Wat Arun

Wat Arun Ratchawararam Ratchawaramahawihan (tajsko วัดอรุณราชวราราม ราชวรมหาวิหาร ) ali Wat Arun (tajska izgovorjava: [wát ʔarun], "tempelj zore") je budistični tempelj (wat) v okrožju Bangkok Yai v Bangkoku na Tajskem. Stoji na Thonburiju na zahodnem bregu reke Chao Phraya. Ime templja je po hindujskem bogu Aruṇa, ki je pogosto poosebljen kot sevanje vzhajajočega sonca. Wat Arun je med najbolj znanimi znamenitostmi Tajske. Čeprav tempelj obstaja vsaj od 17. stoletja, je bil njegov značilni prang (zvonik) zgrajen v začetku 19. stoletja med vladavino Rame II. in Rame III. Etimologija Ime Wat Arun izhaja iz hindujskega boga Arune, ki je voznik sončnega boga Surye. Zgodovina Na mestu Wat Aruna je že od časa kraljestva Ayutthaya, pred vladavino kralja Naraija, stal budistični tempelj. Takrat je bil znan kot Wat Bang Makok, ki je bil kasneje skrajšan na Wat Makok, po vasi Bang Makok, v kateri je bil zgrajen (makok je tajsko ime za rastlino Spondias pinnata). Po besedah ​​zgodovinarja princa Damronga Rajanubhaba je bil tempelj prikazan na francoskih zemljevidih ​​med vladavino Naraija (1656–88), ki sta jih narisala Claude de Forbin in de Lamare. Tempelj je Taksin (1767–82) preimenoval v Wat Chaeng, ko je po padcu Ayutthaye v bližini templja ustanovil svojo novo prestolnico Thonburi. Domneva se, da se je Taksin zaobljubil, da bo tempelj obnovil, ko ga je ob zori prečkal. V templju je bila podoba Smaragdnega Bude, preden so jo leta 1785 prenesli v Wat Phra Kaew na vzhodnem bregu reke. Tempelj je stal na posestvu kraljeve palače med Taksinovo vladavino, preden je njegov naslednik Rama I. (1782–1809) palačo preselil na drugo stran reke. Zapuščen je bil do vladavine Rame II. (1809–24), ki je dal tempelj obnoviti in začel načrtovati dvig glavne pagode na 70 m. Dela na pagodi so se začela med vladavino Rame III. (1824–51). Glavni prang je bil dokončan leta 1851, po devetih letih neprekinjene gradnje. Leta 1858 je Henri Mouhot, francoski ekspedicionist, zapisal podrobna opazovanja Wat Changa (dobesedno Wat Chaeng, Wat Arun) v svojih potopisnih dnevnikih Voyage dans les royaumes de Siam, de Cambodge, de Laos, ko je potoval v Siam. Nous devons ajouter que la plus belle pagode de Bangkok, celle de Wat-Chang, n’est cependant pas renfermée dans l’enceinte du palais, mais s’élève vis-à-vis, sur la rive droite du Ménam. Sa flèche, haute de deux cents pieds, est le premier indice de la capitale qu’aperçoit le voyageur qui remonte le fleuve en venant de la mer. (Prevod): Naj dodam, da se Wat Chaeng, najlepši tempelj v Bangkoku, ne nahaja na posestvu palače, temveč veličastno stoji na desnem bregu reke. Zvonik pagode, ki je visok več kot 60 metrov, je prvi znak za popotnike, ki plujejo gorvodno od ustja reke, da so prispeli v prestolnico. Tempelj je bil deležen večjih obnov med vladavino Chulalongkorna (Rama V., 1868–1910) in leta 1980, pred dvestoletnico ustanovitve Bangkoka. Najobsežnejša obnovitvena dela na prangu so bila izvedena med letoma 2013 in 2017, med katerimi je bilo zamenjanih veliko število razbitih ploščic, za obnovo številnih površin pa je bil uporabljen apneni omet (ki je nadomestil cement, uporabljen med prejšnjimi obnovami). Ko so se dela leta 2017 bližala koncu, so fotografije rezultatov naletele na nekaj kritik zaradi novega videza templja, ki se je v primerjavi s prejšnjim stanjem zdel pobeljen. Oddelek za likovno umetnost je delo branil in izjavil, da je bilo skrbno opravljeno, da bi odražalo prvotni videz templja. Arhitektura Glavna značilnost Wat Aruna je njegov osrednji prang, tipičen stopničast stolp v starodavnih kmerskih jezikih, ki je obložen z barvitim porcelanom. To se razlaga kot pagoda, podobna stupi, obložena z barvno fajanso. Različni viri poročajo o višini med 66,8 m in 86 m. Vogale obdajajo štirje manjši satelitski prangi. Prange krasijo školjke Mauritia mauritiana in koščki porcelana, ki so jih prej uporabljali kot balast ladje, ki so prihajale v Bangkok iz Kitajske. Princ Narisara Nuwattiwong je dejal, da sta se danes pojavila tako prang (zvonik) kot vihara (glavna dvorana); bila sta originalna dela Oddelka za deset obrti v obdobju Ayutthaya. Osrednji prang ima na vrhu sedemkraki trizob, ki ga mnogi viri imenujejo Šivin trizob. Okoli podnožja pranga so različne figure starodavnih kitajskih vojakov in živali. Nad drugo teraso so štirje kipi hindujskega boga Indre, ki jaha na Erawanu. V budistični ikonografiji velja, da ima osrednji prang tri simbolične ravni – osnovna za Traiphum, ki označuje vsa področja obstoja, srednja za Tavatimso, nebesa Tusita, kjer so izpolnjene vse želje, in zgornja za Devaphum, ki označuje šest nebes znotraj sedmih področij sreče. Ob reki je šest paviljonov (sala) v kitajskem slogu. Paviljoni so izdelani iz zelenega granita in vsebujejo mostove za pristajanje. Zraven pranga je dvorana za posvečenje s podobo Bude Niramitra, ki jo je domnevno zasnoval Rama II. Sprednji vhod v dvorano za posvečenje ima streho z osrednjim zvonikom, okrašeno z barvno keramiko in štukaturami, obloženimi z barvnim porcelanom. V notranjosti je velik oltar z rdečo, sivo in belo marmorno dekoracijo. Spredaj sta dva demona oziroma figuri varuhov templja. Freske so nastale med vladavino Rame V. Kozmologija Osrednji prang simbolizira goro Meru v hindujski kozmologiji. Satelitski prangi so posvečeni bogu vetra, Phra Phaiju. Demoni (jakša) na vhodu v ubosot so iz Ramakiena. Bela figura se imenuje Sahassa Deja, zelena pa je znana kot Thotsakan, demon Rāvana iz Ramajane. Potovanja Do Wat Aruna je mogoče dostopati preko reke Chao Phraya, trajekti pa vozijo čez reko proti pomolu Maharaj. Za tujce tempelj zaračuna vstopnino v višini 200 bahtov (od marca 2024). Med Kathino kralj potuje v Wat Arun v procesiji kraljevih bark, da bi tamkajšnjim menihom predstavil nova oblačila. Galerija Sklici Splošni viri Zunanje povezave Uradno spletno mesto Panoramic view of the temple