NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rams Park

Ali Sami Yen Spor Kompleksi – RAMS Park – stadion piłkarski w Stambule, w Turcji. Charakterystyka Został oddany do użytku 15 stycznia 2011 roku. Jego pojemność wynosi 52 280 widzów, z czego 4845 to miejsca przeznaczone dla VIP-ów. Zastąpił stadion Ali Sami Yen, który w 2012 został rozebrany, a tereny po nim przeznaczone pod budowę kompleksu komercyjno-mieszkaniowego. Lokalizację stadionu ustalono w 2006 roku, a projekt przygotowano rok później, choć budowę nowego obiektu dla Galatasaray SK planowano już w 1993 roku. Konstrukcję rozpoczęto 13 grudnia 2007 roku. Całkowity koszt budowy wyniósł około 190 mln €. Pomiędzy lipcem a listopadem 2009 roku budowa była wstrzymana z powodu zerwania kontraktu z wykonawcą. Stadion zainaugurowano 15 stycznia 2011 roku uroczystą ceremonią otwarcia oraz meczem towarzyskim pomiędzy Galatasaray a Ajaxem Amsterdam. Stadion mieści 52 652 widzów, z czego 4845 miejsc w przeszklonych lożach jest przeznaczone dla VIP-ów. Wyposażony jest m.in. w sztuczne oświetlenie, podziemny parking dla 4500 aut i powierzchnie biurowo-konferencyjne. Rozsuwany dach ma powstać po zakończeniu sezonu 2010/11. Trybuny są dwupiętrowe, na pierwszym piętrze o zmiennym nachyleniu, w dolnych partiach wynoszącym 23°, a w górnych 26°, na drugim piętrze zaś nachylenie wynosi 34°. Stadion był częścią tureckiej kandydatury na Euro 2016, która przegrała jednak walkę o organizację turnieju. W lipcu 2023 Rams Global stało się sponsorem Galatasaray SK, a nazwę stadionu zmieniono z Nef Stadium na Rams Park. Przypisy Linki zewnętrzne Strona internetowa stadionu. turktelekomarena.com.tr. [zarchiwizowane z tego adresu (2013-12-24)]. (tur.).
Türk Telekom Arena

Türk Telekom Arena je stadion v Istanbulu (Turčija). Je domači stadion Galatasaraya. Graditi so ga začeli 15. oktobra 2011. Kapaciteta stadiona se je pogosto spreminjala; vrh je dosegla po širitvi leta 2011, ko je stadion sprejel do 52.652 gledalcev. Podatki Kapaciteta: 52,652 Igrišče Dolžina: 107 m Širina: 72 m Podlaga: trava Otvoritev 15. december 2011 Prva tekma: Galatasaray - Ajax F.C. Glej tudi seznam stadionov v Turčiji
Турк Телеком Арена

Турк Телеком Арена (тур. Türk Telekom Arena) је фудбалски стадион у Турској и смештен је у Шишлију, делу Истанбула. На овоме стадиону своје мечеве као домаћин игра ФК Галатасарај. Може да прими 52.652 гледалаца. Историја Изградња стадиона је започета 2007, и трајала до 2011, када је стадион отворен. Спољашње везе
Türk Telekom Arena

Türk Telekom Arena är en fotbollsanläggning i Istanbul i Turkiet. Den började byggas den 13 december 2007 och invigdes 15 januari 2011. Turkiska staten stod för hela kostnaden men det är Istanbul-laget Galatasaray som använder den som hemmaarena. Arenan tar 52 652 personer och klassas som femstjärnig av UEFA. Referenser Fotnoter
Тюрк-Телеком-Арена

«Тюрк Телеком Арена» (тур. Türk Telekom Arena; під час матчів УЄФА — «Алі Самі Єн») — футбольний стадіон у Стамбулі, Туреччина. Домашня арена футбольного клубу «Галатасарай», вміщує 52,652 глядачів. Примітки Посилання Офіційний сайт [Архівовано 23 лютого 2017 у Archive.is] (тур.) Тюрк Телеком Арена на сайті Allstadiums.ru
Pont de Gàlata

El pont de Gàlata (turc: Galata Köprüsü) és un pont de pontons a Istanbul (Turquia), que creua una rada o entrant de mar coneguda com el Corn d'Or. El pont de Gàlata actual el va construir la companyia turca STFA al mateix lloc que el pont de pontons que existia abans, entre Karaköy (districte de Beyoğlu) i Eminönü (districte de Fatih), i es va completar el desembre de 1994. És un pont bàscula (mòbil) amb una llum principal de 80 m i una longitud total de 490 m. La llosa del pont té 42 m d'amplada i inclou 3 carrils i una vorera en cada direcció. Història El primer pont, de fusta, en aquest punt fou construït el 1845 i és conegut com el Pont nou (turc otomà: جسر جديد, Cisr-i cedid), ja que abans n'hi havia un altre més al nord. El soldà otomà Abdülâziz va ordenar la construcció d'un nou pont abans de la visita d'estat de Napoleó III a Istanbul el 1863. El 1875 una companyia anglesa, G. Wells, va fer el tercer pont. Aquest pont, sobre 24 pontons, tenia 480 m de llarg i 14 m d'ample. Va costar 105.000 lires d'or i va ser utilitzat fins al 1912. El quart pont, el més conegut i nostàlgic, fou construït per la companyia alemanya MAN AG el 1912. Fa 466 m de llarg i 25 m d'ample. Va costar 350.000 lires d'or. Es va fer servir fins a l'incendi del 16 de maig de 1992. Més conegut, avui, com a Pont Vell de Gàlata (turc: Eski Galata Köprüsü) o Pont Històric de Gàlata (turc: Tarihi Galata Köprüsü), ha estat reparat i serveix per al pas de vianants entre Balat i Hasköy. Vegeu també Torre de Gàlata
Galatský most

Galatský most (Galata Köprüsü) vede přes Zlatý roh v Istanbulu a spojuje čtvrti Galata a Eminonü. Je dlouhý 490 metrů, široký 42 metrů a byl otevřen v prosinci 1994. Má dvě patra, po horním vede silnice a spodní tvoří promenáda lemovaná obchody a restauracemi. Most je zvedací, aby mohly lodě z Bosporu vplouvat do Zlatého rohu. Historie První most přes zlatý roh nechal vybudovat císař Justinián I. V roce 1502 vypsal sultán Bajezid II. soutěž na stavbu nového mostu, do níž se přihlásili i Leonardo da Vinci a Michelangelo Buonarotti, ale z realizace návrhů nakonec sešlo. V roce 1863 vznikl druhý most, dřevěný, který nahradil v roce 1875 železný most postavený francouzskými staviteli. Čtvrtý most postavili Němci v roce 1912 a sloužil až do roku 1992, kdy byl poničen požárem a bylo rozhodnuto o stavbě mostu současného, který vybudovala domácí firma STFA Group. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Galatský most na Wikimedia Commons http://www.allaboutturkey.com/galata.htm http://structurae.net/structures/data/index.cfm?ID=s0005859 http://turecko.svetadily.cz/clanky/Zlaty-roh-istanbulska-zatoka
Puente de Gálata

El puente de Gálata (en turco: Galata Köprüsü) es un puente de Estambul (Turquía), que atraviesa el estuario o brazo de mar conocido como el Cuerno de Oro. El puente de Gálata actual fue construido por la compañía turca STFA, muy próximo al lugar donde anteriormente existía un antiguo puente, entre Karaköy y Eminönü; se concluyó en diciembre de 1994. El puente tiene una longitud total de 490 m, un tramo levadizo (móvil) con una luz de 80 m, 42 m de anchura, e incluye tres carriles para vehículos y una pasarela peatonal en cada dirección.
Galatabrug

De Galatabrug (Galata Köprüsü) is een brug over de Gouden Hoorn die de wijken Eminönü (west) en Galata (oost) van de Turkse stad Istanbul met elkaar verbindt. De twee verdiepingen tellende brug is de langste basculebrug ter wereld met een totale lengte van 466 m en een breedte van 80 m. Het wegdek is 42 m breed, met drie rijbanen en aan beide kanten een trottoir. Er is ook een tramverbinding over de brug. Op het onderste niveau van de brug bevinden zich veel (vis)restaurants. Lang voor de bouw van de brug waren er al plannen een brug te bouwen: sultan Bayezid II liet Leonardo da Vinci een ontwerp maken maar keurde dit af. Daarna probeerde hij tevergeefs Michelangelo voor het karwei in te huren. In 1836 werd verder naar het noorden de eerste permanente brug over de Gouden Hoorn gebouwd. De eerste brug op de plek van de Galatabrug werd gebouwd in 1845, in opdracht van Bezmiâlem, de Valide Sultan (koningin-moeder), de moeder van sultan Abdülmecit. De brug werd in 1863 vervangen door een tweede houten brug en in 1870 door een derde brug. Later werd deze brug weggesleept om de brug uit 1836 landinwaarts te vervangen. Er werd een vierde brug gebouwd in 1912. Deze hield stand tot 1992, toen een brand de brug ernstig beschadigde. De huidige brug kwam gereed in 1994. De locatie is mede bekend vanwege de vele vissers die er dagelijks staan om er hun hobby of beroep uit te oefenen. Trivia Het Nederlandse boekenweekgeschenk De brug uit 2007, geschreven door Geert Mak, gaat over deze brug.
Most Galaty

Most Galaty (tur. Galata Köprüsü) – most przecinający Złoty Róg w Stambule w Turcji. Znany jest również pod nazwami "Nowy Most", ponieważ zaczyna się przy Nowym Meczecie, oraz "Most Sułtanki Matki", gdyż powstał z inicjatywy matki sułtana: Bezm-i Alem. Pierwszy most przez Złoty Róg został stworzony podczas oblężenia Konstantynopola w 1453. Pierwsze plany mostu nad Złotym Rogiem stworzył Leonardo da Vinci za sułtana Bajazyda II, ale dopiero w XIX w., gdy nastąpił rozwój miasta i sułtan przeniósł się z Pałacu Topkapı do Pałacu Dolmabahçe, poważnie pomyślano o połączeniu brzegów zatoki. Do tego momentu transport zapewniały łodzie. Pierwszy most (most Hayratiye) powstał w 1836 łącząc Unkapanı z Azapkapı, ale był niewystarczający, więc w 1845 zbudowano drugi (zwany mostem Cisr-i Cedid), na prośbę matki sułtana Bezm-i Alem, łącząc Galata z centrum miasta. Stary most zyskał wówczas nazwę Cisr-i Atik. Nowy most był drewniany, odnawiano go w 1863 i 1875, za przejazd przez most była pobierana opłata. W 1912 niemiecka firma MAN zbudowała most o długości 468 m, który został silnie uszkodzony przez pożar w 1992. Most został odbudowany przez kolejną niemiecką firmę: Thyssen. Konstrukcja wspiera się na 114 stalowych filarach o średnicy 2 m i wysokości 18 m. By umożliwić statkom wejście do portów nad Złotym Rogiem, most posiada cztery otwierające się skrzydła o masie 5000 ton. Przypisy Bibliografia Stambuł, Istanbul 2002. http://www.allaboutturkey.com/galata.htm (ang.)
Ponte de Gálata

A Ponte de Gálata (em turco: Galata Köprüsü) une as duas partes europeias de Istambul, Turquia, atravessando o estuário do Corno de Ouro, no local onde se situava o principal porto da antiga Constantinopla. Gálata era o nome antigo do subúrbio de Constantinopla a norte do Corno de Ouro (era frequente denominar Constantinopla apenas à península a sul do estuário). A ponte atual foi concluida em 1994, projeto do engenheiro civil Fritz Leonhardt, depois de um incêndio ocorrido em 1992 ter danificado gravemente a ponte anterior, de 1912. Ao longo dos tempos, foram construídas no local várias pontes, que foram sucessivamente substituídas. A mais antiga de que há registo foi construída durante o reinado do imperador bizantino Justiniano I, no século VI d.C.
Галатский мост

Галатский мост (тур. Galata Köprüsü, англ. Galata Bridge) — разводной мост через бухту Золотой Рог. Расположен в Стамбуле напротив Новой мечети. Мост представляет собой двухэтажную конструкцию, на первом этаже которой расположена прогулочная зона и рестораны, а на втором этаже осуществляется автомобильное и трамвайное движение. Длина моста 484 м, ширина — 42 м, центральная часть моста длиной 80 м — разводная. История Первый известный мост через бухту Золотой Рог был построен при правлении императора Юстиниана, мост был расположен в районе Феодосиевых стен. Во время захвата Константинополя в 1453 году для переброски войск с одной стороны бухты на другую турки собрали наплавной мост, ставя свои корабли вплотную друг к другу. В 1502—1503 гг. при правлении султана Баязида II рассматривались проекты мостов через бухту, один из проектов разработал Леонардо да Винчи. Проект предусматривал строительство моста длиной 240 м и шириной 24 м, что по тем временам было грандиозно. Ещё один проект разработал Микеланджело. Но проектам не было суждено воплотиться в реальность. В начале XIX века, при правлении султана Махмуда II, в 1836 году через бухту был построен понтонный мост длиной около 500—540 м, он был расположен западнее современного Галатского моста. Первый мост Первый Галатский мост был построен в 1845 году в деревянном исполнении при непосредственном участии Безмиалем Валиде Султан, матери султана Абдула-Меджида I. После окончания строительства был назван Мост Валиде или Новый Мост, проход по мосту был платным. Второй мост В 1863 году, перед визитом Наполеона III в Стамбул, мост был существенно перестроен по приказу султана Абдула-Азиза. Третий мост Следующая крупная перестройка моста была осуществлена в 1875 году. Длина моста составила 480 м, ширина — 14 м. Как и свои предшественники, мост был деревянный, проход по мосту был платным. Четвёртый (Старый Галатский мост) и пятый мост Четвёртый Галатский мост был построен в 1912 году немецкой фирмой «MAN». Этот мост был длиной 466 м и шириной 25 м. Прослужил до 1992 года, когда он был существенно повреждён при пожаре. После пожара был перемещён вверх по течению Халича, а на его месте в 1992—1994 году турецкой компанией STFA был возведён новый, пятый по счёту, мост, который эксплуатируется в настоящее время. В 2005 году через мост была проложена трамвайная линия. Рельсы уложили на бетонных шпалах поверх дорожного полотна моста, огородив с обеих сторон для обеспечения бесперебойного движения поездов. Их интервал в часы пик составляет здесь чуть больше минуты. На нижнем ярусе моста находятся рыбные рестораны. Галерея См. также Золотой Рог (Стамбул)
Galatabron

Galatabron (turkiska: Galata Köprüsü) är en klaffbro över Gyllene hornet mellan stadsdelen Eminönü i distriktet Fatih och stadsdelen Karaköy (Galata) i distriktet Beyoğlu i Istanbul. Den första bron på platsen var en träbro på pontoner som byggdes på 1800-talet. Den nuvarande bron invigdes år 1994. Det är den femte bron på samma plats och den första som är byggd på pelare. Den består av två våningar varav den översta är reserverad för fordon och gångtrafik. Den nedre delen är en samlingsplats för lokalbefolkningen och turister med restauranger och kaféer. Bron är tvåfilig med trottoarer på vardera sidan och spårvagnsspår i mitten. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Galatabron.
Галатський міст

Галатський міст (тур. Galata Köprüsü; англ. Galata Bridge) — міст через бухту Золотий Ріг у Стамбулі навпроти Нової мечеті. Міст є двоповерховою конструкцією, на першому поверсі якого розташована прогульна зона і ресторани, а на другому поверсі здійснюється автомобільний і трамвайний рух. Довжина мосту становить 484 метри, ширина — 42 метри, центральна частина моста завдовжки 80 метрів — розвідна. Історія Перший відомий міст через бухту Золотий Ріг був побудований за правління імператора Юстиніана, міст був розташований в районі Феодосієвих стін. Під час захоплення Константинополя в 1453 році для перекидання військ з одного боку бухти на інший турки зібрали мобільний міст, ставлячи свої кораблі впритул один до одного. У 1502—1503 роках при правлінні султана Баязида II розглядалися проєкти мостів через бухту, один з них розробив Леонардо да Вінчі. Проєкт передбачав будівництво мосту завдовжки 240 метрів і шириною 24 метри, що на ті часи було дуже грандіозним. Ще один проєкт розробив Мікеланджело. Але проєкти не були здійснені. На початку XIX століття, при правлінні султана Махмуда II, в 1836 році через бухту був побудований понтонний міст завдовжки близько 500—540 метрів, він був розташований на захід від сучасного Галатського мосту. Перший міст Перший Галатський міст був побудований в 1845 році в дерев'яному виконанні за безпосередньої участі Валіде Султан, матері султана Абдул-Меджида I. Після закінчення будівництва був названий Міст Валіде або Новий Міст, прохід по мосту був платним. Другий міст В 1863 році, перед візитом Наполеона III до Константинополя, міст був істотно перебудований за наказом султана Абдул-Азіза. Третій міст Наступна велика перебудова мосту була здійснена 1875 року. Довжина мосту склала 480 метрів, ширина — 14 метрів. Як і свої попередники, міст був дерев'яний, прохід по мосту був платним. Четвертий (Старий Галатський міст) і П'ятий міст Четвертий Галатський міст був побудований в 1912 році німецькою фірмою «MAN». Цей міст був завдовжки 466 метрів і завширшки 25 метрів. Прослужив до 1992 року, коли був істотно пошкоджений при пожежі. Після пожежі був переміщений вгору за течією Халіча, а на його місці в 1992-1994 року турецькою компанією STFA був зведений новий, п'ятий міст, який експлуатується досі. У 2005 році через міст була прокладена лінія трамваю. Рейки уклали по бетонних шпалах поверх дорожнього полотна мосту, обмеживши з обох боків для забезпечення безперебійного руху потягів. Їхній інтервал в години пік складає тут трохи більше хвилини. Див. також Золотий Ріг Джерела Durbaş, Refik: Galata Köprüsü. Istanbul (İletişim) 1995. ISBN 975-470-460-0 Tanyeli, Gülsün und Kâhya, Yegân: Art. «Galata Köprüleri» in Dünden Bugüne İstanbul Ansiklopedisi Istanbul 1993—1995. ISBN 975-7306-00-2. III,357-359. Mak, Geert: «Die Brücke von Istanbul — Eine Reise zwischen Orient und Okzident», München 2007, ISBN 978-3-570-55040-3
Berke-Talsperre

Die Berke-Talsperre (türkisch Berke Barajı) ist eine Talsperre mit einer 201 Meter hohen Bogenstaumauer im Süden der Türkei in den Provinzen Osmaniye und Kahramanmaraş, die den Fluss Ceyhan zum Zweck der Energiegewinnung aufstaut. Das Wasserkraftwerk in einer Kaverne verfügt über drei 172 MW-Francis-Turbinen. Das Regelarbeitsvermögen beträgt 1672 GWh im Jahr. Die Staumauer ist mit bewehrtem Beton und zwei „Erdbebengürteln“ gegen Erdbeben besonders verstärkt worden. Sie ist die höchste Bogenstaumauer in der Türkei, wurde von 1991 bis 2001 gebaut und 2002 in Betrieb genommen. An der Planung war unter anderem Coyne & Bellier beteiligt. Flussaufwärts liegt die Sır-Talsperre, flussabwärts die Aslantaş-Talsperre. Siehe auch Liste der größten Talsperren der Erde Liste der größten Stauseen der Erde Liste von Wasserkraftwerken in der Türkei Liste von Talsperren der Welt (Türkei) Weblinks BERKE DAM (BERKE BARAJI) (Memento vom 29. September 2007 im Internet Archive) Berke-Talsperre. In: Structurae Einzelnachweise
Berke Dam

Berke Dam (Turkish: Berke Barajı) is concrete arch-gravity dam built on the Ceyhan river in southern Turkey. There is a hydroelectric power plant, established in 2001 at the dam, with a power output of 510 MW (three facilities at 170 MW each). "Technical Data" Tunnels = Water Intake Tunnel: 7200 meter; Highway Access Tunnel: 4300 meter & Grouting galleries; HRT: 6200 meter References External links
Barrage de Berke

Le barrage de Berke (en turc Berke barajı) est un barrage en Turquie. Le lac est dans la province de Kahramanmaraş et le barrage est à la limite de la province d'Osmaniye. Il est situé en aval du barrage de Sır et en amont du barrage d'Aslantaş. Sources (tr) « Berke Baraji », sur Agence gouvernementale turque des travaux hydrauliques (DSİ) Notes et références Portail des énergies renouvelables Portail de la Turquie Portail du bâtiment et des travaux publics Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
ГЕС Берке

ГЕС Берке (тур. Berke Barajı) — гідроелектростанція на південному сході Туреччини. Знаходячись між ГЕС Сір (вище по течії) та ГЕС Асланташ, входить до складу каскаду на річці Джейхан, яка біля однойменного міста впадає до Середземного моря. У межах проекту річку перекрили бетонною арковою греблею висотою 201 метр, довжиною 270 метрів та товщиною від 4,6 (по гребеню) до 27,5 (по основі) метра, яка потребувала 745 тис. м3 матеріалу. На час будівництва воду відвели за допомогою тунелю довжиною 0,5 км з діаметром 13 метрів. Гребля утримує витягнуте по долині річки на 25 км водосховище з площею поверхні 8 км2 та об'ємом 427 млн м3 (корисний об'єм 302 млн м3), в якому припустиме коливання рівня у операційному режимі між позначками 290 та 345 метрів НРМ. Облаштований у підземному виконанні машинний зал обладнали трьома турбінами типу Френсіс потужністю по 170 МВт, які при напорі у 190 метрів повинні забезпечувати виробництво 1669 млн кВт-год електроенергії на рік. Вихід відвідного тунелю, по якому відпрацьована вода повертається у річку, розташований на правому березі за 1,7 км від греблі. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 154 кВ. Примітки
Monestir de Vazelon

El Monestir de Vazelon (en grec: Βαζελών), també anomenat de Sant Joan, és un monestir cristià ortodox grec situat a Turquia, a la regió pòntica i al districte de Maçka, a la província de Trebisonda. El van fundar l'any 270, i fou saquejat el 1922. Situació Les ruïnes del Monestir de Vazelon es troben a uns quaranta quilòmetres al sud de Trebisonda i a uns vint quilòmetres de Maçka, al vessant de la muntanya Zabulon. S'hi pot anar des de la carretera de Trebisonda a Gümüşhane (E97) i es troba a la muntanya a l'oest de la carretera; els darrers sis quilòmetres des del poble de Kiremitli són de difícil accés. Història El Monestir de Vazelon, fundat al 270, és el més antic dels tres monestirs pòntics de la zona de Maçka (en grec Ματσούκα, Matsouka). Tenia l'estatus d'<i>stavropegia</i>, és a dir, depenia del Patriarca de Constantinoble, i era un exarcat, açò és, tenia els poders d'un bisbe sobre el petit territori que envoltava el monestir. Vazelon, com altres monestirs pòntics, es beneficià dels privilegis de la dinastia Comné, dels emperadors de Constantinoble i després de Trebisonda entre els segles XI i XV, així com dels hospodars dels principats danubians. Sota domini otomà, els monjos van pogueren conservar la majoria de les propietats. El monestir fou saquejat i els monjos assassinats i expulsats durant el genocidi grec pòntic; els últims fidels en van desaparéixer en l'intercanvi de poblacions entre Grècia i Turquia, promogut pel Tractat de Lausana del 1923 que se signà després de la Guerra greco-turca del 1919-1922. Celebració anual La festa del Monestir de Vazelon tenia lloc el 21 de juny, amb motiu de la Nit de Sant Joan, associada tant a Orient com a Occident amb el solstici d'estiu. Era alhora una solemnitat religiosa i un fet cultural i social, acompanyat de cants i danses, que aplegava al voltant del monestir els vilatans que en depenien. Actes del monestir Les Actes del Monestir de Vazelon són una font important per a conéixer la història pòntica i, en particular, de l'Imperi de Trebisonda del segle XIII. Se'n conserven en forma de cartulari (col·lecció de còpies de cartes originals, que esmenten els drets del monestir), del qual hi ha dos manuscrits, un a la Biblioteca de Sant Petersburg (190 documents que cobreixen el període 1245-1704), l'altre a Ankara, a la Biblioteca Türk Tarih Kurumu (118 documents des del 1257 fins al 1818). La tradició de Sant Joan Vazelon reviscola a Macedònia Les comunitats gregues d'origen pòntic que es refugiaren a Grècia després de la Gran Catàstrofe s'establiren amb força a Macedònia. Hi van establir monestirs, en particular al Vermion, que van reprendre el nom i la tradició dels monestirs de la seua regió d'origen. Aquest fou el cas de Sant Joan Vazelon, fundat cap al 1970 al sud del Vermion. La icona de sant Joan Pròdrom, salvada per l'abat de Vazelon, Dionissios Amarantidis, i conservada mentrestant en altres monestirs, la van instal·lar allà. Notes i referències Vegeu també Regió del Pont Monestir de la Santíssima Mare de Déu de Sumelà Monestir de Kuştul
Kloster Vazelon

Das Kloster Vazelon ist ein ehemaliges griechisch-orthodoxes Kloster aus dem 6. Jahrhundert im Wald im Landkreis Maçka, ca. 50 km südlich von Trabzon auf einem Felsen über dem Fluss Degirmendere (Altindere). Es wurde St. Johannes von Vazelon geweiht. Geschichte Die Ursprünge stammen vermutlich aus dem 3. Jahrhundert. Das eigentliche Kloster wurde von Kaiser Justinian im Jahr 565 erbaut und als Signalstation gegen Angriffe feindlicher Bergstämme genutzt. Es war durch einen Pflasterweg (Königsstraße) mit Trabzon verbunden. Im Laufe der Zeit wurde es vielfach erweitert und restauriert. Es war das reichste Kloster der Region und vermutlich wurde mit dem Geld aus Vazelon das Kloster Sumela nach einem Feuer im Jahr 640 wieder aufgebaut. Das Kloster Vazelon hat das religiöse, kulturelle und ökonomische Leben der Region stark beeinflusst. Das Kloster wurde 1923 mit dem türkisch-griechischen Bevölkerungsaustausch verlassen und danach stark verwüstet. Heute stehen dort nur noch Ruinen. Bei der Vertreibung der Griechen aus der Türkei während des Ersten Weltkrieges diente das Kloster als Zufluchtsort für hunderte Flüchtlinge. Gebäude Das jetzt noch sichtbare Klostergebäude stammt aus dem 15. Jahrhundert. Es gibt ein Hauptgebäude, worin die Mönchszellen, Küche, Studienräume, Refektorium usw. untergebracht sind. In der Nähe liegen drei byzantinische Kapellen. Die Fresken an der nördlichen Außenwand der Johanneskapelle, die Manuel III. 1410 errichten ließ, sind noch gut erhalten und stellen den Himmel, die Hölle und das Jüngste Gericht dar. Daneben gibt es eine heilige Quelle mit einer Zisterne mit Gewölbe. Weblinks Quellen Türkisches Tourismusministerium New York Times 16. Juni 1918 Baedeker Türkei