Dougga

Dougga ali Thugga ali TBGG (arabsko دقة, latinizirano: Duqqah; tunizijskoarabsko دڨة, latinizirano: ) je bila berberska, punska in rimska naselbina v bližini današnjega Téboursouka v severni Tuniziji. Trenutno arheološko najdišče obsega 75 hektarjev. UNESCO je Douggo leta 1997 uvrstil na seznam svetovne dediščine, saj meni, da predstavlja »najbolje ohranjeno rimsko mestece v Severni Afriki«. Najdišče, ki leži sredi podeželja, je bilo zaščiteno pred vdorom sodobne urbanizacije, v nasprotju na primer s Kartagino, ki je bila večkrat oropana in obnovljena. Douggo zaradi svoje velikosti, dobro ohranjenih spomenikov in bogate numidijsko-berberske, punske, starorimske in bizantinske zgodovine predstavlja izjemno mesto. Med najbolj znanimi spomeniki na tem mestu so libijsko-punski mavzolej, kapitol, rimsko gledališče ter templja Saturna in Junone Celestise. Imena Numidijsko ime naselja je bilo v libijsko-berberski abecedi zapisano kot TBGG. Punsko ime naselja je zapisano kot tbgg (𐤕𐤁𐤂𐤂) in tbgʿg (𐤕𐤁𐤂𐤏𐤂). Koren B GG v feničanščini pomeni ('na strešni terasi'). Gabriel Camps trdi, da to lahko predstavlja izposojo berberske besede, izpeljane iz korena tbg ('zaščititi'). To očitno izhaja iz lege najdišča na vrhu lahko branljive planote. Ime si je bilo izposojeno v latinščino kot Thugga. Ko je dobilo 'svoboden status', je bilo formalno ponovno ustanovljeno in znano kot Municipium Septimium Aurelium Liberum Thugga; »Septimij« in »Avrelij« se nanašata na »ustanovitelja« »novega« mesta (conditores), Septimija Severa in M. Avrelija Antonina (tj. Karakala). Za zdravljenje liberuma glejte spodaj. Ko je Dougga dobila status rimske kolonije, je bila uradno znana kot latinsko Colonia Licinia Septimia Aurelia Alexandriana Thuggensis. V današnjih Berberih je znana kot Dugga ali Tugga. To je bilo izposojeno v arabščino: arabsko دڨة ali دقة in Dougga je francoski prepis tega arabskega imena. Lega Arheološko najdišče je 4,6 km jugozahodno od sodobnega mesta Téboursouk na planoti z neoviranim razgledom na okoliške ravnice v Oued Khalled. Najdišče ponuja visoko stopnjo naravne zaščite, kar pomaga razložiti njegovo zgodnjo naseljenost. Pobočje, na katerem je bila zgrajena Dougga, se dviga proti severu in ga na vzhodu omejuje pečina, znana kot Kef Dougga. Nadalje proti vzhodu greben Fossa Regia, jarek in meja, ki so jo Rimljani naredili po uničenju Kartagine, kaže na položaj Dougge kot stične točke med punskim in berberskim svetom. Zgodovina Zgodovina Dougge je najbolj znana iz časa rimske osvojitve, čeprav so med arheološkimi izkopavanji odkrili številne predrimske spomenike, vključno z nekropolo, mavzolejem in več templji. Ti spomeniki kažejo na pomen najdišča pred prihodom Rimljanov. Berbersko kraljestvo Mesto je bilo očitno ustanovljeno v 6. stoletju pred našim štetjem. Nekateri zgodovinarji menijo, da je Dougga mesto Tokae (starogrško Τοκαί, Tokaí), ki ga je konec 4. stoletja pred našim štetjem zavzel poročnik Agatokles iz Sirakuz; Diodor Sicilski je Tokae opisal kot »mesto čudovite veličastnosti«. Dougga je bila v vsakem primeru zgodnje in pomembno človeško naselje. Njen urbani značaj dokazuje prisotnost nekropole z dolmeni, najstarejše arheološke najdbe v Douggi, svetišča, posvečenega Ba'al Hamonu, neopunskih stel, mavzoleja, arhitekturnih fragmentov in templja, posvečenega Masinisi, katerega ostanki so bili najdeni med arheološkimi izkopavanji. Čeprav je naše znanje o mestu pred rimsko osvojitvijo še vedno zelo omejeno, so nedavne arheološke najdbe revolucionarno spremenile podobo, ki smo jo imeli o tem obdobju. Identifikacija templja, posvečenega Masinisi pod forumom, je ovrgla teorijo Louisa Poinssota, da je numidijsko mesto stalo na planoti, vendar ločeno od novejše rimske naselbine. Tempelj, ki je bil zgrajen v desetem letu Micipsove vladavine (139 pr. n. št.), je širok 14 m × 6,3 m. To dokazuje, da je bilo območje okoli foruma že pozidano pred prihodom rimskih kolonistov. V bližini je bila odkrita tudi stavba iz 2. stoletja pr. n. št. Podobno Douggin mavzolej ni osamljen, ampak stoji znotraj mestne nekropole. Nedavne najdbe so ovrgle prejšnje teorije o tako imenovanem »numidijskem obzidju«. Obzidje okoli Dougge v resnici ni numidijsko; je del mestnih utrdb, zgrajenih v pozni antiki. Ciljno usmerjena izkopavanja so tudi dokazala, da sta tisto, kar je bilo interpretirano kot dva numidijska stolpa v obzidju, v resnici dva pogrebna spomenika iz numidijske dobe, ki sta bila veliko kasneje ponovno uporabljena kot temelj in del obrambe. Odkritje libijskih in punskih napisov na najdišču je sprožilo razpravo o upravljanju mesta v času Numidijskega kraljestva. Razprava – o razlagi epigrafskih virov – se je osredotočila na vprašanje ali je bilo mesto še vedno pod punskim vplivom ali pa je bilo vse bolj berbersko. Lokalne berberske institucije, ločene od kakršne koli oblike punske oblasti, so nastale od numidijskega obdobja naprej, vendar Camps ugotavlja, da so punski šofeti še vedno obstajali v več mestih, vključno z Douggo, v rimski dobi, kar je znak nadaljnjega punskega vpliva in ohranitve nekaterih elementov punske civilizacije še dolgo po padcu Kartagine. Rimsko cesarstvo Rimljani so Douggi po osvojitvi regije podelili status avtohtonega mesta (latinsko civitas). Ustanovitev kolonije Kartagina med Avgustovo vladavino je zapletla institucionalni status Dougge. Mesto je bilo vključeno v ozemlje (pertica) rimske kolonije, vendar je približno v tem času ob obstoječi naselbini nastala tudi skupnost (pagus) rimskih kolonistov. Dve stoletji sta tako območje upravljala dva civilna in institucionalna organa: mesto s svojimi peregrinus in latinsko pagus z rimskimi državljani. Oba sta imela rimske civilne institucije: magistrate in svet (latinsko ordo) dekurionov za mesto, lokalni svet od konca 1. stoletja n. št. in lokalne upravitelje za pagus, ki so bili pravno podrejeni oddaljeni, a močni koloniji Kartagini. Poleg tega epigrafski dokazi kažejo, da je dvojni magistrat v punskem slogu, sufeti, tukaj dosegel določeno meščansko veljavo še dolgo v cesarskem obdobju. Pravzaprav je mesto nekoč imelo tri magistrate hkrati, kar je v Sredozemlju relativna redkost. Sčasoma je romanizacija mesta zbližala obe skupnosti. Pomembni člani peregrinov so vse bolj sprejemali rimsko kulturo in vedenje, postajali rimski državljani, sveti obeh skupnosti pa so začeli soglasno sprejemati odločitve. Naraščajoča bližina skupnosti je bila sprva omogočena zaradi njihove geografske bližine – med njunima naseljema ni bilo fizične razlike – in kasneje zaradi institucionalnih ureditev. Med vladavino Marka Avrelija je mesto dobilo rimsko pravo; od tega trenutka naprej so magistrati samodejno prejeli rimsko državljanstvo, pravice mestnih prebivalcev pa so postale podobne pravicam rimskih državljanov. V istem obdobju je pagus od Kartagine pridobil določeno stopnjo avtonomije; lahko je prejemal zapuščine in upravljal javna sredstva. Kljub temu sta se šele leta 205 n. št., med vladavino Septimija Severja, obe skupnosti združili v eno občino (municipij), ki je postala 'svobodna' (glej spodaj), medtem ko je bila kartaginska latinsko pertica zmanjšana. Mesto je podpiralo euergetizem (starodavna praksa, da so visoko rangirani in bogati posamezniki v družbi del svojega bogastva razdelili skupnosti) njegovih velikih družin bogatih posameznikov, ki je včasih doseglo pretirane ravni, medtem ko so njegovi interesi uspešno zastopali pritožbe na cesarje. Razvoj Dougge je dosegel vrhunec v času vladavine Galiena, ko je dobila status ločene rimske kolonije. Spomeniki Dougge pričajo o njeni blaginji v obdobju od vladavine Dioklecijana do vladavine Teodozija I., vendar je od 4. stoletja zapadla v nekakšno omamo. Zdi se, da je mesto doživelo zgodnji upad, kar dokazujejo relativno revni ostanki krščanstva. V obdobju bizantinske vladavine se je območje okoli foruma spremenilo v utrdbo; več pomembnih stavb je bilo uničenih, da bi zagotovili potrebne materiale za njegovo gradnjo. Kalifat Dougga po muslimanskih vdorih na to območje ni bila nikoli povsem zapuščena. Dolgo časa je Dougga ostala lokacija majhne vasi, naseljene s potomci nekdanjih prebivalcev mesta, kar dokazujeta majhna mošeja v templju Avgustove pobožnosti in majhna kopel iz obdobja Aglabidov na južnem boku foruma. Arheološka dela Prvi zahodni obiskovalci, ki so pustili pričevanja o ruševinah, so najdišče dosegli v 17. stoletju. Ta trend se je nadaljeval v 18. in na začetku 19. stoletja. Najbolje ohranjeni spomeniki, vključno z mavzolejem, so bili opisani in ob koncu tega obdobja predmet arhitekturnih študij. Ustanovitev francoskega tunizijskega protektorata leta 1881 je privedla do ustanovitve nacionalnega inštituta za starine (francosko Institut national du patrimoine), za katerega je bilo izkopavanje najdišča v Douggi od leta 1901 prednostna naloga, vzporedno z deli, ki so se izvajala v Kartagini. Dela v Douggi so se sprva osredotočila na območje okoli foruma; druga odkritja so zagotovila skoraj stalno serijo izkopavanj na najdišču do leta 1939. Vzporedno s temi izkopavanji so potekala tudi dela za obnovo kapitola, od katerega sta ostala le pročelje in podstavek stene cele, ter za obnovo mavzoleja, zlasti med letoma 1908 in 1910. Po osamosvojitvi Tunizije so izkopali tudi druge stavbe, vključno s templjem Karakalove zmage v Germaniji. V istem obdobju so zadnje prebivalce najdišča izselili in preselili v vas, ki je na ravnini nekaj kilometrov od antičnega najdišča, imenovanega Nova Dougga. Leta 1991 je bila sprejeta odločitev, da se najdišče razglasi za nacionalni arheološki park. Program sodelovanja v znanosti si prizadeva zlasti za spodbujanje preučevanja napisov na najdišču in poganskih templjev. Leta 1997 je bila Dougga dodana na seznam svetovne dediščine UNESCO. Kljub svojemu pomenu in izjemnemu stanju Dougga ostaja stran od mnogih turistov in letno sprejme le približno 50.000 obiskovalcev. Da bi jo naredili bolj privlačno, razmišljajo o izgradnji muzeja na kraju samem, nacionalni inštitut za starine pa je vzpostavil spletno stran, ki predstavlja najdišče in okolico. Zaenkrat lahko obiskovalci z dovolj časa cenijo Douggo, ne le zaradi številnih ruševin, temveč tudi zaradi oljčnih nasadov, ki dajejo najdišču edinstveno vzdušje. Douggia Liberty Od leta 205 n. št., ko sta se mesto (latinsko civitas) in skupnost (latinsko pagus) združila v eno občino (municipij), je Dougga nosila naziv liberum, katerega pomen ni takoj jasen. Izraz se pojavlja v nazivih nekaterih drugih občin, ustanovljenih v istem času: Thibursicum Bure, Aulodes in Thysdrus. Predlaganih je bilo več razlag njegovega pomena. Po Merlinu in Poinssotu izraz izhaja iz imena boga Liberja, v čigar čast je bil v Douggi postavljen tempelj. Vzdevek Liberum bi torej sledil istemu vzorcu kot Frugifer in Concordia, ki se pojavljata v nazivu Thibursicum Bure. Thibursicum Bure pa je izjema od pravila; nazivi drugih municipij, vključno z izrazom liberum, ne vključujejo imen nobenih božanstev, zato je bila ta hipoteza opuščena. Druga možnost je, da se liberum nanaša na svobodni status (latinsko libertas, 'svoboda'). To razlago potrjuje napis, najden v Douggi, ki časti Aleksandra Severja kot »ohrajevalca svobode« (latinsko conservator libertatis). Vendar ni jasno, kakšno obliko je imela ta svoboščina. Toutain meni, da gre za oznako za posebno vrsto municipija – svobodna mesta, kjer rimski guverner ni imel pravice nadzorovati občinskih magistratov. Vendar ni dokazov, da bi Dougga uživala izjemne pravne privilegije, kakršne so bile povezane z nekaterimi svobodnimi mesti, kot je Afrodizija v Mali Aziji. Veyne je tako predlagal, da Douggova »svoboda« ni nič drugega kot izraz koncepta svobode brez kakršnega koli pravnega pomena; pridobitev statusa municipija je mesto osvobodila podrejenosti in mu omogočila, da se okrasi z »okrasi svobode« (latinsko ornamenta libertatis). Svoboda mesta se je slavila tako kot se je poveličevalo njegovo dostojanstvo; cesar Prob je »ohranjevalec svobode in dostojanstva« (latinsko conservator libertatis et dignitatis). Gascou v skladu z Veynejevo razlago opisuje situacijo takole: »Liberum, v Thuggovem nazivu, je izraz [...], s katerim se mesto, ki je dolgo čakalo na status municipija, z veseljem laska«. Kljub Gascoujevemu sklepu so se v zadnjem času začela prizadevanja za opredelitev konkretnih vidikov Douggove svobode. Lepelley meni, da se to po eni strani nanaša na odnose med mestom in Rimom, po drugi strani pa lahko izraz zajema vrsto različnih privilegijev različnih stopenj. Znano je, da je ozemlje Kartagine, h kateremu je do leta 205 n. št. spadal dougški pagus, uživalo takšne privilegije: prebivalci pagusa so med Trajanovo vladavino celo poslali prošnjo za obrambo fiskalne imunitete ozemlja Kartagine (latinsko immunitas perticae Carthaginiensium). Dougški civitas te koncesije ni bil odobren, zato je združitev pagusa s civitas pomenila, da so državljani pagusa tvegali izgubo svojih zavidljivih privilegijev. Svoboda municipija, ustanovljenega med vladavino Septimija Severa, bi se tako lahko nanašala na fiskalno imuniteto, ki jo je omogočilo veliko bogastvo regije in cesarjeva radodarnost do vsakega municipija ob njegovi združitvi. Med vladavino Galiena se je neki Avl Vitelij Feliks Honorat, znana oseba v Duggi, obrnil na cesarja, »da bi zagotovil javno svobodo«. Lepelley meni, da je to znak, da je bil mestni privilegij postavljen pod vprašaj, čeprav se zdi, da je Dougga vsaj delno uspela ohraniti svoje koncesije, kar dokazuje napis v čast »Probu, branilcu njene svobode«. Po Christolovem mnenju pa ta razlaga preveč omejuje pomen besede libertas. Po Christolovem mnenju je pomembno, da ne pozabimo, da je bila cesarjev sklep leta 205 sprejet na zahtevo civitas in da je moral upoštevati odnose, ki so že obstajali med njo in pagusom. Avtonomija, ki jo je civitas dosegla med vladavino Marka Avrelija, in podelitev rimskega prava sta sprožili misel na združitev obeh skupnosti, kar bi nedvomno povzročilo določeno nelagodje v pagusu. Prebivalci pagusa bi izrazili »zaskrbljenost ali celo zavrnitev, ko bi se soočili s pretenzijami svojih najbližjih sosedov«. To bi pojasnilo čast, ki jo je pagus pripisal Komodu (latinsko conservator pagi, "zaščitnik skupnosti"). Za Christola je treba izraz liberum razumeti v tem kontekstu in v abstraktnem smislu. Ta svoboda izhaja iz pripadnosti mestu in izraža konec odvisnosti od civitas, »povzdigovanje skupnosti peregrinov v svobodo rimskega državljanstva«, kar je hkrati pomirilo strahove prebivalcev pagusa in odprlo vrata kasnejšemu napredovanju v status kolonije. Do tega napredovanja je prišlo leta 261 n. št. v času vladavine Galiena po prošnji Avla Vitelija Feliksa Honoratusa v Christolovi različici dogodkov. Po Christolovi različici dogodkov obramba libertas publica ni bila vprašanje obrambe ogroženega privilegija, temveč zahteva po »končni svobodi« (summa libertas) – napredovanju v status kolonije. Christol poudarja tudi, da bi moral biti njihov formalni videz kljub abstraktnemu značaju izrazov, kot sta libertas ali dignitas, sklicevanje na konkretne in edinstvene dogodke. Opis Mesto, kot obstaja danes, je v bistvu sestavljeno iz ostankov iz rimskega obdobja, ki večinoma segajo v 2. in 3. stoletje. Rimski graditelji so morali upoštevati tako posebej skalnat teren lokacije kot tudi prejšnje gradnje, zaradi česar so opustili običajno postavitev rimskih naselij, kar je še posebej očitno tudi na mestih, kot je Timgad. Nedavna arheološka izkopavanja so potrdila kontinuiteto v urbanističnem razvoju mesta. Središče mesta je bilo vedno na vrhu hriba, kjer je forum nadomestil numidijsko agoro. Ko se je Dougga razvijala, je urbana gradnja zasedala pobočje hriba, tako da je mesto po mnenju Hédija Slima spominjalo na »kompaktno maso«. Zgodnja arheološka izkopavanja so se osredotočala na javne stavbe, kar je pomenilo, da so zasebne stavbe sprva odkrivali na koncih jarkov, izkopanih v ta namen. Kasneje so izkopali jarke z namenom, da bi razkrili še posebej značilne zasebne stavbe. Numidijsko prebivališče V temeljih templja, posvečenega Liberju, so odkrili sledove prebivališča iz numidijskega obdobja. Čeprav so te sledi zelo šibke, so ovrgle teorije prvih arheologov, vključno z Louisom Poinssotom, da sta bili rimska in predrimska naselja na ločenih mestih. Naselji sta se očitno prekrivali. Vila trifolium Ta rezidenca, ki datira v 2. ali 3. stoletje, stoji navzdol od četrti, ki obdaja forum in glavne javne spomenike v mestu, na območju, kjer so ulice vijugaste. Vila trifolium, poimenovana po sobi v obliki detelje, ki je bila nedvomno uporabljena kot triklinij, je največja zasebna hiša, ki so jo doslej izkopali v Douggi. Hiša je imela dve nadstropji, vendar od zgornjega nadstropja skoraj ni ostalo nič. Stoji na jugu mesta, na pol poti navzgor po hribu. Hiša je še posebej zanimiva zaradi načina, kako je zgrajena tako, da se ujema z razporeditvijo terena; vhodna dvorana se spušča proti dvorišču, okoli katerega so bili razporejeni različni prostori. Tržnica Tržnica izvira iz sredine 1. stoletja. Imela je obliko kvadrata velikosti 35,5 m × 28 m, obdanega s portikom in trgovinami na dveh straneh. Severna stran je imela portik, južna pa eksedro. V eksedri je bil verjetno kip Merkurja. Da bi nadomestili naravni naklon tal, na katerem stoji tržnica, so se graditelji lotili obsežnih zemeljskih del. Ta zemeljska dela sodijo med najstarejše rimske gradnje, njihova orientacija glede na forum pa kaže, da niso bila zgrajena na nobenih prejšnjih temeljih. Vendar pa se današnja lokacija ostankov tržnice v bližini foruma ne sme napačno razumeti kot povezava med obema. Tržnica je bila med gradnjo bizantinske utrdbe skoraj popolnoma uničena. Izkopavanja so bila opravljena v letih 1918–1919. Licinijeve terme Licinijeve terme so zanimive, ker imajo večino prvotnih zidov nedotaknjenih, pa tudi dolg predor, ki so ga uporabljali sužnji, ki so delali v termah. Terme je mestu podarila družina Licinii v 3. stoletju. Uporabljale so se predvsem kot zimske kopeli. Frigidarij ima trojne arkade na obeh koncih in velika okna s pogledom na dolino. Pogrebne strukture Dolmeni Prisotnost dolmenov v Severni Afriki je spodbudila zgodovinske razprave, za katere se pravi, da imajo ideološko ozadje. Dolmeni v Douggi so bili predmet arheoloških izkopavanj, pri katerih so odkrili tudi okostja in keramične predmete. Čeprav je težko določiti datum postavitve dolmenov, saj so bili v uporabi do zore krščanske dobe, se zdi verjetno, da izvirajo vsaj iz leta 2000 pred našim štetjem. Gabriel Camps je predlagal povezavo s Sicilijo. Enako je predlagal za grobnice haouanet, najdene v Alžiriji in Tuniziji. Numidijske koritaste grobnice V Douggi so odkrili vrsto grobnice, edinstveno za numidijski svet. Imenujejo se koritaste grobnice ali okrogli spomeniki. Punsko-libijski mavzolej Atebanov mavzolej je eden zelo redkih primerov kraljeve numidijske arhitekture. Drugi je v Sabrathi v Libiji. Nekateri avtorji menijo, da obstaja povezava s pogrebno arhitekturo v Anatoliji in nekropolami v Aleksandriji iz 3. in 2. stoletja pr. n. št. Ta grobnica je visoka 21 m in je bila zgrajena v 2. stoletju pr. n. št. Dvojezični napis, nameščen v mavzoleju, omenja, da je bila grobnica posvečena Atebanu, sinu Iepmatata in Paluja. Leta 1842 je sir Thomas Reade, britanski konzul v Tunisu, med odstranjevanjem tega napisa resno poškodoval spomenik. Ta dvojezični punsko-libijski napis, ki ga zdaj hrani Britanski muzej, je omogočil dešifriranje libijskih znakov. Šele pred kratkim je bilo ugotovljeno, da je bil napis prvotno nameščen na eni strani lažnega okna na podiju. Glede na najnovejše raziskave so imena, navedena v napisu, le imena njegovega arhitekta in predstavnikov različnih poklicev, ki so sodelovali pri njegovi gradnji. Spomenik so zgradili prebivalci mesta za numidijskega kneza; nekateri avtorji menijo, da je bil namenjen Masinisi. Spomenik svoj sedanji videz dolguje delu francoskega arheologa Louisa Poinssota, ki ga je v bistvu rekonstruiral iz kosov, ki so ostali ležati na tleh. Do grobnice se dostopa preko podstavka s petimi stopnicami. Na severni strani podija (najnižji od treh nivojev v spomeniku) je odprtina v pogrebno sobo, ki je zaprta s kamnito ploščo. Druge strani so okrašene z lažnimi okni in štirimi eolskimi pilastri. Drugo raven sestavlja tempeljsko kolonada (naiskos); stebri na vsaki strani so jonski. Tretja raven je najbogateje okrašena od vseh: poleg pilastrov, podobnih tistim na najnižji ravni, je zaključena s piramido. Ohranili so se tudi nekateri elementi iz klesanega kamna. Rimske grobnice Čeprav so bila v preteklosti opravljena dela za odkrivanje rimskih grobnic, so jih danes delno prevzele oljke. Različne nekropole označujejo območja naselitve v Douggi. Pet območij je bilo opredeljenih kot nekropole: prvo na severovzhodu, okoli Saturnovega templja in Viktorijine cerkve, drugo na severozahodu, območje, ki zajema tudi dolmene na najdišču, tretje na zahodu, med cisternama Aïn Mizeb in Aïn El Hammam ter severno od templja Junone Celestis, četrto in peto na jugu in jugovzhodu, eno okoli mavzoleja in drugo okoli slavoloka Septimija Severa. Hipogej Hipogej je napol zakopana zgradba iz 3. stoletja. Postavljen je bil sredi najstarejše nekropole, ki so jo izkopali leta 1913. Hipogej je bil zasnovan za shranjevanje pogrebnih žar v majhnih nišah v stenah; ob odkritju je vseboval sarkofage, kar kaže na to, da je bil v uporabi že dolgo časa. Politični spomeniki Slavoloki V Douggi sta še vedno dva slavoloka, ki sta v različnem stanju propadanja. Septimija Severa slavolok, ki je močno poškodovan, stoji blizu mavzoleja in na poti, ki vodi iz Kartagine v Tevesto. Postavljen je bil leta 205 n. št. Slavolok Aleksandra Severa, ki izvira iz let 222 do 235, je kljub izgubi zgornjih elementov relativno dobro ohranjen. Enako oddaljen je od kapitola in templja Junone Celestise. Njegova arkada je visoka 4 m. Tretji slavolok, ki izvira iz tetrarhije, je popolnoma izgubljen. Forum Mestni forum, ki meri 924 m2, je majhen. Na nekaterih mestih je bolje ohranjen kot na drugih, saj je gradnja bizantinske utrdbe poškodovala njegov velik del. Kapitol, ki stoji na območju, obdanem s portiki, s svojim impozantnim videzom dominira nad okolico. Trg Vrtnice vetrov (ki je poimenovan po dekorativnem elementu) je bolj podoben sprehajališču, ki vodi do Merkurjevega templja, ki stoji na njegovi severni strani, kot pa odprtemu javnemu prostoru. Tu sta verjetno stali tudi mestna kurija in tribuna za govore. Arheologi so že zdavnaj verjeli, da se je rimska naselbina v Douggi zgodila ex nihilo. To domnevo je ovrglo odkritje svetišča, posvečenega Masinisiju, med podkonstrukcijami za kapitolom. Rekreacijski objekti Gledališče Rimska gledališča so bila temeljni element monumentalne podobe mesta od vladavine Avgusta. Gledališče, ki je bilo zgrajeno leta 168 ali 169 n. št., je eden najbolje ohranjenih primerov v rimski Afriki. Lahko je sprejelo 3500 gledalcev, čeprav je imela Dougga le 5000 prebivalcev. Bila je ena izmed vrste imperialnih stavb, zgrajenih v dveh stoletjih v Douggi, ki odstopajo od klasičnih 'načrtov' le toliko, kolikor so bili prilagojeni lokalnemu terenu. Narejenih je bilo nekaj manjših prilagoditev, lokalni arhitekti pa so imeli določeno svobodo glede ornamentike stavb. Posvetilo, vgravirano v pediment odra in na portiku, dominira nad mestom, se spominja naročnika stavbe, P. Marciusa Quadratusa, ki jo je »zgradil za svojo domovino s svojimi denariji«; posvetitev so praznovali s »scenskimi upodobitvami, razdelitvijo življenja, festivalom in atletskimi igrami«. Gledališče se še vedno uporablja za predstave klasičnega gledališča, zlasti med festivalom Dougga, in na njem so bila izvedena konservatorska dela. Avditorij Mesto, znano kot avditorij, je prizidek k templju Liber, ki je verjetno služil za iniciacijo novincev. Kljub sodobnemu imenu avditorij ni bil prizorišče za spektakle; le njegova oblika nakazuje drugače. Meri 20 m × 20 m. Cirkus Mesto ima cirkus, zasnovan za dirke z vozovi, vendar je danes komaj viden. Prvotno je bil cirkus le polje; napis v templju v čast Karakalove zmage v Germaniji omenja, da so zemljišče leta 214 podarili Gabinii in ga opisuje kot ager qui appellatur circus (polje, ki služi kot cirkus). Leta 225 pa je bilo zemljišče pripravljeno in cirkus zgrajen. Financirali so ga magistrati (duumviri in edili), potem ko so to obljubili na zahtevo celotnega prebivalstva mesta. Cirkus je bil zgrajen tako, da bi čim bolj izkoristili okoliško pokrajino, kar je odražalo razumljivo potrebo po omejitvi stroškov v srednje velikem mestu z omejenimi viri, zagotovo pa tudi željo po čim hitrejšem končanju gradbenih del, saj so bili mandati magistratov omejeni na eno leto. Kljub temu se je pričakovalo, da bo gradnja imela 'določen obseg'; z dolžino 393 m in dolžino spine 190 m × 6 m je cirkus precej izjemen v rimski Afriki. Cirkus označuje Douggo za eno najpomembnejših mest v provinci, poleg Kartagine, Tizdra, Leptis Magne, Hadrumeta in Utike.] Donacija zemljišča za užitek širšega prebivalstva (latinsko ad voluptatem populi) in njegov razvoj na zahtevo celotnega prebivalstva (latinsko postulante universo populo) sta opomin na pomen spektaklov v družbenem življenju rimskih mest in povpraševanje po ljudski zabavi. Amfiteater Vprašanje, ali je bil v Douggi amfiteater, še ni dokončno odgovorjeno. Tradicionalno se velika eliptična vdolbina severozahodno od najdišča razlaga kot lokacija amfiteatra. Arheologi pa so glede te teme postali veliko bolj previdni. Terme V Douggi so bile v celoti izkopane tri rimske terme; četrte so bile doslej odkrite le delno. Od teh štirih kopel ena (»kopel hiše zahodno od Tellusovega templja«) pripada zasebni rezidenci, dve, Aïn Doura in kopališče, dolgo znano kot Licinijanska kopel, sta bili sodeč po svoji velikosti odprti za javnost, medtem ko je narava zadnje kopeli, kopeli Kiklopov, težje razložiti. Kiklopske terme Med izkopavanjem Kiklopskih term so odkrili mozaik kiklopov, ki kujejo Jupitrove strele. Zdaj je na ogled v Narodnem muzeju Bardo, kjer je razstavljenih tudi več zelo dobro ohranjenih stranišč. Stavba je bila na podlagi študije mozaika datirana v 3. stoletje našega štetja. Velikost stavbe (njen frigidarij je manjši od 30 m2 je nekatere strokovnjake navedla k prepričanju, da je šlo za zasebno kopališče, vendar se je identifikacija domusa v neposredni bližini izkazala za težavno. Vila trifolium je precej oddaljena, najbližje ruševine pa je težko prepoznati, saj niso dobro ohranjene. Yvon Thébert zato predlaga, da je kopališče služilo lokalni četrti. Antonijske ali Licinijeve terme Antonijske terme, ki izvirajo iz 3. stoletja, so bile znane kot Licinijeve terme (po cesarju Publiju Liciniju Egnaciju Galienu) in imajo več nadstropij. Louis Poinssotova identifikacija kopališča kot iz obdobja Galienove vladavine na podlagi nepopolnih napisov in Douggine blaginje v tem času je bila pod vprašajem nedavnih raziskav, ki jih je izvedel zlasti Michel Christol. Christol je predlagal, da terme izvirajo iz obdobja vladavine Karakale; to tezo je kasneje potrdila analiza napisov. Drugi so celo predlagali, da kopel izvira iz obdobja vladavine Severov zaradi posebnosti, ki je postala pogosta stoletje pozneje na zahodu: stebri v severozahodnem peristilu imajo podeste z loki. Terme so bile kasneje, neznanega datuma, uporabljene za proizvodnjo oljčnega olja. Simetrična stavba je srednje velika, s površino 1700 m2 brez palestre, od tega 175 m2 zaseda frigidarij. Gradnja kopališča je zahtevala dela za znižanje in dvig delov pobočja, na katerem je stalo, kar lahko pojasni, zakaj so deli stavbe bolje ohranjeni kot drugi; del, zgrajen na dvignjenih tleh, je večinoma izgubljen. Kopališča Aïn Doura V neposredni bližini Aïn Doure je delno izkopan kompleks, ki bi se lahko izkazal za največje kopališče v mestu, kopališča Aïn Doura. Na podlagi mozaikov, ki so jih našli tukaj, se domneva, da kopališče izvira iz konca 2. stoletja ali začetka 3. stoletja, in da je bil mozaični dekor obnovljen v 4. stoletju našega štetja. Kompleks ostaja večinoma nerazkrit, vendar se zdi, kot pravi Yvon Thébert, da ima simetrično zasnovo, od katere je bil izkopan le del hladilnic. Kopališče hiše zahodno od Tellusovega templja To kopališče, veliko 75 m2, do katerega je mogoče dostopati iz hiše in z ulice, je bilo odkrito na začetku 20. stoletja. Arheološka analiza odnosa kopališča do hiše, v kateri je, je Théberta pripeljala do domneve, da je šlo za kasnejši dodatek k prvotni konstrukciji, vendar ne predlaga datuma za ta dogodek. Verske zgradbe V Douggi obstajajo arheološki ali epigrafski dokazi za več kot dvajset templjev; kar je za majhno mesto precejšnje število. Arheološki ostanki in napisi dokazujejo obstoj enajstih templjev, arheološki ostanki nadaljnjih osmih in napisi, ki se nanašajo na še štirinajst. To obilje verskih znamenitosti je predvsem posledica filantropije bogatih družin. Masinisov tempelj Masinisov tempelj stoji na zahodnem boku prestolnice. Prvi arheologi so verjeli, da so ostanki templja monumentalni vodnjak, čeprav je bil leta 1904 odkrit napis, ki dokazuje obstoj svetišča pokojnega numidijskega kralja. Ta napis je datiran v leto 139 pr. n. št., v času vladavine Micipse. Ostanki so podobni ostankom templja v Chemtouju in dokazujejo dejstvo, da je bilo politično središče rimskega mesta na istem mestu kot helenska agora. Kamniti ostanki, najdeni na tem območju, očitno pripadajo več različnim strukturam; natančna lokacija svetišča je še vedno predmet razprav. Čeprav velja prepričanje, da je Masinisov tempelj postavilo na raven boga, o tem nekateri strokovnjaki razpravljajo. Gsell meni, da bi kraljev tempelj odražal nadaljevanje vzhodnih in helenskih praks; Camps gradi na tej hipotezi in opozarja na pomanjkanje kakršnih koli antičnih virov, ki bi pričali o čemer koli več kot preprostih izrazih spoštovanja ljudstva do svojega kralja. Po Campsu je tempelj le spomenik, kraj, ki pripada pogrebnemu kultu. Njegovo gradnjo deset let po začetku Micipsove vladavine je mogoče razložiti z njegovo politično simboliko: Micipsa, edini vladar po smrti svojih bratov Gulusse in Mastanabala, je potrjeval enotnost svojega kraljestva okoli kraljeve osebe. Kapitol Kapitol je rimski tempelj iz 2. stoletja, posvečen predvsem rimski zaščitni triadi: Jupitru Največjemu (Jupiter Optimus Maximus), Junoni Kraljici (Juno Regina) in Minervi Avgusti (Minerva Augusta). Drugotno je posvečen blaginji cesarjev Lucija Vera in Marka Avrelija; sodeč po tej omembi je moral biti Kapitol dokončan v letih 166–167 n. št. Tomáš d'Arcos je v 17. stoletju Kapitol označil za Jupitrov tempelj. Konec 19. stoletja je bil predmet nadaljnjih raziskav, ki jih je leta 1893 vodil zlasti zdravnik Louis Carton. Stene, izvedene v slogu opus africanum in ogredje portika so bili obnovljeni med letoma 1903 in 1910. Claude Poinssot je leta 1955 odkril kripto pod celo. Najnovejša dela je med letoma 1994 in 1996 izvedel tunizijski Institut national du patrimoine. Kapitol je izjemno dobro ohranjen, kar je posledica njegove vključitve v bizantinsko utrdbo. Do sprednjega portika vodi vrsta enajstih stopnic. Korintski stebri na pročelju templja so visoki 8 m, na vrhu katerih je odlično ohranjen pediment. Na pedimentu je upodobljen cesar Antonin Pij, ki povzdiguje cesarja v božanstvo. Cesarja nosi orel. V podnožju cele so še vedno niše za tri kipe. V srednji niši stoji kolosalen kip Jupitra. Odkritje glave kipa Jupitra je Poinsota spodbudilo k domnevi, da kripta izvira iz obdobja krščanstva, ki je zmagalo nad starimi religijami. St-Amans ne izključuje možnosti, da je bila kripta zgrajena hkrati z bizantinsko citadelo, katere osrednje središče sta bila forum in kapitol. Gradnja Kapitola v Douggi je potekala hkrati z gradnjo drugih spomenikov iste vrste drugod v Severni Afriki, kar Gros pojasnjuje kot posledico večje bližine cesarskega kulta in kulta Jupitra. V bližini Kapitola sta trg Vrtnice vetrov – ki je poimenovan po roži kompasa, vgravirani na tleh – in ostanki bizantinske citadele, ki je po propadu mesta ponovno uporabila del ruševin. Merkurjev tempelj Merkurjev tempelj je prav tako posvečen Tellusu. Obrnjen je proti trgu; med njima leži trg Vrtnice vetrov. Tempelj je večinoma v ruševinah. Ima tri cele, vendar nima dvorišča. Svetišče, do katerega je mogoče dostopati po štirih stopnicah, stoji na obledelem podiju. Izkopano in utrjeno je bilo med letoma 1904 in 1908. Tempelj Avgustove pobožnosti Majhen tempelj Avgustove pobožnosti je bil zgrajen v času vladavine Hadrijana. Financiran je bil s filantropijo nekega Gaja Pompeja Nahanija. Tempelj je obrnjen proti trgu Vrtnice vetrov. Del preddverja se je ohranil. Za templjem, na temeljih templja Fortune, Venere Concordie in Merkurja, stoji mošeja. Mošeja je zadnji ostanek majhne vasi, ki je obstajala na tem mestu do nastanka Nove Dougge.ref>Mustapha Khanoussi, Dougga, p. 24</ref> D'Arcos je tempelj identificiral leta 1631 po zaslugi napisa, ki je bil takrat še vedno na mestu. Podij je relativno nizek (1–1,5 m); do njega se lahko povzpnemo po sedmih stopnicah na južni strani. Minervin tempelj Prvi Minervin tempelj v Douggi je bil darilo zavetnika civitas konec 1. stoletja, vendar je pomembnejše mesto, posvečeno temu božanstvu, stavba s templjem in območjem, obdanim s portikom iz časa vladavine Antonina Pija. Financiran je bil s filantropijo svečenice cesarskega kulta, Julije Paule Laenatiane. Stavba je bila zasnovana tako, da je izkoristila naklon, na katerem stoji; podij je v višini strehe portika, tempelj v ožjem pomenu besede pa se nahaja zunaj okoliške stavbe. Stopnice, ki omogočajo dostop do templja, poudarjajo nedostopnost božanstva. Tempelj Karakalove zmage v Germaniji Tempelj Karakalove zmage v Germaniji je edina zgradba, posvečena cesarskemu kultu, ki stoji točno v Douggi. Fragmenti napisa na tempeljski prekladi so bili odkriti leta 1835, vendar tempelj ni bil identificiran do leta 1966. Ima nimfej, ki datira iz časa vladavine Komoda. Tempelj, ki je relativno ozek, ima nenavadno zasnovo. Meri 41,5 m × 14,2 m in se nahaja ob cesti, ki se spušča od foruma do kopališča Aïn Doura. Tempelj je povezan s slavolokom nad cesto. Do templja je mogoče dostopati po polkrožnem stopnišču; v vsakem kotu dvorišča pred stopniščem je rezervoar za deževnico. Cela znotraj svetišča ima šest stranskih niš, ki so zasnovane za podstavke kipov Apolona, ​​Liberja, Neptuna, Merkurja in dveh drugih bogov, ki ju ni več mogoče prepoznati. Tempelj je viden že od daleč, mimoidoči pa lahko vidijo le celo, katere temelji so dekorativno rustikirani. Sedem stebrov je razporejenih vzdolž cele, ki se povezujejo s stranskimi vrati, ki se odpirajo na stopnišče. Tetrastilni tempelj je zgrajen v toskanskem slogu v antisu. Zasnova templja je nenavadna, saj so templji cesarskega kulta običajno korintski in se nahajajo sredi prostranega dvorišča s portikom; toskanski slog je bil zato v provincah precej redek. Tempelj torej priča o želji po izgradnji nečesa, kar bi se razlikovalo od drugih takšnih stavb, nedvomno kot odgovor na omejitve, ki jih je ustvaril teren. Posvetitev v templju osvetljuje njegovo gradnjo: napis, ki je zelo natančno datiran v leto 214 n. št., posvečuje tempelj poosebljenju zmage, Viktoriji, tukaj posebej v povezavi s cesarjevimi pohodi v Germaniji, za dobrobit Karakale in njegove matere Julije Domne. Besedilo spominja na vojaške projekte sina Septimija Severa in njihovo praznovanje v kontekstu cesarskega kulta. Ta napis tudi pojasnjuje, da je bil tempelj zgrajen s stroški 100.000 sestercev na željo pomembne gospe iz Dougge po imenu Gabinia Hermiona po njeni smrti. Poleg velikodušnosti tega filantropskega dejanja je njena oporoka predvidevala letni banket za ordo decurionum, ki bi ga financirali njeni dediči ob obletnici posvetitve templja. Hkrati je Gabinia Hermiona zapustila zemljišče za cirkus v veselje ljudstva. Tempelj je nedvomno zasedal enega zadnjih prostih prostorov v bližini foruma. Dobrotnica templja je imela to mesto v središču mesta raje kot tiste, ki jih je imela v lasti na obrobju: mesto cirkusa ali mesto, kjer je bil kasneje zgrajen Celestin tempelj. Gabinijina družina, ena najbogatejših v Douggi, je bila dobro uvrščena med kartažanske veljake in je ohranila svojo moč v Douggi, tudi med zmanjšanjem lokalne aristokracije v 3. stoletju. Določila Gabinijine oporoke pričajo o njeni skrbi, da bi družina preživela – letni banket bi ohranjal spomin na družinsko radodarnost in poudarjal njeno družabnost, medtem ko bi cirkus poskrbel za zadovoljstvo najskromnejših prebivalcev mesta. Konec 4. stoletja je bil Karakalin tempelj zmage v Germaniji preurejen v cerkev. Rezervoarji na dvorišču so bili napolnjeni, da bi zagotovili prostor za vernike, celi pa so dodali prižnice. Spremenjena je bila tudi dekoracija cele. Plutonov tempelj Pluton je v Douggi deležen posebne časti kot mestni zavetnik, kar dokazuje Genius Thuggae. Možno je, da je Plutonov tempelj v bližini slavoloka Septimija Severa na območju mesta, ki je bilo doslej le delno izkopano, vendar ta hipoteza ni zelo trdna in temelji na odkritju doprsnega kipa na dvorišču, ki ga je Poinsot datiral v 2. ali 3. stoletje. Zgradba, ki je bila izkopana, je bila izkopana v šestdesetih letih 20. stoletja, vendar je o načinu izkopavanja in stabilizacijskih delih na najdišču znanega le malo. Na podiju sredi dvorišča je bila odkrita cela z eno samo nišo, ohranjen pa je tudi oltar. Med letoma 2000 in 2002 je bila izvedena arhitekturna študija, ki pa ni privedla do nobenih izkopavanj. Saturnov tempelj Saturn je bil naslednik punskega Ba'al Hamona in spremljevalec (paredros) Tanite ali nebeške Junone (latinsko Juno Caelestis). V rimskem obdobju je imelo mesto Dougga vsaj dve svetišči, posvečeni Saturnu. Dokazi o obstoju enega od obeh izvirajo predvsem iz napisov, najdenih v mestu. Drugi tempelj, ki je splošno znan kot Saturnov tempelj v Douggi, je bil izkopan. Ostanki tega templja, ki so manj pomembni kot ostanki kapitola ali templja Junone Caelestis, so še posebej zanimivi zaradi svoje lokacije. Ruševine ležijo na vrhu rta, ki gleda na bogato žitno dolino Oued Khalled, 160 m od gledališča in zunaj meja mesta. Med izkopavanji so odkrili ostanke templja Ba'al Hamona, zlasti ritualne jarke (favissae) z žrtvami. Rimski tempelj je tako nadomestil avtohtono svetišče, ki je izviralo vsaj iz 2. stoletja pred našim štetjem. To svetišče je bilo v bistvu širok odprt prostor, namenjen sprejemanju žrtvovanja in daritev. Pokrit je bil, da bi olajšali gradnjo Saturnovega templja, katerega ruševine je še danes mogoče videti. Rimski tempelj je bil zgrajen v času vladavine Septimija Severa. Sestavljen je iz treh cel, dvorišča s portikom in preddverja. Voda s strehe templja se je zbirala v cisternah. Napis podrobno opisuje gradnjo templja: postavljen je bil s sredstvi, ki jih je v oporoki zapustil pomemben lokalni prebivalec Lucius Octavius ​​Victor Roscianus, za najmanj 150.000 sestercjev, kar se zdi drago, vendar je mogoče pojasniti z obsegom zemeljskih del, potrebnih za trdne temelje templja;[104] kljub temu se zdi, da so se ta dela izkazala za nezadostna, saj so bila dela za obnovo in utrditev zgradbe očitno opravljena, preden je dokončno propadla. Tempelj Junone Celestide Tempelj Junone Celestide, ki je bil zgrajen na obrobju mesta, je bil opisan v 17. stoletju in izkopan v 1890-ih. Med letoma 1904 in 1914 so bila izvedena obsežna obnovitvena dela, med letoma 1999 in 2002 pa so bile izvedene nove študije. Tempelj je posvečen nebeški Junoni (Juno Caelestis), naslednici punske boginje Tanite. Njegov dobro ohranjen temenos je omejen z zidom, katerega velik del je zelo dobro ohranjen. Dvorišče je le delno obloženo s ploščicami in ima dvoja simetrična vrata. Portik s 25 polji poteka vzdolž krožnega dela temenosa. Portik je zaključen s frizom, ki prikazuje gradnjo templja. Tempelj v ožjem pomenu besede stoji na visokem podiju, do katerega je mogoče dostopati po enajstih stopnicah. Gre za korintski heksastilni peripter. Na pedimentu je posvetilo Aleksandru Severu. Cela je popolnoma izgubljena. Tempelj, ki je bil zgrajen med letoma 222 in 235 n. št., je plačal neki Q. Gabinij Rufus Felix, ki je med drugim daroval dva srebrna kipa Junone Celestide v vrednosti 35.000 sestercev. Temenos, ki ima premer 52 m, spominja na polmesec, simbol Junone Celestide. Dar Lacheb Namen stavbe, znane kot Dar Lacheb (latinsko Domus Lachebia, "Hiša Lacheba"), ni bil jasno opredeljen. St-Amans meni, da gre za svetišče, posvečeno Asklepiju, kar se ujema s Poinssotovo hipotezo, da gre za tempelj. Dar Lacheb je konec 19. stoletja izkopal Carton in od leta 1912 ni bil predmet nadaljnjih del. Hiša, ki je bila zgrajena v bližini z uporabo antičnih ostankov, je bila uničena na začetku 20. stoletja. Dar Lacheb je bil zgrajen med letoma 164 in 166 našega štetja, v istem obdobju kot kapitol, ki je oddaljen 50 m. Vhod v stavbo je odlično ohranjen, prav tako eden od stebrov vhodne verande. Notranjost sestavlja dvorišče, ki je bilo nekoč obdano s portikom. Južno je cela templja, ki je bil popolnoma uničen. Viktorijina cerkev Viktorijina cerkev, ki stoji na severovzhodu najdišča, pod Saturnovim templjem, je edina krščanska stavba, ki je bila doslej izkopana v Douggi. Konec 4. stoletja ali na začetku 5. stoletja je krščanska skupnost postavila nenavadno zasnovano majhno cerkev nad poganskim pokopališčem. Majhen hipogej se nahaja v bližini. Infrastruktura Cisterne in akvadukti Dougga ima dve mreži cistern, na severu in na zahodu, od katerih je ena še posebej dobro ohranjena. Akvadukt, ki vodi do mesta in je nedaleč od dobro ohranjenih cistern, je med najbolje ohranjenimi primeri te vrste struktur na ozemlju sodobne Tunizije. Šest cistern Aïn El Hammam, ki so v bližini templja Junone Celestide, imajo skupno prostornino 6000 m3, vendar so v ruševinah. Napajal jih je 12 km oddaljeni izvir in akvadukt, zgrajen v času vladavine Komoda in obnovljen v zadnji četrtini 4. stoletja n. št. To mesto se še vedno enkrat letno uporablja za festival v čast Mokholi, ki je bila po lokalnem ustnem izročilu svetnica in dobrotnica maroškega porekla. Čaščenje Mokhole spremljajo živalske žrtve. Dokazano je, da ima ta tradicija poganske korenine; predmet čaščenja je bil prvotno izvir, znan kot fons moccolitanus. Druga mreža cistern, cisterne Aïn Mizeb, je zelo dobro ohranjena. So v bližini Minervinega templja, teh osem kupolastih rezervoarjev lahko sprejme 9000 m3 in imajo bazen, v katerega se izlivajo. Cisterne napaja izvir, ki je 200 m stran in je povezan s podzemnim akvaduktom. Zadnja mreža sekundarnih cistern je v bližini kopališča Aïn Doura, na jugozahodu najdišča. Ulice Ulice v Douggi niso zasnovane tako, kot predpisuje običajni teoretični model rimskega naselja – okoli karda in dekumana – zaradi edinstvene zasnove mesta. Središče mesta je bilo verjetno tlakovano; ulice so bile podobne vijugastim stezam. Mesto je imelo kanalizacijo, kar dokazujejo dostopni kamni, ki so še vedno na ulicah. Ob vznožju hriba so sledi ulic, ki se povezujejo z glavno cesto iz Kartagine v Tevesto. Odkritja v Douggi Na najdišču Dougga so bila najdena številna umetniška dela, od katerih so bila mnoga odstranjena in postavljena v muzeje, predvsem v Narodni muzej Bardo v Tunisu. Dela na najdišču Na najdišču je ostalo le malo umetniških del, z izjemo skulpture moža tegata (togatus) na Trgu vrtnice vetrov in številnih mozaikov, vključno s tistimi v stavbi, znani kot hiša Venere, in zlasti v kopališču Aïn Doura. To je posledica odkritja Dougginih umetniških del v času, ko so bila arheološka najdišča oropana svojih zakladov in po izkopavanjih zapuščena. Ta pristop je omogočil ohranitev določenega števila mozaikov z nedotaknjenimi barvami; drugi mozaiki, ki so bili odkriti, a ne odstranjeni, so utrpeli zaradi izpostavljenosti elementom. Preučuje se predlog za izgradnjo muzeja na najdišču. Služil bi zlasti za shranjevanje nedavnih odkritij in tistih, ki še niso bila odkrita. Dela v Bardojskem narodnem muzeju Kipi Med izkopavanji na najdišču so odkrili številne glave cesarjev. Med njimi je še posebej pomemben portret Lucija Vera: upodobljen je z bujnimi lasmi, polno brado in živahnostjo, zaradi česar je eden najpomembnejših kipov, ki so jih doslej odkrili v rimski Afriki. Ta afriška mojstrovina je bila izdelana iz carrarskem marmorju in ima med lasmi še vedno sledi barve. V Bardojskem narodnem muzeju v Tunisu hranijo tudi moža v togi (togatus) iz 3. stoletja. Upodablja starejšega moškega s kratko brado, oblečenega v togo. Zdi se gotovo, da gre za poznejše umetniško delo, ki odraža sodobni umetniški okus.[121] Mozaiki Butlerjev mozaik iz sredine 3. stoletja prikazuje prizor pitja. Dva lika strežeta dvema drugima, ki sta veliko manjša, iz amfor na ramenih. Na obeh amforah sta črki ΡΙΕ (Rie, »Pij!« v starogrščini) in ΖΗϹΗϹ (Zēsēs, »Živel boš!«). Nosilce amfor spremljata še dva lika, od katerih eden nosi drugo amforo, drugi pa lovorovo vejico in košaro vrtnic. Ta upodobitev je pozdrav vsem gostom in obljuba gostoljubja. Enako velja za drug mozaik v muzeju, ki nosi stavek Omnia tibi felicia (»Naj ti bo vse všeč«). Mozaik zmagovitega voznika je mlajši od teh del. Izvira iz druge polovice 4. stoletja in vsebuje stavek Eros omnia per te (»Vse po tebi, Eros«). Upodobitev voznika voza kaže veliko pozornost do realizma, prav tako upodobitve konj, od katerih se dva imenujeta Amandus in Frunitus po njunih likih. Konji so razporejeni simetrično; Takšne simetrije so bile takrat zelo priljubljene. Kočijaž drži bič, krono iz vej in palmovo vejico. V ozadju so vidni štartni bloki cirkusa. To umetniško delo so našli v zasebni rezidenci in zdi se, da ga je treba razlagati kot spomenik, ki ga je lastnik podaril v počastitev zmage voznika po imenu Eros. Uliksesov mozaik je delo, navdihnjeno z Odisejo: grški junak Odisej (Ulikses za Rimljane) stoji na čolnu, okrašenem s človeško glavo in palmovo vejico, ki ima dve jadri in ovna za obijanje. Odisejeve roke so privezane na glavni jambor, da ne bi podlegel usodnemu čaru glasbe Siren. Spremljevalci sedijo okoli njega, ušesa imajo zamašena z voskom, kot je opisano v legendi. Tri sirene stojijo ob vznožju skalnate pečine. Upodabljajo jih zgornji del telesa ženske, krila in noge pa ptičje. Ena od njih drži flavto, druga liro, tretja, ki ne nosi instrumenta, pa naj bi bila pojoča sirena. Pred Odisejevim čolnom stoji majhna barka z ribičem, ki drži jastoga, katerega upodobitev je prevelika. Mozaik je datiran v obdobje okoli 260–268 n. št.; odkrili so ga v Hiši Odiseja in piratov. Mozaik Neptun in pirati izvira iz istega peristila kot prejšnje delo. Prikazuje kaznovanje piratov na Tirenskem morju in združuje teme, povezane z Dionizom, in pogostejše morske teme. Bog stoji, pripravljen vreči kopje. Podpirajo ga menada, satir in ostareli Silen, ki drži krmilo ladje. Leopard napada enega od piratov, ki se spremenijo v delfine, takoj ko prepoznajo božansko naravo svojega nasprotnika. Na levi so se geniji vkrcali na drugo ladjo, na desni pa ribiči poskušajo z mrežo ujeti hobotnico. Jakub tema dvema prizoroma pripisuje zaščitno funkcijo, način klicanja usode, praksa, ki verjetno temelji na helenski tradiciji. Mozaik kiklopov, ki kujejo Jupitrove strele s tal frigidarija prikazuje tri kiklopse: Brontesa, Steropa in Pirakmona ali Argesa. Upodobljeni so goli, kako kujejo Jupitrove strele, ki jih Vulkan, sedeč pred njimi, drži na nakovalu. Ta zadnji element je izgubljen. Mozaik datira v konec 3. stoletja in je bil odkrit v Kopeli Kiklopsov. Dela, ki jih hranijo drugi muzeji Dvojezični napis iz mavzoleja, ki ga je vzel britanski konzul Read, hrani Britanski muzej. Punsko-libijski napis prikazuje isto besedilo v punskem in berberskem jeziku. Sklici Literatura Ghaki, Mansour (2015), »Toponymie et Onomastique Libyques: L'Apport de l'Écriture Punique/Néopunique« (PDF), La Lingua nella Vita e la Vita della Lingua: Itinerari e Percorsi degli Studi Berberi, Studi Africanistici: Quaderni di Studi Berberi e Libico-Berberi, Naples: Unior, str. 65–71, ISBN 978-88-6719-125-3, ISSN 2283-5636, arhivirano iz prvotnega spletišča (PDF) dne 28. aprila 2020, pridobljeno 3. novembra 2018. (francosko) Zunanje povezave Portail sur le site de Dougga et sa région (francosko) Étude de l’architecture religieuse de Dougga (Ministère français des affaires étrangères) Arhivirano 2011-01-01 na Wayback Machine. (francosko) Ausgrabungen in Thugga (Archäologisches Institut Freiburg) (nemško) Thugga University of Freiburg (nemško) Dougga: Roman Ruins Arhivirano 2006-01-30 na Wayback Machine. Lexicorient Dougga Site UNESCO World Heritage