NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Фетхіє

Фетхіє́ (тур. Fethiye) — район і місто-курорт на південному заході Туреччини (іл Мугла). Населення — 65 000 осіб. Місто розташоване біля підніжжя гір, вкритих сосновими та кедровими лісами. За 40 кілометрів від міста розташований аеропорт Даламан. Історія На території міста в античні часи існувало місто Телмессос (грец.Τελμεσσος). Місто було дуже відомим і було центром пророцтв, присвячених Аполлону. Телмессос підтримував міцні економічні зв'язки з грецьким Родосом. В V столітті до н. е. він входив до складу контрольованого Афінами Делоського союзу. У IV столітті до н. е. римляни включили місто до складу Лікії. У VIII столітті місто було перейменовано в Анастасіополіс на честь візантійського імператора. У наступному столітті він отримав нову назву — Макрі (грец. Μακρη-довгий) за назвою острова на вході в бухту. Так місто називали до 1914 року, коли після виселення греків його перейменували в пам'ять про місцевого уродженця — військового льотчика Фетхі-бея (Fethi Bey), який загинув під час аварії літака 1914 року. Землетруси 1857 року та 1957 року зруйнували майже всі стародавні споруди. У місті збереглися залишки античного римського театру, руїни середньовічного лицарського замку XV століття. На схилі гори біля міста добре збереглися лікійські гробниці. Найбільша з них — гробниця Амінтаса, на стіні якої зберігся грецький напис «Amyntou tou Ermagiou (Амінтас, син Гермагія)». Вважається, що Амінтас був одним з правителів Телмессоса. У місті працює Міський музей, в якому представлена колекція археологічних знахідок і етнологічні предмети мистецтва. Поблизу Фетхіє розташоване «місто-привид» Каякой, яке на початку 1920-х рр. покинуло грецьке населення. Туризм У Фетхіє, який називають «Англією в мініатюрі», проживає понад 7 тисяч англійських сімей. Курорт також щорічно приймає понад 600 000 туристів з Англії. Джерела Посилання Фетіє на WikiMAPIA [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] Офіційний сайт району Офіційний сайт міста [Архівовано 28 жовтня 2006 у Wayback Machine.]
Долмабахче джамия

Долмабахче джамия (на турски: Dolmabahçe Camii) е барокова крайбрежна джамия в Кабаташ в район Бейоглу в Истанбул, Турция, близо до двореца Долмабахче. Тя е поръчана от Безми Алем Валиде Султан и е проектирана от турския архитект с арменски произход Гарабет Балян през 1855 г. След смъртта на майка си, султан Абдул Меджид I завършва строителните работи докрай. Джамията има двойни минарета и се отличава с огромните каменни арки на фасадите си, които са изсечени с големи прозорци, позволяващи на светлината да наводни вътрешността. От 1956-60 г. джамията е била място за Военноморския музей, като молитвените служби са възобновени едва през 1967 г. Разширяването на пътя я лишава от двора и себила, които първоначално са били част от проекта. Галерия
Mezquita de Dolmabahçe

La Mezquita de Dolmabahçe es una mezquita situada en Estambul, Turquía. Fue encargada por la reina madre Bezmiâlem Sultan. Historia La construcción de la mezquita fue respaldada originalmente por Bezmiâlem Sultan. Después de su muerte, el sultán Abdülmecit I, su hijo, continuó financiando la construcción de la mezquita. Tras su finalización en 1855, abrió sus puertas para servicios de oración.​ Galería de imágenes Véase también Torre del Reloj de Dolmabahçe Palacio de Dolmabahçe Arquitectura otomana Anexo:Mezquitas por país Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Mezquita de Dolmabahçe. Images of the Dolmabahçe Mosque
Mosquée de Dolmabahçe

La Mosquée de Dolmabahçe est une mosquée située dans le district stambouliote de Beşiktaş, en Turquie. Histoire La construction de la mosquée fut à l'origine ordonnée par la sultane validé Bezmiâlem Sultan, femme du sultan Mahmoud II. Après sa mort, son fils, le sultan Abdülmecid Ier, a continué à financer le projet. Elle a finalement été érigée de 1853 à 1855 et fut ainsi ouverte à la prière. Elle appartient au style Empire de l'architecture ottomane. Galerie Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Dolmabahçe Mosque » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Palais de Dolmabahçe Tour de l'Horloge de Dolmabahçe Architecture ottomane Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l'islam Portail d'Istanbul Portail de l’Empire ottoman
Moschea di Dolmabahçe

La moschea di Dolmabahçe è una moschea imperiale ottomana situata nel quartiere di Dolmabahçe a Istanbul, in Turchia. Bibliografia Suraiyah Faroqhi, Subjects of the Sultan: Culture and Daily Life in the Ottoman Empire, I.B. Tauris, 2005, ISBN 1-85043-760-2. John Freely, Blue Guide Istanbul, W. W. Norton & Company, 2000, ISBN 0-393-32014-6. Voci correlate Moschee di Istanbul Moschee commissionate dalla Dinastia ottomana Palazzo di Dolmabahçe Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su moschea di Dolmabahçe
Meczet Dolmabahçe

Meczet Dolmabahçe – świątynia muzułmańska wybudowana w latach 1853–1855 w Stambule przez Nikoğosa Balyana, syna znanego budowniczego Karabeta Balyana dla matki sułtana Abdülmecida I – Sułtanki Bezmialem. Położony na południe od Pałacu Dolmabahçe, na nabrzeżu. Widać w nim wpływy baroku i renesansu. Nad kwadratowym meczetem wznosi się jedna kopuła. Meczet posiada łukowate okna, rzadko występujące w tego typu architekturze. Meczet posiada dwa minarety z pojedynczym balkonem. Bibliografia Stambuł, Istanbul 2002. www.archnet.org. archnet.org. [zarchiwizowane z tego adresu (2008-01-23)]. (ang.)
Moscheea Dolmabahçe

Moscheea Dolmabahçe este o moschee din orașul Istanbul, Turcia. Ea este situată lângă Bosfor, în apropiere de renumitul Palat Dolmabahçe. Istorie și arhitectură Moscheea Dolmabahçe reprezintă unul dintre principalele edificii construite sub domnia sultanului Abdul-Medjid (1839-1861). Ctitorită de către sultana Bezmi Alem, mama sultanului, aceasta este o combinație între arhitectura otomană târzie și stilul european baroc. Moschea este operă a arhitecților Garabet Balyan și Nigoğos Balyan, renumiți și pentru alte edificii precum Palatul Dolmabahçe sau Moscheea Ortaköy. Structura clădirii este una simplă, similară cu cea de la Ortaköy, cu un singur dom și două minarete înalte de aproximativ 40 de metri. Interiorul este bogat decorat cu marmură albă și vișinie în special. Moscheea Dolmabahçe nu este cuprinsă în incinta palatului, dar a servit sultanului și demnitarilor pentru rugăciuni. Galerie de imagini Legături externe Imagini cu Moscheea Dolmabahçe
Долмабахче (мечеть)

Мечеть Долмабахче (тур. Dolmabahçe camii‎‎ — Мечеть насипного саду) — мечеть середини XIX століття в Стамбулі, Туреччина. Побудована в стилі бароко та ампір на березі Босфору біля однойменного палацу Долмабахче. Історія Закладена на замовлення Безмялем, матері прогресивного султана Абдул-Меджид I. Після її смерті син продовжив будівництво. Архітектура Архітектором храму був член видатної династії архітекторів вірменського походження Гарабет Бальяни. Декор мечеті схожий з декором палацу Долмабахче. Вона має два мінарети висотою 40,25 метрів. Видатною особливістю мечеті є арочні вікна, які не використовували у культових спорудах раніше. Території навколо мечеті (подвір'я, фонтан) були зруйновані під час прокладання дороги. Галерея Примітки
Sakarya Sports Hall

Sakarya Sports Hall (Turkish: Sakarya Spor Salonu) is a multi-purpose indoor arena located at Yazlık neighborhood of Serdivan district in Adapazarı, Sakarya Province, Turkey. The venue is used for competitions and trainings of a wide variety of sports branches including basketball, volleyball, handball, fencing, table tennis, wrestling, judo, karate, kick boxing and taekwondo. The sports hall was built in a land covering 21,000 m2 (5.2 acres), which was granted to the Youth and Sports Directorate of Sakarya Province by the Serdivan municipality on 1 September 2010. The construction, which was projected to cost ₺ 30 million (approx. US$18.75 million in May 2011), began with a ground breaking ceremony held on 25 May 2011. Opened officially on 24 June 2013, the facility has a seating capacity of 5,000. Events hosted 3rd International Sakarya Karate Open, 2013, 2015 Boys' Youth European Volleyball Championship. References
Església de Sant Esteve dels Búlgars

L'església de Sant Esteve dels búlgars (en búlgar: Свети Стефан, turc: Bulgar Kilisesi), també coneguda com l'església de ferro búlgara, és una església ortodoxa búlgara a Istanbul, Turquia, famosa per ser completament construïda de ferro. Sorprèn que aquesta església es construís completament amb ferro, fins i tot les columnes internes i les galeries. Es va realitzar a Viena el 1871. Les seves peces es traslladaren al Corn d'Or i s'acoblaren a les seves vores. L'església fou fundada per la comunitat búlgara després de la seva ruptura amb la jerarquia del patriarcat ortodox grec, situada al turó veí. Encara és utilitzada per aquesta comunitat. Mantenen els sepulcres de marbre dels primers patriarques búlgars coberts de flors. L'església s'alça sobre un petit parc que arriba fins a la vora del Corn d'Or.
Cerkiew św. Szczepana w Stambule

Cerkiew św. Szczepana (tr Sveti Stefan Kilisesi, bg Църква Свети Стефан) – prawosławna cerkiew w Stambule, zwana również Kościołem Bułgarskim. Znajduje się nad Złotym Rogiem w dzielnicy Balat. Należy do Bułgarskiej Cerkwi Prawosławnej. Na początku w tym miejscu znajdował się niewielka drewniana cerkiew. Po jej pożarze bułgarscy chrześcijanie uzyskali 25 czerwca 1890 zgodę sułtana na zbudowanie nowej świątyni. Z inicjatywy egzarchy bułgarskiego Józefa 27 kwietnia 1892 położono kamień węgielny pod budowę nowej świątyni. Wybrany armeński architekt Hovsep Aznavor ze względu na słabe podłoże zdecydował się na lekką konstrukcję stalowo-żeliwną po odrzuceniu konstrukcji żelbetowej. Po ogłoszeniu międzynarodowego przetargu, poszczególne elementy, o wadze 500 ton zostały dostarczone w latach 1893 do 1896 przez firmę Rudolph Philipp Waagner z Wiednia. Wysłano je barkami przez Dunaj i Morze Czarne. Po półtorarocznej budowie świątynia została poświęcona 8 września 1898. Pierwszy ikonostas wykonany dla cerkwi utrzymany był w stylu wyraźnie nawiązującym do sztuki zachodnioeuropejskiej. Egzarchat Bułgarski nie przyjął go jednak i zamówił nową konstrukcję w moskiewskiej pracowni Nikołaja Achapkina. Ikony napisał Lebiediew, również artysta moskiewski, podczas gdy sześć dzwonów dla cerkwi powstało w Jarosławiu. Przypisy Bibliografia Stambuł, Istanbul 2002. Demir Kilise „Sveti Stefan”. [dostęp 2010-11-15]. [zarchiwizowane z tego adresu (23 maja 2017)]. (tur. • rum. • bułg.). http://www.turkeytravelplanner.com/go/Istanbul/Sights/GoldenHorn/BulgarChurch.html ang. https://web.archive.org/web/20080925153337/http://www.odyssei.com/travel-tips/2103.html ang. Linki zewnętrzne Demir Kilise „Sveti Stefan”. [dostęp 2010-11-15]. [zarchiwizowane z tego adresu (23 maja 2017)]. (tur. • rum. • bułg.). Благовеста Иванова. Църквата "Св. Стефан" край Златния рог и нейните събратя Благовеста Иванова, Ради Ганев. "Желязото" и стоманата в храма "Св. Стефан" в Истанбул Благовеста Иванова. Неосъщественият каменен храм "Св. Троица" на брега на Златния рог и архитектите Фосати Благовеста Иванова. Българските старини в Цариград Blagovesta Ivanova, Radi Ganev, Milosh Drdacky. Architectural, Material and Damage Survey of the Bulgarian Metal Church of St. Stefan in Istanbul
Гвоздена црква Светог Стефана

Гвоздена црква Светог Стефана (буг. Желязната църква "Свети Стефан", тур. Bulgar Kilisesi) у Истанбулу је саграђена 1898. године и повезана је са историјом и традицијама које су неизоставни део борбе бугарског народа за црквену независност. 25. јуна 1890. године султанским ферманом је Бугарској егзархији дозвољено да сагради нови храм на месту мале дрвене цркве. Пошто терен није био стабилан, архитекта Ховсеп Азнавур је предложио да храм буде у целини изграђен од гвоздених елемената, а не од традиционалног материјала. Гвоздени елементи укупне тежине 500 тона израђени су у Бечу и бродовима превезени до Истанбула. Ово је једина гвоздена црква у Православној екумени и једна од две, које су сачуване у свету. Историја Године 1849. високи турски политичар бугарског порекла, кнез Стефан Богориди, поклонио је имање на којем је подигнута мала, дрвена црква која је убрзо постала цариградски духовни центар велике бугарске заједнице. Ту је Ферманом 27. фебруара 1870. године проглашена самосталност бугарске цркве и оформљена Бугарска егзархија. Након ослобођења Бугарске од Отоманског царства 1878. године бугарски Егзарх Јосиф I је, као пријатељ султанов, измолио да се дозволи подизање веће цркве. Ферман о томе издат је 25. јуна 1890. године. Јосиф I је бетонске подлоге поставио 27. априла 1892 и тада у Бечу, у фирми Рудолф фон Вагнер наручио целокупну металну конструкцију. Метална конструкција, тешка 500 тона комлетирана је 14. јула 1896. године, пребачена Дунавом и Црним морем и постављена за месец дана. Свечано је освећена 8. септембра 1898. године од стране Егзарха Јосифа I. Пројектант је био јерменин Ховсеп Азнавур и урађена је у стилу нео-готике са примесама нео-барока. Ентеријер је израђен у Бечу, а олтар у Русији. У цркви се чувају неколико веома вредних икона из XVIII и XIX века. У дворишту цркве сахрањене су многе познате историјске личности међу којима су Иларион Макариополски, Аксентије Велешки, Милентије Велешки и Пајсије Пловдивски. Галерија Види још Бугарска егзархија Балат, Фатих (Истанбул) Референце
Orhan Kemal Literature Museum

The Orhan Kemal Literature Museum (Turkish: Orhan Kemal Müzesi) is a literary museum and archive in Istanbul, Turkey dedicated to Turkish literature, and named after novelist Orhan Kemal (1914–1970). Established with the support of Orhan Kemal Culture and Arts Center, the museum is situated in a five-story building in Cihangir neighborhood of Beyoğlu. On display are photographs about his private life taken by Ara Güler, family photographs, original first edition of his books, his private letters, critics, articles and dissertations about his works. His study room contains his typewriter and many other personal belongings. His death mask is also exhibited in the museum. The building houses a bibliothek and a cafeteria for visitors. It is accessible by walking from Taksim Square, and is open from 9:00 to 18:00 local time except Sundays. Admission is free of charge. References
Consejo de Investigación Científica y Tecnológica de Turquía

El Consejo de Investigación Científica y Tecnológica de Turquía (en turco Türkiye Bilimsel ve Teknolojik Araştırma Kurumu, TÜBİTAK) es la principal institución científica de Turquía, cuyas funciones principales son las de financiar, dirigir, promocionar y coordinar la investigación científica en el país. La institución se creó en 1963,​ de la mano de Cemal Gürsel, con sede en Ankara. Mantiene su independencia administrativa y está dirigida por una junta científica cuyos miembros son elegidos entre las personalidades más prominentes de la investigación, la universidad y la industria turca. Funciones El Consejo de Investigación Científica y Tecnológica de Turquía, además de coordinar las actividades de ciencia e investigación del país, se encarga de asesorar al gobierno turco en materia de ciencia e investigación, así como a apoyar actividades de i+d en universidades y distintos sectores económicos. Asimismo, publica artículos en revistas científicas y edita otras publicaciones de divulgación científica (como libros o revistas) con objeto de acercar al público general los resultados de las investigaciones científica y hacer accesible la cultura científica. Organiza, además, premios con los que apoyar a los científicos e investigadores turcos.​ Centros de investigación e institutos Centro de investigación Mármara Centro de investigación de la Seguridad de la Información e Informática Instituto de Investigación y Desarrollo de Industrias de Defensa (SAGE) Instituto de Investigación de Tecnologías Espaciales (UZAY) Instituto Nacional de Metrología (UME) Instituto Turco de Ciencias de gestión (TUSSIDE) Red Académica Nacional y Centro de Información (ULAKBİM) Observatorio Nacional (TUG) Instituto de Tecnologías de Transporte Ferroviario (RUTE) Referencias
Conseil de la recherche scientifique et technologique de Turquie

Le Conseil de la recherche scientifique et technologique de Turquie (en turc : Türkiye Bilimsel ve Teknolojik Araştırma Kurumu, TÜBİTAK) est une agence nationale turque fondée en 1963 et dirigée par un conseil scientifique. TÜBİTAK élabore des politiques scientifiques et technologiques, gère des instituts de R&D, mène des études de recherche technologique et de développement qui sont désignés comme "priorités nationales" par le gouvernement turc. TÜBİTAK agit en tant que secrétariat du Conseil suprême pour la science et la technologie, le plus haut organe décisionnel en matière de science et de technologie en Turquie. Histoire TÜBİTAK a été fondé le 17 juillet 1963 par le président turc Cemal Gürsel, en tant que conseil scientifique pour guider le ministère de la Défense. Activités TÜBİTAK est chargé du développement ainsi que de la coordination de la recherche scientifique conformément aux objectifs fixés par l'Académie turque des sciences (en) (TÜBA). TÜBİTAK représente la Turquie dans le cadre des programmes de recherche internationaux, notamment en tant que membre de la Fondation européenne de la science et des programmes-cadres de l'Union européenne pour la recherche et le développement technologique. Produits et projets RASAT (en) bombe HGK (en) Pardus SOM Bozdoğan (missile) Notes et références Liens externes (tr) Site officiel Ressources relatives à la recherche : CrossRef Horizon 2020 TÜRKİYE BİLİMSEL VE TEKNOLOJİK ARAŞTIRMA KURUMU » 2012 The 28th Supreme Council for Science and Technology Meeting was Held | Turkish Academy of Sciences(consulté le 22 mars 2020) Décret, 17 juillet 1963 (lire en ligne) «2019’da 5.6 milyarlık destek yağmuru başlıyor » (consulté le 22 mars 2020) Portail de la Turquie Portail des sciences
Conselho de Pesquisa Científica e Tecnológica da Turquia

O Conselho de Pesquisa Científica e Tecnológica da Turquia (em turco: Türkiye Bilimsel ve Teknolojik Araştırma Kurumu, TÜBİTAK) é uma agência estatal da Turquia cujo objetivo declarado é desenvolver políticas de "ciência, tecnologia e inovação", apoiar e conduzir pesquisa e desenvolvimento e "desempenhar um papel de liderança na criação de uma cultura de ciência e tecnologia no país". História O TÜBİTAK foi estabelecido pelo presidente Cemal Gürsel, que primeiro formou um conselho científico para orientar o Ministério da Defesa em 1960 e mais tarde ordenou a fundação do Conselho Científico mais amplo e o Conselho de Pesquisa Tecnológica da Turquia.[carece de fontes?] Premiações TÜBİTAK dá os seguintes prêmios: Prêmio de ciência para cientistas vivos por contribuições significativas para o avanço da ciência universal Prêmio de serviço para aqueles que contribuíram significativamente para o desenvolvimento da ciência e tecnologia Prémio de Incentivo a cientistas vivos com menos de 40 anos e que demonstrem ter as qualificações necessárias para contribuir para a ciência no futuro a nível internacional, Prêmio especial para cientistas turcos que vivem no exterior (equivalente ao TÜBITAK Science Award). Produtos HGK - Kit de orientação GPS para bombas não guiadas; TUBITAK-SAGE SARB-83 - Bomba de penetração; TUBITAK-SAGE TOGAN - Drone com munição explosiva de morteiro de 81 mm; TUBITAK-SAGE BOZOK - Bomba guiada por laser. Referências Ligações externas Website oficial (em inglês) Revistas Acadêmicas TÜBİTAK (em inglês)
Совет Турции по научно-техническим исследованиям

Сове́т по научно-техни́ческим иссле́дованиям Ту́рции (тур. Türkiye Bilimsel ve Teknolojik Araştırma Kurumu, TÜBİTAK) — турецкая научная организация, ответственная за проведение научно-исследовательских и опытно-конструкторских работ национального уровня. История В 1960 году президент Турции Джемаль Гюрсель одновременно с научным юридическим советом, который помог составить новую конституцию Турецкой республики, созвал научный совет для нужд Министерства обороны Турции. Позднее президент на его основе постановил создать Совет по научно-техническим исследованиям с более широким кругом задач и обязанностью давать консультации правительству при составлении планов и проведении политики. 24 июля 1963 года был принят билль №278, в котором учреждался Совет и устанавливались его обязанности. Непосредственно учреждением Совета занимался назначенный президентом Гюрселем турецкий учёный Джахит Арф вместе с группой иных учёных, включая профессора Эрдала Инёню. 26 декабря 1963 года Джахит Арф стал первым председателем Совета. Общие сведения Штаб-квартира TÜBİTAK находится в Анкаре. В 15 различных учреждениях, входящих в структуру Совета, работают более 2 500 исследователей. Совет работает в тесном взаимодействии с крупнейшими университетами и научно-исследовательскими центрами Турции. Одним из масштабных проектов является Генеральный план развития информационной инфраструктуры Турции. Советом издаётся «Turkish Journal of Medical Sciences», который с 2014 года входит в поисковую систему PubMed. С 2016 года журнал издаётся также в электронном формате. См. также Академия наук Турции Исследовательский институт космических технологий TÜBİTAK Примечания Ссылки Официальный сайт Совета формы заявочных документов Совета Турции по научно-техническим исследованиям Совместно финансируемая схема интеллектуального оборота Co-Funded Brain Circulation Scheme форма проекта Совета Турции по научно-техническим исследованиям
Рада Туреччини з науково-технічних досліджень

Рада з науково-технічних досліджень Туреччини (тур. Türkiye Bilimsel ve Teknolojik Araştırma Kurumu, TÜBITAK) — турецька організація, відповідальна за проведення науково-дослідних і дослідно-конструкторських робіт національного рівня. Штабквартира TÜBITAK знаходиться в Анкарі. Рада працює у тісній взаємодії з найбільшими університетами і науково-дослідними центрами Туреччини. Заснування ради 1960 року президент Туреччини Джемаль Гюрсель скликав наукову раду для потреб Міністерства оборони (одночасно з іншою науковою юридичною радою, яка допомогла скласти нову конституцію Турецької республіки), пізніше президент на її основі постановив заснувати Раду з науково-технічних досліджень, що займатиметься ширшим колом завдань і матиме обов'язок давати консультації уряду при складанні планів і проведенні політики. Потім, 24 липня 1963 року пройшов білль «278», у якому відповідно до п'ятирічного плану розвитку країни засновувалася Рада і встановлювалися її обов'язки. Безпосередньо установою Ради займався призначений президентом Гюрселем турецький вчений Джахіт Арф разом з групою інших вчених, включаючи професора Ердала Іньоню. 26 грудня 1963 року Джахіт Арф став першою головою Ради. Проекти ради Одним із масштабних проектів ради є «Генеральний план розвитку інформаційної інфраструктури Туреччини». Див. також Академія наук Туреччини Примітки Посилання Офіційний сайт Ради [Архівовано 8 листопада 2012 у Wayback Machine.] Рада на сайті ERAWATCH[недоступне посилання]