Djerba

Djerba (ar. جربة, fon.‎ [Dže'rba]), od antike poznat kao Gerba tj. Ǧirba je otok u zaljevu Gabes nedaleko od istočne obale Tunisa. Djerba je najveći otok na obali Sjeverne Afrike, smješten jugoistočno od Gabeškog zaljeva kojim graniči istočnom i sjevernom obalom, Djerba zatvara zaljev Bugrara. Njegov glavni grad, Houmt Souk (ar. Hūmat as-Sūq), broji 42.992 od ukupno 163.726 stanovnika otoka Djerbe. Otok je s kontinentom povezan na jugozapadu trajektnom linijom od Ajima do Jorfa, a na jugoistoku cestom dugom sedam kilometara između grada El Kantare i poluotoka Zarzisa, čija prva izgradnja datira s kraja 3. stoljeća pr. Kr. kada su Rimljani podigli nasip El Kantara dug 6,4 km kojim je povezan s kopnom. Na Djerbi se nalazi 30 naselja koja svjedoče o jedinstvenom obrascu naseljavanja usred polusuhog krajolika od 9. stoljeća, u kojima je lokalno stanovništvo prilagodilo svoj način života uvjetima prirodnog okruženja oskudnog vodom. Zbog toga je otok upisan na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Africi 2023. godine. Prirodne odlike Otok je dug oko 27 km, širok 26 km, a ima površinu od 510 km². Na njemu živi 163.726 stanovnika, od kojih je većina berberskog porijekla, uz to ima i nešto Židova, kojih je nekad bilo puno više, njihova zajednica bila jedna od najstarijih na svijetu. Mali dio stanovništva pripada haridžitskoj sekti islama. Grad Houmt Souk na sjeveru je administrativni centar i najveći suk, a Ajim na jugu glavna trajektna luka. Djerba ima vruću sredozemnu klimu, ali teži pustinjskoj klimi (Köppenova klasifikacija klime: BWh) koja graniči s vrućom polusušnom klimom (BSh) jer se nalazi na raskrižju mediteranskih i saharskih zračnih masa. Prosječna godišnja temperatura je 19,8 °C , s mjesečnim prosjecima koji rijetko prelaze 30 °C ili padaju ispod 8 °C. Ljeti maksimalni prosjek doseže 32,7 °C, ali toplinu ublažava morski povjetarac, dok su zimi mjesečni prosjeci iznad 12 °C. Povijest Djerba je poznata još od antike, kada se po predaji smatrala otokom Lotofaga (od starogrčkog Lotofagitis, Λωτοφαγῖτις ili Λωτοφάγων νῆσος, što znači „jedači lotosa”), opisanim u Homerovoj Odiseji. Tako su ga antički geografi nazivali „Zemlja u kojoj se jedu lotosi”. Tijekom starog vijeka na njemu su se izredale brojne civilizacije, od Numidije, Kartage, Rima, Vandala (439.-533.), do Bizantinaca (533.-665.). Dva rimska cara, Trebonijan Gal i njegov sin Voluzijan, rođeni su na Djerbi. Sredinom 3. stoljeća izgrađena je bazilika u tadašnjoj biskupiji Girba. Dvojica otočkih biskupa ostavila su svoja imena u povijesti: Monnul i Vincent, koji su prisustvovali saborima u Kartagi 255. odnosno 525. Ruševine njihove katedrale mogu se prepoznati u blizini El Kantare, na jugozapadu otoka, iz koje potječe prekrasna krstionica u obliku križa koja se čuva u Nacionalnom muzeju Bardo u Tunisu. Nakon Arapske invazije 665. godine otokom vladaju tuniski i kairouanski emiri. Razdoblje između 12. i 15. stoljeća bilo je burno jer je tada otok prelazio iz ruke u ruku raznih vladara, od normanskih, sicilijskih do Ḥafṣidskih vladara. Španjolska je tijekom 16. stoljeća u nekoliko neuspješnih navrata pokušala zavladati otokom, a nakon Bitke kod Djerbe 1560. godine, Djerbu je osvojilo Osmansko Carstvo. Francuska je zauzela otok 28. srpnja 1881. godine i tijekom Francuskog protektorata nad Tunisom (1881.-1956.) otok Džerba je administrativno bio podijeljen na dvanaest šeikata. Kad je Tunis stekao neovisnost 1956. godine, Houmt Souk je postao administrativni centar jedinog distrikta (mutamadije) na otoku koji je kasnije podijeljen na još dva dodatna distrikta: Midoun i Ajim. Znamenitosti Pored nasipa El Kantara iz rimskoga doba (3. stoljeće pr. Kr.) kojim je povezan s kopnom, a koji je obnovljen 1953. godine, Djebra obiluje brojnim znamenitostima. Na otoku je oko 250 džamija, a kraj Hara Sghira nalazi se židovska sinagoga La Ghriba. Na jugoistoku otoka su ostatci feničkoga trgovačkog naselja Meninxa (1000. pr. Kr.) i gusarske utvrde iz 15. i 16. stoljeća. Svjetsku baštinu na otoku čini 30 lokaliteta u kojima se očituje mješavina jedinstvenih okolišnih, sociokulturnih i ekonomskih čimbenika. Naime, u središtu ovog sustava bila je kombinacija raspršenih naselja ruralnog tipa niske gustoće (susjedstva organizirana prema menzel-houma sustavu, tipičnom za Ibadije, koji kombiniraju stambene prostore s obiteljskim gospodarskim aktivnostima) i gušćih klastera urbanog tipa (stambena naselja naseljena židovskim zajednicama i trgovačka četvrt posvećena trgovačkoj razmjeni), koji su zajedno tvorili jedinstveno naselje na otoku. Houma (susjedstvo), sastavljena od niza menzela (obiteljskih imanja), bila je ekonomski samoodrživa cjelina koja je ugostila poljoprivredne i obrtničke aktivnosti, predstavljajući u malom opsegu društvenu i ekonomsku organizaciju otoka u cjelini. Houme su bile povezane međusobno, kao i s otočnim bogoslužjima, glavnim trgovačkim središtem i stambenim četvrtima, složenom mrežom cesta. Obrambena orijentacija Djerbe duboko je utjecala na njezinu arhitekturu. Masivni houch (stambena jedinica) unutar menzela bio je bez otvora prema van i okružen kutnim tornjevima. Brojne džamije na otoku također su projektirane imajući na umu stalnu nesigurnost. Sa svojim kratkim, zdepastim oblicima, prorezima u obliku strijele na pročeljima i terasama s nazubljenim zidovima, često su bile mjesta utočišta i otpora. Nekoliko džamija razasuto je uz obalu, na dohvat ruke jedna drugoj, u svrhu nadzora i upozorenja te formiranja prve linije napredne obrane; druge, utvrđene i masivne, formiraju drugu liniju stražnje obrane; treće, neke trogloditske i služe prvenstveno kao skloništa, nalazile su se dalje u unutrašnjosti. Ova tradicionalna upotreba otočnog teritorija, u kombinaciji sa svakodnevnim životom njegovih stanovnika, vođenih imperativom obrane i samodostatnosti, podsjeća na burna razdoblja tisućljetne povijesti Djerbe i danas nudi izvanredan primjer načina na koji su se lokalni stanovnici prilagodili uvjetima svog okoliša. Gospodarstvo i promet Otok je od davnina poznat po voćarstvu (naročito po datuljama), maslinama, ribolovu (spužve i kamenice), vunenim tepisima, svilenim tkaninama, pletenim predmetima od halfa-trave, izradba nakita i lončarstvo. Danas je poznat kao popularno turističko odredište, zbog lijepih plaža i internacionalne zračne luke Djerba-Zarzis (IATA: DJE, ICAO: DTTJ). Izvori Vanjske poveznice Jerba (engl.)