Туніс (місто)

Туні́с (араб. تونس) — столиця держави Туніс, головний економічний і культурний центр країни, адміністративний центр провінції Туніс. Географічне розташування і населення Туніс розташований на березі Туніської затоки Середземного моря у прибережній долині та навколишніх пагорбах. До складу міста входить порт Ла-Гулетт (Хальк-ель Уед). Населення Тунісу — 693 486 осіб (2007). Історія У 2-му тисячолітті до н. е. на місці сучасного міста Туніс заснували поселення бербери. За декілька століть до н. е. Туніс (Тунет) відомий як передмістя Карфагену. У 396—395 рр. до н. е. його використовували як табір повсталі проти пунічної влади бербери. У 310—307 рр. до н. е. місто перебувало під контролем сиракузького тирана Агафокла. Під час Пунічних воєн його як базу для суходільних операцій використовували римляни. Після утворення римської провінції Африка в Тунеті був розквартирований військовий контингент (столицею провінції натомість стала Утіка). У 429—439 роках територію провінції захопили у Західної Римської імперії вандали. Вони заснували тут своє королівство зі столицею в Карфагені. Тунет знову перетворився на передмістя Карфагену. Під час Вандальської війни, у 533—534 роках, королівство захопив візантійський полководець Велізарій, територія королівства була приєднана до Візантійської імперії і перетворена на «преторіанську префектуру Африка» (згодом — Африканський екзархат). 698 року війська Омеядського халіфату під проводом Гасана ібн аль-Нумана розгромили візантійців біля Карфагена, захопили та зруйнували його. Того ж року Гасан ібн аль-Нуман переніс свою ставку до Тунету та перейменував його на Туніс. Після цього розпочинається піднесення Тунісу. У XIII—XVI століттях Туніс — столиця східномагрибської держави Хафсидів, одне з найбільших і найбагатших міст ісламського світу з населенням бл. 100 тисяч осіб. Тоді ж збудована медіна — старе місто. 1534 року Туніс завоювала Османська імперія. Наступного року його звільнили війська християнської коаліції під проводом Карла V й повернули місцевій династії Хафсідів. 1574 року турки повторно здобули Туніс, який став центром Туніського еялету Османів. З 1574 року Туніс — у складі Османської імперії. У 1881—1956 роках — адміністративний центр французького протекторату. Під час Другої світової війни — в листопаді 1942 — травні 1943 років — Туніс був окупований італо-німецькими військами. Місто Туніс — центр національно-визвольного руху проти французького колоніалізму (виступи 1911, 1936, 1938, 1952—1954 роки). З 1956 року Туніс — столиця незалежної Туніської республіки. У період від 1979 до 1990 років Туніс — штаб-квартира Арабської ліги. У 1970—2003 роки у Тунісі містився центральний офіс Організації визволення Палестини. Економіка Туніс — один з головних економічних осередків країни. У місті діють металургійні, хімічні, поліграфічні, текстильні, харчової промисловості підприємства тощо. На експорт ідуть вироблені в місті оливкова олія та килими. Однією з головних статей прибутків міста є туристична галузь. Освіта, наука і культура Туніс — основний науковий, освітній і культурно-просвітницький центр держави, у якому розташовані численні навчальні та науково-дослідні інституції, заклади культури тощо. Основні ВНЗ — Туніський університет, Національна адміністративна школа, Національна консерваторія тощо. У місті діють Національна і Публічна бібліотеки, Муніципальний театр. Найвідомішим музеєм є Національний музей Бардо, розташований у приміщенні палацу хафсидських султанів XIII століття (пізніше туніських беїв) на околиці сучасного міста. У його експозиції багата колекція старожитностей римського й арабського періодів історії Тунісу. Архітектурні пам'ятки Тунісу У Тунісі збереглися пам'ятки архітектури VIII—XIX століть. Касба (IX, XIII—XVI століття) з мечеттю (1231—1235 роки) Забудова старого міста — медіна (з 1979 року входить у список Світової спадщини ЮНЕСКО) Велика мечеть, т. зв. Оливкова мечеть (Djama Az-Zajituna) — 732 — рік початку будівництва, XIII, XV століття мечеть Аль-Каср (Al-Kasr) — 1106 рік мечеть Сіді Юсуф (Sidi Jusuf) — 1616 рік Мавзолей Сіді Бен Арус (Sidi Ben Arus) — 1491, 1654 роки Палац Дар аль-Бей (Dar al-Bei) — XVIII—XIX століття Палац Дар Хусейн (Dar Husajn) — XIX століття. Палац Дар аль-Монастірі (Dar al-Monastiri) — XVIII століття Палац Дар-Отаман (Dar Othman) — XVII століття Палац Дар Бен Абдала (Dar Ben Abd Allah) — XIX століття Медресе — коранічні школи Мурадія (Mouradia) та інші — XVII—XVIII століття Католицький Туніський кафедральний собор святого Вінсента — 1882 рік, цінний орга́ном і гарними настінними розписами. Французька брама Міське планування і транспорт Як і більшість міст арабізованих країн Північної Африки місто Туніс має стару частину — медіну з обов'язковими касбою, мечетями і рибатами, суком — старим критим ринком, плетивом вузьких вуличок, галерей, проходів і тупиків. Значну частину забудови міста здійснено за французького протекторату. З 1970-х років у місті зводяться мікрорайони новобудов за сучасним плануванням. Центральний проспект (авеню) міста має ім'я Хабіба Бурґіби, центральна площа — площа Африки. У порівнянні з найвищими стандартами транспортна система міста Туніс має недоліки, проте вона є однією з найкращих в Африці. Найпопулярнішим муніципальним загальногромадським видом транспорту є штадтбан. Приміське і міжміське сполучення здійснює розгалужена система приватних маршрутних таксі (таксобусів-луаж). Туніс — вузол залізничного сполучення. У передмісті діє міжнародний аеропорт Туніс-Картаж (Tunis-Carthage). Передмістя До муніципалітету Тунісу входять мальовничі передмістя — Картаж (Карфаген) та Сіді-бу-Саїд, а також портове містечко Ла Гулетт. Картаж є найреспектабельнішим районом міста, де містяться численні дипломатичні й консульські резиденції, вілли забезпечених містян, тут же розташована резиденція президента Туніської Республіки. Також на території Картажу руїни стародавнього Карфагену, які є чи не найбільшою туристичною атракцією країни. Сіді-бу-Саїд — друге за престижністю передмістя столиці Тунісу. Містечко називають осередком поетів і закоханих. Воно також є неодмінним пунктом екскурсійних програм для гостей Тунісу через надзвичайної краси зовнішній вигляд — суцільні білі будиночки з традиційними блакитними віконницями та дверима на пагорбах, що підносяться над узбережжям. У місті численні кав'ярні, вернісажі майстрів народних ремесел, картинні галереї тощо. Спорт Провідні футбольні клуби міста: «Есперанс», 28-разовий чемпіон Тунісу, 14-разовий володар Кубка Тунісу, дворазовий володар Суперкубка Тунісу, триразовий переможець Ліги чемпіонів КАФ, домашня арена — Олімпійський стадіон у Радесі, передмісті Туніса; «Клуб Африкен», 13-разовий чемпіон Тунісу, 11-разовий володар Кубка Тунісу, триразовий володар Суперкубка Тунісу, переможець Ліги чемпіонів КАФ 1991 року, домашня арена — стадіон «Стад ель-Мензах»; «Стад Тунізьєн», чотириразовий чемпіон Тунісу, шестиразовий володар Кубка Тунісу, дворазовий володар Кубка туніської ліги, домашня арена — стадіон «Шадлі Зуйтен». Клімат Туніс має середземноморський клімат (Csa за класифікацією кліматів Кеппена) з жарким і сухим літом і м'якою зимою з помірною кількістю опадів. Місцевий клімат трохи пом'якшує Середземне море і рельєф пагорбів. Зима — найвологіший сезон, у цей період випадає більше третини річної кількості опадів. Сонце може підвищувати температуру від 7 °C вранці до 16 °C вдень. Морози трапляються рідко. Навесні кількість опадів зменшується вдвічі. У березні температура може варіюватися від 8 до 18 °C та від 13 до 24 °C в травні. Влітку дощі практично повністю відсутні. Середні температури в червні, липні, серпні та вересні дуже високі. Восени починаються дощі, часто з невеликими грозами, які можуть іноді викликати раптові повені або навіть затопляти деякі частини міста. У листопаді спека спадає, середні температури в діапазоні від 11 до 20 °C. Відомі люди Сандра Міло (* 1933) — італійська акторка, телеведуча Клаудія Кардінале (* 1938) — італійська акторка. Клод Сальмірі (* 1959) — французький барабанщик, піаніст, композитор і аранжувальник. Соліман Валід (* 1975) — туніський перекладач та письменник. Соня Крімі (* 1982) — французький політик, депутат національних зборів Франції. Міста-побратими Белград (Сербія) Кельн (Німеччина) Галерея Джерела Література Атлас світу / голов. ред. І. С. Руденко ; зав. ред. В. В. Радченко ; відп. ред. О. В. Вакуленко. — К. : ДНВП «Картографія», 2005. — 336 с. — ISBN 9666315467. Африка: Энциклопедический словарь. В 2 т. Т. 2. / Гл. ред. А. Г. Громыко. Ред. коллегия: М. В. Васев, А. М. Васильев, Н. И. Гаврилов и др. — М. : Сов. энциклопедия, 1987. — 671 с. (с. 486—487) Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985. Посилання Інфо-ґід містом Туніс (англ.) У Тунісі бунт — місто в блокаді, поліція рятується в мечетях.