NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sinan Erdem Spor Salonu

Il Sinan Erdem Spor Salonu, precedentemente noto come il Ataköy Spor Salonu, è una arena dedicata a molti utilizzi, al coperto, che si trova sul lato europeo di Istanbul, in Turchia. Ha una capienza di 22.500 spettatori per i concerti e di 16.000 per le partite di basket, questo la rende la più grande struttura polifunzionale al coperto della Turchia e la terza più grande d'Europa. Il nome è in onore di Sinan Erdem (1927-2003), che è stato il presidente del Comitato Olimpico Nazionale della Turchia dal 1989 fino alla sua morte nel 2003. Ha ospitato i campionati mondiali di lotta 2011. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Sinan Erdem Dome
Sinan Erdem Dome

Het Sinan Erdem Dome (Turks: Sinan Erdem Olimpik Spor Salonu) is een multifunctioneel stadion in het Europese deel van Istanboel, een stad in Turkije. Het telt 22.500 zitplaatsen voor concerten, 16.000 bij het basketbal en het tennisgedeelte van het stadion telt ruim 13.000 zitplaatsen. Het is het grootste multifunctionele indoorstadion van Turkije en de op drie na grootste van Europa (al geldt dat niet voor het basketbalcomplex). Het Sinan Erdem Dome is vernoemd naar Sinan Erdem, een voormalig Turks volleyballer en voormalig hoofd van het Turks Nationaal Olympisch Comité. Dit laatste deed hij van 1989 tot aan zijn dood in 2003. Onder meer het WK basketbal 2010, de WK kortebaanzwemmen 2012, de WTA Tour Championships 2011, WTA Tour Championships 2012 en EK basketbal 2017 werden of worden hier georganiseerd.
Sinan Erdem Spor Salonu

Sinan Erdem Spor Salonu – hala sportowo-widowiskowa zlokalizowana w dzielnicy Bakırköy w Stambule w Turcji. Otwarty 23 kwietnia 2010 roku obiekt został wybudowany z okazji mistrzostw świata w koszykówce mężczyzn, które Turcja gościła w 2010. Trybuny hali mogą pomieścić 16 000 osób podczas meczów koszykówki oraz 22 000 widzów w czasie koncertów. W sąsiedztwie obiektu powstała hala lekkoatletyczna Ataköy Atletizm Salonu, która w 2012 była areną halowych mistrzostw świata. Oprócz tego w hali w latach 2011-2013 odbywał się turniej tenisowy będący zakończeniem sezonu w rozgrywkach kobiecych – WTA Tour Championships. Przypisy
Синан Эрдем Даум

Синан-Эрдем-доум (тур. Sinan Erdem Olimpik Spor Salonu) — крытая арена в европейской части Стамбула. Вмещает 22500 зрителей для концертов и 16000 для спорта (например, баскетбола). Арена названа в честь Синана Эрдема (1927—2003), который был президентом Национального олимпийского комитета Турции с 1989 года вплоть до своей смерти в 2003 году. Основные события Синан Эрдем принимал чемпионат мира по баскетболу 2010, 9-й Международный симпозиум по исследованию трудов Саида Нурси 2010, чемпионат мира по борьбе 2011, чемпионат мира по лёгкой атлетике в помещении 2012, чемпионат мира по плаванию на короткой воде 2012 и Sony Ericsson Championships 2011—2013. В дворце спорта пройдёт Финал четырёх Евролиги 2017 и финальная часть Евробаскета 2017. Примечания Ссылки Miscellaneous Images of Sinan Erdem Dome FIBA World Championship Article on Sinan Erdem Dome Construction Details of Sinan Erdem Dome
Синан Ердем Дом

Синан Ердем Дом (тур. Sinan Erdem Spor Salonu) је вишенаменска дворана која се налази у Истанбулу (Турска). Дворана је у употреби од 2010. године. Назив је добила по Синану Ердему (1927—2003), некадашњем турском одбојкашу и председнику турског Олимпијског комитета. Дворана има капацитет од 16.000 места (кошарка), а користи се за одржавање спортских догађаја, концерата и конгреса. Ова дворана је била домаћи терен кошаркашких клубова Анадолу Ефес и Фенербахче. Значајнији догађаји Кошарка: 2017: Европско првенство — завршна фаза Референце Спољашње везе
Сінан Ердем Даум

Сінан Ердем Доум (тур. Sinan Erdem Spor Salonu), раніше відомий як Атакьой Доум, — багатоцільова крита арена, розташована в Атакей, Бакиркьой на європейській стороні Стамбула, Туреччина. Вона вміщує 22 500 глядачів під час концертів. Для баскетболу вона вміщує 16 000 місць, а для тенісу — 16 457 глядачів, що робить її найбільшим багатофункціональним критим майданчиком Туреччини та третім за величиною в Європі (хоча за місткістю для баскетболу вона не є третьою в Європі). Арена названа на честь Сінана Ердема (1927—2003), колишнього турецького волейболіста, який був президентом Національного олімпійського комітету Туреччини з 1989 року до своєї смерті у 2003 році. Структура будівлі Сінан Ердем Доум має сталеву конструкцію даху у формі сферичної оболонки з розмірами 112 м × 154 м. Він також має дві плоскі поверхні з кожного боку, які утворюють загальну геометрію, схожу на човник. Основними несучими опорами конструкції арени є 6 залізобетонних подвійних колон з залізобетонною опорою, яка утримує задню частину даху. Передня частина даху закріплена на існуючій конструкції. Сталеві ферми мають нерухомі опори на вершині подвійних колон. Верхній та нижній пояси складаються з круглих порожнистих профілів, які утворюють трикутну форму. Є три основні ферми та вторинні круглі балки, що спираються на них, що утворюють каркасну конструкцію, а трапецієподібні сталеві листи покривають покрівельну систему. Сталевий дах та його опори відокремлені від конструкції трибуни, утворюючи самостійну конструкцію. Історія «Сінан Ердем Доум» приймав плей-офф та фінал чемпіонату світу з баскетболу 2010 року. Під час чемпіонату світу з баскетболу 2010 року більшість із 16 000 місць арени були розміщені на тимчасових трибунах, які були побудовані поверх постійних трибун арени. «Сінан Ердем Доум» також приймав такі великі спортивні події: чемпіонат WTA туру з тенісу 2011 року, «Фінал чотирьох» Євроліги 2012 року , чемпіонат WTA туру з тенісу 2012 року, чемпіонат світу з плавання FINA (25 м) 2012 року та чемпіонат WTA туру з тенісу 2013 року. Арена також є місцем проведення головних баскетбольних подій: Фіналу чотирьох Євроліги 2017 року та фінального етапу Євробаскету 2017 року. Тут відбулися матчі чемпіонату світу з баскетболу серед юнаків до 17 років 2024 року.. Орендарі Клуб Суперліги (BSL) «Анадолу Ефес» приймав свої домашні матчі турецької ліги та Євроліги на стадіоні «Сінан Ердем Доум» з 2010 по 2012 рік. Турецький клуб «Фенербахче» (Стамбул) також приймав свої домашні матчі на арені з 2010 року і до відкриття власної арени — спортивної арени «Улкер». Турецький клуб «Бешикташ» також використовував арену для проведення своїх домашніх матчів протягом сезону 2015–16 років. З сезону 2017/18 років «Анадолу Ефес», а також «Галатасарай» проводять свої матчі на стадіоні «Сінан Ердем Доум» після закриття арени «Абді Іпекчі». З 2010 року арену також використовує чоловіча збірна Туреччини з баскетболу. Примітки Посилання Різні зображення Сінан Ердем Доум (тур.) Відео Сінан Ердем Доум (тур.)
New Ankara Stadium

The new Ankara Stadium is a football stadium currently under construction on the site of the historic 19 Mayıs Stadium in Altındağ, Ankara. Planned to seat 51,050, it will be the home of the Turkey national football team. The new Ankara Stadium is also a potential venue to host matches for the UEFA Euro 2032. Construction of the stadium commenced in July 2022. See also List of football stadiums in Turkey UEFA Euro 2032 References
Estadio Ankara

El Estadio Ankara es un estadio de fútbol actualmente en construcción en la capital turca, Ankara. Se está construyendo en el centro de la ciudad, en el emplazamiento del antiguo Estadio Ankara 19 Mayis (junto al pabellón deportivo Ankara Spor Salonu y la principal estación de ferrocarril de la ciudad). El estadio tendrá capacidad para 51.050 espectadores. Los primeros planes para construir un estadio de fútbol grande y moderno en Ankara surgieron a raíz de la candidatura de Turquía como sede de la Eurocopa 2016. Turquía no se convirtió entonces en anfitriona del campeonato, y los planes para un nuevo estadio no se llevaron a cabo. La idea se retomó cuando Turquía presentó su candidatura para organizar la Eurocopa 2024. De nuevo, el país no obtuvo la organización del torneo, pero se decidió seguir adelante con los planes de construir un estadio.​ En 2018, el antiguo Estadio Ankara 19 Mayis fue demolido. Sin embargo, la construcción de una nueva instalación en su lugar no comenzó hasta cuatro años después, a mediados de 2022, y el estadio debería estar terminado a mediados de 2025.​ El nuevo estadio será un estadio de fútbol típico, sin pista de atletismo, y tendrá capacidad para 51.050 espectadores. Las gradas estarán cubiertas y el tejado se sostendrá con enormes cerchas, dos de las cuales, a lo largo del campo, tendrán 285 m de luz y serán de las mayores del mundo.​ En octubre de 2023, tras varios intentos fallidos, Turquía se adjudicó la organización de la Eurocopa 2032, que organizará conjuntamente con Italia. Uno de los escenarios de este campeonato será probablemente el nuevo estadio de Ankara.​ Referencias
Колофон (град)

Колофон (на старогръцки Κολοφών) е град в Лидия, западната част на Мала Азия. Той е вероятно най-старият от дванадесетте йонийски града, между Лебедос и Ефес (дн.Турция). Името на града идва от думата κολοφών, 'предел, завършек' (от която произлиза библиографският термин колофон). В гръцката античност двамата сина на Кодър, царя на Атина, основават там колония. Колофон е родно място на философа Ксенофан и поета Мимнерм. Колофон е един от седемте града, претендиращи за родно място на Омир. Жителите на Колофон се славели като изкусни ездачи и храбри воини. Тяхното влизане в битка означавало пълен разгром на врага. Според друга легенда, воините изчаквали да настъпи критичният момент в битката и после нанасяли решителен удар. Още в античността фразата „да (му) се сложи колофон“ се използвала като еквивалент на скорошно и пълно завършване на някаква дейност. Градът е разрушен от Лизимах, един от наследниците на Александър Македонски (около 300 г. пр.н.е.) По римско време Колофон губи своята значимост. Името му е променено и новото му име изчезва между Пелопонеските войни и времето на Цицерон. Рунините на града са в близост до Гяур кьой, малко селце във вилаета Измир, област Кушадъсъ. Източници Външни препратки Произведения на Lucian of Samosata в проекта Гутенберг Loeb Classical Library, vol. 3/8 of Lucian's works, with facing Greek text Works of Lucian of Samostata at sacred-texts.com
Kolofón

Kolofón (starořecky Κολοφών) bylo starořecké město v Malé Asii. Dnes se jeho vykopávky nacházejí v turecké Izmirské provincii nedaleko obce Menderes. Ve své době byl Kolofón součástí Iónie a nacházel se mezi Smyrnou ležící zhruba 50 kilometrů na sever, Efezem ležícím zhruba 10 kilometrů na jihovýchod, a Lebedosem ležícím zhruba 20 kilometrů na západ. Přímo na jih od Kolofónu leželo přístavní město Notion, které sloužilo jako přístav jak pro Kolofón, tak pro na západ ležící významné kultovní centrum Klaros. Kolofón údajně založili dva synové posledního athénského krále Kodra, což by znamenalo založení v 11. století před naším letopočtem. Kolofón pak vzkvétal a byl nejvýznamnějším z dvanácti měst Jónského spolku. V sedmém století před naším letopočtem jej ovšem dobyl lýdský král Gýgés a následně jej zastínili svým významem nedaleký Efesos a také Milét. Definitivně jej zničil Lýsimachos v třetím století před naším letopočtem. V roce 1887 odkryl vykopávky Kolofónu německý archeolog Carl Schuchhardt. Od Kolofónu je odvozeno jméno pro kalafunu. Kolofón byl totiž významným vývozcem pryskyřice. Rodáci Xenofanés, filosof a spisovatel Mimnermos, básník Apellés, malíř možná Homér – jako jeho rodiště je v historických pramenech uváděna řada měst Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kolofón na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Kolofón v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
Colofone

Colofone (in greco antico Κολοφών?, Kolophṑn; in latino Colophon) è stata una città della Ionia fondata nell'VIII secolo a.C. che si trovava sulla strada che collegava Efeso a Smirne. In questa città è ambientato il mito di Aracne, citato anche da Ovidio nelle sue Metamorfosi. Gli Ioni (come già nei casi di Mileto, Efeso e Clazomene) dapprima si stabilirono nella più facilmente accessibile penisola di Nozio e solo in seguito si insediarono all'interno fondando la città di Colofone di cui Nozio divenne il porto anche se conservò una sua vita autonoma. La città fu probabilmente conquistata dal re di Lidia Gige all'inizio del VII secolo a.C. In relazione a questo evento dalla città partirono coloni per la fondazione in Magna Grecia di Siri (Lucania). Fu poi sotto la dominazione achemenide e in seguito fece parte della lega delio-attica. Rioccupata dai persiani nel 430 a.C. fu riconquistata nel 409 da Trasillo. Fu però liberata definitivamente dal pericolo persiano solo con la spedizione di Alessandro Magno. Passò poi sotto il potere di Lisimaco, re di Tracia, che nel 299 a.C. trasferì gli abitanti ad Efeso. Fu poi sotto la dominazione pergamena per passare quindi ai romani che nel 189 a.C. dichiararono liberi i colofoni di Nozio. Nel II secolo d.C. era considerata una città da tempo scomparsa e infatti il grammatico Sesto Pompeo Festo allora scriveva che, in antico già rispetto ai suoi tempi, quando si voleva dire che una cosa era finita si diceva: Colophon ! La città fu una notevole potenza commerciale soprattutto nei secoli VI-V a.C., in gran parte grazie al commercio di una resina - la colofonia - che prese appunto il nome dalla città. Colofone ha dato i natali ai pittori Dioniso e Dionisodoro e ai poeti Mimnermo, Senofane, Antimaco di Colofone, Ermesianatte e Nicandro, oltre ad essere una delle sette città che rivendicavano i natali di Omero. Della città restano oggi importanti rovine (mura e necropoli) oltre che iscrizioni e monete d'argento e bronzo gran parte delle quali riportano l'effigie di Apollo in onore del quale sorgeva un tempio, situato tra Colofone e Claros e riportato alla luce nel 1950. Scavi effettuati tra il 1922 e il 1925 hanno riportato alla luce la pianta della città che nel IV secolo a.C. venne ricostruita in base ad un rigoroso piano urbanistico come testimoniato da un'epigrafe dell'epoca. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Colofone Collegamenti esterni Colofóne, su sapere.it, De Agostini. (EN) Colophon, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. (EN) Colofone, in Catholic Encyclopedia, Robert Appleton Company.
Colophon

Kolophon (ook gespeld als Kolofon, Latijn: Colophon, Grieks: Κολοφών) was een Griekse kuststad in het noordelijk deel van Ionië (Klein-Azië), gelegen op ± 25 km ten noorden van Ephesus. De stad speelde in de Griekse oudheid geen belangrijke rol, maar is wel bekend als de geboorteplaats van verschillende Griekse kunstenaars en geleerden, onder meer de dichter Mimnermus, de filosoof Xenophanes en de schilder Apelles. Colophon is ook aangemerkt als mogelijke geboortestad van Homerus. Dertien kilometer ten zuiden van Colophon lag het beroemde orakel van Apollo te Clarus of Klaros. De naaldbomen in de omgeving van Colophon leverden het hars "colofonium" op dat zowel destijds als tegenwoordig voor het opruwen van de strijkstokken van strijkinstrumenten gebruikt wordt. Geschiedenis Kolophon werd vermoedelijk gesticht door Ioniërs uit Attika, naar men zegt door twee zonen van koning Kodros van Athene. Omwille van zijn welvaart werd de stad ± 665 v.Chr. geplunderd door koning Gyges van Lydië. Vanaf 546 v.Chr. was ze in Perzische handen en in 478 v.Chr. lid van de Delisch-Attische Zeebond. In 430 v.Chr. werd Colophon na interne partijtwisten weer Perzisch om in 409 v.Chr. weer aan de zijde van Athene te raken en daarna in 387 v.Chr. weer opnieuw onder Perzië. Omdat Kolophon niet direct aan zee lag, kwijnde het langzaam weg ten voordele van zijn havenstad Notium. Rond 298 v.Chr. weken de bewoners onder leiding van Lysimachus uit naar Ephesus en werd de stad verwoest. Sinds 281 ondernam men pogingen om de stad weer op te bouwen, maar haar oude bloei zou ze nooit meer herkrijgen. Nog in de Romeinse keizertijd stond het orakel te Clarus onder de controle van Kolophon. De ruïnes van het antieke Kolophon, gelegen nabij het tegenwoordige Degirmendere (Turkije), zijn schaars. Het verband met het woord colofon is niet direct duidelijk.
Kolofon (miasto)

Kolofon (gr. Κολοφών Kolophon, łac. Colophon) – greckie miasto w Jonii położone u ujścia rzeki Kaystros. Założone prawdopodobnie przez synów ateńskiego króla Kodrosa w XI wieku p.n.e. W starożytności wymieniane jako jedno z prawdopodobnych miejsc narodzin Homera. W Kolofonie zaliczanym do największych miast jońskich i dysponującym własnym portem Notion, czynna była mennica emitująca lokalną monetę. Postacie związane z miastem Antymachos z Kolofonu Fojniks z Kolofonu Hennesianaks z Kolofonu Ksenofanes Mimnermos z Kolofonu Nikander Zobacz też kalafonia Bibliografia Mała encyklopedia kultury antycznej A–Z. Warszawa: Państwowe Wydawnictwo Naukowe, 1990, s. 381. ISBN 83-01-03529-3.
Cólofon

Cólofon (em grego: Κολοφών, Kolophón) ou Colofão foi uma antiga cidade grega na região da Lídia, na Ásia Menor (na atual Turquia). Floresceu por volta da virada do primeiro milênio a.C., e provavelmente era a mais antiga das doze cidades que compunham a Liga Jônia, localizada entre Lêbedo (120 estádios a oeste) e Éfeso (ao sul). O nome da cidade vem da palavra grega κολοφών, 'cume', que também deu origem ao termo bibliográfico colofão. Já o termo colofônia vem do latim colophonia resina, isto é, resina que era extraída dos pinheiros de Cólofon, muito valiosos para a utilização nas cordas de instrumentos musicais na época. As ruínas da cidade se localizam no Castro de Ghiaour-Keui, uma pequena vila em Esmirna, Menderes, na região conhecida antigamente como Jônia. Mitologia A região era ocupada pelos cários, mas cretenses, liderados por Rácio, chegaram com grande força, e ocuparam a costa, mas a maior parte da região continuou sob o controle dos cários. A próxima leva de colonos gregos veio a comando do oráculo de Delfos, e trazia os prisioneiros de Tebas após sua tomada por Tersandro, filho de Polínice, dentre os quais Manto, filha de Tirésias. Os cretenses capturaram estes colonos e os levaram a Rácio, mas ele, descobrindo quem eles eram através de Manto, tomou-a por esposa. Mopso, filho de Rácio e Manto, expulsou os cários da região. Mopso participou da Guerra de Troia, na campo aqueu, com vinte navios de Cólofon. O reino foi tomado pelos líderes dos jônios, Damasichthon e Promethus, filhos de Codro, mas Promethus matou Damasichthon e fugiu para Naxos. História Em seu território encontrava-se o oráculo de Apolo a Claros. Passou à esfera de influência do Reino da Lídia e logo depois ao Império Aquemênida. A cidade foi destruída, junto com sua vizinha Lebedon, após a morte de Alexandre pelo diádoco Lisímaco, que transportou seus habitantes para Éfeso. Segundo alguns autores, Cólofon foi onde nasceu o poeta Homero. A cidade era igualmente célebre pelo luxo e modos efeminados de seus habitantes. Seu nome fazia parte de uma expressão em grego antigo Κολοφῶνα ἐπιτίθεναι / Kolophôna epitithenai (« ajouter un Colophonien »). Segundo Estrabão, isto se explicava pela poder de sua cavalaria, suficiente para levar à vitória qualquer exército que dela se servisse. Os comentaristas de Platão explicam que os colofenses possuíam um duplo direito de voto na assembléia das cidades jônicas, por ter convencido Esmirna a se juntar à assembléia. Pelo fato dos colofenses terem decidido certa vez o resultado de uma votação incerta, o nome da cidade tomou a acepção de "conclusão, coroar uma coisa". Notas e referências Notas Referências
Колофон (город)

Колофон (др.-греч. Κολοφών) — ионический союзный город в Лидии (Малая Азия), на реке Галес, между городами Лебедос (в 120 стадиях к западу) и Эфес (на юге), с оракулом вблизи и храмом Аполлона Кларосского. Колофон славился своей сосновой смолой, высоко ценимой музыкантами того времени. Название канифоли, colophonium, происходит от colophonia resina, «колофонская смола». Колофон принадлежал к 7 городам, называвшим себя местом рождения Гомера. Это, возможно, старейший из 12 городов Ионического союза. Название города происходит от греческого κολοφών — «вершина, венец», возможно по форме горного хребта нависающего над городом. К тому же греческому слову восходит библиографический термин «колофон». Основателями города колофонцы считали двух сыновей афинского царя Кодра. Из Колофона происходили философ Ксенофан, поэт Мимнерм и художник Ктесилох. Некоторое время здесь жил Эпикур. Колофон был самым сильным из Ионических городов и славился своей кавалерией, а в особенности роскошной жизнью обитателей, пока Гидес Лидийский не завоевал город в VII веке до н. э. Значение Колофона пошло на спад и он был совершенно затмлён соседями: Эфесом и главное быстро растущим портом, стратегическим центром Ионии — Милетом. После смерти Александра Македонского, Пердикка изгнал афинских поселенцев (включая Эпикуров) на Самосе в Колофон. Город не раз подвергался жестоким опустошениям, в последний раз Лисимахом (начало III века до н. э), который перевел жителей в гавань Колофона — Нотион, с тех пор называвшийся Колофоном и в Лебедос. В период Римской империи город так и не восстановился (в отличие от Лебедоса) и потерял своё значение. Название города перешло на бывший до этого небольшой деревушкой порт Нотион, а затем вышло из употребления в I веке н. э. Развалины Колофона в 1887 г. были открыты Шухгардтом между Трачей и Деирмендересси. Руины города ныне находятся близ небольшой деревни Гяур-Куи в вилайете Измир, Мендерес. Примечания Литература Колофон // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
Kolofon

Kolofon [kolofón] (grško starogrško Κολοφών; Kolofón) je bilo mesto v antični maloazijski pokrajini Lidiji. Ruševine mesta se nahajajo pri vasici Ghiaour-Keui v Turčiji, v provinci Izmir. Ime se je ohranilo v sodobnih jezikih po dveh poimenovanjih: kolofonija = suha drevesna smola, in kolofon = zapis o uredniških podatkih v tiskanih izdajah (zlasti časopisih in revijah).
Kolofon (stad)

Kolofon (grekiska: Κολοφών, latin Colophon) var en av de tolv forntida städerna i det joniska förbundet på Mindre Asiens västra kust. Geografi Kolofon låg nordväst om Efesos, inte långt från Kaystriska viken, vid vilken dess hamnstad, Notion, var belägen. I närheten låg den Klariske Apollons tempel med ett berömt orakel. Historia Enligt de litterära källorna befolkades Kolofon först under bronsåldern, först av kreter och sedan av mykener. Senare greker kom från Pylos och utkämpade hårda strider för att få fotfäste. Kolofon ägde under sin blomstringstid betydande sjömakt och ypperligt rytteri, men erövrades flera gånger, av lyderna, perserna, Lysimachos och slutligen av de kilikiska sjörövarna. Bland många andra städer gjorde den anspråk på att vara Homeros födelseort. Till dess produkter hörde det efter dess namn uppkallade hartset kolofonium. Utgrävningar 1913 gjordes franska utgrävningar av den Klariske Apollons tempel. Då hittades dess propyléer, en dorisk marmorbyggnad och en marmorexedra med många inskrifter. Referenser Noter Källor Kolofon i Nordisk familjebok (andra upplagan, 1911)