NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Great Mosque (Samsun)

The Great Mosque (Turkish: Büyük Cami) is a historic stone mosque situated in İlkadım, Samsun, Turkey. The mosque was first built during the Seljuk period in the 1300s. The original structure caught fire in 1869 and was rebuilt in 1884. Today it is one of Samsun's most beautiful and historical mosques. The Great Mosque is located adjacent to the Samsun Clock Tower and Samsun Saathane Square. History The Great Mosque (Turkish: Büyük Cami) is one of the oldest surviving mosques in Samsun. The original Great Mosque was built in the 14th century by Hidir Bey, a military commander in the Seljuk period. The original mosque was built of wood, like most structures in Samsun, but was destroyed during the Great Fire of Samsun in 1869. In the years following, the site was cleared, and a new mosque made of stone was constructed. In 1884 the new mosque was opened for public use. The stone structure was designed by Batumlu Haci Ali. Sultan Abdul Haziz's mother funded the construction of this mosque. As a result of her involvement and funding of the construction, the mosque is also colloquially known as the Valide (mother) Mosque. Architecture The mosque is located in a large tree-filled courtyard adjacent to Samsun Saathane Square. The mosque is made of cut stone. The central dome of the mosque is decorated with floral and geometric patterns. The structure has two large minarets on its western frontage. Both minarets have balconies and a simple stonework finish. The mosque has large arched windows which let in an abundance of natural light. There is an ornate central chandelier in the main prayer space. The Mosque is serviced by the Büyük Cami Station of the Samsun Tram, and is visible from Ataturk Boulevard. Gallery References
Yeşilyurt Village Mosque

Yeşilyurt Village Mosque is a historical mosque built in the Ottoman period (1900s). The mosque located in Yeşilyurt Village of Ayvacık district of Çanakkale province. At the entrance of the mosque, there is the date of 1322 Hijri. Due to the work of Greeks during the construction of the mosque and the influence of their culture, the architectural type of the mosque is reminiscent of the church. There are star and crescent motifs inside the building. References
Dr. Necmettin Şeyhoğlu Stadı

Das Dr. Necmettin Şeyhoğlu Stadı (auch Dr. Necmettin Şeyhoğlu Stadyumu, deutsch Dr. Necmettin-Şeyhoğlu-Stadion) ist ein Fußballstadion im türkischen Karabük und ist Heimstadion des Klubs Kardemir Karabükspor. Geschichte Das Stadion wurde im Jahr 1998 erbaut und 2008 renoviert. Es besitzt eine Flutlichtanlage, außerdem bietet es Sitzplätze für 7.593 Zuschauer. Die Stätte wurde nach dem Bürgermeister der Stadt Karabük, Dr. Necmettin Şeyhoğlu, benannt. Er hatte die Position von 1968 bis 1973 und ein zweites Mal von 1984 bis 1987 inne. Das Stadion wurde zwischen 2010 und 2014 umgebaut. Zu diesem Zweck wurden nacheinander alle vier Zuschauertribünen abgerissen und neu gebaut, ohne dabei den laufenden Spielbetrieb im Stadion zu behindern. So wurde die Zuschauerkapazität von bisher 7.500 auf 14.000 gesteigert. Weblinks kardemirkarabukspor.org.tr: Stadion auf der Website des Vereins (türkisch) tff.org: Dr. Necmettin Şeyhoğlu Stadı (englisch) europlan-online.de: Dr. Necmettin Şeyhoğlu Stadı - Karabük stadionwelt.de: Bildergalerie Einzelnachweise
Dr. Necmettin Şeyhoğlu Stadium

Dr. Necmettin Şeyhoğlu Stadium, is a football stadium in Karabük, Turkey. It is used for football matches for Karabük İdman Yurdu, a phoenix club created in 2022/23 after long term tenant Karabükspor's financial troubles lead to it being dissolved. In 2010 the stadium began renovations which finished in 2014. Each stand was demolished and rebuilt. References
Estadio Dr. Necmettin Şeyhoğlu

El Estadio Dr. Necmettin Şeyhoğlu (en turco: Dr. Necmettin Şeyhoğlu Stadyumu), también nombrado Estadio Yenişehir es un estadio de fútbol ubicado en la ciudad de Karabük, Turquía. El estadio tiene una capacidad de 15 000 personas y es utilizado por el club Karabükspor que disputa la Superliga de Turquía. El estadio lleva el nombre del que fuera alcalde de la ciudad Dr. Necmettin Şeyhoğlu en los periodos 1968-1973 y nuevamente entre 1984 a 1987, fue refaccionado en 2008 ampliando su capacidad de 7500 a 15 000 espectadores, con butacas individuales e iluminación artificial.​ Referencias Véase también Anexo:Estadios de fútbol de Turquía
Stade Dr-Necmettin-Şeyhoğlu

Le Dr. Necmettin Şeyhoğlu Stadyumu (Stade du docteur Necmettin-Şeyhoğlu) est un stade situé dans la ville de Karabük en Turquie. Il héberge le club de football de Kardemir Karabükspor. Le stade possède une capacité de 16 000 spectateurs. Avant de prendre le nom du Dr. Necmettin Şeyhoğlu, le stade s’appelait Karabük Yenişehir Stadı (Nouveau Stade de Karabük). Après la promotion du club en Spor Toto Süper Lig en 2010, la capacité du stade est augmentée. Références Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de la Turquie
Stadio Necmettin Şeyhoğlu

Lo Stadio Necmettin Şeyhoğlu è un impianto sportivo situato ad Karabük, in Turchia. Usato prevalentemente per il calcio, è lo stadio di casa del Karabükspor. L'impianto ha una capienza di 8.000 posti a sedere ed è omologato per la Süper Lig. Il campo da gioco è completamente in erba naturale e misura 65x105 m. Caratteristiche Voci correlate Karabükspor Collegamenti esterni tff.org, http://www.tff.org/Default.aspx?pageID=530&stadID=202.
Неджметтін Шейхоглу (стадіон)

«Неджметтін Шейхоглу Стадіум» (тур. Dr. Necmettin Şeyhoğlu Stadyumu) — футбольний стадіон у місті Карабюк, Туреччина, домашня арена ФК «Карабюкспор». Стадіон відкритий 1974 року під назвою «Карабюк Єнішехір Стадіум». У 1999 році здійснено капітальну реконструкцію із перебудовою всіх конструкцій та облаштуванням сучасної інфраструктури. 2008 року за рахунок спорудження нових трибун стадіон розширено до 16 000 місць. Над трибунами споруджено дах. У 2014 році модернізовано інформаційне табло та системи освітлення і поливу поля. Стадіон відповідає вимогам УЄФА. Арені присвоєно ім'я турецького політика та колишнього мера Карабюка доктора Неджметтіна Шейхоглу. Посилання Dr. Necmettin ÅžeyhoÄŸlu Stadium на like2do.com (англ.) Dr. Necmettin Seyhoglu Stadyumu на footballtripper.com (англ.) Фотогалерея (нім.)
Тиатира

Тиатира (на старогръцки: τὰ Θυάτειρα, Thyatira), днешен Акхисар в Турция, е важен търговски и индустриален древен град в Лидия, Мала Азия. Намирал се в долината на река Ликос, на пътя от Пергам за Сарди. Тиатира е лидийско селище. След 281 пр.н.е. Селевк I Никатор заселва в града военни колонисти. От 129 пр.н.е. е към Рим и към провинция Азия. Тиатира е известен с текстилната си индустрия и пупурното боядисване. От 297 г. Тиатира е към провинция Лидия, през византийското време е към тема Thrakesion. Тиатира се споменава в Новия завет в книгата Деяния на апостолите на Лука (16, 14) и в Откровението на Йоан (1, 11; 2, 18. 24.). Апостол Йоан Богослов в Откровението си пише писмо до църковната община в Тиатира: зная твоите дела, и любов, и служба, и вяра, и търпение, и че последните ти дела са по-много от първите. Източници Otto F. A. Meinardus, The Greeks of Thyatira. Athen 1974. Peter Herrmann, Tituli Asiae Minoris. Vol. 5: Tituli Lydiae linguis Graeca et Latina conscripti Fasc. 2: Regio septentrionalis ad occidentem vergens, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaft, Wien [u.a.] 1989, ISBN 3-7001-1516-4 Hans Kaletsch, Thyateira. Der Neue Pauly (DNP). 12/1, Metzler, Stuttgart 2002, ISBN 3-476-01482-7, Sp. 518. Външни препратки Princeton Encyclopedia of Classical Sites Sacred Destinations 38.920833, 27.841667 Вижте също Битка при Тиатира през 366 г.
Tiatira

Tiatira, avui Akhisar (en llatí Thyateira, en grec antic Θυάτειρα) va ser una ciutat del nord de Lídia a la riba del Licos, a la via cap a Sardes, Turquia, (al sud) i Germa (al nord). Anteriorment s'havia anomenat Pelopeia, Euhippa i Semiramis. Originàriament sembla que era una ciutat de Mísia però res se sap de la seva història i probablement no va ser fundada pels grecs. Estrabó diu que era una colònia macedònica però probablement només es refereix al domini macedoni que la ciutat va sofrir al segle iv aC. Seleuc I Nicàtor la va rebatejar amb el nom de Tiatira o Tigatira quan va saber que havia tingut una filla (en grec Θυγάτηρ thigater). Amb Antíoc II Theós va incrementar la seva importància. Antíoc III el Gran era acampat prop de la ciutat quan els romans comandats per Luci Corneli Escipió van desembarcar a Àsia en l'anomenada Guerra Romano-Síria, i llavors es va retirar a Magnèsia del Sipilos, diu Titus Livi. Després de la derrota del rei selèucida la ciutat es va rendir als romans que la van cedir a Pèrgam. Va existir sota domini romà i al final de l'imperi encara era una ciutat important. En època cristiana Tiatira és anomenada com una de les set Esglésies de l'Apocalipsi. Als Fets dels Apòstols es fa esment d'una dona anomenada Lídia, venedora de porpra de Tiatera, i en un període posterior va ser la seu d'un bisbat (segle iv). Els otomans, quan s'hi varen establir, la van anomenar Ak-Hissar que encara és el seu nom actual. A part d'algun fragments de pilars, no queden restes de l'antiga ciutat. Referències
Thyateira

Thyateira (également Thyatira et Thyatire, en grec ancien : Θυάτειρα) est une ville antique de Lydie en Asie mineure ; c'est de nos jours la ville turque d'Akhisar. D’après Étienne de Byzance la ville aurait été nommée Thyateira par Séleucos Ier Nicator (358-280 av. J.-C.) parce qu'il y a appris la naissance d'une fille (en grec : thygater / (acc.) thygatera, θυγάτηρ / (acc.) θυγατέρα, fille) mais l'origine de ce nom est peut-être simplement lydienne. Histoire À 25 km aux environs de l’actuel village de Bostanci (jadis Kolokynthi) dans la district de Kırkağaç au nord d’Akhisar, on a découvert des traces d’occupation humaine remontant entre 3000 et 2500 av. J.-C. Dans l’Antiquité, le géographe Strabon écrit que la ville a reçu une colonie macédonienne, et la situe en Mysie à la limite de la Lydie. Pline l’Ancien écrit qu’elle est arrosée par une rivière appelée Lycus (aujourd'hui Kelkit), qu’elle est surnommée Pelopia (« proche » de la limite lydo-mysienne) et Euhippia (« aux bons chevaux ») et il semble la situer plutôt en Lydie. À l’époque romaine, l’empereur Vespasien y entreprend des travaux. Hadrien la visite en 123 et Caracalla en 215. La ville, alors à son apogée, est renommée alors pour son activité de teinturerie, comme l’attestent des inscriptions relatives à la corporation des teinturiers ainsi qu’un passage des Actes des Apôtres. À la fin du IIe siècle, la communauté chrétienne de Thyatire adopte tout entière le montanisme. Dès la fin du IIIe siècle, Thyatire est un évêché suffragant de Sardes au moins jusqu’au Xe siècle, mais la date de sa disparition est inconnue. C’est près de cette ville qu’en 366, l’empereur Valens défait l’usurpateur Procope. Thyateira est l’une des sept églises primitives d’Asie Mineure citées dans l’Apocalypse de saint Jean (Éphèse, Smyrne, Pergame, Thyatire, Sardes, Philadelphie et Laodicée). De 1968 à 1971, des fouilles ont été menées dans le centre de la ville au lieu appelé aujourd’hui Tepe Mezarlığı (« cimetière de la colline » en turc). On y a trouvé un portique daté entre le IIe et le IVe siècle, et un édifice qui était probablement une basilique civile du Ve ou IVe siècle. L’acropole de la ville était située sur la colline sur laquelle est construit l’actuel hôpital d’État. La grande mosquée a été construite sur les bases d’un bâtiment qui a été un temple grec converti en église chrétienne puis en mosquée au XVe siècle par les ottomans. Notes et références Annexes Bibliographie (en) The Princeton Encyclopedia of Classical Sites, Princeton, Princeton University Press, 1976, 1019 p. (ISBN 0-691-03542-3), « « Thyateira » ». Jaucourt (dir.), Encyclopédie, « « Thyatire » » Articles connexes Akhisar Liens externes Ressource relative à la géographie : Digital Atlas of the Roman Empire « Akhisar in Western Turkey », sur « PBase » : photos de Akhisar « Fotoğraf Galerisi → Thyateria », sur « Akhisar Belediyesi (site de la ville d'Akhisar) » photos des ruines de Thyatira Portail du christianisme Portail de la Grèce antique Portail de la Turquie
Tiatira

Tiatira (AFI: /tjaˈtira/; in greco antico Θυάτειρα?, Thyáteira) fu una città in Lidia, corrispondente all'attuale Akhisar, in Turchia, nota principalmente per essere una delle sette chiese dell’Asia cui sono rivolte le parole del Vivente nell’Apocalisse dell’Apostolo Giovanni. Fu di origine lidia o forse fondata da Seleuco I. Qui, secondo Strabone, venne fondata una colonia macedone, ove si veneravano Esculapio, Bacco, Artemide e soprattutto Apollo, in onore del quale venivano celebrati dei giochi. Si racconta che al termine della prima guerra mitridatica, qui si accampò Flavio Fimbria, il quale raggiunto ed assediato da Lucio Cornelio Silla, persa la stima e l'obbedienza da parte dei suoi soldati, ottenne da Silla l'autorizzazione a lasciare liberamente il suo accampamento, esonerato da ogni forma di comando. Recatosi a Pergamo, colto da una profonda disperazione, preferì darsi la morte nel tempio di Esculapio. Secondo invece Plutarco, Fimbria si diede la morte all'interno del suo campo. Alcune costruzioni vi furono iniziate da Vespasiano, mentre gli imperatori Adriano (123) e Caracalla (215) visitarono la città. Nel 366 fu teatro della battaglia di Tiatira, in cui le truppe di Valente sconfissero Gomoario, il generale dell'usurpatore Procopio. Note Bibliografia (EN) Thyatira, in Catholic Encyclopedia, New York, Encyclopedia Press, 1913. Voci correlate Sette Chiese dell'Asia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Thyatira Collegamenti esterni Tiatira, su Treccani.it – Enciclopedie on line, Istituto dell'Enciclopedia Italiana. Roberto Paribeni, TIATIRA, in Enciclopedia Italiana, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1937. Tiatira, su sapere.it, De Agostini.
Tiatyra

Tiatyra, Thyatejra (koine Θυάτειρα) – starożytne miasto w Lidii w Azji Mniejszej w pobliżu rzeki Lykos. Współcześnie na jej terenie znajduje się tureckie miasto Akhisar. Tiatyra została założona przez Aleksandra Wielkiego jako kolonia wojskowa, pierwotnie nosiła nazwę Pelopia (Πελοπία). Rozbudowana i przemianowana na Tiatyrę przez Seleukosa I w 290 p.n.e., stanowiła ważną warownię na granicy seleukidzko-pergamońskiej. W 190 p.n.e. przeszła pod panowanie Pergamonu, a po śmierci jego ostatniego władcy w 133 p.n.e. stała się częścią państwa rzymskiego. W 131/130 p.n.e. Tiatyrę zajął na krótko Aristonikos, który zorganizował w Azji antyrzymską rebelię. Na początku naszej ery miasto ucierpiało w wyniku trzęsienia ziemi i zostało odbudowane dzięki pomocy Tyberiusza (Swetoniusz, Tyberiusz, 8). Położona na skrzyżowaniu szlaków łączących Pergamon, Sardes, Magnezję i Smyrnę, pełniła rolę centrum handlowego regionu. Odnalezione inskrypcje potwierdzają rolę Tiatyry jako ważnego ośrodka ceramiki, garncarstwa, kowalstwa, garbarstwa, tkactwa i farbiarstwa. Miasto wspomniane jest w Nowym Testamencie. Z Tiatyry pochodziła Lidia, uczennica św. Pawła (Dz 16,14). Do tutejszego kościoła został skierowany także jeden z siedmiu listów, otwierających Apokalipsę św. Jana (Ap 2,18-29). W II wieku Tiatyra stała się jednym z centrów montanizmu. Obecnie miasto jest tytularną siedzibą katolickiego biskupa Thyatira oraz greckoprawosławnego arcybiskupstwa Tiatyry i Wielkiej Brytanii. Zobacz też Lidia z Tiatyry Przypisy Bibliografia Richard S. Ascough: Lydia. Paul's Cosmopolitan Hostess. Collegeville: Liturgical Press, 2009. ISBN 978-0-8146-5269-5.
Tiatira

Tiatira (em grego: Θυάτειρα; romaniz.: Tiáteira) foi uma antiga cidade localizada na Lídia, sobre a qual está edificada a atual cidade turca de Akhisar (Aquisar) . História Foi um importante centro comercial da Ásia Menor, na fronteira entre a Lídia e a Mísia. Antes de ser refundada como um posto militar por Seleuco I Nicátor, um dos generais de Alexandre, o Grande, em 280 a.C., chamava-se Pelópia. Foi destruída por um grande sismo durante o reino de Augusto (r. 27 a.C.–14 d.C.), mas foi reconstruída com a ajuda do Império Romano. A cidade em si dava a impressão de “fraca tornada forte”. Na Antiguidade, a cidade era conhecida pelas suas muitas guildas comerciais. Para poder trabalhar no comércio era necessário que o cidadão pertencesse a alguma delas, sendo muito comum que os seus membros participassem de festas dedicadas às divindades pagãs. Era famosa pelo seu comércio e pela sua produção de têxteis, incluindo o índigo. Contexto bíblico Segundo os Atos dos Apóstolos, uma das comerciantes de roupas da cidade era uma mulher chamada Lídia, que conduzia negócios em lugares distantes como Filipos (Atos 16:14). Mas ela é mais famosa por ser citada no Livro do Apocalipse (Apocalipse 1 e Apocalipse 2) como uma das sete igrejas da Ásia.. Arqueologia O sítio da antiga Tiatira é totalmente coberto pela moderna cidade de Akhisar. Uma escavação realizada no centro da cidade descobriu uma rua com colunas de 100 metros de comprimento que levava a uma entrada monumental e a uma grande basílica cívica (40 m × 10 m), provavelmente do século V ou VI. Um pequeno museu arqueológico fica adjacente ao local.==Referências== Bibliografia The Letters to the Seven Churches of Asia And their place in the plan of the Apocalypse, W. M. Ramsay, D.C.L, Litt.D., LL.D., Professor of Humanity in the University of Aberdeen, 1904 Ver também Lista de lugares bíblicos Ligações externas
Тијатира

Тијатира (грч. Θυάτειρα) је древни град на западној Мале Азије. Данас његови остаци се налазе у близини савременог турског града Акхисар. Током старог и средњег век, био је један од најзначајнијих градова у историјском региону Лидији. Два пута се спомиње у Новом завету, посебно се ранохришћанска цркве у Тијатири појављује у књизи Откривења као једна од седам цркава Апокалипсе. Историја Археолошка ископавања указују на то да насеље на овом месту налази од 3. миленијума пре нове ере. Тијатира се налазио северно од града Сарда и 60 километара источно од Пергама на територији Лидије у близини границе са Мизијом.. Према Стефану Цариградском византијског име града је дао Селеук I Никатор, али је вероватније да је име древног лидијског порекла. Када је град потпао под власт Селеукида, обновљен је и насељен војницима]. Затим Тијатира пала под власт Пергамског царства 133. п. н. е.. Цар Атал III га је припојио Римском царству. У римском периоду сјајан град је знатно напредовао под управом цара Веспазијана. У граду су боравили и цареви Хадријан (123.) и Каракал (215.). 266. години у Тијатири се одиграла битка између војске цара Валенса и узурпатора Прокопија, који је завршена поразом узурпатора. Након пада Римског царства 395. Тијатира је припала византијском цасртву. У 12. веку, почела је најезда османских Турака на Малу Азију, и Тијатири током два века била често на удару. У 14. веку Тијатира постаје део Османске империје, а тада је преименована у Акхисар. Тијатира се налазила на раскрсници важних путева који олакшавају његову трансформацију у важан трговински и занатски центар. Од посебног значаја за град је била производња вунених тканина и порфире. У Тијатири, као и у другим градовима у Малој Азији, постојала је древна хришћанска црква; Према Епифанију, почетком 3. века, готово сви становници Тијатире су били хришћанин. Црква Тијатира је једна од седам цркава Апокалипсе Међу старим хришћанским епископима Тијатире познати по именима су: Сер (325.), Фуско (431., учествовао на Сабору у Ефесу), Диамон (458.), Василије (878.). Након освајања од стране Турака Тијатирска епархија је укинута. Почетком 20. века становништво Акхисар је било: укупно 22.000 људи, од којих 14.000 били Муслимани, 7000 - православни грци , 1000 - Јермени и Јевреји. Као резултат грчко-турске размене становништва Грчко становништво је напустило град, који је од тада хомогено Турски. Референце
Mesquita de Rüstem Paşa

La Mesquita de Rüstem Paşha (en turc: Rüstem Pasha Camii) és una mesquita otomana que es troba a Hasırcılar Çarşısı, al districte d'Eminönü d'Istanbul, a Turquia. Història La mesquita fou dissenyada per l'arquitecte imperial Mimar Sinan per al gran visir Damat Rüstem Paixà (marit d'una de les filles de Solimà el Magnífic, la sultana Mihrimah Sultan). La construcció se'n va iniciar el 1561 i acabà el 1563. Arquitectura Exterior La mesquita s'ha construït en una terrassa elevada sobre un conjunt de botigues els lloguers de les quals havien de finançar la mesquita. Les escales interiors donen pas a un gran pati. La mesquita té un pòrtic doble amb cinc cambres amb cúpula. Interior L'interior és famós per la quantitat i qualitat de taulells de Nicea (actual Íznik), amb una gran varietat de motius florals i geomètrics. Aquesta rajola de València cobreix la paret del pòrtic, el mihrab, mínbar, les parets, columnes i el pòrtic exterior, i tenen un color roig tomata característic del període primerenc d'Íznik (1555-1620), i cap altra mesquita a Istanbul en fa un ús tan pròdig. La planta de l'edifici és bàsicament un octàgon inscrit en un rectangle. Les restes de la cúpula principal descansen sobre quatre mig voltes en les diagonals de l'edifici. Els arcs de la volta recolzen sobre quatre pilars octagonals: dos al nord, dos al sud. Galeria Referències
Rüstem-Pascha-Moschee

Die Rüstem-Pascha-Moschee (türkisch Rüstem Paşa Camii) ist eine osmanische Moschee im Stadtteil Eminönü in Istanbul. Sie wurde 1561 vom Großwesir Rüstem Pascha gestiftet und nach seinem Tod unter der Aufsicht des Stiftungsverwalters Mehmed Bey und Rüstem Paschas Ehefrau Mihrimah Sultan, der Tochter Sultan Süleymans des Prächtigen, in den Folgejahren nach den Plänen des Architekten Mimar Sinan erbaut. Das Jahr der Vollendung ist ungewiss. Die Moschee steht auf einer Terrasse über einer Ladenzeile des Hasırcılar Çarşısı in einer belebten Basarstraße des Tahtakale-Viertels. Sie verfügt über ein einzelnes Minarett und ist besonders bekannt für die blauen Fliesen aus İznik im Inneren und auch an der Außenwand unter dem Portikus. Bilder Weblinks Einzelnachweise