NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Estádio Atatürk de Esmirna

O Estádio Atatürk de Esmirna (em turco, İzmir Atatürk Stadyumu) é um estádio multiuso localizado na cidade de Esmirna, na Turquia, inaugurado em 1971 para servir como sede principal dos Jogos do Mediterrâneo daquele ano. Inicialmente com capacidade para receber até 70,000 espectadores, o estádio passou por sucessivas reformas que modernizaram sua estrutura à custa da redução de sua capacidade. Para abrigar a Universíada de Verão de 2005, o estádio passou por uma grande remodelação, tendo sido reinaugurado em 2005 com sua capacidade atual de 51 295 espectadores. História Inaugurado oficialmente em 4 de setembro de 1971 com o clássico local disputado entre Altayspor e Göztepe que terminou com um empate sem gols em confronto válido pela Primeira Divisão Turca, foi o maior estádio em capacidade da Turquia até ao início da década de 2000, quando o moderno Estádio Olímpico Atatürk foi inagurado em 2002. Durante este período, a torcida turca constituiu uma forte relação afetiva com o estádio por ter sido de 1971 a 2009 a casa onde a Seleção Turca de Futebol disputou seus jogos amistosos e oficiais por competições continentais, tendo sido pouquíssimas vezes derrotada por outras seleções no local, o que lhe rendeu a honrosa alcunha de Fortaleza Invicta. Com a transferência dos jogos da Seleção Turca para o moderno Estádio Olímpico Atatürk, o estádio passou a receber unicamente jogos importantes disputados pelos clubes locais (Altayspor, Göztepe, Karşıyaka e İzmirspor) em competições nacionais, tendo sediado diversos jogos da Primeira Divisão Turca e da Copa da Turquia. Atualmente, somente o Karşıyaka manda seus jogos oficiais com regularidade no local. Infraestrutura Além do campo de futebol, o estádio conta com uma enorme pista de atletismo composta por dez raias, o que possibilitou ao estádio sediar diversas competições de atletismo nacionais e internacionais ao longo do tempo, com destaque para os já referidos Jogos do Mediterrâneo de 1971 e a Universíada de Verão de 2005. Referências
Измир Ататюрк

Измир Ататюрк (тур. İzmir Atatürk Stadyumu) — многоцелевой стадион в Измире, Турция. В настоящее время используется в основном для футбольных матчей. Вмещает 51 295 человек. Он был построен в 1964 году, и совсем недавно отремонтирован в 2005 году. На стадионе проводит свои домашние матчи футбольный клуб «Каршияка». На стадионе проходили Средиземноморские игры 1971 и Летняя Универсиада 2005. Стадион также принимал финал Кубка Турции по футболу в 2009, в котором «Бешикташ» победил «Фенербахче» со счетом 4-2 и стал восьмикратным обладателем кубка. Стадион назван в честь основателя Турецкой Республики — Мустафы Кемаля Ататюрка. Примечания Ссылки Google map of İzmir Atatürk Stadium Архивная копия от 15 февраля 2012 на Wayback Machine (англ.) http://footballfacts.ru/stadiums/145253-stadion-atatyurk Архивная копия от 28 ноября 2018 на Wayback Machine (тур.)
Стадион Измир Ататурк

Стадион Измир Ататурк (тур. İzmir Atatürk Stadyumu) је вишенаменски стадион у Измиру, Турска. Име је добио по турском државнику Мустафи Кемалу Ататурку. Углавном се користи за фудбалске утакмице, а повремено и за атлетске догађаје. Стадион прима 51.295 људи. Отворен је 1971. године, а последњи пут реновиран 2005. Фудбалски тимови Измира Алтај С.К. и Карцијака С.К. повремено користити стадион за утакмице са великом посећеношћу. Стаза за трчање на стадиону Измир Ататурк има десет трака. Стадион је био домаћин Медитеранских игара 1971, Исламских игара 1980. и Летње Универзијаде 2005. године. Стадион је такође био домаћин финала Турског купа 2009. године у којем је Бешикташ победио Фенербахче са 4 : 2 и освојио куп по 8. пут. Рекорди A. ^ Пријављено је да је званично присуствовало 67.696, али се верује да је стварна бројка негде између 80.000 и 85.000. Референце Спољашње везе Информације о стадиону Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (3. новембар 2020) Гугл мапа стадиона Стадион Ататурк Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (28. новембар 2018) (језик: турски)
Ізмір-Ататюрк (стадіон)

Ізмір Ататюрк (тур. İzmir Atatürk Stadyumu) — багатоцільовий стадіон в Ізмірі, Туреччина. Зараз використовується в основному для футбольних матчів. Вміщує 51 337 осіб. Він був побудований у 1964 році, і зовсім недавно відремонтований у 2005 році. На стадіоні проводить свої домашні матчі футбольний клуб «Каршияка». На стадіоні проходили Середземноморські ігри 1971 і Літня Універсіада 2005. Стадіон також приймав фінал Кубка Туреччини з футболу у 2009, в якому «Бешикташ» переміг «Фенербахче» з рахунком 4-2 і став восьмиразовим володарем кубка. Стадіон названий на честь засновника Турецької Республіки — Мустафи Кемаля Ататюрка. Примітки Посилання Google map of Izmir Atatürk Stadium [Архівовано 15 лютого 2012 у Wayback Machine.](англ.) Матчі проводилися на стадіоні у рамках [Архівовано 28 листопада 2018 у Wayback Machine.] чемпіонатів світу та чемпіонатів Європи (рос.) Офіційний сайт клубу «Каршияка» [Архівовано 11 жовтня 2007 у Wayback Machine.] (тур.)
Dicle-Talsperre

Die Dicle-Talsperre (türkisch Dicle Barajı; Dicle ist der türkische Name des Tigris) befindet sich am Zusammenfluss der beiden Tigris-Quellflüsse Maden Çayı und Dibni Çayı 40 km nördlich von Diyarbakır in der gleichnamigen türkischen Provinz. Die Dicle-Talsperre wurde in den Jahren 1991–2001 zum Zweck der Bewässerung, Energiegewinnung und zur Trinkwasserversorgung errichtet. Sie wird vom staatlichen Energiekonzern Elektrik Üretim A.Ş. (EÜAŞ) betrieben. Das Absperrbauwerk ist ein Steinschüttdamm mit Lehmkern. Der Staudamm hat eine Höhe von 75 m über Talsohle und ein Volumen von 3,1 Mio. m³. Der zugehörige Stausee staut die Unterläufe der beiden Flüsse Maden Çayı (im Westen) und Dibni Çayı (im Osten) und bedeckt dabei eine Fläche von 24 km². Der Speicherraum beträgt 595 Mio. m³. Das Wasserkraftwerk der Dicle-Talsperre verfügt über zwei 55 MW-Turbinen. Das Regelarbeitsvermögen liegt bei 298 GWh im Jahr. Flussaufwärts am Maden Çayı befindet sich die Kralkızı-Talsperre. Einzelnachweise
Dicle Dam

Dicle Dam (Turkish: Dicle Barajı, lit. 'Tigris Dam') is one of the 21 dams of the Southeastern Anatolia Project of Turkey. These facilities are located within the provincial territory of Diyarbakır, at a distance of 50 kilometres to Diyarbakır city centre. More specifically, the dam and the hydroelectric power plant are located in Eğil district, at a distance of 800 metres from the point of junction of the streams of Maden Stream and Dibni to form the Tigris, and 22 kilometres downstream of the Kralkızı Dam. Construction works were started in 1986 and the dam was completed in 1997. The dam has an installed hydroelectric capacity of 110 MW and is designed to ultimately irrigate 128,080 hectares. In 2001 a water transmission line and a water treatment plant were commissioned that provided about 85% of the drinking water for the city of Diyarbakir in 2010. In 2018, a gate of the dam broke, and the subsequent decrease of the water level caused a part of a village in Eğil district to re-emerge. References State Hydraulic Works (DSİ), Turkey. "General information on Dicle Dam, Turkey". Archived from the original on 2014-07-02. Retrieved 2009-03-04. GAP Regional Development Administration - Impounding started at Kralkızı and Dicle Dams www.un.org.tr/undp/Gap.htm - United Nations Southeast Anatolia Sustainable Human Development Program (GAP) www.ecgd.gov.uk Data sheet External links www.gap.gov.tr - Official GAP web site
Embalse de Dicle

El embalse de Dicle (nombre del río Tigris en turco) es uno de los 21 embalses y presas del Proyecto del Sudeste de Anatolia,​ en Turquía. La presa se encuentra en la provincia de Diyarbakır, a unos 50 km al nordeste de la ciudad de Diyarbakır. Concretamente, la presa se encuentra a unos 800 m de la unión del los ríos Maden y Dibni que dan lugar al Tigris, unos 22 km aguas abajo del embalse de Kraikizi, en el río Maden. Los trabajos de construcción se iniciaron en 1988 y la presa fue completada en 1997. Esta tiene una instalación eléctrica con una capacidad de 110 MW y está diseñada para regar unas 128.000 hectáreas. En 2001 se construyeron una línea de transmisión eléctrica y una planta de tratamiento de agua, ya que el embalse proporcionaba el 85% del agua potable de la ciudad de Diyarbakır en 2010. Entre febrero de 2000 y febrero de 2002 se hizo un estudio que permitió catalogar 116 especies de aves, de las que 44 anidan con certeza y 26 lo hacen presumiblemente.​ Referencias Enlaces externos The Southeastern Anatolia Project GAP Republic of Turkey Ministry of Development Rivers of Fire: The Conflict Over Water in the Middle East Rivers of Fire: The Conflict Over Water in the Middle East Dicle Dam and HEPP Installations Constructions… Kasmet
Barrage de Dicle

Le barrage de Dicle est un barrage turc sur le Tigre situé dans la province de Diyarbakır et construit dans le cadre du vaste projet du Sud-est anatolien. Dicle est le nom du Tigre en turc. Sources (en) www.dsi.gov.tr/tricold/dicle.htm Site de l'agence gouvernementale turque des travaux hydrauliques Notes et références Portail des énergies renouvelables Portail de la Turquie Portail du bâtiment et des travaux publics Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
Dicledam

De Dicledam is een stuwdam in de Tigris in de provincie Diyarbakır in Turkije, gebouwd in de periode 1986-1997. Het is een van de 22 stuwdammen in het Project Zuidoost-Anatolië. Het bijbehorende stuwmeer heeft een opslagcapaciteit van 595 miljoen m³ en een oppervlakte van 24 km². Technische gegevens Hoogte boven de rivierbedding: 75 m Inhoud van het bouwwerk: 2,18 miljoen m³ Capaciteit waterkrachtcentrale: 110 MW Productie waterkrachtcentrale: 0,298 miljard kWh per jaar Externe link Turkse regeringssite over waterwerken
Barragem de Dijele

A Barragem de Dijele (em turco: Dicle Barajı) é uma das 21 barragems do Projeto do Sudeste da Anatólia da Turquia. Essas instalações estão localizadas no território provincial de Diarbaquir, a uma distância de 50 quilômetros do centro da cidade de Diarbaquir. Mais especificamente, a barragem e a usina hidrelétrica estão localizadas no distrito de Eil, a uma distância de 800 metros do ponto de junção dos riachos Madene e Dibni para formar o Tigre, e 22 quilômetros a jusante da barragem Cralqueze. As obras de construção foram iniciadas em 1986 e a barragem foi concluída em 1997. A barragem tem uma capacidade hidrelétrica instalada de 110 MW e foi projetada para irrigar 128 080 hectares. Em 2001, uma linha de transmissão de água e uma estação de tratamento de água foram comissionadas, fornecendo cerca de 85% da água potável para a cidade de Diarbaquir em 2010. Em 2018, uma comporta da barragem quebrou, o nível de água diminuiu e uma parte de uma vila ressurgiu no distrito de Eil. Referências
Гребля Діджле

Гребля Діджле (Тигрисська гребля) — гребля і ГЕС побудовані в провінції Діярбакир за 50 км від міста Діярбакир, за 22 км від Кралкизи та за 800 м від злиття Мадена і Дібні, що утворюють Тигр. Підготовчі роботи були розпочаті ще в 1986 р. Провідною метою цього проєкту вартістю 22 трлн лір (у цінах 1997 р.) є виробництво електроенергії та іригація. На правому березі Тигра зрошується понад 120 тис. гектарів. Висота греблі — 75 м, об'єм водосховища майже 0,6 км³, а його площа — 24 км². Встановлена ​​потужність ГЕС — 110 МВт, а щорічне виробництво електроенергії — 298 млн кВт·год. Після завершення проєкту щорічний дохід від ГЕС може становити 2 980 000 000 000 лір, а від іригації 9 800 000 000 000 лір (у цінах 1997 року). Інтегрований проєкт Діджле — Кралкизи (Кралкизи-Тигрисський проєкт) містить дві греблі — греблю Кралкизи і ГЕС і Тигрисську греблю і ГЕС, спорудження яких було завершено в 1997 р.; 25 жовтня 1997 року було розпочато наповнення водосховищ. Вартість проєкту — 31 трлн лір (у цінах 1997 р.), а термін реалізації — 13 років. У результаті здійснення цього інтегрованого проєкту зрошується понад 120 тис. гектарів на правому березі Тигра. Обидві ГЕС здатні щорічно виробляти 444 млн кВт·год електроенергії. Крім того, цей проєкт забезпечує населення питною водою і дає воду для внутрішніх і промислових потреб у провінцію Діярбакир. Див. також Каскад ГЕС на річці Тигр Водосховище Діджле Проект розвитку Південно-Східної Анатолії Примітки Ресурси Інтернету State Hydraulic Works (DSİ), Turkey. General information on Dicle Dam, Turkey. Архів оригіналу за 2 липня 2014. Процитовано 4 березня 2009. GAP Regional Development Administration — Impounding started at Kralkızı and Dicle Dams www.un.org.tr/undp/Gap.htm — United Nations Southeast Anatolia Sustainable Human Development Program (GAP) www.ecgd.gov.uk www.gap.gov.tr — Official GAP web site [Архівовано 1 травня 2012 у Wayback Machine.]
Турецкое государственное кладбище

Турецкое государственное кладбище (тур. Devlet Mezarlığı) — национальное и военное кладбище в Анкаре, Турция, на котором находятся могилы президентов Турции и высокопоставленных соратников Мустафы Кемаля Ататюрка, основателя Республики Турции. История Кладбище было основано по акту от 10 ноября 1981 года. Было открыто 30 августа 1988 года государственными похоронами тел двух президентов, Джемаля Гюрселя и Джевдета Суная, и 61 командира Освободительной войны. На церемонии открытия присутствовали президент Кенан Эврен, премьер-министр Тургут Озал, лидеры политических партий, представленных в парламенте, Эрдал Иненю и Сулейман Демирель. Кладбище находится в ведении Министерства обороны страны. См. также Категория:Похороненные на турецком государственном кладбище Ссылки Турецкое государственное кладбище на Find a Grave
Турецьке державне кладовище

Турецьке державне кладовище (тур. Devlet Mezarlığı) — національне та військове кладовище в Анкарі, Туреччина, на якому знаходяться могили президентів Туреччини та високопоставлених соратників Мустафи Кемаля Ататюрка, засновника Республіки Туреччина. Історія Кладовище засновано актом від 10 листопада 1981. Відкрито 30 серпня 1988 державними похоронами тіл двох президентів, Джемаля Гюрселя та Суная Джевдета і 61 командира Визвольної війни. На церемонії відкриття були присутні президент Кенан Еврен, прем'єр-міністр Тургут Озал, лідери політичних партій, представлених у парламенті, Ердал Іненю і Сулейман Демірель. Кладовище знаходиться у веденні Міністерства оборони країни. Див. також Посилання Турецьке державне кладовище на Find a Grave
Mosquée d'`Ala'ad-Dîn

La mosquée d'`Ala'ad-Dîn (`Ala'ad-Dîn Camii) est le principal monument de la citadelle de Konya en Turquie. L'édifice servait de « Mosquée du Trône » du sultanat de Roum et contient le mausolée de cette dynastie seldjoukide. Il fut construit en plusieurs étapes entre le milieu des XIIe et XIIIe siècles. La citadelle comme la mosquée portent le nom du sultan `Ala'ad-Dîn Kay Qubadh Ier. La mosquée Suivant la procédure habituelle des Seldjoukides, une basilique chrétienne sur le site fut convertie en mosquée après la capture de la cité en 1080. Une grande partie des matériaux de construction et de la sculpture architecturale utilisés dans les phases ultérieures de l'édifice, notamment les colonnes et les chapiteaux sont des remplois de la basilique et d'autres monuments byzantins voisins. La construction aurait commencé à l'époque de Mas`ûd Ier : une inscription date le minbar d'ébène de 1155. Il constitue le plus ancien exemple daté d'art seldjoukide en Anatolie. Le cadre de céramique polychrome du mihrab et de la coupole qui le surmonte pourrait dater de cette période. Kay Kâwus Ier est à l'origine d'un programme de reconstruction majeure de la mosquée en 1219. Il déplaça l'entrée principale de l'Ouest au Nord, à l'opposé du mihrab. Il ajouté une façade monumentale sur le côté nord, faisant face à la ville et au palais seldjoukide. Un mausolée de marbre fut commencé dans la cour. La mort du sultan mit fin à la construction la même année, avant que son frère et successeur Kay Qubadh Ier ne reprenne les travaux. Il fit modifier plusieurs inscriptions de son prédécesseur et s'appropria la paternité des modifications de la mosquée. En 1235, il ajouta une grande salle hypostyle soutenue par 42 colonnes, à l'Est du mihrab. Le minaret, le mihrab de marbre (1891) et la porte orientale, à travers laquelle entrent la plupart des visiteurs, datent de l'Empire ottoman. Sultans inhumés dans le complexe La cour de la mosquée comprend deux mausolées monumentaux. D'après l'inscription sur la façade, Kılıç Arslan II a fait construire la tombe décaèdre avec le toit en forme de cône. Ce mausolée devint le lieu d'inhumation de la dynastie seldjoukide et abrite les sarcophages de huit sultans de Rûm : Rukn ad-Dîn Mas`ûd Ier (1116-1155) `Izz ad-Dîn Kılıç Arslan II (1155-1192) Rukn ad-Dîn Süleyman II Shah (1197-1204) Ghiyâth ad-Dîn Kay Khusraw Ier (1205-1211) (second règne) `Ala' ad-Dîn Kay Qubadh Ier (1220-1237) Ghiyâth ad-Dîn Kay Khusraw II (1237-1246) Rukn ad-Dîn Kılıç Arslan IV (1248-1265) Ghiyâth ad-Dîn Kay Khusraw III (1265-1284) Le second mausolée fut commencé par Kay Kâwus I mais demeura inachevé à sa mort: cette tombe est connue sous le nom de Adsız Türbe, soit le « Mausolée anonyme » car les noms de ceux qui y sont inhumés ne sont pas connus. Sources Bibliographie Scott Redford, “The Alaeddin Mosque Reconsidered” Artibus Asiae, vol. 51, no. 1/2. (1991): pp. 54-74. Liens externes (en) Article d'ArchNet sur la mosquée d'Alâeddin. Portail de l'islam Portail de la Turquie
Alaeddin-moskee

De Alaeddin-moskee is het belangrijkste monument van de citadel van Konya (Turkije). Het gebouw diende als de "moskee van de Troon" voor het sultanaat Rûm en bevat het dynastieke mausoleum. Het werd gebouwd in fasen tussen het midden van de 12e eeuw en midden van de 13e eeuw. Zowel de citadel en de moskee dragen de naam van sultan 'Ala al-Din Kayqubad I.
Мечеть Ала ад-Дина (Конья)

Мечеть Ала ад-Дина (тур. Alâeddin Camii) — старейшая архитектурная достопримечательность в турецком городе Конья. Мечеть расположена на центральном (историческом) городском холме, также носящем имя Ала ад-Дина. Мечеть является усыпальницей сельджукских султанов. История После захвата Коньи сельджуками в 1080 году многие византийские культовые сооружения постепенно перестраиваются в мечети. В основе мечети Ала ад-Дина также находится византийская базилика. Первые перестройки начались в 1150 году во время правления султана Масуда I. К этому же периоду относится минбар из эбенового дерева, изготовленный в 1155 году и являющийся древнейшим образцом сельджукского искусства в Анатолии. К этому же времени относятся, изразцовый михраб и центральный купол. Масштабные работы по реконструкции и расширению мечети развернулись в 1219 году при султане Кей-Кавусе I. При нём создаётся монументальный фасад с северной стороны, с видом на город и дворец султанов. Тогда же начинает возводиться и мраморная гробница султанов, однако, смерть Кей-Кавуса прервала эти работы. Возобновлены они были уже при его брате и преемнике султане Ала ад-Дине Кей-Кубаде I. По распоряжению Ала ад-Дина в главном зале мечети в 1235 году устанавливаются 42 колонны. После этого на протяжении более чем шести с половиной веков мечеть практически не изменялась. Только в 1891 был возведён минарет и создан новый мраморный михраб. Султаны Рума, похороненные в мечети Масуд I Кылыч-Арслан II Рукн ад-дин Сулейман-шах Кей-Хосров I Ала ад-Дин Кей-Кубад I Кей-Хосров II Кылыч-Арслан IV Кей-Хосров III Также при Кей-Кавусе I была сооружена, но не полностью завершена, восьмиугольная гробница сейчас известная как Adsız Türbe, что переводится как «Анонимный мавзолей», так как до сих пор неизвестны имена захороненных в ней людей. См. также Мечеть Ала ад-Дина в Синопе Примечания Ссылки Страница мечети Ала ад-Дина на сайте цифровой библиотеки «ArchNet» (англ.) 3D-модель мечети Ала ад-Дина Галерея
Alâeddinova mošeja

Alâeddinova mošeja (turško Alâeddin Camii) je glavni spomenik na citadeli Konya v Turčiji. Stavba je služila kot " prestolna mošeja" za seldžuške sultane iz sultanara Rum in vsebuje dinastični mavzolej. Zgrajena je bila med sredino 12. do sredine 13. stoletja. Obe, citadela in mošeja nosita ime sultana Ala al-Din Kayqubada I. (Alâeddin Tepesi in Alâddin Camii). Mošeja Po tipičnem postopku Seldžukov se je krščanska bazilika na tem mestu pretvorila v mošejo po zajetju mesta leta 1080. Večina gradbenega materiala in arhitekturnega ornamenta, vključenega v poznejšo obnovo, zlasti stebrov in kapitelov, je bila rešena iz te bazilike in drugih bližnjih bizantinskih struktur. Dokazi o zgodnjem gradbenem programu izvirajo iz časa Mesuda I. Napis datira konec, ebenovinast minbar na 1155; minbar je prvi datiran primer seldžuške umetnosti v Anatoliji. Večbarvni okvir mihraba in kupola zgoraj lahko sodita v to obdobje. Kejkavus I. je začel velik obnovitveni program leta 1219. Spremenil je glavni vhod z zahoda proti severu, nasproti mihrabu. Dodal je monumentalno fasado na severni strani, s pogledom na mesto in obrnjeno proti palači. Na dvorišču je začel graditi marmornat grob. Delo na Kejkavsovi stavbi je bilo prekinjeno z njegovo smrtjo v istem letu, nato ga je nadaljeval njegov brat in naslednik Kejqubad I. Ta je spremenil nekaj bratovih napisov in zahteval izboljšave v mošeji zase. Leta 1235 je dodal veliko sobo, ki jo podpira 42 stebrov, vzhodno od mihraba. Minaret, mmarmorni mihrab (1891) in vzhodna vrata, skozi katere vstopa v mošejo večina obiskovalcev, izhajajo iz osmanskega obdobja. Vzhodno krilo mošeje, zgrajene s ponovno uporabljenimi bizantinskimi in helenističnimi stebri, ima edinstveno odprtost in prostornost. Grobnice sultanov v mošeji Dvorišče Alâdinove mošeje obsega dva monumentalna mavzoleja ali türbe. Po napisu na fasadi je Kilij Arslan II. zgradil desetstrano grobnico s stožčasto streho. Ta mavzolej je postal pokopališče dinastije Seldžukov in hiša sarkofagov osmih sultanov iz Ruma: Mesud I. (1156) Kilič Arslan II. (1196) Sulejmanšah II. (1204) Kejhüsrev I. (1211) Kejkubad I. (1236) Kejhüsrev II. (1246) Kilič Arslan IV. (1266) Kejhüsrev III. (1283). Drugi mavzolej je začel graditi Kejkavus I., vendar je v času sultanove smrti ostal nedokončan (umrl 1219). Grobnica je osmerokotna in zgrajena iz marmorja. Ta nedokončan mavzolej je znan kot Adsız Türbe ali 'Anonimni mavzolej', ker so imena tistih, ki so pokopani, neznana. Mumificirana trupla so na ogled. Galerija Sklici Viri Redford, Scott (1991). »The Alâeddin Mosque in Konya Reconsidered«. Artibus Asiae. 51 (1/2). Zürich: Artibus Asiae Publishers: 54–74. doi:10.2307/3249676. ISSN 0004-3648. JSTOR 3249676. Zunanje povezave »Alâeddin Mosque in Konya«. ArchNet. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 18. februarja 2006. »Discovering Seljuk art in Konya«. Bilkent University. Pridobljeno 5. septembra 2007.