NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Demre

Demre város Törökország mediterrán partján, a Demre folyó mellett, Antalya tartományban. Demre városának a 2010-es népszámláláskor 15 899 lakosa volt. Földrajza Demre az Antalya-öböltől nyugatra található, a Torosz-hegység mögött. Éghajlata mediterrán; forró, száraz nyárral és meleg nedves téllel. Története Demre, régi nevén Myra, Szent Miklós püspökségének helye. Az 1920-as évekig görög lakossága volt Demrének (Myra). 1923-ban aztán a Görögország és Törökország közötti lakosságcsere részeként lakói Görögországba költöztek. A térségben elhagyott görög falvak feltűnően emlékeztetnek erre az exodusra. Az elhagyatott görög házak még mindig láthatók Demrében és Kalkan, Kaş és Kaya régióban, görög szellemvárosokként. A régió ma népszerű a turisták, különösen a keresztény zarándokok között, akik itt Szent Miklós sírját látogatják meg. A környék megélhetése az idegenforgalom fellendülésének kezdete előtt az 1980-as években főként a mezőgazdaságtól függött, ami ma is fontos. Demre környékén gránátalmát és citrusféléket termesztenek, és mostanában nagy mennyiségű gyümölcsöt és zöldséget nevelnek az üvegházakban. Nevezetességek Szent Miklósról elnevezett bazilika Ókori római színház romjai Hegyoldali sziklába vájt ókori sírok Galéria
Demre

Demre (fino al 2005 nota come Kale) è un comune turco di 26 180 abitanti, capoluogo dell'omonimo distretto nella provincia di Adalia. La città sorge sulle rovine dell'antica Myra, importante centro culturale della Licia ellenica e poi romana, che fu sede episcopale, durante i secoli del cristianesimo, dell'arcidiocesi di Mira. Geografia fisica Territorio La città di Demre è situata sulla costa della penisola di Teke, nella parte occidentale del golfo di Antalya, cinta a nord dai monti del Tauro. Le montagne sono ricoperte dalla macchia mediterranea, tipica degli ecosistemi come quelli della Turchia meridionale. Nella città scorre e fluisce verso il mare il fiume Demre Çayı, che dà il nome al centro abitato. Clima Il clima di Demre è tipicamente mediterraneo, caratterizzato da lunghi periodi di siccità estiva e inverni piovosi con temperature miti. La temperatura media annuale è di 18,5 °C; quella di gennaio è di 11,1 °C, mentre la media di luglio sale a 26,6 °C. L'accumulo totale delle precipitazioni ammonta a 920 mm annui. Storia Anticamente, la città di Demre veniva chiamata Myra (in greco antico Μύρα?, Myra). Le prime evidenze archeologiche risalgono al VI secolo a.C., quando, insieme con Xanthos e Patara, costituì una lega di città stato indipendenti. Nel II secolo a.C., con la conquista romana della Grecia, Myra visse il suo periodo di maggior splendore: era infatti un prospero centro economico, ed è ricordata come uno degli scali nel viaggio che san Paolo intraprese verso Roma nel 60 d.C. Nel anno 141 fu quasi completamente distrutta da un terremoto e, in seguito, venne in gran parte ricostruita. Nel IV secolo, fu eretta sede metropolitana dell'arcidiocesi di Mira; uno dei primi vescovi fu san Nicola di Bari, all'origine del mito di Babbo Natale. Sotto l'Impero bizantino, l'importanza di Myra crebbe progressivamente e l'imperatore Teodosio II, all'inizio del V secolo, la innalzò a capitale del thema di Kibyrrhaioton. Nel VII secolo, però, la città venne più volte depredata dagli arabi e nell'809 fu conquistata dagli Abbasidi, condotti dal califfo Hārūn al-Rashīd. Da allora, la città cominciò un lento e inesorabile declino: ritornata all'Impero bizantino, cadde definitivamente nelle mani dei Selgiuchidi sotto il regno di Alessio I Comneno. Monumenti e luoghi d'interesse Architetture religiose Chiesa di San Nicola Costruita fra il V e il XII secolo, è particolarmente nota per essere stata il luogo di sepoltura di san Nicola, che fu vescovo ortodosso dell'antica città di Myra nel IV secolo. Nel 1087, una spedizione navale partita da Bari trafugò le reliquie del santo, che vennero traslate nella basilica ivi eretta in suo onore. Siti archeologici Nelle vicinanze di Demre sono situati i resti dell'oracolo di Apollo Surio, famoso nell'antichità. Società Evoluzione demografica Abitanti censiti: Amministrazione Gemellaggi Demre è gemellata con: Elzach, dal 1997. Note Voci correlate Myra San Nicola Storia dell'Anatolia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Demre
Demre

Demre este un oraș și districtul său înconjurător în provincia Antalya, pe coasta mediteraneană a Turciei, numit după râul Demre. Demre este orașul Myra din Licia, unde se află casa Sfântului Nicolae. Districtul a fost cunoscut sub numele de Kale, până a fost redenumit în 2005. O comunitate creștină substanțială de greci a trăit în Demre (Myra) până în anii 1920, când au migrat în Grecia, ca parte a schimbului de populație din 1923 între Grecia și Turcia. Satele grecești abandonate din regiune sunt o amintire izbitoare a acestui exod. Case grecești abandonate pot fi încă văzute la Demre și în regiunile Kalkan, Kaș și Kaya, care este un oraș fantomă grec. O mică populație de fermieri turci s-a mutat în regiune atunci când grecii au migrat în Grecia. Regiunea este destinație turistică, în special pentru pelerinii creștini care vizitează orașul Sfântului Nicolae. Monumente Biserica Sfântul Nicolae din Demre, monument din secolul al VI-lea, în prezent muzeu Note Legături externe Demre municipality Photos from Demre Arhivat în 5 decembrie 2019, la Wayback Machine.
Демре

Демре (тур. Demre) — приморский город и район в турецкой провинции Анталья. До 2005 года район носил название Кале. История Современный город выстроен на месте Миры — одного из главных центров древней Ликии, известного также как главный центр почитания Святого Николая. Современное название получил от реки, впадающей здесь в Средиземное море. До событий 1923 года большинство населения составляли греки. После их геноцида многие дома и поселения оказались заброшенными. Ссылки Официальный сайт города Архивная копия от 17 мая 2006 на Wayback Machine Официальный сайт района Архивная копия от 27 мая 2013 на Wayback Machine Виртуальная экскурсия по Демре и Ликийским гробницам Архивная копия от 14 апреля 2012 на Wayback Machine
Demre

Demre je mesto in okrožje v provinci Antalya na sredozemski obali Turčije, poimenovano po reki Demre. Sodobno mesto Demre je likijsko mesto Mira, dom svetega Nikolaja. Okrožje je bilo znano kot Kale, dokler ga niso leta 2005 preimenovali. Večina krščanskih Grkov je živela v Demreju (Miri) do 1920-ih, ko so se morali preseliti v Grčijo kot del izmenjave prebivalstva med Grčijo in Turčijo leta 1923 . Zapuščene grške vasi v regiji so osupljiv opomnik tega izseljevanja. Zapuščene grške hiše je še vedno mogoče videti v Demreju in regijah Kalkana, Kaş in Kaye, ki je grško mesto duhov. Majhna populacija turških kmetov se je preselila v regijo, ko so se Grki odselili. Regija je danes priljubljena med turisti, zlasti krščanskih romarjev, ki obiščejo grob svetega Nikolaja. Geografija Demre leži na obali polotoka Teke, zahodno od antalijskega zaliva, z gorovjem Taurus v ozadju. Gore so gozdnate, obalni pas pa je iz dobre zemlje, ki jo prinašajo gorske reke. Podnebje je značilno mediteransko, z vročimi suhimi poletji in toplimi vlažnimi zimami. Preden se je v 80. letih začel turistični razcvet, je bilo lokalno gospodarstvo odvisno od kmetijstva, ki je še danes pomembno. V vasi Demre gojijo granatna jabolka (Punica granatum) in agrume, zdaj pa je v rastlinjakih vse leto veliko sadja in zelenjave. Tudi zaradi bogate zgodovine, znamenitosti, kot je otok Kekova, morja in toplega vremena, je ta obala zelo priljubljena pri turistih iz Turčije in vse Evrope, čeprav Demre še vedno nima toliko turistov, ko jih uživajo okrožja bližje letališču Antalya. Nekatere lokalne rokodelske obrti, kot so izdelava preprog in dogodki, kot je letni festival kameljih bojev (turško deve güreşi - je šport, v katerem se dva kamelja samca spopadata kot odgovor na samico, ki jo vodijo pred njima), prinašajo dodaten zaslužek. Domača kuhinja vključuje ribe in druge morske jedi iz Sredozemlja. Demografija Po popisu leta 2010 je imelo okrožje 25 078 prebivalcev. [5] Mesto ima po oceni 16.299 prebivalcev. Okrožje Demre ima eno občino (Beymelek) in devet vasi. Zgodovina Za podrobnosti o zgodovini in arheologiji mesta glej Mira in Nikolaj iz Mire. Mira je bilo eno najpomembnejših mest v starodavni Likiji. Najdeni so bili kovanci iz leta 300 pred našim štetjem, logično pa je bilo, da je mesto moralo biti ustanovljeno stoletja prej. Mesto je uspevalo kot del Rimskega cesarstva in imelo veliko javnih zgradb. Znamenitosti Številne grobnice z določenim lokalnim slogom. Rimsko gledališče in drugi ostanki rimske Mire v mestu Demre. Grobnice vklesane v skale. Cerkev svetega Nikolaja iz Mire, v čast škofu in človeku. Antični mesti Andriake in Simena Izlet z ladjo do otokov in potopljene ruševine Kekova Partnerska mesta Nemčija Elzach, Nemčija Sklici Zunanje povezave Demre municipality Photos from Demre
Демре

Демре́ — місто та навколишній район в турецькій провінції Анталія на Середземноморському узбережжі Туреччини, названий на честь річки Демре. Історія Поблизу Демре в античну добу знаходилося велике лікійське місто Міра. До 2005 року район мав назву Кале. Географія Демре знаходиться на узбережжі півострова Теке, на заході затоки Анталія з Таврськими горами позаду. Гори покриті лісами, а ґрунт прибережної смуги родючий завдяки наносам гірських річок. Клімат в місті типово середземноморський з жарким літом та теплою вологою зимою. Примітки Посилання Офіційний сайт міст [Архівовано 17 травня 2006 у Wayback Machine.] Офіційний сайт району [Архівовано 27 травня 2013 у Wayback Machine.] Віртуальна екскурсія по Демре та Лікійським гробницям [Архівовано 14 квітня 2012 у Wayback Machine.]
Karacalar, Emirdağ

Karacalar is a village in the Emirdağ District, Afyonkarahisar Province, Turkey. Its population is 667 (2021). The village was founded in the 1730s as Kiliççeken by Latif (his descendants named Latif uşakları/uşağı), it was later renamed Üç Kuyu, then in 1850 Karacalar. Population Migration Many inhabitants from Karacalar migrated to Western Europe since the 1960s. The reportedly first migrant from the Emirdag district to Belgium, in 1963, was 'Kötü Ahmet', Ahmet Öztürk, originally from Karacalar. In 2000 his son Mustafa Öztürk was elected as a municipal councillor in the Belgian commune of Schaerbeek. The village head Nurettin Shahbaz, who was in charge for four mandates between 1984 and 2014, lived and worked himself in Belgium in 1973-1974 as a toiler in a cement factory in Ottignies. He came back after having lost two children in the fire of his housing in Brussels. Most of his brothers and sisters, and one of his sons, stayed in Belgium. The Shahbaz family is well known in the Turkish neighbourhood in Brussels (Schaerbeek and Saint-Josse-ten-Noode) as the Dede of the Karacalar Alevis has traditionally been one of his members. Village heads List of the village heads ((in Turkish) Köy muhtar) Çolakoglu Seyıt Izcı Süleyman Bağseven 1938 Bekir Şahbaz 1943 Mehmet Kubat 1947 Tahir Baş 1950 Süleyman Sarıgöz 1959 Mahmut Gökkaya 1964 Muhittin Atmaca 1968 Ahmet Baş 1973 Latif Kahya 1977 A. Nurettin Şahbaz 1984 Tahir Atmaca 1989 A. Nurettin Şahbaz 1994 Dogan Polat 1999 A. Nurettin Şahbaz 2004 A. Nurettin Şahbaz 2009 Ramazan Çandırli 2014 Gökhan Turköz 2019 Ramazan Kubat 2024 Personalities from Karacalar Sait Köse, businessman, alderman in Schaerbeek (Belgium) since 2001 Ahmet Öztürk "Kötü Ahmet" Ramazan Kubat, Turkish folk singer References
Пергам

Пергам (на гръцки: Πέργαμος) или Пергамо́н (на старогръцки: Πέργᾰμον) е античен град в Еолия, постигнал най-голям разцвет като столица на Пергамското царство през елинистическата епоха. Днес в близост до античния град се намира съвременният град Бергама. История В Пергам е изпърво изобретен пергаментът. Градът се споменава в Библията, в книга Откровение (глава 1, стих 11). В елинистическия период Пергам е столица на елинистична държава – Пергамско царство, известно с това, че е верен съюзник на Древен Рим. Елинистичният Пергам бил обкръжен от здрава стена с така наречените Врати на Евмен. Над града се е намирал Акрополът, който бил разположен в живописна композиция на тераси, на чийто горни площадки се намирали дворците на пергамските царе и военните арсенали, а малко по-ниско било светилището на Атина-Нике или Атина-Победителка (виж и Храм на Атина-Нике (Химера)). В Пергам се намирала втората по величина библиотека в античния свят – след Александрийската. Според легендата, предадена от Плиний, в Пергам е изобретен пергамента вследствие от забраната на египетските Птолемеи да се изнася папирус. Библиотеката съдържала по онова време 200 000 пергаментови книги. Тя е изнесена в Римски Египет от Марк Антоний и подарена като сватбен подарък на последната египетска царица Клеопатра VII – за включването ѝ в колекцията на Александрийската библиотека. Античният град е известен още и с храма на Деметра, големият олтар на Зевс, Пергамския олтар, както и със забележителния си амфитеатър. В древногръцката митология Според древногръцката митология Пергам е основан от сина на Андромаха и Хелен – брат на Хектор (нейният първи съпруг). Новороденият бил наречен Пергам в памет на цитаделата на древна Троя, която се наричала Пергам. След смъртта на Хелен, Андромаха и Пергам се преселват в Мала Азия, където Пергам основава този град, получил своето название от името на своя основател. Археологически разкопки Разкопките на Пергам започват немските археолози Карл Хуман и Ернст Курциус през 1878 – 1886 и 1900 – 1906 г., като те продължават и следващите години. В равнината около античния град са се съхранили руините на римския град, сред които се откроява Червената зала от времената на „славните петима добри императори“. Известни личности Родени в Пергам Авъл Юлий Квадрат (1 – 2 век), политик Гален (129 – 216), лекар и философ Кратип (1 век пр.н.е.), философ Луций Куспий Пактумей Руфин (? – 100), политик Починали в Пергам Лициния (? – 130 пр.н.е.), римлянка Лициния (? – 130 пр.н.е.), римлянка Марк Перперна (? – 129 пр.н.е.), римски политик Публий Корнелий Сципион Назика Серапион (181 пр.н.е. – 132 пр.н.е.), римски политик Свързани с Пергам Аполодор (180 пр.н.е. – 119 пр.н.е.), писател, работил в града след 146 пр.н.е. Аристоник Пергамски (? – 129 пр.н.е.), бунтовник Евмен II (221 – 158 пр.н.е.), цар Евсевий Миндски (4 век), философ, учи и преподава в града около 351 Източници
Pergam

Pergam (grčki: Pérgamon, τὸ Πέργαμον; latinski: Pergamum) je antički grad iznad doline Bakirçay u sjeverozapadnom dijelu Male Azije, nedaleko od današnje Bergame u Turskoj. Za vrijeme helenizma bio je razvijeno utvrđeno središte Pergamske države dinastije Atalida i središte znanja antičkog svijeta. Sam grad bio je podijeljen na donji grad s tržnicama, srednji grad s gimnazijem i svetištima, te gornji grad s Ateninim hramom iz 3. st. pr. Kr. Najveći uspon Pergam je doživio u doba vladanja kraljeva Atala I. Sotera i Eumena II. Pergamska knjižnica (s oko 2000 svitaka) ubrajala se, uz aleksandrijsku, u vodeće knjižnice helenističkog kulturnog kruga. Otkrili su je njemački arheolozi prilikom iskapanja 1878. – 1886. Pergament (pergamena), pisaći materijal dobiven preradom kože ovaca ili koza je dobio ime upravo prema gradu Pergamu. Naime, u 2. st. pr. Kr., zbog naraslih potreba novoosnovane kraljevske knjižnice i nakon što su egipatski vladari zabranili izvoz papirusa u taj grad, Pergam je bio primoran povećati proizvodnju pergamenta. Monumentalni hramovi, kazališta, stoa i trijemovi, gimnazija, oltar i knjižnice na akropoli izgrađeni su na kosom terenu brda, okruženi gradskim zidinama. U 19. stoljeću otkriven je i Zeusov žrtvenik u Pergamu, podignut 180. pr. Kr. u slavu zajedničke pobjede Pergama, Rimljana i Rodosa nad sirijskim vladarom Antiohom III. (189. – 182. pr. Kr.). Cijeli hram je zapravo pobjeda skulpture nad arhitekturom; građevina je podređena kiparskim ukrasima slobodnih skulptura dotad neviđene pokretljivosti i reljefa dramatičnih situacija borbe bogova i giganata, kao i prizorima iz života Telefa, legendarnog utemeljitelja Pergama. Zeusov žrtvenik je danas rekonstruiran u Staatliche Museen u Berlinu (Pergamski muzej). Svetište Kibele nalazi se isklesano u stijeni na sjeverozapadu drugog brda i vizualno je povezano s akropolom. Kasnije grad je postao glavni grad rimske provincije Azije, poznato po svom lječilištu odmah izvan grada, Asklepijevom svetištu. U gradu se nalaze i ostaci rimskih zdanja kao što su kazalište, stadion i amfiteatar. Krajolik na nižim padinama okolo akropole sadrži i mnoge grobne humke i ostatke rimskih, bizantskih i osmanskih građevina oko modernog grada Bergama. Vanjske poveznice
Pergam

Pergam (antgrč. Pérgamon, lat. Pergamum) je antički grad u severozapadnom delu Male Azije, nedaleko od današnje Bergame u Turskoj. U savremenom grčkom zove se Pergamos (Πέργαμος). Pergamon je dodat na Uneskovu listu 2014. godine. Za vreme helenizma bio je razvijeno utvrđeno središte Pergamske države. Sam grad bio je podeljen na donji grad s prodavnicama, srednji grad s gimnazijama i svetilištima, te gornji grad s Atininim hramom iz 3. veka pre Hrista. Najveći uspon Pergam je doživeo u doba vladavine kraljeva Atala I Sotera i Eumena II Pergamska biblioteka (s oko 200.000 svitaka) ubrajala se, uz aleksandrijsku, u vodeće biblioteke helenističkog kulturnog sveta. Otkrili su je nemački arheolozi prilikom iskopavanja 1878.-1886. Pergament (pergamena), pisaći materijal dobiven preradom kože ovaca ili koza je dobio ime upravo prema gradu Pergamu. Naime, u 2. veku pre Hrista, zbog naraslih potreba novoosnovane kraljevske biblioteke i nakon što su egipatski vladari zabranili izvoz papirusa u taj grad, Pergam je bio primoran povećati proizvodnju pergamenta. U 19. veku otkriven je i Zevsov žrtvenik u Pergamu, podignut 180. veku pre Hrista u slavu zajedničke pobede Pergama, Rimljana i Rodosa nad sirijskim vladarom Antiohom III (189.-182. pre Hrista). Celi hram je zapravo pobeda skulpture nad arhitekturom; građevina je podređena kiparskim ukrasima slobodnih skulptura dotad neviđene pokretljivosti i reljefa dramatičnih situacija borbe bogova i giganata, kao i prizorima iz života Telefa, legendarnog utemeljivača Pergama. Zevsov žrtvenik je danas rekonstruisan u Pergamskom muzeju u Berlinu. U gradu se nalaze i ostaci rimskih zdanja kao što su pozorište, stadion i amfiteatar. Izvan grada je Asklepijevo svetilište. U Pergamonu se nalazila jedna od sedam glavnih crkava ranog hrišćanstva koja je pomenuta u Otkrivenju Jovanovom. Ljudi Antipa Pergamski Galen Vidi još Pergament Pergamska biblioteka Pergamonski žrtvenik Sedam crkava Apokalipse Galerija Reference Spoljašnje veze Rosa Valderrama, "Pergamum": brief history Photographic tour of old and new Pergamon, including the museum The Theatre at Pergamon. The Ancient Theatre Archive. Theatre specifications and virtual reality tour of theatre 3D-visualization and photos of Pergamon DK Fennell (8. 7. 2016). „The Seductive Elegance and Startling Cruelty of Greece's Baroque Age: Power, Pathos and Prestige in Pergamon and Other Hellenistic Kingdoms”. Hidden Cause, Visible Effects. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
Пергам

Перга́м (дав.-гр. Πέργᾰμον) — місто на узбережжі Малої Азії, у 283—133 до н. е. — столиця Пергамського царства. Історія Пергам був заснований у 12 столітті до н. е. вихідцями з материкової Греції. У 283—133 р. до н. е. столиця Пергамського царства. Найвищого розквіту досяг за Евмена I (263—241 до н. е.) та Евмена II (197—159 до н. е.). Був одним з найбільших економічних і культурних центрів елліністичного світу. У бібліотеці Пергама зберігалося до 200 000 сувоїв, вона поступалася тільки Александрійській бібліотеці. У Пергамі вперше почав використовуватися замість папірусу пергамент. Пергам також славився своєю медичною школою. Розкопки велися німецькими археологами Карлом Хуманом, Ернстом Курціусом та інших в 1878—1886, 1900—1906 і в наступні роки. Елліністичний Пергам був оточений потужною стіною з, так званими, воротами Евмена. Над містом панував акрополь (основне будівництво — 2 століття до н. е.), розташований у динамічно-мальовничій композиції на терасах, на верхніх майданчиках знаходилися палаци пергамських царів, арсенал і Траянеум, трохи нижче — святилище Афіни Нікефори (поряд з яким у другій половині 3 століття до н. е. були встановлені чудові за своєю реалістичною виразністю статуї, у тому числі зображення галлів скульптора Епігона, відомі в римських мармурових копіях, бібліотека, храм Деметри (3 століття до н. е.), Великий вівтар Зевса, прикрашений грандіозним горельєфним фризом, що зображує гігантомахію (мармур, близько 180 до н. е., зберігається у Пергамському музеї, Берлін), театр (2 століття до н. е.). На рівнині збереглися руїни римського міста, у тому числі так звана Червона зала (перша половина 2 століття нашої ери). У 120-х роках до н. е. Пергам стає римською провінцією. З 395 року — у складі Візантійської імперії. У 1070-х роках захоплено сельджуками, у 1091 році відвойвано візантійцями. У 1162 році стає частиною феми Неокастра. У 1205 році увійшов до складу нікейської імперії, але зазнав у 1210-х роках значних руйнувань в результаті війн з Латинською імперією, таких, що мешканці залишили місто. Див. також Пергамський вівтар Канатна дорога Бергама — Акрополь Примітки Джерела Пергам у Великій радянській енциклопедії (рос.)
Strana spravedlnosti a rozvoje

Strana spravedlnosti a rozvoje (turecky Adalet ve Kalkınma Partisi, AK Parti, AKP) je jedna ze dvou nejsilnějších politických stran v Turecku. Disponuje 291 zástupci ve Velkém národní shromáždění a je největší stranou Turecka. Předsedou strany je od roku 2017 současný turecký prezident a bývalý premiér Recep Tayyip Erdoğan. Historie AKP vznikla jako umírněná odnož tureckých islamistických hnutí zakázaných v roce 1998. Tato strana, která od roku 2002 tvoří většinovou vládu, nabrala opačný směr než její předchůdkyně a stala se symbolem politických i ekonomických reforem, které vedly k otevření přístupových rozhovorů s Evropskou unií v roce 2005. Zpráva o pokroku Evropské unie z října 2012 však konstatuje, že „nárůst útoků na svobodu slova v Turecku vzbuzuje vážné obavy, protiteroristické zákony jsou zneužívány proti novinářům a roste autocenzura a počet zakázaných webových stránek. Soudy označují pouhé psaní proti vládě za terorismus. V zemi byla v září 2012 zavedena povinná náboženská výchova sunnitského islámu od první třídy, která byla posledních 20 let pouze volitelná. Stovky sekulárních škol navíc vláda AKP přeměnila na náboženské. Ve společnosti a obchodu navíc převládl názor, že příslušnost ke správné víře a dobré vztahy s AKP jsou podmínkou úspěchu. V prezidentských volbách 2014 zvítězil tehdejší předseda vlády a zároveň předseda AKP Recep Tayyip Erdoğan. Získal celkem 51,79 % hlasů, a byl tak zvolen ihned v prvním kole. Jeho zvolení vyústilo v nespokojenost stoupenců opozice. Ti proti Erdoğanovu autoritářskému a islamistickému přístupu k vládě demonstrovali již v roce 2013. V červnu 2015 se konaly parlamentní volby. AKP obhájila své první místo, nicméně ztratila podporu téměř 9 procent voličů, obdržela jen necelých 41 procent hlasů a přišla o parlamentní většinu, kterou držela od roku 2002. Po krachu jednání o velké koalici s Republikánskou lidovou stranou i Nacionálně činnou stranou byly vyhlášeny nové volby, které se uskutečnily v listopadu 2015. V těch AKP obdržela 49,5 procenta hlasů a opět získala většinu. Ve volbách 2018 kandidovala AKP v koalici s Nacionálně činnou stranou. V komunálních volbách 2019 vyhrála, ale ztratila kontrolu nad třemi největšími městy – Istanbulem, Ankarou a Smyrnou. Volební výsledky Volby do Velkého národního shromáždění Odkazy Reference Literatura ŠARADÍN, Pavel; TUNKROVÁ, Lucie. Turecko a Evropská unie: česká a turecká perspektiva. Olomouc: UPOL, 2007. Související články Republikánská lidová strana (CHP) Nacionálně činná strana (MHP) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Strana spravedlnosti a rozvoje na Wikimedia Commons Euractiv.cz - Proces o zrušení vládní Strany Spravedlnosti a rozvoje v Turecku Archivováno 21. 11. 2011 na Wayback Machine. iDNES.cz - Turci ve volbách nepřekvapili, vyhrála strana dosavadního premiéra