NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Çaygören-Talsperre

Die Çaygören-Talsperre (türkisch Çaygören Barajı) befindet sich 3 km östlich der Stadt Sındırgı am Oberlauf des Simav Çayı in der westtürkischen Provinz Balıkesir. Die Çaygören-Talsperre wurde in den Jahren 1966–1971 als Sand-Kies-Schüttdamm mit Lehmkern erbaut. Sie wurde ursprünglich zum Zweck der Bewässerung und Abflussregulierung errichtet. Der Staudamm hat eine Höhe von 52,5 m (über Talsohle) und besitzt ein Volumen von 3,4 Mio. m³. Der zugehörige Stausee besitzt eine Wasserfläche von 8,13 km² und ein Speichervolumen von 147 Mio. m³. Die Talsperre ist für die Bewässerung einer Fläche von 20.026 ha ausgelegt. In den Jahren 2005–2006 wurde die Talsperre noch um ein Wasserkraftwerk ergänzt. Dieses befindet sich am südlichen Fuß des Staudamms. Mit zwei Turbinen (2,8 MW und 1,8 MW) liegt das Regelarbeitsvermögen bei 21 GWh im Jahr. Einzelnachweise
Barrage de Çaygören

Le barrage de Çaygören est un barrage de Turquie. Sources (en) www.dsi.gov.tr/tricold/caygoren.htm Site de l'agence gouvernementale turque des travaux hydrauliques Notes et références Portail des lacs et cours d'eau Portail de la Turquie Portail du bâtiment et des travaux publics Portail des barrages
Diga di Çaygören

La diga di Çaygören è una diga della Turchia. Si trova nella provincia di Balıkesir. Fonti (EN) Sito dell'agenzia turca delle opere idrauliche, su www2.dsi.gov.tr. URL consultato l'8 agosto 2011 (archiviato dall'url originale il 20 agosto 2008).
Synagoga Ec chajim v Izmiru

Synagoga Ec chajim (turecky: Etz Hayim Sinagogu; hebrejsky: עץ חיים) je synagoga v tureckém Izmiru (obd. česky Smyrna). Je to nejstarší ze všech historických synagog ve čtvrti Kemeraltı, centrálního bazáru uprostřed města. Historie Synagoga byla patrně postavena už v byzantském období, je první a nejstarší synagogou ve Smyrně. Po poškození požárem v roce 1841 byla synagoga obnovena v roce 1851. Dnes se pro velký úbytek židovských věřících ve městě nepoužívá a stala se z ní pouze jedna z nejvýznamnějších historických památek města. Architektura V přízemí synagogy Ec chajim je kamenné zdivo a v horním patře dřevěná kostra. Stropní krytiny a příčky jsou dřevěné a podlaha je mramorová. Bima je umístěna uprostřed synagogy a je obklopena čtyřmi sloupy, které rozdělují strop na devět obdélníkových částí a nesou zatížení střechy. Ve spojení mezi těmito sloupy jsou hebrejské verše z Tóry. Baldachýn bimy je zelený a má květinové zdobení. Bimu obklopují řady sedadel. Ženská galerie se nálézá v horním patře, má samostatný vchod a hvězdnou výmalbu stropu. V synagoze je šest oddílů uvnitř aron ha kodeš. Reference
SOCAR Star Oil Refinery

SOCAR Star Oil Refinery or SOCAR STAR Oil Refinery or Star Aegean is an oil refinery in Aliaga, western Turkey. It is operated by the State Oil Company of the Republic of Azerbaijan SOCAR, who holds 60% of the ownership. The remaining 40% being owned by the Ministry of Economy of the Republic of Azerbaijan. The construction of the refinery started in 2011, cost around US$6-7 billion and became operational in October 2018. The refinery has a capacity around 200,000 barrels per day. Climate Trace estimates it emitted over 3 million tonnes of the country’s greenhouse gas in 2023. See also Oil in Turkey References
Musée de Troie

Le musée de Troie (turc : Troya Müzesi ou Truva Müzesi) est un musée archéologique situé à proximité du site archéologique de l'ancienne ville de Troie, dans le nord-ouest de la Turquie. Ouvert en 2018, il expose sur sept sections d'un bâtiment architectural contemporain les artefacts historiques de Troie et des autres villes anciennes voisines. Description Le musée est situé à environ 800 m à l'est du site archéologique de la ville de Troie au village de Tevfikiye, dans la province de Çanakkale, au nord-ouest de la Turquie. Le concours de conception du bâtiment du musée a été remporté par l'agence stambouliote Yalın Mimarlık en 2011. Yalın Mimarlık a conçu le bâtiment dans un style architectural simple et contemporain. La construction a commencé en 2013, s'est arrêtée en 2015 et a repris en 2017. Le musée a reçu le prix spécial d'appréciation du musée européen de l'année 2020 et le prix spécial de l'Académie européenne des musées. Références Portail des musées Portail de l’archéologie Portail de la Turquie
Музей Трои

Музей Трои (тур. Troya Müzesi или Truva Müzesi) — археологический музей, расположенный недалеко от места археологических раскопок древнего города Троя на северо-западе Турции. Музей открыт в 2018 году и демонстрирует в семи частях современного архитектурного здания исторические артефакты из Трои и некоторых других древних городов вокруг и на близлежащих островах. Директор музея — Рыдван Гёльджюк. Музей получил специальную награду Европейского музея года 2020 и специальную награду Европейской музейной академии. Здание музея Музей Трои расположен примерно в 800 м к востоку от археологических раскопок города Трои в деревне Тевфикие, в Чанаккале, на северо-западе Турции. Строительство здания музея началось в 2013 г., было остановлено в 2015 г. и снова возобновлено в 2017 г. Здание кубической формы с четырьмя этажами в квадратном плане облицовано атмосферостойкой сталью цвета ржавчины, чтобы создать впечатление, что оно было найдено на месте археологических раскопок. Высота здания эквивалентна глубине раскопок Трои. Выставочные площади охватывают 2,700 м² из общей площади помещений 12,750 м². Выставочные площади 32 м × 32 м огорожены рабочими местами, складскими помещениями и конференц-залами. Подвал отведен под служебные функции. Общая стоимость здания составила 45 миллионов турецких лир (около 8 миллионов долларов США). Музей был открыт 10 октября 2018 года, в «Год Трои», объявленный в Турции. Выставки На входе посетители знакомятся с информацией об археологической науке, методах археологического датирования и терминах археологии, о сохранении и восстановлении культурного наследия и доисторических периодах неолита, энеолита, бронзового века и железного века. В музее также представлены визуальное графическое оформление, диорамы и интерактивные дисплеи. Музей состоит из семи разделов. Первый этаж отведён для артефактов из региона Троада (сегодня это полуостров Бига). Это археологические находки из древних городов Ассос (Бехрамкале), Тенедос (Бозджаада), Париум, Александрия Троадская (Эски-Стамбул), Сминтейон, Лампсак (недалеко от Лапсеки), Тимбра, Таволия и Имброс (Гёкчеада). На выставке представлено около 2000 экспонатов из музейной коллекции, насчитывающей около 40 000 различных артефактов, которые были переданы из Археологического музея Чанаккале, Стамбульского археологического музея и Музея анатолийских цивилизаций. Была запрошена передача троянских монет из Археологического музея Измира. Экспонаты включают слезницы, стеклянные и терракотовые флаконы для духов, статуэтки, золотые изделия, ожерелья и браслеты, монеты, украшения, костяные предметы и инструменты, металлические контейнеры, терракотовые гончарные изделия, оружие, топоры и резцы, мильные камни, надписи, алтари, саркофаги, скульптуры и многие другие экспонаты из 5000-летней истории этого района. Среди примечательных экспонатов — саркофаг Поликсены, раскопанный в 1994 году, и обнаруженная в 2012 году статуя греческого бога Тритона. Во дворе музея выставлены каменные изделия, колонны, стелы и капители колонн. Примечания Ссылки Детальное описание Музея Трои с фотографиями
Музей Трої

Музей Трої (тур. Troya Müzesi або Truva Müzesi) — археологічний музей, розташований неподалік від археологічних розкопок стародавнього міста Троя, на північному заході Туреччини. Відкритий у 2018 році, експонує в семи секціях сучасної архітектурної будівлі історичні артефакти з Трої та деяких інших стародавніх міст, що були поруч, та на сусідніх островах. Директором музею є Рідван Гьолджюк. Музей отримав спеціальну нагороду Європейський музей року 2020 та спеціальну нагороду Європейської музейної академії. Будівля музею Музей Трої розташований за 800 м на схід від археологічних розкопок міста Троя в селі Тевфікіє, в Чанаккале, на північному заході Туреччини. Конкурс на проектування будівлі музею виграв Ялін Мімарлік у 2011 році. Мімарлік спроектував будівлю в сучасному простому архітектурному стилі. Будівництво почалося в 2013 році, зупинилося в 2015 році і знову відновилося в 2017 році. Будівля у формі куба з чотирма поверхами вкрита кортеновою сталлю кольору іржі, щоб створити враження, що її викопали з місця археологічних розкопок. Висота будівлі рівна глибині на місці археологічних розкопок Трої. Виставкові площі займають 2700 кв м загалом. Виставкові площі 32 м на 32 м огороджені робочими місцями, складами та конференц-залами. Підвальне приміщення відведено для обслуговуючих функцій. Вхід до музею - широкий пандус, що веде до підземних воріт. Загальна вартість будівлі склала 45 мільйонів (приблизно 8 мільйонів доларів). Музей був відкритий 10 жовтня 2018 року, у «Рік Трої», як було оголошено в Туреччині. Виставки Ніші на стінах містять надгробки, великі статуї, сцени та фотографії з різних рівнів розкопок у Трої. На вході відвідувачу з метою орієнтації пояснюється інформація про археометрію як науку, методи археологічного датування та інше - збереження та реставрація культурної спадщини, тумулуси та доісторичні періоди неоліту, енеоліту, бронзової та залізної доби. Музей також має візуальні графічні конструкції, діорами та інтерактивні дисплеї. Музей розділений на сім секцій. Перший поверх зарезервовано для артефактів з регіону Троада. Це археологічні залишки з античних міст Ассос (Бехрамкале), Тенедос (Бозджаада), Парій, Александрійська Троада (Ескі-Стамбул), Смінтейон, Лампсак (біля Лапсекі), Тімбра, Таволія та Імброс (Гокчеада). На виставці представлено понад 2000 експонатів із колекції музею, що налічує близько 40 000 різноманітних артефактів, які були передані з Археологічного музею Чанаккале, Археологічного музею Стамбула та Музею анатолійських цивілізацій. Серед експонатів – сльозовловлювачі, скляні та теракотові флакони для парфумів, статуетки, золоті вироби, кольє та браслети, монети, прикраси, предмети та знаряддя з кісток, металеві місткості, теракотова кераміка, зброя, сокири та різці, написи, вівтарі, саркофаги, скульптури та багато інших експонатів 5000-річної історії цього регіону. Серед визначних експонатів — саркофаг Поліксени, який було розкопано в 1994 році, і статуя грецького бога Тритона, знайдена в 2012 році. На подвір’ї музею експонуються вироби з каменю, колони, стели, капітелі. Посилання Детальний опис музею Трої з багатьма фотографіями Примітки
Синоп

Синоп (на турски: Sinop; на старогръцки: Σινώπη) е град в северна Турция, пристанище на Черно море. Населението му наброява около 47 000 жители. Синоп е неголям град, на южното крайбрежие на Черно море, обкръжен от море и планини. Градът практически е изолиран от останалата част на Турция, чрез планините Исфенидяр (на турски: Isfendiyar) на юг, но има прекрасни възможности за морски връзки с други градове, разположени по турското крайбрежие. Именно затова в миналото Синоп се счита за един от най-безопасните, важни пристанища и непревземаеми градове, на северното крайбрежие на Мала Азия, но с времето е изместен от град Самсун. Днес градът се свърза с останалата част от страната с модерен път. Градът е център на вилает Синоп, имащ около 230 000 жители, почти цялото население е заето в селското стопанство и риболовната промишленост. В околностите на града успешно и с високи добиви се отглеждат тютюн, лен и царевица. Синоп е един от най-красивите черноморски градове. Има много легенди за основаването на града, но най-убедителната е, че града е основан от гръцки колонисти, около VII век преди н.е. Легендите говорят за това, че Синоп е роден град на великия гръцки философ Диоген. История В древността градът е една от главните гръцки колонии по южния бряг на Черно море, на изток от нос Карамбис. Колонията най-вероятно е основана от спътниците на Язон (на гръцки: Ίασων), които издигнали на мястото на днешния град храм и оракул. В Синоп през 132 година пр.н.е е роден Митридат VI Евпатор. През 1853 година градът става арена на Синопското сражение. В пристанището на града руският флот, воден от легендарния адмирал Павел Нахимов, унищожава турския флот, с което започва Кримската война. Известни личности Родени в Синоп Фока Синопски (47 – 117), епископ Починали в Синоп Калчо Стоянов (около 1842 – преди 1908), български печатар Фока Синопски (47 – 117), епископ Външни препратки Уебсайт на града
Sinop

Sinop, dříve (řecky) Σινώπη – Sinópé, je přístavní město v dnešním severním Turecku na břehu Černého moře. Bylo založeno v 7. století př. n. l. obyvateli Mílétu v rámci velké řecké kolonizace. Od roku 183 př. n. l. sídelní město pontských králů. V roce 70 př. n. l. bylo dobyto Římany, v roce 47 se stalo římskou kolonií. Bylo střediskem obchodu a také obchodních cest směrem do Mezopotámie. Město Sinópé je rodištěm řeckého filozofa – kynika Díogena a svaté Heleny ze Sinop. Ve středověku se z města vyváželo hnědočervené barvivo, kterým se malovaly základy fresek. Dodnes se těmto malbám podle tohoto města říká sinopie. Bitva u Sinopu bylo námořní střetnutí z 30. listopadu 1853 u Sinopu v severní Anatolii během Krymské války. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sinop na Wikimedia Commons
Sinop (település)

Sinop (történelmi nevén: Sinope, Szinope) tengeri kikötő Észak-Törökországban, a Fekete-tenger déli partján, egy földszoroson, amely összeköti a Boztepe-félszigetet a szárazfölddel, és elzárja az anatóliai-fennsík déli magas, erdős hegyeit. Fekvése Safranbolutól északkeletre a Fekete-tenger partján fekszik. Története Sinope volt az ókorban az egyetlen biztonságos természetes kikötő Kis-Ázsia (Anatólia) északi partján, egy hatalmas tengerre néző erős falakkal védett fellegvárral (jelenleg romokban). A legenda szerint Sinopet még az amazonok alapították, Sinova királynőről elnevezve. A várost a vándorló kimmerek pusztították el, majd az i.e. 7. század vége felé egy kolónia (Milesians) épült itt fel, mely a legvirágzóbb görög település volt a Fekete tengernél és a kereskedelmi útvonalak végállomása Felső Mezopotámiában. Irányítója a tengeri kereskedelemnek és a pontuszi régiónak az i. e. 5. században,létre hozva sok gyarmatot a parton, tengeri fölényt élvezve a Fekete-tengeren. A krími háború elején 1853-ban itt győzte le az orosz flotta a török hajóhadat. Nevezetességek Vár Szinópéi Diogenész szobra Itt születtek, itt éltek Szinópéi Diogenész (körülbelül I. e. 410–323), filozófus Diphilosz (I. e. 355–289), görög komédiaköltő VI. Mithriádész (I. e. 132–63), Pontosz királya Markión (kb. 85–160 ), teológus Sinopei Phocas († 117 vagy 303), keresztény szent Galéria Források Ókori lexikon – Sinope, arcanum.hu Hivatkozások
Sinope

Sìnope (in turco Sinop, in greco Σινώπη?, Sinopi) è una città della Turchia, capoluogo dell'omonima provincia. Si trova nella penisola di Boztepe, sulla costa del Mar Nero. La città è centro industriale (alimentari e cantieristiche) con un'importante flotta da pesca, anche se l'attività più importante della regione è la coltivazione di lino, tabacco e mais. Importante anche il turismo grazie alle necropoli (ricche di ceramiche e steli a rilievo) e al tempio scoperto in scavi recenti. Sinope ha dato il nome a un satellite di Giove. Storia Fu fondata da coloni greci nel 630 a.C. Vi nacque il filosofo cinico Diogene. La città è nominata da Senofonte nel V libro della sua Anabasi. Dopo un breve periodo di democrazia, nel 380 a.C. fu occupata dai Persiani achemenidi; successivamente fu conquistata da Alessandro Magno. In epoca ellenistica divenne la capitale del Regno del Ponto. Nel 47 a.C. Giulio Cesare la conquistò e vi eresse una colonia romana. In seguito la città prosperò durante gli anni dell'Impero romano. Il teologo cristiano Marcione era originario di Sinope; la città ha dato il proprio nome alla tecnica pittorica realizzata con le sinopie, cioè un disegno preparatorio per un affresco, con il rosso di Sinope. Successivamente fece parte dell'Impero bizantino e ridiventò importante quando si riaprirono gli scambi con l'Oriente. Era uno dei porti più ricchi del Mar Nero, unitamente a Trebisonda. Con il sacco di Costantinopoli, nel 1204, e il successivo smembramento dell'Impero bizantino fece parte dell'Impero di Trebisonda per due anni quando i Paleologhi di Nicea la conquistarono. Nel 1214 la città fu conquistata dai Selgiuchidi (Sultanato d'Iconio). I Pervâneoğulları formarono una piccola ed effimera dinastia beylicale che regnò su Sinope e la sua regione dal 1277 fino al 1322 quando essa fu soppiantata dagli Candaridi (Candaroğulları). Cadde successivamente sotto il dominio degli Ottomani per più di quattro secoli. Durante la guerra di Crimea, il 30 novembre 1853, vi ebbe luogo la battaglia di Sinope, durante la quale la flotta turca fu annientata dalla squadra navale russa di Pavel Stepanovič Nachimov e la città venne danneggiata nel bombardamento navale. Note Voci correlate Diogene di Sinope Eraclide di Sinope Difilo Diodoro di Sinope Marcione Altri progetti Wikiquote contiene citazioni di o su Sinope Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Sinope Collegamenti esterni (TR) Sito ufficiale, su sinop.bel.tr. Sinope, su Treccani.it – Enciclopedie on line, Istituto dell'Enciclopedia Italiana. Arnaldo Momigliano e Angelo Pernice, SINOPE, in Enciclopedia Italiana, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1936. Red. e C. Saletti, SINOPE, in Enciclopedia dell'Arte Antica, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1966. (EN) Sinop, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. (TR) Scheda su yerelnet.org.tr, su yerelnet.org.tr. URL consultato il 1º aprile 2012 (archiviato dall'url originale il 23 marzo 2013).
Synopa

Synopa (tur. Sinop, gr. Σινώπη, łac. Sinope) – miasto w północnej Turcji, nad Morzem Czarnym, ośrodek administracyjny prowincji Synopa. Port handlowy i rybacki a także kąpielisko morskie. W 2022 roku w mieście mieszkało 57 404 mieszkańców. Miasto leży na pograniczu historycznych krain Paflagonii i Pontu. Historia miasta Starożytność W miejscu obecnej Synopy istniała pierwotnie osada Hetytów. Jednakże właściwe miasto zostało założone w VII wieku p.n.e. przez greckich osadników z Miletu. Miasto szybko rozwinęło się jako ważny port czarnomorski, biło własną monetę, a nawet zaczęło zakładać własne kolonie. W IV w. p.n.e. na pewien czas miasto znalazło się pod władzą Persów. Później weszło w skład imperium Aleksandra Wielkiego i jego państw sukcesyjnych. W 183 roku p.n.e. zostało zajęte przez helleńskiego władcę Farankesa I, który przeniósł tu stolicę królestwa Pontu. W 70 roku p.n.e. miasto zdobył rzymski wódz Lukullus i przyłączył je do republiki. Od tej pory Synopa dzieliła losy reszty państwa rzymskiego. Po podziale cesarstwa znalazła się w granicach jego części wschodniej, określanej potem jako Cesarstwo Bizantyńskie. Średniowiecze W czasach bizantyjskich miasto było jednym z najważniejszych, czarnomorskich portów cesarstwa, gdyż leżało przy ważnym szlaku handlowym, biegnącym wzdłuż wybrzeża morskiego. Było ono również siedzibą biskupstwa. Pod koniec XI wieku Synopa znalazła się przejściowo w rękach Seldżuków. Miasto odzyskał cesarz Aleksy I Komnen. Po zdobyciu Konstantynopola przez uczestników IV krucjaty miasto zajął Dawid I Wielki Komnen i przyłączył je do Cesarstwa Trapezuntu. W 1214 w stronę miasta zmierzał ze swoim wojskiem cesarz Teodor I Laskarys. Skłoniło to Seldżuków do zajęcia miasta i tym samym oddzielenia posiadłości Trapezuntu od Cesarstwa Nikei. W XIV i w pierwszej połowie XV wieku miastem władali na wpół niezależni emirowie, lawirujący pomiędzy państwem Komnenów a innymi państwami tureckimi. W 1461 roku miasto zdobył sułtan Mehmed II. Czasy nowożytne i współczesność W 1853 podczas wojny krymskiej, w pobliżu Synopy Rosjanie pokonali flotę turecką (patrz Bitwa pod Synopą). Zabytki Meczet Alladyna Znani mieszkańcy miasta W Synopie urodził się i został pochowany Mitrydates VI Eupator - najsłynniejszy król Pontu. Pochodzi stąd także słynny filozof, przedstawiciel szkoły cyników - Diogenes z Synopy. Wychowankiem miasta jest też Difilos z Synopy, znany grecki poeta, żyjący na przełomie IV i III wieku p.n.e.. Z Synopy pochodzi Marcjon, chrześcijański teolog, twórca herezji marcjonizmu. Miasta partnerskie Przypisy Bibliografia Piotr Krupczyński [w:], Encyklopedia Kultury Bizantyńskiej, Warszawa 2002, s. 449-450.
Sinope (Turquia)

Sinope, (em turco: Sinop, grafia também usada em português) é uma cidade costeira e distrito do norte da Turquia. É a capital da província homónima e faz parte da região do Mar Negro. O distrito tem 442 km² de área e em dezembro de 2021 tinha 68 012 habitantes (densidade: 153,9 hab./km²), dos quais 56 479 na cidade. Etimologia A cidade foi chamada Sinuva (Sinuwa) pelos hititas e Sinope (em grego: Σινώπη) pelos gregos. Outro nome grego antigo menos usado foi Crítios de Cós. Júlio César fundou em Sinope a colónia romana de Colónia Júlia Cesaria Félix Sinope (em latim: Colonia Iulia Cesarea Felix Sinope), ou simplesmente Colónia Júlia Félix. Os árabes chamaram-lhe Sinube, sendo este último nome também usado durante o período otomano. Outro nome turco medieval foi Sinabe. História De acordo com a lenda contada à época de Estrabão, a cidade foi fundada por Autólico, durante a viagem dos argonautas. Autólico era adorado por um deus, mas sua estátua foi levada por Lúculo, junto do globo de Bilaro, feito por Estenis, quando Lúculo capturou a cidade. A cidade foi fundada por colonos de Mileto e teve por muito tempo o controle do mar. Em 220 a.C., a cidade foi ameaçada por Mitrídates II do Ponto e pediu proteção a Rodes. Permaneceu independente até ser capturada por Fárnaces I do Ponto (fl. século II a.C.), que a atacou de surpresa. Permaneceu sob o controle dos descendentes de Fárnaces até Mitrídates VI (r. 120–63 a.C.), quando passou para o controle romano. Lúculo tomou a cidade após um cerco, quando a cidade foi cercada por fora e por dentro, pois Báquides, o governador da cidade indicado pelo rei do Ponto, desconfiava da população e cometia assassinatos enquanto ocupava a cidadela. Em 1899, um oficial francês adquiriu a uma anciã grega, na cidade de Sinope, um manuscrito antiquíssimo que seria denominado Codex Sinopensis (Códice Sinopense), devido ao local de aquisição. Datado do século VI d.C., esse manuscrito em uncial é um antigo evangeliário bizantino em pergaminho púrpura, que contém o texto grego do Evangelho de Mateus, adornado por iluminuras. Supõe-se ter sido elaborado na província bizantina de Augusta Eufratense, isto é, na Síria, Palestina ou Mesopotâmia. O códice encontra-se atualmente na Biblioteca Nacional Francesa. Referências Bibliografia Ligações externas Media relacionados com Sinope no Wikimedia Commons