Velika palača, Bangkok

Velika palača (tajsko พระบรมมหาราชวัง, Phra Borom Maha Ratcha Wang dobesedno »Vrhovna velika palača«) je kompleks stavb v središču Bangkoka na Tajskem. Palača je bila uradna rezidenca kraljev Siama (in kasneje Tajske) od leta 1782. Kralj, njegov dvor in kraljeva vlada so imeli sedež na posestvu palače do leta 1925. Kralj Bhumibol Adulyadej (Rama IX.) je prebival v kraljevi vili Chitralada, njegov naslednik, kralj Vajiralongkorn (Rama X.), pa v rezidenci Amphorn Sathan, oba v palači Dusit, vendar se Velika palača še vedno uporablja za uradne dogodke. V palači vsako leto poteka več kraljevih slovesnosti in državnih funkcij. Palača je ena najbolj priljubljenih turističnih znamenitosti na Tajskem, saj jo vsako leto obišče več kot osem milijonov ljudi. Gradnja palače se je začela 6. maja 1782 po ukazu kralja Phutthayotfe Chulaloka (Rama I.), ustanovitelja dinastije Chakri, ko je glavno mesto preselil iz Thonburija v Bangkok. Skozi zaporedna vladanja so bile dodane številne nove stavbe in objekti, zlasti med vladavino kralja Chulalongkorna (Rama V.). Do leta 1925 kralj, kraljeva družina in vlada niso bili več stalno naseljeni v palači, temveč so se preselili v druge rezidence. Po odpravi absolutne monarhije leta 1932 so se vse vladne agencije popolnoma izselile iz palače. Po obliki je palačni kompleks približno pravokoten in ima skupno površino 218.400 kvadratnih metrov, obdan s štirimi zidovi. Je na bregovih reke Chao Phraya v osrčju otoka Rattanakosin, danes v okrožju Phra Nakhon. Veliko palačo na severu omejujejo ceste Sanam Luang in Na Phra Lan, na zahodu cesta Maharaj, na vzhodu cesta Sanam Chai in na jugu cesta Thai Wang. Velika palača ni ena sama stavba, temveč jo sestavljajo številne stavbe, dvorane in paviljoni, postavljeni okoli odprtih travnikov, vrtov in dvorišč. Njena asimetrija in eklektični slogi so posledica njenega organskega razvoja, z dozidavami in prezidavami, ki so jih v 200 letih zgodovine izvajali zaporedni vladajoči kralji. Razdeljena je na več četrti: Tempelj Smaragdnega Bude; zunanje dvorišče s številnimi javnimi stavbami; srednje dvorišče, vključno s stavbami Phra Maha Monthien, Phra Maha Prasat in Chakri Maha Prasat; notranje dvorišče in četrt vrtov Siwalai. Velika palača je trenutno delno odprta za javnost kot muzej, vendar ostaja delujoča palača, v kateri se še vedno nahaja več kraljevih pisarn. Zgodovina Gradnja Velike palače se je začela 6. maja 1782 po ukazu kralja Phutthayotfe Chulaloka (Rama I). Potem ko je kralj Rama I. prevzel krono od kralja Taksina iz Thonburija, je bil odločen zgraditi glavno mesto za svojo novo rodbino Chakri. Sedež oblasti je preselil iz mesta Thonburi, na zahodni strani reke Chao Phraya, na vzhodno stran v Bangkok. Novo glavno mesto so spremenili v umetni otok, ko so vzdolž vzhodne strani izkopali kanale. Otok je dobil ime Rattanakosin. Prejšnja kraljeva rezidenca je bila palača Derm, zgrajena za kralja Taksina leta 1768. Stara kraljeva palača v Thonburiju je bila majhna in stisnjena med dva templja; Wat Arun in Wat Tai Talat, kar je preprečevalo nadaljnjo širitev. Nova palača je bila zgrajena na pravokotnem kosu zemlje na skrajni zahodni strani otoka, med Wat Pho na jugu, Wat Mahathat na severu in reko Chao Phraya na zahodu. To lokacijo je prej zasedala kitajska skupnost, ki jo je kralj Rama I. ukazal preseliti na območje južno in zunaj mestnega obzidja; območje je zdaj kitajska četrt v Bangkoku. Zaradi obupanega pomanjkanja materiala in sredstev je bila palača sprva v celoti zgrajena iz lesa, njene različne strukture pa so bile obdane s preprosto palisado iz hlodov. 10. junija 1782 je kralj slovesno prečkal reko iz Thonburija, da bi se za stalno naselil v novi palači. Tri dni pozneje, 13. junija, je kralj imel skrajšano kronanje in tako postal prvi monarh novega kraljestva Rattanakosin. V naslednjih nekaj letih je kralj začel lesene konstrukcije nadomeščati z zidanimi, obnavljati obzidje, utrdbe, vrata, prestolne dvorane in kraljeve rezidence. Ta obnova je vključevala kraljevo kapelo, v kateri je bil postavljen Smaragdni Buda. Da bi našel več materiala za te konstrukcije, je kralj Rama I. svojim možem ukazal, naj gredo gorvodno do stare prestolnice Ayutthaya, ki je bila uničena leta 1767 med vojno med Burmo in Siamom. Razstavili so konstrukcije in odstranili čim več opeke, ki so jo lahko našli, ne da bi odstranili nobene iz templjev. Začeli so z jemanjem materiala iz utrdb in mestnega obzidja. Do konca so popolnoma zravnali stare kraljeve palače. Opeko so po reki Chao Phraya prevažali z barkami, kjer so jo sčasoma vključili v obzidje Bangkoka in samo Veliko palačo. Večino prvotne gradnje Velike palače med vladavino kralja Rame I. so izvedli vpoklicani ali prisilno delavci. Po dokončnem dokončanju ceremonialnih dvoran palače je kralj leta 1785 izvedel celotno tradicionalno kronanje. Postavitev Velike palače je po lokaciji, organizaciji ter razdelitvi ločenih dvorišč, obzidja, vrat in utrdb sledila postavitvi Kraljeve palače v Ayutthayi. Obe palači sta bili v bližini reke. Lokacija paviljona, ki je služil kot pristanišče za procesije bark, se je ujemala s staro palačo. Severno od Velike palače je veliko polje, Thung Phra Men (danes imenovano Sanam Luang), ki se uporablja kot odprt prostor za kraljeve slovesnosti in kot paradni prostor. Podobno polje je bilo tudi v Ayutthayi, ki je bilo uporabljeno za isti namen. Cesta, ki teče proti severu, vodi do Sprednje palače, rezidence podkralja Siama. Velika palača je razdeljena na štiri glavna dvorišča, ločena s številnimi zidovi in ​​vrati: zunanje dvorišče, srednje dvorišče, notranje dvorišče in tempelj Smaragdnega Bude. Funkcije in dostop do vsakega od teh dvorišč so jasno opredeljeni z zakoni in tradicijami. Zunanje dvorišče je v severozahodnem delu Velike palače; v njem so kraljevi uradi in (prej) državna ministrstva. Na severovzhodu je tempelj Smaragdnega Bude, kraljeva kapela in dom Smaragdnega Bude. Srednje dvorišče je imelo najpomembnejša državna stanovanja in ceremonialne prestolne dvorane kralja. Notranje dvorišče na južnem koncu kompleksa je bilo rezervirano samo za ženske, saj je v njem gostil kraljev harem. Med vladavino kralja Phutthaloetle Naphalaija (Rama II.) se je območje Velike palače razširilo proti jugu do obzidja Wat Pho. Prej je bilo to območje dom pisarn različnih palačnih uradnikov. Ta širitev je povečala površino palače z 213.674 kvadratnih metrov na 218.400 kvadratnih metrov. Za prilagoditev razširjenemu kompleksu so bili zgrajeni novi zidovi, utrdbe in vrata. Od te širitve je palača ostala znotraj svojih zidov, nova gradnja in spremembe pa so bile narejene le v notranjosti. V skladu s tradicijo se je palača sprva imenovala le Phra Ratcha Wang Luang (พระราชวังหลวง) ali »Kraljeva palača«, podobno kot stara palača v Ayutthayi. Vendar pa je bilo ime Phra Boromma Maha Ratcha Wang ali »Velika palača« prvič uporabljeno v uradnih dokumentih med vladavino kralja Mongkuta (Rama IV.). Do te spremembe imena je prišlo med povišanjem princa Chutamanija (kraljevega mlajšega brata) na naziv drugega kralja Pinklaa leta 1851. Razglasitev njegovega naziva je kraljevo palačo opisala kot »vrhovno« (บรม; Borom) in »veliko« (มหา; Maha) palačo. Ta naziv je bil dan, da bi se palača razlikovala od palače drugega kralja (Sprednja palača), ki je bila opisana kot Phra Bovorn Ratcha Wang (พระบวรราชวัง) ali »slavna« (บวร; Bovorn) palača. V celotnem obdobju absolutne monarhije, od leta 1782 do 1932, je bila Velika palača upravno in versko središče države. Kot glavno prebivališče monarha je bila palača tudi sedež vlade, s tisoči prebivalcev, vključno s stražarji, služabniki, konkubinami, princeskami, ministri in dvorjani. Visoki pobeljeni kastelasti zidovi palače ter obsežne utrdbe in stražarnice so odražali zidove samega Bangkoka, zato je bila Velika palača zamišljena kot mesto v mestu. Zaradi tega je bil ustvarjen poseben sklop palačnih zakonov, ki so urejali prebivalce ter vzpostavljali hierarhijo in red. Do 1920-ih je bila za kraljevo uporabo zgrajena vrsta novih palač; med njimi sta bili sodobnejša palača Dusit, zgrajena leta 1903, in palača Phaya Thai leta 1909. Te druge rezidence v Bangkoku so začele nadomeščati Veliko palačo kot glavno prebivališče monarha in njegovega dvora. Do leta 1925 je bila ta postopna selitev iz palače končana. Rast in centralizacija siamske države sta pomenili tudi, da so se različna vladna ministrstva povečala in so bila končno preseljena iz Velike palače v svoje prostore. Kljub temu je Velika palača ostala uradni in ceremonialni kraj bivanja ter prizorišče za dovršene starodavne slovesnosti monarhije. Konec absolutne monarhije je prišel leta 1932, ko je revolucija strmoglavila starodavni sistem vladanja in ga nadomestila z ustavno monarhijo. Danes je Velika palača še vedno središče slovesnosti in monarhije ter služi tudi kot muzej in turistična atrakcija. Zunanje dvorišče Zunanje dvorišče ali Khet Phra Racha Than Chan Nork (เขตพระราชฐานชั้นนอก) Velike palače je severozahodno od palače (severovzhodni del zaseda Tempelj Smaragdnega Bude). Skozi glavna vrata Visetchaisri je na levi Tempelj Smaragdnega Bude, na desni pa številne javne stavbe. Te stavbe vključujejo sedež in informacijski center Velike palače ter urad kraljeve družine. Druge pomembne stavbe znotraj dvorišča vključujejo Sala Sahathai Samakhom (ศาลาสหทัยสมาคม), ki se uporablja za pomembne sprejeme in sestanke. Sala Luk Khun Nai (ศาลาลูกขุนใน) je poslovna stavba, v kateri so nameščeni različni oddelki kraljeve družine. Tukaj je prej bila tudi glavna pisarna Kraljevega inštituta Tajske. Zunanje dvorišče ima majhen muzej, imenovan Paviljon regalij, kraljevih odlikovanj in kovancev. Vrata Phimanchaisri se odpirajo neposredno v prestolno dvorano Chakri Maha Prasat in so glavni portal iz zunanjega dvorišča v srednje dvorišče. Zgodovinsko gledano se je to dvorišče imenovalo Fai Na (ฝ่ายหน้า, dobesedno 'spredaj') in je služilo tudi kot sedež kraljeve vlade, z različnimi ministrskimi uradi, gledališčem, hlevi za kraljeve slone, barakami za kraljeve stražarje, kraljevo kovnico in arzenalom. Do leta 1925 so vse vladne agencije in delavci zapustili lokacijo, vse stavbe pa so bile preurejene za uporabo kraljeve družine. Tempelj Smaragdnega Bude Tempelj Smaragdnega Bude ali Wat Phra Kaew (วัดพระแก้ว) (uradno znan kot Wat Phra Si Rattana Satsadaram, วัดพระศรีรัตนศาสดาราม) je kraljeva kapela znotraj obzidja palače. Čeprav jo napačno imenujejo budistični tempelj, je v resnici kapela; ima vse značilnosti templja, razen bivalnih prostorov za menihe. Tempelj, zgrajen leta 1783, je bil zgrajen v skladu s starodavno tradicijo, ki sega nazaj v Wat Mahathat, kraljevo kapelo na posestvu kraljeve palače v Sukhothaiju in Wat Phra Si Sanphet v Ayutthayi. Znameniti Smaragdni Buda se hrani na posestvu templja. Tempelj je s štirih strani obdan z vrsto obzidanih križnih hodnikov s sedmimi različnimi vrati. Tako kot starodavna kraljeva templja v Sukhothaiju in Ayutthayi je tudi kompleks Wat Phra Kaew ločen od bivalnih prostorov kraljev. Znotraj teh zidov so stavbe in objekti za različne namene in v različnih slogih, ki odražajo spreminjajočo se arhitekturo med različnimi vladavinami kraljev. Kljub temu se večina stavb v notranjosti strogo drži klasične tajske arhitekture. Ustanovitev Templja Smaragdnega Bude sega v čas ustanovitve Velike palače in samega Bangkoka. Srednje dvorišče Največje in najpomembnejše dvorišče je Srednje dvorišče ali Khet Phra Racha Than Chan Klang (เขตพระราชฐานชั้นกลาง), ki je v osrednjem delu Velike palače, kjer so najpomembnejše stanovanjske in državne stavbe. Dvorišče velja za glavni del Velike palače in ga obdaja cesta Amornwithi, ki seka naravnost od vzhoda proti zahodu. Dvorišče je nadalje razdeljeno na tri skupine 'prestolnih dvoran' (Phra Thinang; พระที่นั่ง; Phra Thi Nang) in en vrt Siwalai. Skupina Phra Maha Monthien Skupina stavb Phra Maha Monthien (พระมหามณเฑียร) je približno na sredini Srednjega dvorišča, torej v samem srcu Velike palače. Skupina stavb v tradicionalnem tajskem slogu je obdana z nizkim zidom, saj je bilo to nekoč stanovanjsko in spalno prebivališče kraljev. Zato velja za najpomembnejši sklop prestolnih dvoran v celotni Veliki palači. Vse stavbe znotraj Maha Monthiena so obrnjene proti severu in so razporejene od spredaj do zadaj, pri čemer je dvorana za javne sprejeme spredaj, slovesne dvorane na sredini in stanovanjske dvorane zadaj, vse pa so med seboj povezane. Vsa kraljeva kronanja od kralja Rame II. so potekala znotraj obzidja te stavbne skupine. Gradnja se je začela leta 1785 po ukazu kralja Rame I. Prvotne stavbe so vključevale le prestolno dvorano Chakraphat Phimarn in prestolno dvorano Phaisan Thaksin. Kasneje je kralj Rama II. izvedel večje gradnje, vključno s prestolno dvorano Amarin Winitchai in drugimi prizidki. Kasneje v času svoje vladavine je dodal paviljon Sanam Chan in kitajski paviljon Narai. Kralj Nangklao (Rama III.) je stavbi preimenoval iz Chakraphat Phiman (kar pomeni 'Bivališče Chakravartina') v Maha Monthien (kar pomeni 'Velika kraljeva rezidenca'). Izvedel je večje prenove in večino svojega vladanja preživel v teh stavbah. Kralj Rama IV. je kasneje na severni in zahodni strani obzidja dodal dva oboka, imenovana vrata Thevaphibal oziroma Thevetraksa. Kralj Vajiravudh (Rama VI.) je na vzhodno in zahodno stran dvorane Amarin Winitchai dodal dva portika. Od takrat je večina stavb v prvotnem načrtu ostala, občasno pa so bile opravljene prenove pred pomembnimi obletnicami, kot je bilo praznovanje dvestoletnice Bangkoka leta 1982. Razen prestolne dvorane Amarin Winitchai je preostali del kompleksa zaprt za javnost. Vrata Thevaphibal so osrednji vhod v dvorano, vendar so osrednja vrata rezervirana izključno za uporabo kralja, drugi morajo vstopiti skozi druga dva vrata na obeh straneh. Vrata varujejo kipi v kitajskem slogu, vključno z mitološkimi bojevniki in levi. Vrata krasijo trije zvoniki v tajskem slogu, prekriti s kitajsko keramiko. Phra Thinang Amarin Winitchai Phra Thinang Amarin Winitchai Mahaisuraya Phiman ali na kratko Phra Thinang Amarin Winitchai je najsevernejša in najbolj spredaj med stavbami Maha Monthien. Je morda tudi najpomembnejša. Prestolna dvorana je bila zgrajena v tajskem slogu kot kraljeva dvorana za sprejem tujih veleposlanikov in za vodenje pomembnih državnih zadev in slovesnosti. Velika prestolna dvorana stoji na 50 cm visokem podstavku, streha pa je prekrita z zelenimi in oranžnimi ploščicami. Pediment je okrašen s fresko, ki prikazuje boga Indro. Glavna osrednja vrata so rezervirana za uporabo kraljeve družine, medtem ko morajo drugi vstopiti skozi sosednja stranska vrata. V dvorani sta dve vrsti kvadratnih stebrov, pet na levi in ​​šest na desni, okrašenih s tajskimi cvetličnimi vzorci. Kasetiran strop je okrašen s steklenimi mozaičnimi zvezdami. Na zadnji strani dvorane je prestol Bussabok Mala Maha Chakraphat Phiman (พระที่นั่งบุษบกมาลามหาจักรพรรดิพิมาน), ki ga obdajata dva pozlačena sedemstopenjska senčnika. Prestol je oblikovan kot čoln s paviljonom v obliki dežnika ​​(busabok) v sredini. Ta dvignjeni paviljon predstavlja goro Meru, središče budistične in hindujske kozmologije. Prestol je okrašen z barvnim emajlom in kamni, pa tudi s figurami dev in garud. Prestol je bil nekoč uporabljen za kraljeve avdience. Pred prestolom stoji še en prestol, imenovan prestol Phuttan Kanchanasinghat. Na vrhu prestola je masivni kraljevi devetstopenjski senčnik, pomemben simbol tajskega kraljevanja. Različne stopnje predstavljajo kraljevo moč in prestiž, ki se razteza v osem smeri: štiri glavne in štiri podglavne smeri. Zadnja in deveta stopnja predstavlja osrednjo smer, ki se spušča v zemljo. Ti velikanski dežniki so običajno postavljeni nad pomembnimi kraljevimi prestoli, od sedmih, ki so trenutno v Bangkoku, je šest teh dežnikov v bližini Velike palače, eden pa nad prestolom v prestolni dvorani Ananta Samakhom v palači Dusit. Prestol je sestavljen iz večplastnih kvadratnih ploščadi s sedežem na sredini. Prestol se uporablja za prvo kraljevo avdienco v času vladavine vsakega kralja ter za letna praznovanja rojstnih dni in druge kraljeve sprejeme. S tega prestola je kralj Rama II. leta 1821 sprejel Johna Crawfurda (prvega britanskega odposlanca v Siamu v skoraj 200 letih). Crawfurda je v Bangkok poslal generalni guverner Indije, lord Hastings, da bi se pogajal o trgovinski pogodbi. Phra Thinang Phaisan Thaksin Takoj zadaj je Phra Thinang Phaisan Thaksin (พระที่นั่งไพศาลทักษิณ). Dvorana pravokotne oblike je slavnostna dvorana, kjer potekajo najpomembnejši verski in državni obredi. To je glavno prizorišče, kjer se na začetku vladavine vsakega kralja izvajajo kraljeva kronanja. Zadnje kronanje je bilo tukaj 4. maja 2019 za kralja Ramo X. Prej je bila dvorana zasebna sprejemna dvorana in bivalni prostor kralja Rame I. Tukaj je pogosto gostil srečanja in večerje za svoje najbližje ministre in druge zaupanja vredne dvorjane. Po njegovi smrti je bila dvorana preurejena v slovesni prostor. Dolga pravokotna dvorana je okrašena z bogatimi freskami, ki prikazujejo prizore iz budistične in hindujske mitologije. V dvorani sta dva prestola. Prestol Atthit Utumbhorn Raja Aarn (พระที่นั่งอัฐทิศอุทุมพรราชอาสน์; Attathit U-thumphon Ratcha At) ali osmerokotni prestol je v vzhodnem delu dvorane. Ta nenavadno oblikovan lesen prestol ima obliko osmerokotne prizme in je okrašen z zlatim lakom, na vrhu pa je bel sedemstopenjski dežnik. Uporablja se med prvim delom kronanja, kjer je kralj tik pred kronanjem maziljen s sveto vodo; vsi kralji rodbine Chakri so opravili ta starodavni obred. Ko je kralj maziljen, lahko sedi pod kraljevim devetstopenjskim dežnikom kot popolnoma suveren kralj. Na drugi strani dvorane na zahodni strani je prestol Patharabit (พระที่นั่งภัทรบิฐ). Prestol je stol z podnožjem (bolj podoben evropskim) z dvema visokima mizama ob straneh. Na vrhu prestola je še en kraljevi devetstopenjski dežnik. Ta prestol se uporablja med glavnim delom kronanja, kjer kralju predstavijo različne predmete, ki sestavljajo kraljeve regalije. Kralj se krona sam, nato pa mu kraljevi brahmani slovesno predstavijo predmete regalije. Mednje spadajo: Velika krona zmage, Meč zmage, Kraljeva palica, Kraljeva muharica, Kraljeva pahljača in Kraljevi copati. Poleg tega, da je dvorana prizorišče teh pomembnih slovesnosti, hrani tudi figuro Phra Siam Devadhiraj. Ta figura je bila ustvarjena med vladavino kralja Rame IV., da bi simbolizirala in utelešala kraljestvo (Siam), njegovo blaginjo in varnost. Obstaja kot poosebitev naroda in se uporablja kot paladij za čaščenje. Zlata figura prikazuje stoječe božanstvo, oblečeno v kraljevsko odejo, ki nosi krono in v desni roki drži meč. Figura je visoka približno 20 centimetrov in je shranjena v omari v kitajskem slogu sredi dvorane Phaisan Thaksin, obrnjene proti jugu. Obstajajo tudi druge figure enakega obsega, ki prikazujejo druge hindujske bogove in boginje. Figuro so nekoč častili skoraj vsak dan; danes pa se verski obredi za čaščenje figure izvajajo le v času velikih kriz. Phra Thinang Chakraphat Phiman Phra Thinang Chakraphat Phiman (พระที่นั่งจักรพรรดิพิมาน) je za prestolno dvorano Phaisan Thaksin in je v samem središču stavb Maha Monthien. Dvorana je bila zgrajena med vladavino kralja Rame I. kot glavno stanovanje in spalni prostor monarha ter je najbolj notranji del Velike palače. Stanovanjska dvorana je bila sestavljena iz treh enakih pravokotnih stavb, ki so bile med seboj povezane. Srednji del stanovanjske dvorane (od treh) je sprejemnica, druga dva dela, vzhodni in zahodni, pa sta razdeljena na osebna apartmaja kralja. Vzhodni del je glavna spalnica monarha; dvorana je z zlato pregrado razdeljena na dve sobi. Severna soba vsebuje posteljo z baldahinom, ki je prvotno pripadala kralju Rami I.; nad to posteljo visi kraljevi devetstopenjski dežnik. Južna soba vsebuje garderobo in zasebno sobo, nad katero visi še en devetstopenjski dežnik. Zahodni del je bil uporabljen kot večnamenska dvorana za manjše slovesnosti in avdience; vendar je bila v času vladavine kralja Rame III. dvorana preurejena v spalnico. Po njegovi smrti je postala skladišče za različno orožje in dodatke monarha. Tukaj hranijo kraljeve regalije Tajske. Ko je bila dvorana Chakraphat Phiman prvič zgrajena, je bila v celoti pokrita s palmovimi listi; kasneje so te zamenjali s keramičnimi ploščicami, nato pa z glaziranimi ploščicami med vladavino kralja Rame V. Obstaja tradicija, da noben nekronani kralj ne sme spati v tej dvorani. Ko pa so bili kronani, so morali tam spati, četudi le nekaj noči, dobesedno na postelji svojih prednikov. Leta 1910, pred svojim kronanjem, je kralj Rama VI. dal v bližini spalnice namestiti dobro skrito moderno stranišče. Kralj je tukaj preživel veliko noči proti koncu svojega življenja in tukaj umrl leta 1925. Kralj Prajadhipok (Rama VII.) in kralj Rama IX. sta po kronanju v skladu s tradicijo tukaj preživela le nekaj noči. Med dvoranama Chakraphat Phiman in Phaisan Thaksin je majhna sprednja sprejemna dvorana, kjer je kralj lahko sprejemal dvorjane, medtem ko je sedel na majhnem odru. Na obeh straneh odra sta dvoja vrata, ki vodijo v kraljeve apartmaje za njim. Zadaj in južno od dvorane Chakraphat Phiman je zadnja sprejemna dvorana. To zadnjo dvorano obdajata dve stanovanjski veži. Rezervirani sta za člane kraljeve družine in kraljeve soproge z notranjega dvora. Imenujeta se: Thepsathan Philat Hall (พระที่นั่งเทพสถานพิลาศ) (na vzhodu) in Thepassana Philai Hall (พระที่นั่งเทพอาสน์พิไล; Theppha At Phailai) (na zahodu). Drugo Poleg teh veličastnih državnih zgradb je okoli struktur Phra Maha Monthien tudi več manjših struktur in paviljonov. Med njimi so štiri manjše dvorane ob straneh prestolne dvorane Amarin Winitchai. Na jugovzhodu je Phra Thinang Racharuedee (พระที่นั่งราชฤดี), paviljon v tajskem slogu, zgrajen med vladavino kralja Rame VI. kot zunanja dvorana za avdience. Jugozahodna stavba je Phra Thinang Sanam Chan (พระที่นั่งสนามจันทร์). Paviljon, zgrajen v času vladavine kralja Rame II., je tradicionalni tajski paviljon z dvignjeno ploščadjo v notranjosti. Na severovzhodu je Ho Sastrakhom (หอศาสตราคม) ali Ho Phra Parit (หอพระปริตร). V skladu s starodavnim izročilom je bila dvorana zgrajena za menihe Mon, s katerimi so ustvarjali sveto vodo, s katero so nato vsak večer škropili po palačnih tleh. Skupina Phra Thinang Chakri Maha Prasat Stavbe Phra Thinang Chakri Maha Prasat so sestavljene iz devetih večjih in manjših dvoran, ki so od severa proti jugu strukturirane po podobni shemi kot dvorane Maha Monthien, vendar se ti dve skupini stavb močno razlikujeta po slogu. Ta skupina palač je v središču, med skupinama Maha Montein in Maha Prasat. Celotna skupina Chakri Maha Prasat je bila delo kralja Rame V. in tujih arhitektov v 19. stoletju. Med vladavino kralja Rame I. je bilo območje nekoč obsežen vrt, kasneje imenovan Suan Sai (สวนซ้าย) ali 'Levi vrt', dvojček Suan Khwa (สวนขวา) ali desni vrt, danes vrtovi Siwalai. Vrtova sta dobila ime po svoji lokaciji levo in desno od stavb Maha Monthien. Med vladavino kralja Rame III. je bil za njegovo mater, princeso mater Sri Sulalai, zgrajen nov stanovanjski paviljon, imenovan Phra Tamnak Tuek (พระตำหนักตึก). Nova rezidenca je bila sestavljena iz več nizko ležečih stavb in paviljonov. Kralj Rama IV. je rezidenco razširil in jo podaril svoji soprogi, kraljici Debsirindri. V teh stavbah se je rodil (leta 1853) in živel kot otrok. Ko je kralj Rama V. leta 1868 zasedel prestol, se je odločil zgraditi novo skupino veličastnejših prestolnih dvoran, ki bi nadomestile stare strukture. Prva faza gradnje se je začela leta 1868, nato ponovno leta 1876, zadnja pa med letoma 1882 in 1887. Kralj Rama V. je v palači prebival do leta 1910, ko se je postopoma preselil v novo palačo Dusit, severno od Velike palače. Kralj Rama VI. je občasno bival v palači, vendar je imel raje druge rezidence v državi. Do vladavine kralja Rame VII. so stavbe nujno potrebovale prenovo, vendar je bila zaradi ekonomskih omejitev prenovljena le prestolna dvorana Chakri Maha Prasat. To delo je izvedel princ Itthithepsan Kritakara, diplomant arhitekture na École des Beaux-Arts v Parizu. Številna njegova dela si je mogoče ogledati še danes. Med vladavino kralja Rame IX. so številne stavbe ponovno postale tako dotrajane, da jih je bilo treba v celoti porušiti. Namesto tega so leta 2004 zgradili nove dvorane, ki so jih nadomestile. Prej je bilo na tem mestu enajst različnih stanovanjskih dvoran in paviljonov. Leta 2012 so ostale le tri, čeprav so bile popolnoma obnovljene: prestolna dvorana Chakri Maha Prasat, dvorana Moon Satharn Borom Ard in dvorana Sommuthi Thevaraj Uppabat. Za temi strukturami leži velika dvorana Borom Ratchasathit Mahoran, ki je bila nedavno obnovljena. Nobena od sob ni odprta za javnost, saj se v njej še vedno izvajajo državne funkcije. Menjava straže poteka na sprednjem dvorišču vsaki dve uri. Skupina Phra Maha Prasat Skupina stavb Phra Maha Prasat (พระมหาปราสาท) stoji na skrajnem zahodnem delu Srednjega dvorišča. Glavne stavbe na tem območju izvirajo iz časa vladavine kralja Rame I. in vsebujejo nekatere najstarejše obstoječe stavbe v Veliki palači. Celotna skupina prestolnih dvoran je znotraj obzidanega in tlakovanega dvorišča. Podobno kot drugi dve skupini so bile tudi stavbe Maha Prasat zgrajene, okrašene in obnovljene v času vladavin zaporednih kraljev. Stavbe tvorijo eno os od severa proti jugu, z javno prestolno dvorano spredaj in stanovanjskimi dvoranami zadaj. Obdajajo jih manjše funkcijske dvorane in paviljoni za uporabo kralja in njegovega dvora. Po izgradnji Velike palače je kralj Rama I. ukazal, da se zgradi kopija starodavnega Phra Thinang Sanphet Maha Prasat (พระที่นั่งสรรเพชญมหาปราสาท). Dvorana je bila prvotno v stari palači v Ayutthayi, ki je bila uničena pred 15 leti. Ta nova prestolna dvorana je dobila ime Phra Thinang Amarinthara Pisek Maha Prasat (พระที่นั่งอมรินทราภิเษกมหาปราสาท). Gradnja se je začela leta 1782 in končala leta 1784. To je bila dvorana, v kateri je kralj Rama I. praznoval svojo popolno slovesnost kronanja. Leta 1789 pa je v stavbo udarila strela in je pogorela do tal. Namesto tega je kralj Rama I. ukazal zgraditi novo dvorano z drugačno zasnovo in imenom. Zaradi te katastrofe je kralj Rama I. napovedal, da bo rodbina Chakri trajala le 150 let od svoje ustanovitve. Ta prerokba je bila zapisana v dnevniku sodobne princese; kralj Rama V. jo je po branju mnogo let pozneje pripomnil, da je 150 let prekratko in da je princesa morala nenamerno izpustiti ničlo. Prerokba se je v glavah mnogih ljudi ponovno pojavila, ko je le tri mesece po praznovanju 150. obletnice dinastije prišlo do siamske revolucije leta 1932. Revolucija je absolutno monarhijo kraljev Chakri nadomestila z ustavno monarhijo v skladu s prvo siamsko ustavo. Nato sta bili zgrajeni dve novi dvorani, Dusit Maha Prasat in Phiman Rattaya, vsaka namenjena bodisi za slovesno bodisi za stanovanjsko uporabo. Od takrat v njej ni bilo nobenih kronanj. Po smrti kralja Rame I. je bila dvorana uporabljena za njegovo uradno pogrebno slovesnost. Od takrat je postalo običaj, da se posmrtni ostanki kraljev, kraljic in drugih visokih članov kraljeve družine za uradno žalovanje namestijo v dvorano. Vhod v to skupino stavb je skozi ena od treh vrat na severnem koncu obzidja. Ta vrata so okrašena s kitajskim porcelanom s cvetličnimi vzorci. Za javnost je odprta le prestolna dvorana Dusit Maha Prasat. Obrambni zidovi Obzidje Velike palače je bilo zgrajeno med vladavino kralja Rame I. leta 1782. Kasneje, med vladavino kralja Rame II., sta bila Velika palača in njeno obzidje razširjena proti jugu. Topovske položaje so nadomestile stražarnice in dobile rimana imena. Severni zid meri 410 metrov, vzhodni 510 metrov, južni 360 metrov in zahodni 630 metrov, skupaj 1910 metrov. V zunanjem obzidju je 12 vrat. V notranjosti palače je bilo več kot 22 vrat in labirint notranjih zidov; vendar so nekateri od teh že porušeni. Okoli zunanjega obzidja je tudi 17 majhnih utrdb. Na vzhodnem obzidju, obrnjenem proti cesti Sanamchai, sta dve prestolni dvorani. Muzej templja smaragdnega Bude Muzej templja Smaragdnega Bude (พิพิธภัณฑ์วัดพระศรีรัตนศาสดาราม) je kljub svojemu imenu glavno skladišče artefaktov kompleksa Velike palače in templja Smaragdnega Bude. Muzej stoji med zunanjim in srednjim dvoriščem ter nasproti skupine Phra Thinang Maha Prasat. Stavba na sedanji lokaciji je bila zgrajena leta 1857 med vladavino kralja Rame IV. kot Kraljeva kovnica (โรงกษาปณ์สิทธิการ, Rong Kasarp Sitthikarn). Kralj Rama V. je ukazal razširitev kovnice, vendar je stavba kmalu zatem uničena v požaru in jo je bilo treba obnoviti. Dvonadstropna stavba je pravokotne oblike. Portik ima štiri jonske stebre z žlebljenjem in kapiteli iz zeljnih listov. Sprednji zatrepi stavbe imajo renesančno letev. Spodnji del zunanjih sten je iz ometanih opek. Zgornja okna imajo polkrožna francoska okna s pilastri na obeh straneh. Leta 1902 je bil zunaj obzidja palače zgrajen nov oddelek kraljeve kovnice, stara stavba kovnice pa je ostala prazna. Stavba je bila nato najprej preurejena v vojašnico kraljeve straže, kasneje pa v klub častnikov kraljeve straže. Leta 1982, ob dvestoletnici ustanovitve Bangkoka in izgradnje Velike palače, je bila stavba izbrana za lokacijo novega muzeja. Ustanovljen je bil na pobudo princese Mahe Chakri Sirindhorn, da bi hranil določene arhitekturne elemente, ki jih je bilo treba zamenjati; različne artefakte in podobe Bude, ki jih je Veliki palači podarila širša javnost. V pritličju muzeja je razstavljen raznolik izbor artefaktov. Med njimi so bili določeni arhitekturni elementi, ki so bili med različnimi prenovami odstranjeni iz različnih stavb v Veliki palači, pa tudi kamnite podobe Bude in kitajski kipi. Med njimi so bile številne figure iz tajske književnosti, Ramakienov, kot sta Suvannamaccha in Hanuman. Kamnite figure izvirajo iz časa vladavine kralja Rame III. in so bile kasneje preseljene v muzej, da bi preprečili poškodbe. V osrednji dvorani so kosti belih slonov. Ti sloni v resnici niso bili beli, vendar imajo določene posebne značilnosti, kot so rožnata barva in kremne oči. Beli slon je bil pomemben simbol kraljevanja; več ko je imel monarh, večji je bil njegov ugled. To prepričanje in čaščenje živali je skupno mnogim drugim kulturam jugovzhodne Azije. V sobah v zgornjem nadstropju je razstavljenih več umetniških in dragocenih predmetov. V glavni dvorani sta dva arhitekturna modela Velike palače, prvi predstavlja Veliko palačo v času vladavine kralja Rame I., drugi pa v času vladavine kralja Rame V. Za njima so številne podobe Bude in spominski kovanci. V vratih, ki vodijo v glavno dvorano, je majhna sedežna ploščad iz biserne matice, znana kot Phra Thaen Song Sabai (พระแท่นทรงสบาย), ki je nekoč bila v prestolni dvorani Phra Thinang Phiman Rattaya. Ploščad je bila uporabljena za neformalno občinstvo in izvira iz časa kralja Rame I. Na koncu glavne dvorane stoji prestol Phra Thaen Manangsila (พระแท่นมนังคศิลาอาสน์; Phra Thaen Manangkha Sila At), za katerega velja, da izvira iz kraljestva Sukhothai in ga je kralj Rama IV., ko je bil še menih, prinesel nazaj v Bangkok. Ob stenah na obeh straneh dvorane so štiri različne podobe Bude v javanskem slogu; kupil jih je kralj Rama V. V sobi desno od prestola Manangsila so razstavljena različna sezonska oblačila Smaragdnega Bude. Levo od glavne dvorane je lakirana pregrada, ki prikazuje kronanje Šive, kralja bogov. Pregrada je bila prej shranjena v Phra Thinang Amarinthara Pisek Maha Prasat; pred ognjem jo je očitno rešil sam kralj Rama I. Preostali del zgornjega nadstropja razstavlja različne umetniške predmete (kot je model gore Kailaš) in druge podobe Bude. Sklici Viri Zunanje povezave Official Website of the Grand Palace Bureau of the Royal Household Arhivirano 22 March 2016 na Wayback Machine.