NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Керкуан

Керкуа́н — крупный карфагенский город, который стоял на выступающей в море скале у мыса Бон. Исторические свидетельства о нём немногочисленны. Во время Первой Пунической войны город был разрушен Регулом и в отличие от других центров Карфагена не был восстановлен. В настоящее время административно находится в округе Келибия вилайета Набуль в Тунисе. По причине отсутствия на месте города последующих поселений руины Керкуана дают наиболее полную картину градостроительства времён Карфагена. Место его расположения было определено в 1952 году археологами из Франции. Крупный пунический некрополь в полутора километрах к северо-западу был найден местным жителем несколько ранее, в 1929 году, но своё открытие он держал в секрете. На этом некрополе археологи нашли уникальные саркофаги из дерева. В 1985 г. ЮНЕСКО объявило развалины Керкуана и его некрополь памятником Всемирного наследия человечества как наиболее полно сохранившееся поселение пунического периода. Предметы, обнаруженные при раскопках Керкуана и некрополя, выставлены в близлежащем археологическом музее, который открылся в 1986 году.
Kerkuan

Kerkuan (arabiska كركوان Kerkouan) är en fenicisk stad i Nordafrika. Den historiska staden Kerkuan är en arkeologisk plats i nordöstra Tunisien nära Cap Bon cirka 125 kilometer nordväst om huvudstaden Tunis. Platsen upptogs på Unescos världsarvslista 1985. År 1986 utökades världsarvet med Kerkuans begravningsplats. Historia Kerkuan övergavs troligen under det första puniska kriget (omkring år 250 f.Kr.) och återuppbyggdes inte av romarna. Staden hade då existerat i mer än 400 år. Staden återupptäcktes 1952 av en fransk arkeolog, och visade sig vara mycket välbevarad. Staden Kerkouane, idag en liten bit bort ifrån huvudvägarna, har välbevarade ruiner från antikens Karthago. Utgrävningar har avslöjat ruiner från 300- och 200-talet f.Kr. Omkring platsen är stadens stadsplan klart synligt, många hus har än idag kvar sina väggar och färgen på lerväggarna är ofta synlig. Vägnätets grundform liknar en hästsko i utseende. På en helig plats finns några kolonner bevarande och i ett litet atrium har mosaikdelar hittats. Kantstenar, yttertrappor, trösklar och golv med enkla mosaiklager finns överallt. Än idag arbetar arkeologer i Kerkuan, men det mesta är troligen upptäckt vid det här laget. Kerkuan var, tillsammans med Hadrumetum (nuvarande Sousse), Karthago, Leptis Magna och Utica en av de viktigaste puniska städerna i Fenicien. Referenser Externa länkar UNESCO världsarv Kerkuan om Kerkuan Wikimedia Commons har media som rör Kerkuan.
Керкуан

Керкуан (араб. كركوان) — пунічне місто в північно-східному Тунісі, на півострові Бон. Занедбане, ймовірно, під час Першої Пунічної війни (бл. 250 до н. е.), після якої так і не було відновлене римлянами. ЮНЕСКО оголосило Пунічне місто Керкуан і його некрополь Світовою спадщиною в 1985 році, оскільки воно є єдиним прикладом пунічного міста, яке збереглося до наших днів без пізніших перебудов. Примітки Посилання Lexicorient [Архівовано 13 Листопада 2011 у Wayback Machine.] Kerkounane Guide [Архівовано 4 Жовтня 2011 у Wayback Machine.]
Église de Nabeul

L'église de Nabeul, située dans la ville de Nabeul en Tunisie, est une église catholique construite en 1899 pendant le protectorat français. Cédée au gouvernement tunisien en 1964, elle abrite désormais un local pour des manifestations politiques. Historique de l'église Si la ville de Nabeul est érigée en paroisse dès 1884, la construction de son église attend encore une quinzaine d'années faute d'un budget suffisant. Dans l'intervalle, les offices se tiennent dans une maison arabe louée « qui, l'été, est un vrai purgatoire ». En 1886, l'évêque Mgr Tournier intervient auprès du résident général de France pour obtenir un terrain beylical mais l'emplacement qu'on lui propose est inadéquat. En 1890, le curé de Nabeul demande au contrôleur civil de la ville la « concession perpétuelle d'un morceau de terrain de 20 m2 sur l'emplacement appelé Guelta ou Mahfar pour y bâtir une chapelle et un presbytère » mais il se heurte au refus du gouvernement qui lui rappelle que seul le diocèse est habilité à faire ce genre de demande. Nouvelle offensive en 1897 lorsque le choix des fidèles se porte sur une parcelle longeant la route de Kélibia dont ils demandent la cession à titre gratuit. L'archevêque de Carthage, Mgr Clément Combes, informe le résident général que ce terrain est tout à fait convenable pour l'édification d'une église et d'un presbytère mais les ressources financières de l'archevêché sont insuffisantes pour entreprendre les travaux. Ce n'est qu'en 1899 que les plans de l'église sont enfin dessinés. La première pierre est posée le 22 juillet 1900 et l'édifice inauguré quelques mois plus tard. Un devis ultérieur permet d'apprendre que les travaux de construction de l'église auront coûté 27 644,14 francs alors que ceux du presbytère de montent à 5 980,23 francs. De style néo-roman, elle est constituée d'une nef unique sans transept comme la plupart des églises catholiques tunisiennes. Elle est surmontée d'un clocher-tour coiffé d'une flèche pyramidale en pierre. Bâtiment après l'indépendance L'indépendance du pays et la nationalisation des terres européennes le 12 mai 1964 provoquent le départ de la plupart des Européens vers la France et l'Italie. Le modus vivendi signé entre le gouvernement tunisien et le Vatican le 10 juillet 1964 prend acte de cette disparition de la communauté chrétienne de Nabeul. Son église est cédée au gouvernement tunisien avec l'assurance qu'elle ne sera utilisée qu'à des fins d'intérêt public compatibles avec son ancienne destination. Elle abrite désormais des réunions politiques. Notes et références Liens externes « Nabeul, Tunisia », sur mapio.net (consulté le 5 novembre 2017). Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Tunisie Portail du catholicisme
Temple of Juno Caelestis (Dougga)

The Temple of Juno Caelestis is an archaeological site in Dougga, Tunisia. The ruined temple was dedicated to the Roman goddess Juno, herself an evolution of the Punic goddess Tanit. The temple was built between AD 222 and 235, and is one of the best preserved temples dedicated to Juno in Africa. Description The temple was built between AD 222 and 235 during the reign of Severus Alexander. The temple was dedicated to the Roman goddess Juno, whom the residents of Dougga widely associated with the Punic goddess Tanit. As opposed to other archaeological sites at Dougga, the Temple was built on the outer edges of the city. The temple's tenemos is shaped like a crescent, a traditional symbol of Juno. The temple was first excavated in the 1890s, and restoration work on the temple began in 1904. Renewed interest in Dougga's archaeological sites resulted in the temple being examined 1999 and 2002. References
Templo de Juno Caelestis

El templo de Juno Caelestis es un templo dedicado a Juno Caelestis en el yacimiento arqueológico de Dougga en Túnez, que antes estuvo dedicado a la diosa púnica Tanit. El templo se encuentra bastante bien conservado con numerosas columnas; su forma era rectangular en su parte frontal y semicircular en la parte trasera; el acceso lo tenía por la parte de la derecha y daba a un patio, una escalera con once escalones que se conservan conducen hacia el santuario, en la parte frontal había dos cámaras subterráneas. El conjunto estaba limitado por muros. Se encuentra situado en el centro de una necrópolis dolmética y no lejos del arco de Alejandro Severo, en el reinado del cual se construyó (222-235), bajo el auspicio de Gabinius Rufus Felix, que hizo depositar dos estatuas en plata de la diosa con un coste de 35.000 sestercios. Su forma es excepcional dentro de la arquitectura religiosa de la antigua África romana. El templo fue excavado por primera vez en la década de 1890 y los trabajos de restauración comenzaron en 1904. El renovado interés en los sitios arqueológicos de Dougga dio lugar a que el templo fuera reexaminado en 1999 y 2002. .​ Referencias Bibliografía Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Templo de Juno Caelestis.
Templo de Juno Celestial (Duga)

O Templo de Juno Celestial é um sítio arqueológico em Duga, Tunísia. O templo em ruínas foi dedicado à deusa romana Juno, ela mesma uma evolução da deusa púnica Tanit. O templo foi construído entre 222 e 235 d.C., e é um dos templos mais bem preservados dedicados a Juno na África. Descrição O templo foi construído entre 222 e 235 d.C. durante o reinado de Alexandre Severo. O templo foi dedicado à deusa romana Juno, a quem os residentes de Duga associavam amplamente à deusa púnica Tanit. Ao contrário de outros sítios arqueológicos em Duga, o Templo foi construído nos limites externos da cidade. O temenos do templo tem a forma de um crescente, um símbolo tradicional de Juno. O templo foi escavado pela primeira vez na década de 1890, e o trabalho de restauração do templo começou em 1904. O interesse renovado nos sítios arqueológicos de Duga resultou no exame do templo em 1999 e 2002. Referências Bibliografia Camps, Gabriel (1992). Dougga, L’Encyclopédie berbère (em francês). [S.l.]: Aix-en-Provence, ed. Edisud. ISBN 2857445814 Ligações externas Media relacionados com Templo de Juno Celestial em Duga no Wikimedia Commons
Juno Caelestis tempel (Dougga)

Juno Caelestis tempel var ett tempel i Dougga i Tunisien. Templet uppfördes under Alexander Severus regeringstid, vilket innebär att det måste ha varit mellan 222 och 235 e. Kr. Det tillägnades gudinnan Juno Caelestis, som var romarnas namn på den inhemska gudinnan Tanit. Kvarlämningarna av templet blev föremål för utgrävningar från 1890-talet. Det är känt som en av de bäst bevarade templen till Juno i Afrika. Det fanns flera andra tempel med namnet Juno Caelestis tempel i Afrika, bland annat ett i Kartago. Referenser Noter
Universitat de Sfax

La Universitat de Sfax (àrab: جامعة صفاقس, Jāmiʿat Ṣafāqus; francès: Université de Sfax) és una universitat situada a Sfax, Tunísia. Va ser fundada l'any 1986 amb el nom d'Universitat del Sud amb l'objectiu de cobrir totes les institucions acadèmiques del sud de Tunísia. Es divideix en tres universitats, inclosa l'actual Universitat de Sfax, amb la creació de la Universitat de Gabes el 2003 i la Universitat de Gafsa el 2004. Segons el U.S. News & World Report ocupa el 10è lloc al rànquing regional d'universitats àrabs de 2016. Segons el rànquing universitari de 2019 de Times Higher Education, la universitat ocupa el lloc 801 de les 1.250 universitats avaluades a tot el món, la qual cosa la converteix en la millor universitat tunisiana. Organització La Universitat de Sfax tenia 43.473 estudiants el curs 2008-2009, distribuïts entre 21 institucions d'educació superior, cinc facultats de recerca, tres universitats, dotze instituts i un centre de recerca: Facultat de Medicina Facultat d'Economia i Gestió Facultat de Dret Facultat de Lletres i Humanitats Facultat de Ciències Escola Nacional d'Enginyeria Escola de Postgrau en Negocis Escola de Postgrau en Ciència i Tecnologia en Salut Institut Superior d'Arts i Oficis Institut de Música Institut Superior d'Informàtica i Multimèdia Institut Superior d'Administració d'Empreses Institut Superior d'Esport i Educació Física Institut Preparatori d'Estudis d'Enginyeria Institut d'Alts Estudis Empresarials Institut Superior de Gestió Industrial Institut Superior d'Electrònica i Comunicació Institut Superior de Biotecnologia Institut Superior d'Estudis Tecnològics Institut de l'Olivera Centre de Biotecnologia La Universitat de Sfax manté col·laboracions amb grans corporacions i cooperació acadèmica en programes de recerca i intercanvi amb universitats estrangeres de diversos països com França, Canadà, Bèlgica, el Marroc, etc. Referències Enllaços externs Lloc web de la Universitat de Sfax (in Arabic, French, and English) A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a Universities and colleges in Sfax</img>
Universität Sfax

Die Universität Sfax (arabisch جامعة صفاقس, DMG Ǧāmiʿat Ṣafāqis; französisch Université de Sfax; kurz USS) ist eine staatliche Universität in Sfax in Tunesien. Die Hochschule wurde 1986 als Universität des Südens gegründet. Weblinks Website der Universität Sfax (französisch/englisch/arabisch)
Université de Sfax

L'université de Sfax (arabe : جامعة صفاقس) est une université basée à Sfax (Tunisie). Histoire Elle est fondée en vertu de la loi n°86-80 du 9 août 1986 et couvre alors toutes les institutions universitaires du sud du pays. Elle est divisée en trois universités, dont l'actuelle université de Sfax, avec la création de l'université de Gabès en 2003 et de l'université de Gafsa en 2004. Organisation Elle compte 33 193 étudiants durant l'année 2023-2024 répartis sur vingt établissements : Faculté de médecine ; Faculté des sciences économiques et de gestion ; Faculté des sciences (ar) ; Faculté des lettres et des sciences humaines ; Faculté de droit (ar) ; École nationale d'ingénieurs ; Institut préparatoire aux études d'ingénieurs ; École supérieure de commerce (ar) ; Institut supérieur des arts et métiers ; Institut supérieur de musique ; Institut supérieur d'administration des affaires ; Institut supérieur d'informatique et de multimédia ; Institut supérieur de biotechnologie (ar) ; École nationale d'électronique et des télécommunications ; Institut supérieur de gestion industrielle (ar) ; Institut des hautes études commerciales ; Institut supérieur des sciences infirmières ; École supérieure des sciences et techniques de la santé ; Institut supérieur du sport et de l'éducation physique de Sfax ; Institut de l'olivier (ar). L'université est ouverte sur son environnement socio-économique. Elle contribue en grande partie à diversifier le tissu économique du gouvernorat de Sfax et à renforcer le poids économique que représente la région à l'échelle nationale. Partenariats L'université de Sfax maintient des partenariats avec de grandes sociétés et des coopérations universitaires en matière de recherche et de programmes d'échanges avec des universités étrangères de plusieurs pays. Ranking Elle est classée par le U.S. News & World Report au 10e rang du classement régional 2016 des universités arabes. Selon le classement universitaire 2019 de Times Higher Education, l'université est classée au 801e rang parmi les 1 250 universités évaluées dans le monde, en faisant la première université tunisienne. Personnalités liées à l'université Professeurs Étudiants Références Liens externes Site officiel Ressources relatives à la recherche : Classement académique des universités mondiales Horizon 2020 U-Multirank Portail de la Tunisie Portail des universités
Sfax universitet

Sfax Universitet (arabiska: جامعة صفاقس , franska: Université de Sfax) är ett tunisiskt universitet baserat i Sfax. U.S. News & World Report rankade 2016 universitetet som arabvärldens tionde främsta. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från franskspråkiga Wikipedia, Université de Sfax, 30 oktober 2015.
Mosque of the Turks

The Mosque of the Turks (Arabic: جامع الترك), also known as Jemaa ettrouk, is a Tunisian historical mosque located in the center of Houmt Essouk in the island of Djerba. Location The mosque is located in Houmt Essouk, in front of the cultural center Ferid Ghazi and behind Saint Joseph Church, in what used to be the Maltese neighborhood. History It was built during the 16th century following the orders of caïd Ghazi Mustapha Bey. It was restored many times and eventually classified as a national historical monument. Architecture The monument is small in size in comparison to other mosques. It has a sober architecture with white walls and a unique minaret. It has a big courtyard and large cistern to collect rainwater. Rite In the beginning, the mosque was the only one that followed the hanafi rite, a rite of the royal family, the court and some Turkish families on the island. Later, this was converted to the maliki rite. Gallery References
Mosquée des Turcs

La mosquée des Turcs, aussi appelée Jemaâ Ettrouk, est une mosquée tunisienne située au centre de Houmt Souk, sur l'île de Djerba, non loin du quartier des fondouks et de l'église Saint-Joseph de Djerba. Emplacement La mosquée des Turcs est localisée au centre de Houmt Souk, presque en face du Centre culturel Ferid-Ghazi et derrière l'église Saint-Joseph, dans ce qui constituait autrefois le quartier des Maltais. Non loin de là se trouve la mosquée des Étrangers, la caserne des pompiers et la perception et direction des impôts. Histoire La construction de cette mosquée remonte au XVIe siècle, sous l'impulsion du caïd Ghazi Mustapha Bey installé au Borj El Kebir par Dragut après l'exécution du cheikh de l'île vers 1560. Elle est restaurée à plusieurs reprises et classée monument historique. Le 15 mars 2022, un arrêté en fait un monument classé. Architecture Il s'agit d'une mosquée de taille moyenne et d'une architecture sobre de murs blancs, caractérisée par son minaret original et unique dans son genre sur toute l'île. Selon René Stablo, « le minaret est élancé en forme de chandelle se terminant par un cône effilé, il évoque une réminiscence phallique. À mi-hauteur environ, une galerie circulaire, en encorbellement, permet au muezzin d'appeler à la prière ». Elle possède une grande cour et une citerne pour ramasser l'eau pluviale. Rite La mosquée des Turcs est la seule mosquée de Djerba dédiée à l'origine au hanéfisme, rite de la famille régnante, de la cour et de la petite communauté kouloughlis présente dans l'île au moment de la construction de la mosquée. Elle a été affectée depuis longtemps au rite malikite. Références Portail de la Tunisie Portail de l'islam Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Mesquita dos Turcos

A mesquita dos Turcos ou Jemaâ Ettrouk (em francês: Mosquée des Turcs) é uma mesquita da Tunísia, situada na cidade de Houmt Souk, na ilha de Djerba, perto do bairro dos funduques e da igreja de São José de Djerba. Foi construída no século XVI pelo Ghazi Mustapha Bey, o caide instalado por Dragute Arrais após a batalha de Djerba (1560) e a execução do xeque da ilha. Foi restaurada várias vezes e está classificada como monumento histórico. Originalmente dedicada ao rito hanafista, da família reinante na Tunísia e de algumas famílias de ascendência otomana, desde há muito tempo que está afeta ao rito maliquita. É uma mesquita de média dimensão, de arquitetura sóbria, com paredes brancas, caracterizada pelo seu minarete original e único no seu género em toda a ilha. Segundo René Stablo «o minarete é esguio, em forma de vela e terminado por um cone afilado, que evoca uma reminiscência fálica. Aproximadamente a meia altura, uma galeria circular, em sacada, permite ao almuadem chamar para a oração.» Além da sala de oração, tem um grande pátio e uma cisterna para armazenar água da chuva. Notas e referências Bibliografia
Hammamet Indoor Sports Hall

The Hammamet Indoor Sports Hall is an indoor sporting arena located in Hammamet, Tunisia formerly known as The 7 November Hammamet Sports Hall but the name change later due to its symbolic link to the former Tunisia President Zine El Abidine Ben Ali. The hall is the home of Association Sportive d'Hammamet H.C. Handball team. The capacity of the arena is 2,500 spectators. Events The Hammamet Sports Hall was built specifically to host some of the 2009 Men's Youth World Handball Championship matches and later it became the official home of Association Sportive d'Hammamet H.C. handball team and it follow with another basketball team section. The Hammamet Indoor Sports Hall is used for many sports disciplines like volleyball, basketball and handball, and it is also a host for many politics and cultural events. However the hall has organised many African handball club competitions and also it is a host for Tunisia men's national handball team friendly matches. See also Association Sportive d'Hammamet H.C. 2009 Men's Youth World Handball Championship Tunisia men's national handball team References
ТЕС Бушема

ТЕС Бушема — теплова електростанція в Тунісі. Знаходиться на півдні узбережжя країни біля порту Габес, у 70 км від курортного острова Джерба. Історія станції почалась у 1976 році із двох газових турбін потужністю по 30 МВт. В кінці 1990-х їх доповнили блоком 3, оснащеним газовою турбіною компанії General Electric типу 9001E потужністю 120 МВт. Споруджений за технологією відкритого циклу, блок 3 має низький коефіцієнт паливної ефективності — 28 %, поступаючись не лише станціям комбінованого циклу, але і ряду туніських конденсаційних електростанцій. У 2016 році, на тлі стрімкого зростання енергоспоживання в країні, була укладена угода з General Electric щодо доповнення станції двома газовими турбінами того ж типу 9E.03 загальною потужністю 250 МВт. Завдяки масштабам компанії, яка є світовим лідером енергетичного турбінобудування та створює складський запас цього обладнання, проект міг бути реалізований у надзвичайно стислі строки — до одного року. На початку 2017 року парламент Тунісу затвердив видачу державних гарантій ряду банків, які фінансують розширення ТЕС Бушема. Примітки
ТЕС Радес Карфаген

ТЕС Радес Карфаген – теплова електростанція в Тунісі, споруджена за технологією комбінованого парогазового циклу. В Тунісі виробництвом електроенергії традиційно займалась державна Société Tunisienne d’Électricité et du Gaz (STEG). Станція Радес Карфаген стала першим проектом, який реалізував пул приватних інвесторів. Створений у кінці 1990-х, він включав японську Marubeni та дві енергетичні компанії із штаб-квартирами в США – PSEG Enterprises та Sithe Energies. Остання спочатку продала свою частку партнерам, а вже після введення станції в експлуатацію PSEG Enterprises поступилась участю на користь BTU Power (має штаб-квартири у США і Абу-Дабі та входить до британської BTU Group). Для розміщення станції обрали район на сході столиці країни, на косі, яка відділяє озеро Туніс від Середземного моря. Тут вже діяла конденсаційна електростанція згаданої вище державної компанії STEG Радес І у складі двох енергоблоків А та В (1985 та 1998 роки) загальною потужністю 678 МВт. Єдиний блок нової ТЕС обладнали двома газовими турбінами компанії General Electric типу 9001E (PG9171E) потужністю по 115 МВт та однією паровою турбіною компанії Alstom TURCO 122 потужністю 241 МВт. Зв’язок між ними забезпечує котел-утилізатор Aalborg Denmark із допоміжними пальниками. Для охолодження використовується морська вода. ТЕС Радес Карфаген має коефіцієнт паливної ефективності 44%, який значно краще від показників туніських конденсаційних та газотурбінних електростанцій, проте суттєво поступається спорудженій на десяток років пізніше на основі тієї ж технології комбінованого циклу станції Ghannouche. Можливо також відзначити, що у 2017 році державна компанія STEG підписала з японськими Mitsubishi та Sumitomo угоду про спорудження на промисловій площадці Радес ще одного енергоблоку потужністю 450 МВт. Примітки
ТЕС Тіна

ТЕС Тіна – теплова електростанція в Тунісі. Знаходиться на околиці другого за величиною міста країни Сфакс, у центральній частині її східного узбережжя. В 2000-х роках, на тлі стрімкого зростання енергоспоживання в Тунісі, вирішили доповнити енергогенеруючі потужності кількома тепловими електростанціями на основі газових турбін, встановлених на роботу у відкритому циклі. Однією з них стала ТЕС Тіна, на якій у 2004 році запустили першу турбіну виробництва компанії General Electric типу 9001E потужністю 120 МВт. На початку 2006-го уклали угоду про доповнення станції другим таким же об’єктом, при цьому він мав стати до ладу вже у червні наступного року. А у 2010-му ввели в експлуатацію третю однотипну турбіну, що збільшило загальну потужність станції до 360 МВт. Споруджена за технологією відкритого циклу, ТЕС Тіна має низький коефіцієнт паливної ефективності – 29%, поступаючись не лише станціям комбінованого циклу, але і ряду туніських конденсаційних електростанцій. Примітки