Хаваст (Узбекистан)

Хаваст (узб. Xovos / Ховос) — міське селище в Узбекистані, яке з 2004 року є адміністративним центром Хавастського району Сирдар'їнської області. Населений пункт розташований поблизу автомобільної магістралі Великий Узбецький тракт (траса М39), на відстані 30 км на південний захід від обласного центру — міста Ґулістан. Промисловість та економічний потенціал Економічний комплекс селища Хаваст представлений підприємствами будівельної, харчової та переробної промисловості. У населеному пункті функціонують нафтобаза, заводи з виробництва будівельної цегли та керамічних виробів, підприємство з переробки винограду, а також борошномельний та хлібопекарський заводи. На території селища діють науково-дослідний та дослідно-конструкторський центри, автомобільний завод і будівельні організації різного профілю. Харчову галузь також забезпечує узбецько-китайське спільне підприємство «Хаваст Фусін» (узб. «Xavos Fuxing»), яке спеціалізується на виробництві ковбасних виробів. Торговельна інфраструктура представлена місцевим фермерським ринком. Соціальна сфера та охорона здоров'я Освітня та культурна мережа селища включає п’ять загальноосвітніх шкіл, професійно-технічне училище, бібліотеки, палац культури та клубні установи. Для проведення спортивно-масових заходів функціонує центральний стадіон. Медичне обслуговування населення здійснює комплекс лікувально-профілактичних закладів, до складу якого входять центральна районна лікарня, залізнична лікарня, поліклініка, діагностичні центри та служба швидкої медичної допомоги. Модернізація та містобудівні проєкти Новий етап у розвитку населеного пункту розпочався після візиту Президента Республіки Узбекистан Шавката Мірзійоєва до Хавастського району 19 лютого 2019 року, за результатами якого було ухвалено рішення про масштабну реконструкцію та будівництво нового центру Хаваста. Відповідно до затвердженої державної програми, на визначеній території заплановано зведення 30 п'ятиповерхових житлових будинків, облаштування сучасних зон відпочинку, будівництво нового адміністративного центру та інших об'єктів цивільної інфраструктури. 19 липня 2019 року глава держави здійснив повторний візит до району з метою інспектування ходу та якості виконання будівельно-монтажних робіт. Транспорт Хаваст є важливим транспортним вузлом регіону. Через однойменну залізничну станцію Хаваст забезпечено рух пасажирських поїздів за маршрутом Ташкент - Наманган - Андижан. Приміське та міжміське автомобільне сполучення здійснюється мережею регулярних автобусних маршрутів, зокрема Хаваст - Ґулістан, Хаваст - Фархад. Населення За даними офіційного перепису 2010 року, чисельність населення міського селища становила 21 121 особу. Економічна активність та структура зайнятості місцевого населення традиційно пов'язані з аграрним сектором: основними видами господарської діяльності мешканців є землеробство та скотарство. Історія У 1898 році було введено в експлуатацію залізничну лінію, яка з'єднала Самарканд із Ташкентом на північному сході та Ферганською областю на сході. Початково залізнична станція та поселення навколо неї мали назву Урсатьєвська. В історіографії існують дві основні версії походження цього топоніма: за однією з них, станцію названо на честь російського імперського генерала, який брав участь у завоюванні Туркестану; за іншою — на честь російського інженера залізничного сполучення Олександра Івановича Урсаті, який керував будівництвом Закаспійської залізниці. Упродовж 1930–1950-х років селище Урсатьєвська виконувало функції адміністративного центру Хавастського району Ташкентської області. У 1963 році населений пункт отримав сучасну назву Хаваст, запозичену від однойменного давнього кишлака. До 2004 року селище перебувало в адміністративному підпорядкуванні міської ради міста Янгієр. Перші поселення на території сучасної Сирдар'їнської області почали виникати вздовж річища Сирдар'ї та в долинах гірських приток приблизно три тисячоліття тому. У Хавастському районі зосереджено низку об'єктів, що мають високе історико-культурне та археологічне значення. Зокрема, тут розташований історико-археологічний комплекс і місце паломництва «Старий Хаваст» (узб. Кўҳна Ховос). Загальна площа городища «Кухна Хаваст» становить 12 гектарів. За висновками фахівця з історії Середньої Азії професора М. Е. Массона, масштабне пагорбове підвищення в межах Голодного степу є руїнами цитаделі середньовічного Хаваста. Оскільки це замчище тривалий час залишалося заселеним, проведення повномасштабних археологічних розкопок на пам'ятці було ускладнене. Наразі дослідження об'єкта здійснюються поетапно; у межах перспективних наукових програм заплановано повне відкриття структури стародавнього міста та консервацію кількох супутніх пам'яток архітектури. За історичними джерелами, загалом на території Хаваста існувало 28 сакральних об'єктів (святилищ), з яких до наших днів збереглося лише 12. Стародавнє місто Хаваст Стародавнє місто Хаваст є найбільшою і найдавнішою історико-археологічною пам'яткою не лише Сирдар'їнської області, а й усього Мірзачульського району. Руїни середньовічного міста розташовані на південний захід від сучасного селища Хаваст, навпроти поселення Караван-сарай. Перші масштабні наукові дослідження на пагорбі Хаваст були проведені у 1987–1988 роках фахівцями Інституту археології Академії наук Узбекистану. Виявлені під час розкопок хронологічні шари та артефакти вперше підтвердили, що вік місцевого поселення становить понад 2000 років. У 2014 році на руїнах стародавнього міста відбувся п'ятий сезон археологічних розкопок. У результаті досліджень було виявлено стародавнє кам'яне жорно, фрагменти художньо розписаної кераміки та ювелірні прикраси. Зібраний матеріал доводить, що починаючи з IV століття до н. е. і аж до X століття н. е. Хаваст виконував функції стратегічно важливого вузлового пункту на перехресті міжрегіональних торговельних шляхів, які з'єднували стародавню Фергану, Чач та Согду з IV століття до н.е. по X століття н.е. Одна гілка перехрестя пролягала від Хаваста через Куркад до Ходжента й далі у Фергану, тоді як інша прямувала через річку Чач (Сирдар'ю) на північ — до Шахрухії, звідти до Харашкенту, а потім до Бінката, давньої столиці Чача. Стародавній Хаваст неодноразово згадується в середньовічних письмових джерелах. Зокрема, відомості про нього містяться у хроніці Нізам ад-Діна Шамі «Зафар-наме» («Книга перемог»)де описуються події за участю Аміра Тимура (Тамерлана). Наприкінці 1367 — на початку 1368 року під час міжусобної війни між Аміром Хусейном та Аміром Тимуром у цій місцевості відбулися вирішальні зіткнення. Війська Сахібкірана (Тимура), виступивши з Хаваста, завдали повної поразки чисельно більшій армії свого суперника. Топонім Кухна Хавас кілька разів фігурує у мемуарах Захір-ід-діна Мухаммада Бабура («Бабур-наме»). За його описом, саме біля селища Хаваст, розташованого на шляху між Шахрухією та Ора-Тюбе (Оратепа), свого часу правитель Фергани, Омар-Шейх Мірза зазнав поразки у битві проти самаркандського султана Ахмада Мірзи. У другій половині XV століття цей регіон відвідували видатний таджицько-перський письменник, філософ і музикознавець Абдурахман Джамі, а також впливовий духовний і політичний діяч Мавераннахра, шейх суфійського ордену Накшбандія Ходжа Ахрор Валі. На початку XVIII століття внаслідок тривалих міжусобних воєн та політичної кризи регіон зазнав значних руйнувань, що призвело до занепаду великих міських центрів, зокрема Самарканда. Рятуючись від голоду та економічної розрухи, місцеве населення масово залишало обжиті території. Перебіг цих історичних подій і демографічних процесів детально відобразив у своїх хроніках середньовічний історик Мухаммад Якуб Бухарі: У XVIII столітті демографічна структура Самарканда зазнала змін унаслідок масштабної хвилі внутрішньої міграції. Вагому роль у процесі відновлення міського населення відіграли переселенці з Хаваста, які заснували компактне поселення в історичній місцевості Хайдарабад, розташованій на північ від міста, де також інтегрували інших новоприбулих мешканців. Сформований переселенцями міський квартал (гузар) адміністративно поділявся на дві частини — «Хавасті Якум» (Перший Хаваст) та «Хавасті Дуввум» (Другий Хаваст). Громада межувала з гузаром Юсуфбоя на півночі, кварталом Мінорі Кадж і архітектурним комплексом мечеті Бібі-Ханум на сході, а також із Пасткишлаком на південному заході. Соціальна інфраструктура гузара включала дві мечеті, початкову школу (мактаб), медресе, караван-сарай та культову гробницю (мазар). У самому стародавньому Хавасті функціонувало сім мечетей, відомих під історичними назвами: «Червона мечеть» (Кізіл масжид), «Молитовна зала» (Намозгох), «Біла мечеть» (Ок масжид), «Замок» (Кала), «Юсуфча», «Боло» та «Шонатарош». При кожному з цих молитовних будинків діяло власне медресе, проте статус соборної мечеті (джамі-масжид), де проводилися обов'язкові п'ятничні богослужіння, мала лише «Червона мечеть». Планувальна структура середньовічного міста складалася з семи житлових кварталів (махалля) та семи штучних водойм (хаузів). Завдяки географічному положенню на одній із магістральних гілок Великого шовкового шляху, місто слугувало важливим транзитним пунктом для торгових караванів. За свідченнями тогочасних джерел, Старий Хаваст вирізнявся сприятливим кліматом та монументальною архітектурою, що свого часу привернуло увагу правителя Аміра Тимура. Особи, пов'язані з Хавастом Гоглідзе Віктор Арсентійович — грузинський шахіст Ільченко Микола Петрович —герой Радянського Союзу У літературі Російська мандрівниця Юлія Дмитрівна Головніна, яка присвятила свої подорожні нотатки «На Памірах» М. І. Королькову, описує околиці станції Хаваст Ходжентського повіту Самаркандської області Туркестанського генерал-губернаторства. У 1898 році, під час очікування потяга, коли станція та регулярний залізничний рух ще не були офіційно відкриті, авторка з супутниками були змушені зробити тут зупинку: Поет Срібної доби російської поезії Олександр Ширяєвець (справжнє прізвище — Абрамов), який тривалий час мешкав у Туркестані, в одному зі своїх віршів згадує Хаваст: Примітки