La période II d'Alişar correspond à celle des colonies marchandes assyriennes en Anatolie, surtout connues grâce aux milliers d'archives cunéiformes retrouvées à Kültepe, l'antique Kanesh. Alişar a livré quelques tablettes de cette période, indiquant qu'on y trouvait un comptoir marchand assyrien. Le nom du site serait alors Ankuwa. Les fortifications de cette période ont été dégagées. Le site est abandonné dans le courant du XVIIIe millénaire av. J.-C., après avoir été dominé par les rois de Kussara, et ne semble donc pas avoir connu de développement durant la période du royaume hittite qui émerge juste après. Liens externes Ressource relative aux beaux-arts : Grove Art Online Portail du Proche-Orient ancien Portail des Hittites Portail de l’archéologie
Alişar

Alişar (Alişarhöyük, Alişar Höyük, Alişar Hüyük) Közép-Anatólia keleti részén Yozgat tartományban található régészeti lelőhely (településdomb: tepe, höyük). Sorgun és Sarikaya városok közt található, a Kanak Su (a Felső Kanak mellékfolyója), vagy másképpen Alişar Özü völgyében. Szomszédos települései: délen Alişar, északnyugaton Karaveli. A régészeti lelőhely A Kayseritől 130 kilométerre levő régészeti terület mintegy 18 hektár nagyságú, amely egy fellegvárat (citadellát), valamint masszív városfalakkal védett alsóvárost foglal magába. A régész Gorny véleménye szerint a hettita Ankuwa településsel azonosítható. Más vélemények szerint Kuššara vagy Šanaḫuitta településekkel azonos. Az ásatások Alişarhöyükön 1927-32. között a chicagoi egyetem Hans Henning von der Ostem által vezetett csoportja végzett ásatásokat. 1990. óta a chicagoi egyetemnek egy újabb csoportja folytatja az ásatásokat, Ronald R. Gorny vezetése alatt. A T 11. és T 10-es településrétegeket az asszír kereskedő-kolóniák korára datálta. A T 11-es rétegben található rombolási nyomok feltehetőleg a hettiták támadására, vagy uralmára vezethetők vissza. A régészeti leletek Az ásatások során talált leleteket az ankarai Anatóliai Civilizációk Múzeuma-ban tartják, s ott tekinthetők meg. Településtörténet Gorny véleménye szerint a korábbi időkben valószínűleg hatti település lehetett és a hettitáknak Kaneš-ből északra irányuló terjeszkedésével vált a hettita impérium részévé. Az Alişarhöyükön fellelt agyagtáblák gazdasági tárgyú szövegeiből kitűnik, hogy a város az asszír kalmárklóniák hálózatának fontos északi tagja volt. Később, a bronzkorban (Kr. e. 3000 k.–Kr. e. 2000 k.) a jelek szerint két kultúra létezhetett e területen, a leletek ugyanis külső támadók behatolására utalnak. Valószínűleg az indoeurópai hettiták vagy velük rokon törzsek törtek be a területre, de rövid időn belül beolvadtak a lakosságba. A helyi, kis-ázsiai kultúra tárgyi emlékei között számos Kr. e. XIX. sz.-i „kappadókiai agyagtábla” maradt ránk az Alisar Hüyükben élt asszír kereskedő-kolónusok feljegyzéseivel. A Kr. e. XIII. sz. után a mesterséges domb phrüg erődnek adott helyet, melyet várfal vett Körül. A település egészen a Kr. e. VI. sz.-ig létezhetett, végül tűz pusztította el. Források ACM: Museum für Anatolische Zivilisationen (Museumführer), - ACM 1997. (magyarra fordította: Kiss Tamás: KT_ARCHIV_VeML) - ISBN 9789757523031 Sebastiano Soldi: Az Ókori Közel-Kelet művészete, A művészet története 1. - Corvina Kiadó, 2006 - ISBN 963-13-5554-3 Békési B. István: Törökország (p. 482-489) - Panoráma-könyvek - ISBN 963-243-150-2 M. Roaf: A mezopotámiai világ atlasza - Bp. Helikon K.1998. - ISBN 963-548-790-8 C.W.Ceram: A hettiták regénye. Gondolat K. (1964) Turhan Can: Turkey (Cradle of Civilisation) - Orient Publishing House - Istanbul, 1994 - ISBN nincs Lásd még Anatóliai civilizációk régészeti lelőhelyei Anatóliai Civilizációk Múzeuma További információk
Alişar Hüyük

Alişar Hüyük, Alişar Höyük – wzgórze znajdujące się w środkowej Turcji, położone na wschód od Ankary oraz w odległości ok. 150 km na zachód od dystryktu Boğazkale. W latach 1927–1932 Amerykanie przeprowadzili tam wykopaliska archeologiczne. Były to pierwsze całkowicie naukowe pod względem metodycznym badania archeologiczne w Anatolii. Dokonano wówczas określenia wzajemnych relacji pomiędzy warstwami archeologicznymi oraz znaleziono ruiny starożytnego miasta. Historia Początki osadnictwa na wzgórzu datuje się na czasy neolitu. W XVIII w. p.n.e. mieściła się tam asyryjska kolonia handlowa, czego dowodzą m.in. odnalezione dokumenty. Od XVII do XIII w. p.n.e. wystąpiła przerwa osadnicza, następnie do około XII w. p.n.e. Alişar Hüyük było miastem hetyckim – stolicą jednej z krain państwa Hetytów, a później – miastem frygijskim. Osada została zniszczona przez pożar w VI w. p.n.e. Bibliografia Popularna Encyklopedia Powszechna. Kraków: 1994, s. 98. ISBN 83-85719-07-5. Encyklopedia WIEM. [dostęp 2010-01-05].
Алишар-Хююк

Алишар-Хююк (тур. Alişar Höyük) — телль на территории ила Йозгат в современной Турции, где близ современной деревни Алишар обнаружены останки древнего города. История Селение на территории Алишар-Хююка существовало со времён энеолита, продолжало существовать в бронзовом веке, в том числе во времена Хеттского царства, а после его упадка — под властью фригийцев. Здесь обнаружен ряд клинописных табличек хеттской эпохи, записанных на ассирийском языке клинописью каппадокийского типа. Упоминание в данных табличках города Amkuwa позволяет отождествить Алишар-Хююк с городом Анкува, упоминаемым в хеттских текстах. Археология Раскопками памятника в 1927—1932 гг. занималась группа археологов из Восточного института Чикагского университета под руководством Ганса Хенниха фон дер Остена, его заместителем был Эрих Шмидт. Раскопки возобновил в 1992 г. Рональд Горны в рамках Регионального проекта Алишар, хотя основная часть его работы проводилась на соседнем телле Чадыр-Хююк. См. также Города древнего Ближнего Востока Примечания Литература Ronald L. Gorny, The Biconvex Seals of Alishar Höyük, Anatolian Studies, vol. 43, pp. 163–191, 1993 Erich Schmidt, Anatolia Through the Ages: Discoveries at the Alishar Mound, 1927—1929, Oriental Institute Communication 11, University of Chicago Press, 1931 Ronald L. Gorny, Hittite Imperialism and Anti-Imperial Resistance As Viewed from Alișar Höyük, Bulletin of the American Schools of Oriental Research, no. 299/300, The Archaeology of Empire in Ancient Anatolia, pp. 65–89, 1995 Ссылки Алишар-Хююк керамика (на французском) соседний Çadır Höyük — раскопки Anatolian Iron Age Ceramics Project — 1 фото
Alişar Hüyük

Alişar Hüyük je bilo starodavno naselje v osrednji Anatoliji v bližini sedanje vasi Alişar v turški provinci Yozgat. Zgodovina Alişar Hüyük je bil naseljen od začetka bakrene dobe, celo bronasto dobo in hetitsko obdobje in vse do frigijskih časov. V njem je bilo najdenih več glinenih tablic iz hetitske dobe, pisanih v kapadoški različici staroasirskega klinopisa. Omemba mesta Amkuva na tablicah je sprožila domneve, da je najdišče istovetno z Ankuvo, omenjeno v drugih hetitskih besedilih. Arheologija Najdišče je od leta 1927 do 1932 raziskovala skupina strokovnjakov z Orientalskega instituta Univerze Čikaga pod vodstvom Ericha Schmidta. Izkopavanja so se nadaljevala leta 1992 kot del regionalnega Projekta Alisar. Vodil jih je Ronald Gorny. Večina izkopavanj je bila kljub temu opravljena v bližnjem Çadır Höyüku. Çadır Höyük Približno dvanajst kilometrov severozahodno od Alişar Hüyüka je pomembno arheološko najdišče Çadır Höyük. Arheologi so po nedavnih izkopavanjih najdišče poskusno poistovetili s hetitskim mestom Zipalanda. Radiokarbonske analize so najstarejše naselje umestile v zgodnjo bakreno dobo (5300-4500 pr. n. št.). Mesto je bilo verjetno naseljeno že prej, morda že v mlajši kameni dobi okoli 5500 pr. n. št. Zdi se, da je Çadır Höyük cvetel v srednji in pozni bronasti dobi (2000-1100 pr. n. št.) in naprej v železni dobi. Sklici Viri
Alişar Höyük

Alişar Höyük är en arkeologisk fyndplats, 80 kilometer om Hattusa i Turkiet, utgrävd 1926–1932 av Oriental Institute i Chicago under ledning av Hans Henning von der Osten. Utgrävningen visade att Alişar Höyük från 1900-talet f. Kr. varit en viktig assyrisk handelsplats och gav rika fynd från kalkolitisk tid och bronsålder från hettitisk tid. Bland annat påträffades kappadokiska kilskriftstavlor på assyriska och ett frygiskt citadell från 700-talet f. Kr. Källor Nationalencyklopedin multimedia plus, 2000