Tabăra de refugiați Mae La

Mae La, scris alternativ și Maela (în thailandeză แม่หละ) sau Beh Klaw (în S'gaw Karen⁠(d) မဲၣ်လးဒဲကဝီၤ, ဘဲကျီး), este o tabără de refugiați din Thailanda. A fost înființată în anul 1984 în districtul Tha Song Yang, provincia Tak, în zona munților Dawna, și găzduiește 50 000 de refugiați kareni; numărul acestora continuă să crească din iunie 2019. Mae La este cea mai mare tabără pentru refugiații kareni din Thailanda. Peste 90% dintre aceștia aparțin etniei persecutate karen. Taberele sunt supravegheate și administrate de Thailand Burma Border Consortium (TBBC), o uniune formată din 11 organizații neguvernamentale internaționale care asigură hrană, adăpost și bunuri nealimentare refugiaților și persoanelor strămutate din Birmania. Primii refugiați au sosit în anul 1984, fugind din calea conflictului armat și a persecuțiilor etnice exercitate de guvernul birmanez. Mii de sate, în special din statele Kayin și Karenni, au fost distruse și arse în timpul conflictului. Mulți refugiați au menționat povești similare: atacuri militare directe ale armatei din Myanmar, muncă silnică, distrugerea locuințelor și a culturilor agricole, precum și înrobire. Tabăra a fost înființată inițial în urma căderii bazei Uniunii Naționale Karen (KNU) din satul thailandez de frontieră Mae La și avea o populație de 1 100 de persoane. Până în anul 1995, refugiații de la granița dintre Thailanda și Birmania trăiau în așezări de tip rural și aveau permisiunea de a călători în afara taberelor pentru a face rost de hrană și de materiale pentru adăpost. Totuși, din cauza atacurilor lansate de Armata Democratică a Budiștilor Karen (DKBA), tabăra a fost mutată pe amplasamentul unde se află în prezent Zona C. După căderea localității Manerplaw în ianuarie 1995, o serie de tabere au fost atacate în cadrul unor raiduri transfrontaliere, iar autoritățile thailandeze au început să comaseze taberele pentru a îmbunătăți securitatea; Mae La a fost desemnată ca principală tabără de consolidare din zonă. În aprilie 1995, populația taberei Mae La a crescut de la 6 969 la 13 195 de persoane, ca urmare a închiderii a cinci tabere din nord – Mae Ta Waw, Mae Salit, Mae Plu So, Kler Kho și Kamaw Lay Kho – și a relocării taberei Huay Heng, ulterior, în luna octombrie a aceluiași an. Pe parcursul anului următor, dimensiunea taberei s-a dublat din nou, ajungând la 26 629 de persoane, pe măsură ce cei care se pierduseră în timpul procesului de mutare s-au întors în tabără. În martie 1997, un grup de persoane a fost relocat aici în urma închiderii taberei Huai Bone (cunoscută și sub numele de Don Pa Kiang), iar un altul în februarie 1998, când a fost închisă tabăra Shoklo. Tabăra a fost atacată în anul 1997 de trupele DKBA, cu sprijinul unor unități ale armatei birmane. De atunci nu au mai avut loc incursiuni, însă un proiectil de mortar a lovit Secțiunea A5 în martie 1998. În timpul sezonului secetos, această zonă este destul de tensionată din cauza preocupărilor legate de securitatea taberei, existând amenințări cu atacuri armate și/sau tentative de incendiere a taberei. Zona statului Karen situată vizavi de tabăra Mae La este predominant rurală, lipsită de așezări mari sau de infrastructură. Armata Karen de Eliberare Națională (KNLA) își menține cartierul general al Brigăzii a 7-a în apropiere și există mai multe avanposturi ale armatei birmane și ale Armatei Democratice a Budiștilor Karen în zonă (DKBA este o facțiune a KNLA care s-a desprins și s-a aliat cu armata birmană în anul 1994). Mae La este considerată un centru educațional pentru refugiați, astfel că populația actuală include câteva mii de elevi și studenți care vin să studieze în tabără (unii din alte tabere, însă majoritatea din Birmania). Aceștia sunt înregistrați doar ca locuitori temporari. În total, în luna iulie 2014, în tabără erau cazați în regim de internat 2 763 de elevi și studenți. Cu toate acestea, la granița dintre Thailanda și Birmania există doar un număr foarte mic de școli la care elevii pot aplica după finalizarea studiilor de nivel post-zece, ceea ce face ca mii de tineri care aspiră la studii universitare să nu își poată continua educația. Autoritățile thailandeze au permis refugiaților să se înregistreze periodic la Înaltul Comisariat al Națiunilor Unite pentru Refugiați (UNHCR) în anii 2004 și 2005, iar din anul 2005, toți refugiații înregistrați au devenit eligibili pentru relocalizare în țări terțe. În iunie 2014, un număr de 96 206 persoane fuseseră deja relocalizate, marea majoritate a acestora (75%) îndreptându-se spre Statele Unite, urmate de Australia, Canada, Finlanda și Norvegia. Numărul relocalizărilor a scăzut în fiecare an începând din 2008, principalul motiv fiind acela că majoritatea celor care s-au putut înregistra în anii 2004 și 2005 plecaseră deja. Programul de relocalizare în grup către Statele Unite s-a închis, însă un număr semnificativ de persoane eligibile pentru relocalizare au rămas și urmau să plece în anul 2015. Documentar Capital of Mae La este un film documentar despre tabăra de refugiați Mae La, cea mai mare dintre cele nouă tabere de-a lungul graniței dintre Thailanda și Myanmar. Acesta a fost produs de Jiraporn Laocharoenwong, de la Departamentul de Sociologie și Antropologie al Universității Chulalongkorn, și de Nuankhanit Phromchanya, regizoarea filmului. Premiera filmului a avut loc la Amsterdam, fiind ulterior proiectat la Centrul de Artă și Cultură din Bangkok. Note Legături externe Materiale media legate de Tabăra de refugiați Mae La la Wikimedia Commons „Mae La Refugee Camp (Tabăra de refugiați Mae La)” (în engleză). Asia Bible. Accesat în 12 iunie 2026. „Karen refugees a 'forgotten story' (Refugiații karen, o „poveste uitată")” (în engleză). CNN. 27 mai 2008. Accesat în 12 iunie 2026. „Mae La” (în engleză). Your Photography. Accesat în 12 iunie 2026.