NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Wat Paknam Bhasicharoen

El templo de Paknam Bhasicharoen (en tailandés: วัดปากน้ำภาษีเจริญ) es un monasterio famoso en Tailandia. Está en una parte del delta del río Chao Phraya en Bangkok, en el borde del canal de Bangkok Yai. Antes se llamaba Templo de Samuttaram. El templo de Paknam Bhasicharoen es un templo, construido en la mitad del periodo Krungsri Ayudhya, desde el año 1488 hasta el 1629. Fue fundado por una dinastía, aunque en el archivo del templo no se dice claramente cómo se llamaba la dinastía. El templo estaba en una provincia llamada Thon Buri ( actualmente la provincia de Bangkok) y aparecía en una leyenda que el rey Rama III lo había convertido en el principal monasterio en aquel período. Las pruebas antiguas y la arquitectura demuestran que el rey y la reina lo empezaron a construir en la mitad del período de Krungsri Ayudhya. El templo de Paknam Bhasicharoen está en una isla triangular. Podemos observar varios ejemplos de arquitectura y antigüedades, como la torre de Pra Trai Pi Dok, construidos con una excepcional habilidad por los artesanos que vivieron en el periodo de Pranarai Maharaj. Se empleó a un único técnico para construir la capilla. Luego llegó el primer abad, ya en el período de Somdet Phra Chao Ekkathat. Se trataba de un monje que se llamaba Phra kru Racha Munee. En el archivo de Rattanakosin, aparece que el rey Rama I fue a entregar ropa para los monjes en el templo de Paknam. También Phra Chao Taksin donó dinero para reparar el techo del templo. Luego el Rama III remodeló el templo en el comienzo del período de Rattana Kosin y lo mantuvo. En el período del Rama V, éste permitió reparar el templo igualmente. Después otros miembros de la realeza fueron al templo para dar el Kra Tin (ropa de monjes para ponerse en la temporada de lluvias). En el período del Rama VI, este templo se dañó. No había ningún abad, había sólo un administrador de otro monasterio. Phra Samutsod Chantasaro fue por aquel entonces el abad nuevo del templo de Paknam Bhasicharoen. Enseñaba la doctrina de Buda y Samatha Wipassana Gummattathan (el camino para tranquilizarse y dejar los pecados). También promovía los estudios sobre teología y Pali. Estableció el colegio de la sagrada escritura más moderno de aquel momento. Ahora mucha gente va para aprender la doctrina de Buda. El colegio está creciendo y se ha convertido en un centro para la meditación y la educación en Pali. Phra Samutsod Chantasaro se convirtió en una divinidad del budismo comprometido y recibió la última promoción llamada Phramongkolthepmuni. En el período del rey Rat, trabajó como decano interino. Durante el reinado del rey Bhumibol Adulyadej, el templo de Paknam Bhasicharoen mejoró y pasó por una importante renovación. Los artesanos del período de Rattana Kosin, cambiaron casi toda la arquitectura del monasterio, pero la base sigue siendo la que se construyó originalmente.
Ubonrat Bridge

Ubonrat Bridge, sometimes written as Ubolratana Bridge (Thai: สะพานอุบลรัตน์, pronounced [sā.pʰāːn ʔùʔ.bōn.rát]) is a historic bridge spanning Khlong Khu Mueang Doem (old city moat) in Rattanakosin Island or Bangkok's old town zone. Background The bridge was built in 1912 as a memorial to Princess Ubolratana Narinaga, the consort of King Chulalongkorn (Rama V). It was built on a former bridge called "Hua Takae" (หัวตะเข้, pronounced [hǔa̯ tā.kʰêː]), which means "the head of a crocodile". The plaster banisters were designed in the Thai style with the name plate of the bridge set at the middle. It is now a recognised ancient monument since 1988 by the Fine Arts Department. It connects two roads running along Khlong Khu Mueang Doem: Atsadang and Rachini Roads. At either end of the bridge are two short roads named Phra Phiphit (west) and Phra Phithak (east), both named after sons of King Phutthaloetla Naphalai (Rama II), who once had residences in the area during the early Rattanakosin period. This bridge, like nearby ones such as Mon Bridge, Saphan Hok, and Pi Kun Bridge, spans Khlong Khu Mueang Doem. References
Phu Toei National Park

Phu Toei National Park (อุทยานแห่งชาติพุเตย) is a national park, with an area of 198,422 rai ~ 317 square kilometres (122 sq mi) in Dan Chang District of Suphan Buri Province, Thailand. It has been the 86th national park since 30 September 1998. On 26 May 1991, Lauda Air Flight 004 crashed in the land that later became the park after one of the Boeing 767's thrust reversers deployed in flight. The park is visited by about 300 people monthly during the high season. The Daily Xpress of Singapore states that the park "goes down as one of Thailand's least known and least visited national parks. So much so, that most Suphan Buri folk don't even realise that their province has a national park." A dominant feature of the park is Khao Thevada ('Angel Mountain'), a 1,123-metre (3,684 ft) mountain that is the highest in the province. The mountain is on the borders of Kanchanaburi and Uthai Thani Provinces. Television episodes PPTV HD36 discussed Phu Toei National Park on Smile by the Highway, 26 March 2020, in "Conquer the top of the mountain.". Location See also List of mountains in Thailand List of national parks of Thailand DNP - Phu Toei National Park List of Protected Areas Regional Offices of Thailand References
Parque nacional Phu Toei

El Parque nacional Phu Toei (en tailandés, อุทยานแห่งชาติพุเตย) es un área protegida del centro de Tailandia, en la provincia de Suphan Buri. Tiene 319 kilómetros cuadrados de extensión. Las reservas forestales de Ong Phra, Phu Rakam y Khao Huai Phlu fueron declaradas el 85.º parque nacional de Tailandia en el año 1998.​ El pico más alto del parque es el "Thewada Crest" o "Dheva Peak", con 1.123 m s. n. m. En estos bosques se encuentran ejemplares de Pinus merkusii.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque nacional Phu Toei. (en inglés) Phu Toei National Park (en dnp.go.th)
Queen Sirikit Gallery

Queen Sirikit Gallery or Queens Gallery (Thai: หอศิลป์สมเด็จพระนางเจ้าสิริกิติ์ พระบรมราชินีนาถ) is an art museum in Bangkok, Thailand. The gallery was established in 2003 after a request by Queen Sirikit of Thailand. She named the exhibition center "The Queen Sirikit Arts Exhibition Center" in Thai, and "The Queen's Gallery" in English. The Queen's Gallery Foundation was established on 6 May 2003, and the queen presided at the official opening on 9 August 2003. The gallery has 3,700 square metres (40,000 sq ft) of floor space in a five-storey building. References
Comando de Operações de Segurança Interna

Comando de Operações de Segurança Interna (em inglês: Internal Security Operations Command, ISOC ; em tailandês: กองอำนวยการรักษาความมั่นคงภายในราชอาณาจักร) é o braço político das Forças Armadas Reais da Tailândia. A organização foi responsável pela supressão de grupos de esquerda nas décadas de 1960 a 1980. Durante esse período, esteve implicada em atrocidades contra ativistas e civis. Após o fim da Guerra Fria foi empregada em diversas outras missões como o combate às drogas ou ao terrorismo, o controle da imigração ilegal, dentre outros. Atualmente desempenha um papel fundamental na luta contra a insurgência no sul da Tailândia. Formalmente, está colocada sob a autoridade do Gabinete do Primeiro-Ministro, porém está de facto sob o controle dos militares. Em agosto de 2006 também esteve implicada em uma conspiração para assassinar o primeiro-ministro Thaksin Shinawatra quando o tenente Thawatchai Klinchana, o motorista do vice-diretor do Comando de Operações de Segurança Interna, Pallop Pinmanee, foi encontrado dirigindo um carro contendo 67 quilos de explosivos perto da residência do primeiro-ministro. Depois que Thaksin foi deposto por um golpe de Estado em setembro de 2006, críticos apontam que a junta militar transformou o Comando de Operações de Segurança Interna em um "governo dentro de um governo", dando-lhe ampla autoridade sobre a Comissão Nacional Anticorrupção, o Departamento de Investigação Especial e o Escritório Antilavagem de Dinheiro. Em junho de 2007, a junta militar aprovou um projeto de lei de segurança nacional que deu à organização amplos poderes para lidar com "novas formas de ameaças" ao país. A reformulação do Comando de Operações de Segurança Interna inspirou-se no Departamento de Segurança Interna dos Estados Unidos e deu à organização novos poderes abrangentes para permitir que seu chefe implementasse medidas de segurança, tais como buscas sem necessidade de aprovação do primeiro-ministro. A organização mantém um forte suporte ao regime militar tailandês e, segundo o cientista político Puangthong Pawakapan, constitui um "estado profundo". Referências
Royal Thai Air Force Museum

The National Aviation Museum of the Royal Thai Air Force (Thai: พิพิธภัณฑ์กองทัพอากาศและการบินแห่งชาติ) is located in Don Muang Royal Thai Air Force Base in Don Mueang district, Bangkok, Thailand. It is located on the Phahonyothin Road just to the south of Wing 6 of the domestic terminal of the Don Mueang Airport. It has been served by the Royal Thai Air Force Museum BTS station since 16 December 2020. Overview The museum was established in 1952 to collect, preserve and restore various airplanes and other aviation equipment used by the Royal Thai Air Force. In addition to one F11C and other rare aircraft, the museum's collection also includes one of only two surviving Japanese Tachikawa Ki-36 trainers, the last surviving Vought O2U Corsair, one of three surviving Curtiss BF2C Goshawks, a Spitfire and several Nieuports and Breguets. The museum provides details of Thailand's role in World War II. Imperial Japanese forces landed at various points in Thailand on 8 December 1941, and after resisting for one day, the Thai forces were ordered to cease fire and allow Japanese forces to pass through the kingdom. The Thai government of Field Marshal Pibun Songkram would also declare war on both Britain and the United States in January 1942 (though the declaration was never delivered to the US by the Thai ambassador), and Thailand remained technically a Japanese ally until the Japanese surrender in August 1945, despite the existence of a large anti-Japanese underground. The museum contains several paintings of Thai fighter aircraft intercepting attacking US B-29s, P-38s and P-51s. Renovation Since 2012, the Royal Thai Air Force Museum has received basic repair. In 2020 the Royal Thai Air Force Museum renovated the Air Force Museum building area to prepare for the Royal Thai Air Force Academic Seminar 2020. The objectives of the renovation is to create an understanding of the RTAF Strategic Direction / Position, which recognizes the national defense industry in accordance with government policy which will lead to concrete Thailand 4.0 and raise awareness in the development of Sustainable and Smart Air Force with transparency and also enhance knowledge in every dimension (All Domains) in the development of the Air Force and listen to opinions from relevant parties to be a guideline for mobilization of national forces For the development of the Air Force. Aircraft on display Gallery See also List of aerospace museums References Notes External links Royal Thai Air Force Museum (Archived) Attractions Weaving (Thai) List of Airframes A BRIEFER HISTORY OF THE ROYAL THAI AIR FORCE (Archived)
Thailands flygvapenmuseum

Thailands flygvapenmuseum är ett militärhistoriskt museum beläget på Don Mueang internationella flygplats i norra delen av Bangkok, Thailand. Museet påbörjade 1952 med att samla in, bevara och återställa olika militära flygplan och annan flygplansutrustning som använts av Thailands flygvapen. Museet är beläget på Phahonyothin road strax söder om inrikesterminalen vid Don Mueang internationella flygplats och är öppet för allmänheten. I museets utställning ingår ett flygplan av typ JAS 39A Gripen, vilket skänktes av Saab till 100-årsjubileet av det thailändska flygvapnet, som ägde rum den 2 november 2013. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Thailands flygvapenmuseum. Officiell webbsida Engelska
Parque nacional de Mu Ko Lanta

El Parque nacional de Mu Ko Lanta (en tailandés, อุทยานแห่งชาติหมู่เกาะลันตา) es un área protegida en la parte meridional de la provincia de Krabi, en el sur de Tailandia. Tiene una superficie de 134 kilómetros cuadrados, de los que el 81% son marinos. Fue declarado en 1990. Está formado por varias islas, de las que las más grandes son Ko Lanta Noi y Ko Lanta Yai. Aunque ambas están habitadas, Ko Lanta Yai es el principal centro turístico. El parque nacional comprende diferentes archipiélagos: Ko Rok, Ko Ngai, Ko Ha y Ko Lanta.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque nacional de Mu Ko Lanta. National Park, Wildlife and Plant Conservation Department
Parque Nacional de Mu Ko Lanta

O Parque Nacional de Mu Ko Lanta (Thai: อุทยานแห่งชาติ หมู่ เกาะลันตา) é um parque nacional na parte sul da província de Krabi, na Tailândia, consistindo em várias ilhas. As duas maiores ilhas são Ko Lanta Noi e Ko Lanta Yai. Embora ambos são habitadas. Ko Lanta Yai é o destino turístico primário. O parque foi criado em 1990 e abrange 134 km2. Referências Ligações externas National Park, Wildlife and Pl
Ministry of Labor (Thailand)

The Ministry of Labor (Abrv: MOL; Thai: กระทรวงแรงงาน, RTGS: Krasuang Raengngan) is a Thai government body responsible for overseeing labour administration and protection, skill development, and the promotion of employment in Thailand. The ministry was founded in 1993 as the "Ministry of Labor and Social Services", then later renamed "Ministry of Labour" in 2002. Organisation and budget Article 35 of the Act on Reorganization of Ministries, Ministerial Bureaus, and Departments, B.E.2545 (2002), established the following MOL structure: Office of the Minister Office of the Permanent Secretary Department of Employment Department of Skill Development Department of Labor Protection and Welfare (DLPW) Social Security Office For FY2019, the ministry's budget is 52,594 million baht. See also Thai labour law References External links Prohibited Occupations in Thailand
Royal Thai Mint

The Bureau of Royal Thai Mint (Thai: สำนักกษาปณ์ or โรงกษาปณ์; RTGS: Samnak Kasap or Rong Kasap) is situated in Pathum Thani, Thailand. It is a sub-division of the Treasury Department, Ministry of Finance. History The first mint was established in 1860, inside the Grand Palace, as Rong Krasap Sitthikan (Thai: โรงกระสาปน์สิทธิการ). Because of limited space, the mint was moved to the new building in 1875 (where Wat Phra Kaew Museum is located today). Then it was moved to Chaofa Road in 1902 (where the National Gallery is located today), to Pradiphat Road in 1972 and to the present mint in 2002. The mint at Pathum Thani was officially opened by Princess Maha Chakri Sirindhorn on 2 July 2003. The Royal Thai Mint is responsible for the production of Thai coins, medals and Royal Thai orders and decorations. The coin distributor is responsible of the Bureau of Monetary Management. External links Official website (in Thai) References
Koninklijke Thaise Munt

De Koninklijke Thaise Munt (Thais: สำนักกษาปณ์) is het nationale munthuis van Thailand. Sinds 2003 is de Munt gevestigd in Pathum Thani (voorheen was de Munt gevestigd in het Koninklijk Paleis van Bangkok -sinds 1860- en verhuisde in 1875, 1902 en 1972 opnieuw). De Munt slaat de munten van de Thaise baht. Externe link Officiële website
Королевский монетный двор Таиланда

Королевский монетный двор Таиланда (тайск. พระบรมมหาราชวัง) — таиландское государственное предприятие, было учреждено в 1860 году. Первоначально находилось в палатах Большого дворца в Бангкоке. В 1875 году данная структура была перенесена из-за нехватки производственного места в здание, которое сейчас занимает музей Ват Пхракэу. В 1902 году двор вновь переводят — на улицу Чао Фа, в здание, где ныне находится Национальная галерея. В новом здании двор смог увеличить объём чеканки до уровня более 40 млн монет ежегодно. В 1930 году из-за экономического кризиса производство монет значительно снизилось. Также этому способствовало ведение на тайской территории монет, отчеканенных за рубежом. Восстановить прежнюю деятельность двора удалось лишь в 1933 году. В 1972 году монетный двор переехал на улицу Падипат. В Патхумтхани (загородной части Бангкока) двор обосновался в 2002 году, для того, чтобы не загрязнять производственными выбросами окружающую среду многонаселенного Бангкока. Двор подведомствен казначейству при Министерстве финансов Таиланда. Монетный двор производит циркуляционные монеты из жёлтого сплава, никеля, а также биметаллические и памятные монеты, посвящённые значимым событиям Таиланда. Ссылки Королевский монетный двор Таиланда, Планета монет Королевский монетный двор Таиланда, www.concentre.ru Монеты Таиланда, Следопыт
Королівський монетний двір Таїланду

|материнська_компанія= |розмір_логотипу= |співробітники= Королівський монетний двір Таїланду (тай. สำนักกษาปณ์) — державне підприємство Таїланду, яке є підрозділом Казначейського департаменту Міністерства фінансів. Основною діяльністю підприємства є виробництво розмінних та пам'ятних монет, медалей, а також королівських орденів та відзнак. Нині монетний двір розташований у районі Кхлонг-Луанг провінції Патхумтхані, на північ від Бангкока. Історія Перший монетний двір у Таїланді був заснований у 1860 році королем Монгкутом (Рамою IV). Він розташовувався на території Великого палацу в Бангкоку і мав назву Rong Krasap Sitthikan (тай. โรงกระสาปน์สิทธิการ). Створення власного монетного двору мало на меті модернізувати грошову систему країни та замінити традиційні гроші на монети європейського зразка. З часом виробничі потужності у Великому палаці стали недостатніми для зростаючого попиту на монети. У 1875 році, за правління короля Чулалонгкорна (Рами V), монетний двір було перенесено до нової будівлі, де нині розташований Музей Ват Пхра Кеу (Храму Смарагдового Будди). У 1902 році виробництво знову змінило місце розташування, переїхавши на вулицю Чао Фа (нині там знаходиться Національна галерея Таїланду). У новій будівлі вдалося значно збільшити обсяги карбування, досягнувши рівня понад 40 мільйонів монет щорічно. Проте економічна криза 1930-х років призвела до значного скорочення виробництва, чому також сприяло введення в обіг монет, виготовлених за кордоном. Відновити повноцінну діяльність двору вдалося лише у 1933 році. У 1972 році монетний двір переїхав на вулицю Падіпат. Сучасний комплекс монетного двору було відкрито у 2002 році в провінції Патхумтхані, у передмісті Бангкока. Перенесення виробництва за межі густонаселеної столиці мало на меті зменшення забруднення навколишнього середовища в мегаполісі. Офіційне відкриття нового комплексу відбулося 2 липня 2003 року за участі принцеси Маха Чакрі Сіріндорн. Діяльність Королівський монетний двір відповідає за повний цикл виготовлення нумізматичної продукції та державних нагород. Основні напрямки діяльності включають: Виробництво обігових монет: карбування монет національної валюти — бата — з різних сплавів (алюмінієва бронза, нікель, мідно-нікелевий сплав тощо). Пам'ятні та ювілейні монети: випуск монет із дорогоцінних (золото, срібло) та недорогоцінних металів, а також біметалевих монет, присвячених важливим історичним подіям, королівській родині та культурній спадщині Таїланду. Медалі та ордени: виготовлення державних нагород, орденів та медалей для королівського двору та уряду. Розповсюдженням продукції монетного двору займається Бюро управління валютою (Bureau of Monetary Management). Примітки Посилання Офіційний сайт (тай.)
Indoor Stadium Huamark

Indoor Stadium Huamark (Thai: อินดอร์ สเตเดียม หัวหมาก, RTGS: Indo Satediam Hua Mak, pronounced [ʔīn.dɔ̄ː sā.tēː.dîa̯m hǔa̯ màːk]) is an indoor sporting arena, located in Hua Mak Subdistrict, Bang Kapi, Bangkok, Thailand. It is next to Rajamangala National Stadium and is a part of Hua Mak Sports Complex. The original capacity of the arena is 15,000 spectators and it was built in 1966 for the 5th Asian Games. After renovation for 2012 FIFA Futsal World Cup, the capacity is reduced to 6,000 seats and expandable to 8,000 seats. It is used mainly for concerts, badminton, boxing, basketball, futsal, and volleyball. On 22 May 2001, Irish vocal pop band Westlife held a concert for their Where Dreams Come True Tour supporting their album Coast to Coast. History Indoor Stadium Huamark originally named Kittikachorn Stadium, based on the last name of former prime minister Thanom Kittikachorn. The stadium was built for the 1966 Asian Games which was hosted by Thailand. The name was later changed to Indoor Stadium Huamark until today. Transportation Indoor Stadium Huamark is accessible via Ramkhamhaeng station of the Airport Rail Link, and will be accessible via SAT station of the MRT Orange Line approximately by 2028. References External links Media related to Indoor Stadium Huamark at Wikimedia Commons Arena information (in Thai)
Estadio Cubierto Huamark

El Estadio Cubierto Huamark​ (en tailandés: อินดอร์ สเตเดียม หัวหมาก) es el nombre que recibe un recinto techado multipropósito, ubicado en la ciudad de Bangkok, la capital del país asiático de Tailandia. La capacidad del estadio es de 15 000 espectadores y fue construido en 1966 para los quintos Juegos de Asia. Se utiliza principalmente para conciertos, boxeo, baloncesto, fútbol sala y voleibol. Véase también Estadio cubierto Instalación deportiva Baloncesto Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estadio Cubierto Huamark.
Palazzetto dello sport Huamark

Il palazzetto dello sport Huamark è un'arena coperta di Bangkok. Storia e descrizione Inaugurato nel 1966 in occasione dei V Giochi asiatici e costruito su progetto della facoltà di architettura dell'università Chulalongkorn ha una capienza è di 15 000 posti. Al suo interno si svolgono attività sportive riguardanti principalmente la pallavolo, la pallacanestro, il pugilato e il calcio a 5, oltre a concerti. La struttura ha ospitato i XIII Giochi asiatici nel 1998, i I Giochi asiatici indoor nel 2005 e alcune gare di pallavolo durante la XXIV Universiade nel 2007 e di calcio a 5 durante la FIFA Futsal World Cup 2012; ha ospitato inoltre diverse tappe del World Grand Prix di pallavolo, tra cui la fase finale nell'edizione 2016. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su palazzetto dello sport Huamark Collegamenti esterni (EN) FIVB - Palazzetto dello Sport Huamark, su worldgrandprix.2016.fivb.com.
Sriracha Tiger Zoo

The Sriracha Tiger Zoo was a zoo in Sri Racha, a city on the outskirts of Pattaya, a seaside city in Chonburi Province, Thailand. It was about 110 km (68 mi) from Bangkok. The zoo claimed a large population of tigers and crocodiles. Due to the Thai economy's collapse in 2021 as a result of the COVID-19 pandemic, Sriracha Tiger Zoo had to close its doors. Internet meme Photographs of a female tiger nursing piglets wrapped in tiger skin, accompanied by a fictitious story about a zoo in California, were actually taken at Sriracha. Controversy The Animal Welfare Institute reported in 2004 that the zoo had been using tigers and elephants in circus shows, including tigers leaping through rings of fire, walking across a double tightrope, parading around a ring on their hind legs, and riding on horseback. AWI reported "potentially dangerous human-tiger and human-elephant close interaction", "bizarre multi-species enclosures", tigers being struck with steel poles by trainers and implications that tigers were being bred for export to China. World Animal Protection reported in 2016 that the tigers 'appeared in the poorest condition of all those observed in our research.' References