Vila Schott (Jena)

Vila Schott v Jeně je muzeem skupiny Schott zřízeným v domě, kde žil zakladatel společnosti Otto Schott (1851–1935) se svou rodinou. Ve výstavních prostorách této vily se lze seznámit s jeho celoživotním dílem a s historií společnosti Schott. V současnosti (2025) je muzeum otevřeno bezplatně 3 dny v týdnu v odpoledních hodinách. Alternativou k osobní návštěvě tohoto muzea je jeho virtuální prohlídka. Krátkým přehledem historie firmy Schott, obsahujícím i zmínku o Schottových klíčových spolupracovnících, jimiž byli Ernst Abbe (1840–1905) a Carl Zeiss (1816–1888), je i videoklip SCHOTT History. Otto Schott byl chemik a sklářský technolog, který zkoumal souvislosti mezi chemickým složením skla a jeho vlastnostmi. Proslavil se vynálezem tvrdého borosilikátového skla. Je to sklo vyznačující se vysokou odolností vůči teplotním změnám a chemikáliím. Jeho hlavními složkami jsou oxidy křemičitý a boritý. Dnes se vyrábí pod různými obchodními značkami (v ČR jako Simax) a používá se jako laboratorní a varné sklo, v optice a v dalších technických aplikacích. Firma Schott se od svého založení v roce 1884 do současnosti věnovala paralelně dvěma oblastem sklářské technologie. Jednak šlo o vývoj skel optických a od 60. let 20. století i o vývoj vláknové optiky, a za druhé šlo o speciální technická skla a mnoho jejich aplikací včetně zátavů kovu a skla a později i o různé vakuově těsné průchodky keramické, o sklokeramiku apod. Již na střední škole se Otto Schott soustřeďoval na takové předměty v chemii, aby se připravil na doktorát z organické chemie. Nakonec se ale dostal k doktorandskému studiu, které dokončil v roce 1875 na univerzitě v Jeně s disertační prací „Příspěvky k teorii a praxi výroby skla“. To bylo téma, které znal už od dětství, protože se narodil ve Wittenu do rodiny sklářů, kteří se zabývali výrobou okenních skel. V té době se v Jeně Ernst Abbe potýkal s nedostatečnou kvalitou tehdejších skel (korunového skla a olovnatého křišťálu), která neumožňovala zlepšovat parametry optických přístrojů. První dalekohledy (refraktory) trpěly chromatickou aberací, která je důsledkem disperze světla. Isaac Newton (1642–1727) tento problém obešel vynálezem zrcadlového dalekohledu. V mikroskopii však nebylo možné se tomuto problému vyhnout. V 18. století se začaly používat achromatické objektivy obsahující složené čočky – dublety (konvexní a konkávní čočky s různými indexy lomu). Ty sice přinesly zlepšení, ale Carl Zeiss, který si zakládal na optické dokonalosti, s nimi spokojen nebyl. Abbé zjistil, že problém nebyl ve špatné konstrukci optických přístrojů, že omezením je samotné sklo. Roku 1879 se Schott obrátil na profesora Abbého s nabídkou na spolupráci při vývoji nových typů optických skel. O rok později se Schott začal plánovaně zabývat novými příměsemi do skla a roku 1881 se zaměřil na bór. Přidáním kyseliny borité vznikl nový typ skla, borosilikátové sklo, které se zdálo být bez vad. Na Abbého přání se Schott od roku 1882 věnoval dalšímu výzkumu skel v laboratoři v Jeně. Provozoval malou firmu ve spolupráci s Abbém a s výrobcem mikroskopů Zeissem. V roce 1884 založil Schott společnost Schott & Associates Glass Technology Laboratory, která se zabývala výrobou a prodejem speciálního skla. První katalog, vydaný touto společností v roce 1886, obsahoval 44 různých druhů skla; v roce 1892 jich bylo již 76. Vedle optických vlastností skel byla tehdy aktuálním problémem i optimalizace složení skla pro skleněné rtuťové teploměry. Úpravou množství bóru se Schottovi podařilo vyrobit sklo, které při zahřátí téměř neměnilo svůj tvar, což významně zvýšilo spolehlivost měření teploty. Schott se zapsal do historie tím, že aplikoval vědecké principy na prastaré řemeslo výroby skla a prosadil je jako moderní technologické odvětví. Z optického skla udělal technický materiál, tedy materiál, který je přesně specifikovaný a reprodukovatelný ve svých vlastnostech. Navíc zavedl metody pro výpočet vlastností skla na základě jeho složení ještě před jeho tavbou. To otevřelo cestu k systematickému vývoji nových typů skel. Řada pečlivě připravených panelů provede návštěvníka tohoto muzea nejen historií výroby skla, ale přiblíží i lidské osudy některých členů rodiny Otto Schotta i zaměstnanců firmy Schott v průběhu posledních 130 let. Otto Schott byl vášnivým sběratelem antických památek a v části výstavy jsou ukázky z jeho sbírky. Roku 1926 odešel Otto Schott do důchodu a brzy potom převzal vedení firmy jeho druhorozený syn Erich, vystudovaný přírodovědec, fyzik. Během 2. světové války využívala firma Schott nucenou práci válečných zajatců hlavně z východní fronty. Na konci války vítězné mocnosti vyhledávaly nejlepší německé odborníky z různých oblastí, aby je získaly na svou stranu. Když bylo jasné, že Jena bude součástí toho sektoru poraženého Německa, který ovládne SSSR, přijely v červnu 1945 do Jeny zástupci armády USA a přinutili asi 50 členů vedení a nejlepších odborníků firmy včetně Ericha Schotta k přesunu do západní zóny. Totéž udělali zástupci Rudé armády, když s malým zpožděním dorazili do Jeny a odvezli 15 sklářských specialistů na 5 let pracovat do SSSR. Pod vedením Ericha Schotta byla později v západním Německu ve městě Mainz-Neustadt vybudována a v roce 1952 do provozu uvedena nová moderní sklárna. Po sjednocení Německa došlo koncem 20. století ke spojení podniků v Mohuči (Mainz) a v Jeně, které nyní vystupují pod společnou značkou Schott. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Schott na Wikimedia Commons Oficiální stránky