Банк Таїланду

Банк Таїланду (тай. ธนาคารแห่งประเทศไทย, англ. Bank of Thailand, скорочено BOT) — центральний банк Таїланду. Заснований Законом про Банк Таїланду 1942 року, він розпочав свою діяльність 10 грудня 1942 року. Банк є юридичною особою, державною установою, що не є урядовим департаментом чи державним підприємством. Його основною місією є забезпечення фінансової стабільності країни, нагляд за фінансовими установами, випуск банкнот та управління валютними резервами. Історія Ідея створення центрального банку в Таїланді виникла ще на початку XX століття. У 1939 році, на тлі зростаючої напруженості перед Другою світовою війною, Пріді Паноміонг, тодішній міністр фінансів, разом з принцом Віватчаєм Чаянтом ініціювали створення Тайського національного банківського бюро. Це бюро стало попередником центрального банку і розпочало свою роботу 24 червня 1940 року. У 1942 році, під час японської окупації, уряд прийняв Закон про Банк Таїланду, який проголосив створення незалежного центрального банку. Банк офіційно відкрився 10 грудня 1942 року, а його першим головою став принц Віватчай Чаянт. Він заклав основи організаційної структури та принципів роботи банку. Протягом наступних десятиліть Банк Таїланду відігравав ключову роль у формуванні економічної політики країни. Контроль валютного обміну: У 1942 році було прийнято Закон про контроль валютного обміну, який надав міністру фінансів повноваження регулювати валютні операції. Банк Таїланду був призначений виконавчим органом для реалізації цих правил. Регулювання комерційних банків: У 1945 році було прийнято Закон про комерційні банки, який надав Банку Таїланду повноваження наглядати за діяльністю комерційних банків. Цей закон був оновлений у 1962 році для кращого захисту вкладників та адаптації до економічного зростання. Створення нових установ: У 1961 році було створено Управління фіскальної політики, а в 1974 році — Фондову біржу Таїланду, що сприяло розвитку фінансового ринку країни. Азійська фінансова криза 1997 року Криза 1997 року стала серйозним випробуванням для Банку Таїланду. Різке знецінення бата та відтік капіталу призвели до виснаження валютних резервів і закриття 56 фінансових установ. Це спричинило необхідність масштабних реформ. У 2008 році було прийнято нові закони, які посилили незалежність банку, вдосконалили систему нагляду за фінансовими установами та створили систему страхування депозитів. Голова банку часів кризи, Рернгчай Мараканонд, згодом зіткнувся з судовим позовом від Банку Таїланду на суму понад 186 мільярдів бат за збитки, завдані під час кризи. Функції Банк Таїланду має широкі повноваження щодо нагляду за фінансовим сектором. Він регулює та перевіряє діяльність: Комерційних банків: включаючи роздрібні банки, дочірні банки іноземних банків та їхні філії. Фінансових компаній та кредитних фонсьє: установ, що займаються кредитуванням під заставу нерухомості. Небанківських фінансових установ: емітентів кредитних карток, надавачів персональних кредитів, операторів електронних платежів та пунктів обміну валют. Спеціалізованих фінансових установ: державних банків, створених для виконання конкретних завдань урядової політики. Структура Банком керує Рада директорів на чолі з головою. Операційне керівництво здійснює Голова (керуючий). Голова Ради директорів: Д-р Сомчай Сатджапонг. Голова: Вітхай Ратанакорн (з 1 жовтня 2025 року). Заступники Голови: Рунг Маллікамас, Алісара Махасандана, Піті Дісят. Штаб-квартира банку розташована в Бангкоку, на території історичного палацу Бангкхунпром. Також діють регіональні офіси: Північний: Чіангмай Північно-Східний: Кхонкен Південний: Хат'яй (Сонгкхла) Музей На території штаб-квартири банку діє Навчальний центр Банку Таїланду, який включає бібліотеку, коворкінг та Музей Банку Таїланду. Музей, розташований у палаці Бангкхунпром, представляє історію тайських грошей, розвиток банківської системи та роль центрального банку в економіці країни. Примітки Джерела Бутаков Д.Д., Золотаренко Е.Д., Рыбалко Г.П. Валюты стран мира: Справочник / Под ред. С. М. Борисова, Г. П. Рыбалко, О. В. Можайскова. — 5-е изд., перераб. и доп. — М. : Финансы и статистика, 1987. — 383 с. — 55 000 прим. Посилання Офіційний сайт [Архівовано 29 липня 2012 у Wayback Machine.] (тай.)(англ.)