NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Luchthaven Tunis-Carthage

De luchthaven Tunis–Carthage (Frans: Aéroport de Tunis-Carthage, Arabisch: مطار تونس قرطاج الدولي) is een internationale luchthaven die Tunis in Tunesië bedient. De luchthaven is vernoemd naar de historische stad Carthago, net ten oosten van de luchthaven. Het is de basis van vier luchtvaartmaatschappijen: Tunisair, Nouvelair Tunisia, Tunisair Express en Tunisavia. Alle grondafhandeling is voorzien door Tunisair Handling, een 100% dochtermaatschappij van Tunisair, en alle veiligheidsdiensten zijn voorzien door de Politie en de Douane. De luchthaven wordt bediend door bus en taxi. Het station L'Aéroport aan de spoorlijn Tunis-Goulette-Marsa ligt op enkele kilometers afstand van de luchthaven. Geschiedenis In 1920 begonnen watervliegtuigen te landen en op te stijgen vanaf het Meer van Tunis. In 1938 werd het vliegveld van Tunis geopend en bediende rond de 5 .800 passagiers tussen Tunis en Parijs. In 1944 begon de constructie van de Luchthaven Tunis-Carthage, die volledig gefinancierd was door Frankrijk. In 1948 werd de luchthaven de hoofdhub van Tunisair. De maatschappij begon vluchten met Douglas DC-3s vanaf de Luchthaven Tunis-Carthage naar Marseille, Ajaccio, Bastia, Algiers, Rome, Sfax, Djerba en Tripoli. Verschillende andere Franse luchtvaartmaatschappijen bedienden de luchthaven: Aigle Azur maakte een tussenstop in Tunis op de route Parijs-Brazzaville en TAI (Intercontinental Air Transport) maakte een tussenstop in Tunis op de route Parijs-Saigon. Het passagiersverkeer boekte constant vooruitgang; in 1951 landen er tot 56.400 passagiers - 33.400 passagiers bediend door Air France. In 1997 breidde de luchthaven zijn terminal uit tot 57.448 m². De terminal, die bestond uit twee verdiepingen (vertrek en aankomst) en had een capaciteit van 4.400.000 passagiers per jaar. In 2005 werd de terminal met 5.500 m² uitgebreid en had een capaciteit van 500.000 meer passagiers. Op 23 september 2006 werd er een nieuwe terminal voor chartervluchten geopend. Andere faciliteiten De Office de l'aviation civile et des aéroports (OACA) heeft zijn hoofdkantoor op het luchthaventerrein. Luchtvaartmaatschappijen en bestemmingen Ongevallen en incidenten Op 7 mei 2002 stortte een Boeing 737 van EgyptAir vanuit Caïro neer op 6 km van Luchthaven Tunis–Carthage. 14 van de 62 passagiers aan boord kwamen om. Externe links Tunis Airport Office de l'aviation civile et des aéroports (OACA)
Port lotniczy Tunis

Port lotniczy Tunis-Kartagina – międzynarodowy port lotniczy położony w pobliżu Tunisu, w Tunezji. Jest największym portem lotniczym w kraju. W 2024 roku obsłużył 7, 25 mln pasażerów. Jest głównym portem przesiadkowym linii lotniczych Tunisair. Linie lotnicze i połączenia Przypisy
Aeroporto Internacional de Túnis-Cartago

O Aeroporto Internacional de Túnis-Cartago (em árabe: مطار تونس قرطاج الدولي‎) é o aeroporto internacional que serve Túnis, a capital da Tunisia. O nome do aeroporto deriva da histórica cidade de Cartago, localizada ao norte daquele aeródromo. É a base de operações para as quatro companhias aéreas: Tunisair, Nouvelair Tunisia, Sevenair e Tunisavia. Foi inaugurado em 1940, com capacidade para 5 milhões de passageiros. Em 2007 serviu 3 930 661 passageiros. Todas as assistência em escala são fornecidas pela Tunisair Handling, uma filial 100% da Tunisair, de segurança e os serviços são prestados pela polícia e da alfândega. O aeroporto é servido por autocarros e táxis, mas não por via férrea. Acidentes Em 7 de maio de 2002, um Boeing 737 da EgyptAir proveniente do Cairo tentaram desembarcar caiu a 4 milhas do aeroporto, matando 14 das 62 pessoas a bordo. Ligações externas Office de l'Aviation Civile et des Aéroports (OACA)
Aeroportul Internațional Tunis–Carthage

Aeroportul Internațional Tunis–Carthage (IATA: TUN, ICAO: DTTA) este un aeroport din Tunis, Guvernoratul Tunis, Tunisia ce deservește zona Tunis. Aeroportul a fost tranzitat în 2019 de 6.441.886 de pasageri. A fost deschis în 1940 și numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 7 m, aeroportul dispune de 2 piste. Este operat de Tunisian Civil Aviation & Airports Authority⁠(d). Infrastructură Piste Aeroportul dispune de 2 piste. Pista 01/19 are suprafața de asfalt și dimensiunile 3.200 m × 45 m. Pista 11/29 are suprafața de asfalt și dimensiunile 2.840 m × 45 m. Terminale Note Vezi și
Аеродром Тунис

Међународни аеродром Тунис-Картагина (IATA: TUN, ICAO: DTTA) (арап. مطار تونس قرطاج الدولي, фр. Aéroport international de Tunis-Carthage) је аеродром која опслужује Тунис, главни град истоимене државе. Аеродром је удаљен је 8 km североисточно од средишта града. Аеродром Тунис-Картагина је најважнији и најпрометнији у држави. 2018. године кроз аеродром је прошло преко 5 милиона путника. На аеродрому су смештене базе три авио-превозника: „Тунисер”, „Тунисер Експрес” и „Нувелер”. Аеродром је пуштен у саобраћај 1940. године. Данас аеродром има капацитет од 5 милиона путника годишње. Авио-компаније и дестинације Следеће авио-компаније користе Аеродром Тунис (од јануар 2008): Алиталија (Милано-Малпенса, Рим-Леонардо да Винчи) Бритиш ервејз (Лондон-Гетвик) [почиње од 30. марта 2008.] летове обавља ГБ ервејз (Лондон-Гетвик) [заустави од 29. марта 2008.] ЕгипатЕр (Каиро) Емирати (Дубаи, Триполи) Ер Алжир (Алжир) Ер Јуропа (Барселона, Мадрид) Ер Малта (Малта) Ер Франс (Лион, Марсељ, Ница, Париз-Орли, Париз-Шарл де Гол) Јат ервејз (Београд-Никола Тесла) Катар ервејз (Доха) Корсерфлај (Парис-Орли) Либијан ерлајнс (Бенгази, Триполи) Луфтханза (Франкфурт) Нувелер (Монастир) Ројал ер Марок (Казабланка) Ројал Јордејнијан (Аман) Сауди Арабијан ерлајнс (Једах) Севенер (Малта, Палермо) Сиријан Араб ерлајнс (Дамаск) ТУИфлај (Келн/Бон) Тунисер (Абиџан, Алжир, Аман, Амстердам, Атина, Бахреин, Бамако, Барселона, Бејрут, Бенгази, Београд-Никола Тесла, Берлин-Шенефелд, Беч, Бордо, Брисел, Варшава, Дакар, Дамаск, Диселдорф, Дубаи, Женева, Истанбул-Ататурк, Једах, Казабланка, Каиро, Копенхаген, Кувајт, Лион, Лисабон, Лондон-Хитроу, Луксембург, Мадрид, Марсељ, Милано-Малпенса, Минхен, Ница, Нуакшот, Палермо, Париз-Орли, Рим-Леонардо да Винчи, Стокхолм-Арланда, Стразбур, Тулуз, Триполи, Франкфурт, Хамбург, Цирих) Теркиш ерлајнс (Истанбул-Ататурк) Референце Спољашње везе Airliners.net Слике аеродрома Office de l'aviation civile et des aéroports
Tunis-Karthago internationella flygplats

Tunis-Karthago internationella flygplats är den internationella flygplatsen i Tunis, Tunisiens huvudstad. Den fungerar som hemmabas för Tunisair, Tunisair Express, Nouvelair Tunisia och Tunisavia. Flygplatsen är uppkallad efter den historiska staden Karthago, som ligger strax öster om flygplatsen. Historia Flygplatsens historia går tillbaka till 1920, när den första sjöflygplansbasen i Tunisien byggdes vid Tunis för sjöflygplanen från Compagnie Aéronavale. Tunis Airfield öppnade 1938 och betjänade cirka 5 800 passagerare årligen på linjen Paris–Tunis. Flygplatsens användning under andra världskriget Under andra världskriget användes flygplatsen av United States Air Force Twelfth Air Force som ett högkvarter och kommandokontrollbas för den italienska kampanjen 1943. När stridsenheterna flyttade till Italien använde Air Transport Command flygplatsen som ett stort omlastningsnav för last, transitflyg och personal. Det fungerade som en mellanlandning på väg till Alger eller till Mellaha Field nära Tripoli, Libyen, på den nordafrikanska transportvägen Kairo-Dakar. Senare, när de allierade styrkorna avancerade, flög den också personal och last till Neapel, Italien. Byggande och finanisering Byggandet av flygplatsen Tunis-Karthago, som finansierades helt av Frankrike, började 1944 och 1948 blev flygplatsen Tunisairs huvudnav. Flygbolaget startade sin verksamhet med Douglas DC-3:or från Tunis-Karthago flygplats till Marseille, Ajaccio, Bastia, Alger, Rom, Sfax, Djerba och Tripoli, Libyen. Passagerartrafiken växte stadigt från 1951 då 56 400 passagerare transporterades, 33 400 av dem av Air France. Flygplatsen erbjöd en bekväm mellanlandning för flera andra franska flygbolag genom åren, däribland Aigle Azur med ett stopp i Tunis på linjen Paris-Brazzaville, och TAI (Transports Aériens Intercontinentaux) med ett stopp i Tunis på dess linje Paris–Saigon. Bland utländska företag fanns TWA med. Deras linjer Rom–New York och Rom–Bombay stannade i Tunis, och LAI (italienskt bolag) flög linjen Rom–Palermo–Tunis. Utökning 1997 utökades flygplatsterminalen till 57 448 kvadratmeter. Den består av två våningar (avgångshall och ankomsthall) och har en kapacitet på 4 400 000 passagerare per år. 2005 utökades terminalen med ytterligare 5 500 kvadratmeter, och den har nu en kapacitet på 500 000 fler passagerare årligen. Den 23 september 2006 öppnade en ny terminal för charterflyg. Flygbolag, destinationer Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Tunis–Carthage International Airport, 31 mars 2023. Noter
Туніс-Карфаген (аеропорт)

Міжнародний аеропорт Туніс-Карфаген (араб. مطار تونس قرطاج الدولي, фр. Aéroport international de Tunis-Carthage IATA: TUN, ICAO: DTTA) — аеропорт в місті Туніс. Отримав назву на честь стародавнього міста Карфаген, руїни якого знаходяться на північ від аеропорту. Є хабом авіакомпаній: Tunisair Tunisair Express Nouvelair Авіалінії та напрямки Пасажирські Вантажні Примітки Посилання Інформація про аеропорт в World Aero Data (англ.) Управління цивільної авіації та аеропортів Тунісу (фр.) (англ.)
Cap Negre

El Cap Negre o Negro (àrab: الرَأْس الأَسْوَد, ar-Raʾs al-Aswad, ‘Cap Negre’; localment conegut com a رَاس نِيڤْرُو, Rās Nīgrū) és un cap de la costa nord-occidental de Tunísia, proper a la resclosa de Sidi El Barrak, i uns 10 km al nord del Ouled Es Zouara i uns 25 km al nord-est de Tabarka. Els francesos hi van tenir una factoria comercial del segle xvii al segle xviii. Ocupada pels tunisians l'agost del 1741, poc després de la conquesta de Tabarka (juliol), els fou retornada el 1742 per mitjà d'un tractat de comerç.
Cap Negro

Le cap Negro (arabe : الرأس الأسود) est un cap situé au nord-ouest de la Tunisie, près du barrage de Sidi El Barrak et à environ 25 kilomètres au nord-est de Tabarka. Le cap est situé à dix kilomètres de Nefza. Voir aussi Portail de la Tunisie Portail de la géographie
Illes Kingliar

Illes Kingliar (àrab: جزيرة كونيليارة, jazīrat Kūnīlyāra) és el nom local donat a l'illa coneguda també com a Petita Kuriat (àrab: جزيرة قورية الصغيرة, jazīrat Qūriya aṣ-Ṣaḡīra), a la costa de la governació de Monastir a Tunísia. El grup de les illes Kuriat està format per Kuriat Gran i Kuriat Petita, però sovint l'illa Kuriat Gran es considera una illa separada, mentre que la Petita i unes roques al costat s'anomenen illes Kingliar.
Port de la Goleta

El port de La Goleta (àrab: ميناء حلق الوادي, mīnāʾ Ḥalq al-Wādī) és el principal port de Tunísia, situat a la delegació de La Goleta a uns 10 km a l'est de Tunis, a la costa del golf de Tunis i a l'entrada del llac de Tunis enfront del port comercial de Radès (que està a la part sud). El 2006 va tenir 652.916 passatgers dels quals 575.546 eren turistes de creuers. Pel port s'importen vehicles, aliments, i productes industrials. En el futur està destinat a ser exclusivament un port per creuers i de passatgers. Les mercaderies que van circular pel port el 2006 foren 1.010.444 de tones i 1.466 vaixells; els magatzems tenen una capacitat de 35.600 metres quadrats i els molls mesuren 1.096 metres lineals. El canal s'està millorant per tenir una profunditat d'accés de 14 m i una profunditat al canal de 13 m, per poder acollir gran creuers.
Roumédia

Roumédia (àrab: الرومدية, ar-Rūmadiyya) és una petita illa deshabitada situada a la costa nord de l'illa Chergui, del grup de les Quèrquens (Qerqenna) a Tunísia. És la part del grup situada més al nord. Un canal d'1 km la separa de la costa nord de Chergui.
ТЕС Ла-Ґулєт

ТЕС Ла-Ґулєт (фр. Goulette) – теплова електростанція в Тунісі. Розташована на східній околиці столиці країни в містечку Ла-Ґулєт, на косі, яка відділяє озеро Туніс від Середземного моря. Південніше від неї на тій же косі розташована ТЕС Радес. У 2000-х роках, на тлі стрімкого зростання енергоспоживання в країні, вирішили доповнити енергогенеруючі потужності кількома тепловими електростанціями на основі газових турбін, встановлених на роботу у відкритому циклі. Однією з них стала ТЕС Ла-Ґулєт, на якій в 2004 році запустили одну турбіну виробництва компанії General Electric типу 9001E потужністю 120 МВт. Споруджена за технологією відкритого циклу, ТЕС має низький коефіцієнт паливної ефективності – 30%, поступаючись не лише станціям комбінованого циклу, але і ряду туніських конденсаційних електростанцій. Примітки
ТЕС Сус

ТЕС Сус – теплова електростанція в Тунісі. Стала першою в країні, що використовує технологію комбінованого парогазового циклу. Знаходиться на околиці міста Сус у центральній частині східного узбережжя Тунісу. В 1980 році тут ввели в експлуатацію електростанцію у складі двох конденсаційних блоків потужністю по 160 МВт (Sousse A). А в середині наступного десятиліття їх доповнили другою чергою (Sousse В) у складі одного блоку, який працює за технологією комбінованого циклу. Він обладнаний двома газовими турбінами GEC Alstom RG9171E (9001E) потужністю по 120 МВт та однією паровою турбіною компанії Rateau потужністю 124 МВт. Зв’язок між ними забезпечують котли-утилізатори Stein. Для охолодження обох черг станції використовується морська вода. Конденсаційні блоки ТЕС Сус А мають коефіцієнт паливної ефективності 32,5%, тоді як у Сус В, яка використовує більш нову технологію, цей показник складає 44% (що втім вже суттєво поступається станціям, спорудженим у 21 столітті). На початку 2010-х продовжилось збільшення потужності станції. Італійська компанія Ансальдо, яка виступила генеральним підрядником, спорудила ще два блоки за технологією комбінованого циклу потужністю по 420 МВт. Кожен із них обладнаний газовою турбіною AE94.3 та паровою турбіною MT15C-SS. Примітки
Plaza de África (Túnez)

La Plaza de África (en árabe : ساحة إفريقيا ; en francés, Place d'Afrique) es una plaza ajardinada en la ciudad de Túnez, capital de la República de Túnez. Está situada en el barrio de Lafayette, y rodeada por las calles de Madagascar, Mauritania, Palestina y Senegal. Las calles de Angola, Jerusalén y Níger también desembocan en la plaza. La denominación de la plaza fue en un primer momento asignada a la plaza que actualmente recibe el nombre de Plaza del 14 de enero de 2011.​ En cambio, la actual Plaza de África llevó el nombre de Ney hasta la independencia, antes de pasar a llamarse Place Jeanne-d'Arc, nombre que a veces se le da todavía. En la Plaza de África se encuentran la Iglesia de Santa Juana de Arco, el Instituto Goethe y la Embajada de la República Checa. Dentro de la plaza hay unos jardines con un estanque. Referencias
Place de l'Afrique (Tunis)

La place de l'Afrique (arabe : ساحة إفريقيا) est une place de Tunis, capitale de la Tunisie. Situation et accès Située dans le quartier de Lafayette, elle est entourée par les rues de Mauritanie, Jenner, du Sénégal et de Palestine. Les rues de Jérusalem et de Madagascar y débouchent aussi. Origine du nom Historique Cette place portait le nom de « place Ney » jusqu'à l'indépendance, avant d'être rebaptisée « place Jeanne-d'Arc », nom qu'on lui donne encore parfois de nos jours. Bâtiments remarquables et lieux de mémoire On y trouve l'église Sainte-Jeanne-d'Arc, l'Institut Goethe et l'ambassade de la Tchéquie. Notes et références (ar) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en arabe intitulé « ساحة إفريقيا » (voir la liste des auteurs). Portail des routes Portail de Tunis
Sfax Preparatory Engineering Institute

The Sfax Preparatory Engineering Institute (Arabic: المعهد التّحضيري للدّراسات الهندسيّة بصفاقس) or IPEIS, is a Tunisian university establishment created according to the law N°65 on July 7, 1992. It is part of the University of Sfax. Mission IPEIS prepares students for the national entrance exam to engineering schools (French: Concours national d'entrée aux écoles d'ingénieurs). The institute deals with the implementation of pilot stations in the city of Sfax, the exchange of practices adaptable to local conditions, the carrying out of agronomic experimental analyzes and technical-economic and results processing for dissemination beyond the city. In 2017 IPEIS got the highest passing score in the national entrance exam in Tunisia; the success rate of the institute was 91.82%. Community life According to the website access statistics in national institutions and facilities in Tunisia, IPEIS ranks fourth. In 2020. the institute organized the tenth annual session of table tennis under the supervision of the regional commission for youth and sports. This season is the first nationally of its kind with the participation of all national institutions. Departments The Sfax Preparatory Engineering Institute has four independent departments. Mathematics and physics (MP) Physics and chemistry (PC) Biology and geology (PB) Technology (PT) Notable students Imed Ammar See also Tunis Preparatory Engineering Institute Preparatory Institute for Engineering Studies of Nabeul El Manar Preparatory Engineering Institute Monastir Preparatory Engineering Institute References External links Official website
Institut préparatoire aux études d'ingénieurs de Sfax

L'Institut préparatoire aux études d'ingénieurs de Sfax (arabe : المعهد التّحضيري للدّراسات الهندسيّة بصفاقس) ou IPEIS est un établissement universitaire tunisien dépendant de l'université de Sfax et fondé par le décret n°65 du 7 juillet 1992. Formation L'IPEIS offre une formation préparatoire aux étudiants qui vont passer des concours nationaux pour intégrer les cycles de formation d'ingénieurs. Ces études préparatoires sont organisées à l'institut dans les filières suivantes : Mathématiques et physique (MP) ; Physique et chimie (PC) ; Biologie et géologie (PB) ; Technologie (PT). Voir aussi Institut préparatoire aux études scientifiques et techniques Institut préparatoire aux études d'ingénieurs d'El Manar Institut préparatoire aux études d'ingénieurs de Bizerte Institut préparatoire aux études d'ingénieurs de Nabeul Institut préparatoire aux études d'ingénieurs de Tunis Liens externes Site officiel Portail de la Tunisie Portail des universités
Ennejma Ezzahra

Ennejma Ezzahra ("Star of Venus"), sometimes spelled Nejma Ezzohara, also The Palace of the Baron d'Erlanger is a historical palace at Sidi Bou Said, in northern Tunisia, built from 1912–1922 by Baron Rodolphe d'Erlanger (1872–1932) as his home in Tunisia. It is considered to be an outstanding example of Moorish architecture in Tunisia and was built historic elements by craftsmen from Morocco and Tunisia. After the independence of Tunisia in 1956, it was the first museum to be opened in the country. History and present use as a centre for musical history Since 1991, it houses the Centre des Musiques Arabes et Méditerranéennes (Centre for Arabic and Mediterranean Music), a museum and institution for the promotion of the country's musical heritage. Furthermore, it acts as a regular concert venue, and has a collection of historical musical instruments, books, recordings and other objects relating to the music of Tunisia. Many recordings of the centre's historical phonographic archives can be accessed and listened to on their Ennejma Ezzahra website. During World War II, the building was occupied and looted by the German military, and further damage was done, when allied troops were billeted there later in the war. Some years after the death of his son Leo Alfred Frédéric d'Erlanger (1898–1978), Leo's widow, Baroness Edwina d'Erlanger (née Prue; died 1994), sold it to the Tunisian government, and it is now preserved as a museum, with many of its original furnishings, including paintings by the Baron, and a treasure-chest reputedly once owned by Suleiman the Magnificent. Filming location The palace has also been used for filming, including the making of the movie Justine, based on Lawrence Durrell's novel of that name. See also Music of Tunisia Music in Tunisian Arabic References External links Official website of the centre (in English) Centre des Musiques Arabes et Méditerranéennes, official website in French
Ennejma Ezzahra

Ennejma Ezzahra (« Étoile de Zahra », littéralement « étoile brillante ») est un palais tunisien situé à Sidi Bou Saïd, siège du Centre des musiques arabes et méditerranéennes. Histoire Il est bâti par le baron Rodolphe d'Erlanger (1872-1932) au pied du village de Sidi Bou Saïd pour lui servir de résidence. Après sa mort, il est occupé et pillé par les soldats allemands durant la Seconde Guerre mondiale. D'autres dommages sont occasionnés lorsque les soldats alliés y sont logés. Quelques années après la mort du fils de Rodolphe d'Erlanger, Léon Frédéric Alfred d'Erlanger (de) (1898-1978), sa veuve, la baronne Edwina d'Erlanger (née Prue), le vend à l'État tunisien, qui le préserve désormais comme un musée, avec une grande partie de son mobilier d'origine, dont des peintures réalisées par Rodolphe d'Erlanger, et un coffre à trésor supposé avoir appartenu à Soliman le Magnifique. Il abrite aussi le Centre des musiques arabes et méditerranéennes qui l'utilise comme un lieu de concert régulier et qui y expose une collection historique d'instruments de musique et d'autres objets. Films Le palais est souvent utilisé pour des tournages, dont celui du film Justine, adapté du roman homonyme de Lawrence Durrell. Références Liens externes Site officiel « Centre des musiques arabes et méditerranéennes », sur Centre des musiques arabes et méditerranéennes (consulté le 20 février 2016). Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la musique Portail de la Tunisie
Jlij

Jlij (àrab: جزيرة جليج, jazīrat Jlīj) és una petita illa deshabitada del golf de Boughrara, situada al sud de l'illa de Gerba, a la governació de Médenine, Tunísia. Té una extensió de 149,29 ha i dista 3 km de la costa. Al sud té dos illots minúsculs, sense nom, amb una extensió de 1,43 ha i 0,28 ha. Tant l'illa com els illots tenen la superfície sorrenca. Tot i l'aridesa de l'illa, s'hi han localitzat quatre espècies de sargantanes i serps: Chalcides ocellatus, Acanthodactylus boskianus, Mesalina olivieri i Malpolon insignitus. L'illa dona nom a l'Associació Jlil pel Medi Marí, una associació de l'illa de Jerba dedicada a la protecció del medi marí i la biodiversitat. Referències Bibliografia Lo Cascio, Pietro; Rivière, Vincent «An updated herpetofaunal inventory for some islets of South Eastern Tunisia». Biodiversity Journal, 7 (3), 2016, p. 325-330.