NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Обсерваторія Санглох

Обсерваторія Санглох (тадж. Расадхонаи Санглох) — астрономічна обсерваторія в Таджикистані в 90 км на південний схід від Душанбе. Була побудована в 1980 році на горі Санглох. Є частиною Інституту астрофізики Академії Наук Республіки Таджикистан. Історія Дослідження астроклімату під керівництвом О. П. Васильянівської показали, що Санглох — місце з найспокійнішою атмосферою в СРСР. З 1957 року і до 1980 року на Саглоху працювала постійна гірська станція відділу змінних зір. Обсерваторія проєктувалася під керівництвом Олега Добровольського. Будівництво було розпочато в 1977 році та завершено в 1980 році. У 1990-х роках купол Цейса-1000 піддавався обстрілу, пульт управління Цейса-1000 був розбитий, а на головному дзеркалі Цейса-600 є відколи — результат мародерства населення під час пошуку кольорових металів. Інструменти обсерваторії Цейс-1000, D=1 м, F=13 м, система Річчі-Кретьєна-Куде. Побудований 1980 року. Зараз в неробочому стані. Цейс-600. Завезений на гору в кінці 1980-х років. У 2009 році відновлений за допомоги ISON. 19-см f/1,5 рефлектор Genon 300/1.5 (VT-78). Проводить оглядові спостереження штучних супутників та космічного сміття. Напрями досліджень Спостереження метеорних потоків та болідів на камерах типу «риб'яче око» Спостереження штучних супутників Землі Дослідження комет та астероїдів Спостереження змінних зір, зокрема поляриметрія зір типу Т-Тільця Дослідження структури близьких галактик та комплексів зореутворення в них Дослідження оптичної змінності квазарів Примітки Посилання Опис обсерваторії Відродження Санглокської обсерваторії Карта із зазначенням об'єктів на території обсерваторії (wikimapia.org) Новини обсерваторії Збірник інформації про обсерваторію Перші кроки щодо відновлення телескопів обсерваторії Санглок у Таджикистані. Друга експедиція ПулКОН на Санглок Інститут астрофізики Академії Наук Республіки Таджикистан у 80-х — 90-х роках XX ст.
Сангтудинська ГЕС-1

Сангтудинська ГЕС-1 — діюча ГЕС в Хатлонській області Таджикистану. ГЕС входить до Вахшського каскаду ГЕС. Будівництво було розпочато у 1980-х роках, але було призупинено на початку 1990-х років через брак фінансування, коли станція мала близько 20 % готовності. Угода з Росією дозволило завершити будівництво, з чотири турбіни було введено в експлуатацію в 2008—2009 рр. ГЕС було офіційно введено в експлуатацію 31 липня 2009 після повного введення в дію ГЕС забезпечить близько 12 % обсягу виробництва електроенергії в Таджикистані. Історія Плани з будівництва електростанції сягають 1970-х років, фактично будівництво розпочалось у 1989 році по руйнації СРСР, через брак фінансування, а також через громадянську війну в Таджикистані будівництво було зупинено більш ніж на десять років, у 1996 році уряд створив компанію для будівництва електростанції проте відновлення будівництва не відбулося. У жовтні 2004 року була підписана міжурядова угода між Росією і Таджикистаном, за для завершення проекту У січні 2005 року, Росія, Таджикистан та Іран підписали протокол, згідно з яким Росія братиме участь в будівництві Сангтудинської ГЕС-1, Іран в будівництві Сангтудинської ГЕС-2. 16 лютого 2005 року була створена спільна російсько-таджицька компанія Сангтудинська ГЕС-1 Будівництво відновлено у квітні 2005 року Перший енергоблок було введено в експлуатацію з випередженням графіка 20 січня 2008 року під час незвично суворої зими, з температурою нижче -20 ° C, через що таджицька енергомережа стала на межу колапсу другий і третій блоки були введені в експлуатацію 1 липня 2008 року і 15 листопада 2008 року, відповідно. Четвертий і останній блок було введено в експлуатацію 15 травня 2009 року 31 липня 2009 року станція була офіційно введена в експлуатацію, за участі президентів Росії і Таджикистану Дмитро Медведєв і Емомалі Рахмон Примітки
Sangtuda 2 Hydroelectric Power Plant

Sangtuda 2 Hydroelectric Power Plant (Russian: Сангтудинская ГЭС-2; Tajik: Нерӯгоҳи барқи обии Сангтӯда-2) is a Tajik hydroelectric power plant on the Vakhsh River. History Construction commenced during the Soviet period in the 1980s, but halted in the beginning of the 1990s due to lack of financing. In 1995, Iran expressed interest in helping to finish the project, but an agreement was not signed until 2005. Building work restarted on 20 December 2006. The first unit was inaugurated on 6 September 2011 by presidents Emomalii Rahmon and Mahmoud Ahmadinejad. Description The power plant is built and operated Iranian company Sangob. The turnkey contractor was Farab International Co. The project was consulted by Mahab Ghods Engineering Company and the subcontractor was Omran Maroon Engineers Company. It operates simultaneously with Sangtuda 1 Hydroelectric Power Plant. It uses gates of Nurek reservoir. The dam is an earth fill dam with clay core. Its height from the river bed is 31.5 metres (103 ft) and crest length is 3,185 metres (10,449 ft). The run-of-river type power plant consist of two units able to produce 1 TWh of electricity a year. The generating equipment is manufactured in China. Revenues during first 12 years would be paid to Iran – and after that, ownership would be transferred to Tajikistan. References
Сангтудинская ГЭС-2

Сангтудинская ГЭС-2 — гидроэлектростанция в Хатлонской области, Таджикистан на реке Вахш. Входит в Вахшский каскад ГЭС, являясь его пятой ступенью. Сангтудинская ГЭС-2 является плотинной гидроэлектростанцией с русловым зданием ГЭС. Установленная мощность электростанции — 220 МВт, проектная среднегодовая выработка электроэнергии — 932 млн кВт·ч. Сооружения гидроузла включают в себя каменно-земляную плотину с суглинистым ядром высотой 34 м, водосливную плотину и здание ГЭС, в котором размещены два вертикальных гидроагрегата мощностью по 110 МВт, работающих на расчётном напоре 22,5 м. Напорные сооружения ГЭС образуют водохранилище полной ёмкостью 66,5 млн м³ и полезной ёмкостью 5 млн м³. Первоначальный проект Сангтудинской ГЭС-2 был разработан Среднеазиатским отделением института «Гидропроект» в 1980-х годах и предусматривал строительство станции с бетонной плотиной высотой 39 м. В конце 1980-х годов начались подготовительные работы по строительству станции, остановленные в начале 1990-х годов в связи с экономическими сложностями и началом в Таджикистане гражданской войны. В январе 2005 года было подписано совместное российско-иранско-таджикское соглашение, согласно которому строительство Сангтудинской ГЭС-1 осуществлялось российской стороной, а Сангтудинской ГЭС-2 — Ираном. Проект станции был значительно переработан иранскими проектировщиками, в частности бетонная плотина была заменена на грунтовую. Строительство Сангтудинской ГЭС-2 было официально начато 20 февраля 2006 года. На возведение станции Ираном было выделено 180 млн долларов США, доля таджикской стороны составила 40 млн долларов США. Первый агрегат гидроэлектростанции был пущен 5 сентября 2011 года, второй агрегат был введён в эксплуатацию 10 сентября 2014 года. После пуска в течение 12,5 лет Сангтудинская ГЭС-2 будет считаться собственностью Ирана, после чего перейдет в собственность Таджикистана. Примечания
Сангтудинська ГЕС-2

Сангтудинська ГЕС-2 - діюча ГЕС в Хатлонській області Таджикистану . ГЕС входить до Вахшського каскаду ГЕС. Передмова Проектування почалося в 1970-х роках. Будівництво станції розпочалося в кінці 1980-х років, на початку 1990-х років роботи були припинені через відсутність фінансування і громадянську війну. У 1995 році уряд Ірану заявив про готовність інвестувати в проект добудови ГЕС $ 180 млн. У січні 2005 року в Душанбе російська, таджицька та іранська сторони підписали Протокол про добудову Сангтудинська ГЕС-1 і ГЕС-2. Відповідно до нього ГЕС-2 в повному обсязі буде добудована іранською і таджицькою сторонами. Підрядником в проекті виступає іранська компанія «Сангоб». Будівництво Будівництво Сангтудинської ГЕС-2 офіційно почалося 20 лютого 2006 року. На будівництво об'єкта Іран виділив $ 180 млн, частка таджицької сторони склала $ 40 млн. Перший агрегат гідроелектростанції був запущений 5 вересня 2011 року в присутності президентів Таджикистану та Ірану. За проектом виробнича потужність першої черги Сангтуда-2 становить 110 МВт. У вересні 2013 року в тестовому режимі було здано в експлуатацію другий агрегат Сангтудинської ГЕС-2, потужністю 110 МВт. У вересні 2014 року був запущений другий агрегат потужністю 110 МВт. Після повній здачі в експлуатацію, Сангтудинська ГЕС-2 здатна виробляти до 1 млрд кВт/год електроенергії, або 220 МВт Після пуску протягом 12,5 років Сангтудинська ГЕС-2 буде вважатися власністю Ірану, після чого перейде у власність Таджикистану. Проектна потужність станції 220 МВт. Примітки
Avicenna Tajik State Medical University

Avicenna Tajik State Medical University (Tajik: Донишгоҳи давлатии тиббии Тоҷикистон, romanized: Donishgohi davlatii tibbii Tojikiston; Russian: Таджикский государственный медицинский университет, romanized: Tadzhikskiy gosudarstvennyy meditsinskiy universitet) is a state acreditted university in Tajikistan. It is located in Dushanbe and named after the Persian polymath Abuali Ibni Sino (also spelled Avicenna). History Since its establishment in 1939, the medical university has educated more than 5000 graduates in different faculties. Structure Centers Center Learning of Practical Skills Center of Pre-University Training Treatment and Diagnostic Center Center of Education, Science and Production “Farmacia” Centre of Strategic Development and Management Faculties The structure of the university has 5 faculties: Medicine Pediatrics Dentistry Pharmacy Rectors The leaders of the institute were: Adolf Kraus (1939-1942) K. Romadonovsky (1942) A. Prokopchuk (1942) G. Skosogorenko (1942—1944) D. Khveiseni (1944-1947) Lev Sutulov (1947-1950) Y. Rakhimov (1950-1957) Z. Khodzhayev (1957-1965) K. Tadzhiev (1965-1973) Y. Iskhaki (1973–1996) H. Rofiev (1996-1999) N. Fayzulloev (2000–2003) K. Kurbonov (2003–2005) Gulzoda Makhmadshoh Kurbonali (2016–Present) See also List of hospitals in Tajikistan (Affiliated International Ibn Sina Clinic) References
Tadżycki Państwowy Uniwersytet Medyczny im. Awicenny

Tadżycki Państwowy Uniwersytet Medyczny im. Awicenny (tadż. Донишгоҳи давлатии тиббии Тоҷикистон ба номи Абӯалӣ ибни Сино, ros. Таджикский государственный медицинский университет) – tadżycka publiczna szkoła wyższa funkcjonująca w Duszanbe. Poprzednikiem uczelni był Instytut Medyczny założony w 1933 roku, funkcjonował on przez dwa lata, po czym został zamknięty ze względu na brak odpowiednich warunków, zwłaszcza ubogą bazę materiałową i techniczną. W 1935 roku, studenci zostali przeniesieni na Taszkiencki Instytut Medyczny. W 1939 Instytut Medyczny został uruchomiony ponownie. Struktura organizacyjna W skład uczelni wchodzą następujące jednostki organizacyjne: Wydział Stomatologii Wydział Medycyny Wydział Farmacji Wydział Zdrowia Publicznego. Przypisy
Таджикский государственный медицинский университет

Таджикский государственный медицинский университет имени Абуали ибни Сино (тадж. Донишгоҳи давлатии тиббии Тоҷикистон ба номи Абӯалӣ ибни Сино, ДДТТ) — именное (имени Абуали ибни Сино (Авицены)) высшее учебное заведение Республики Таджикистан. Таджикский государственный медицинский университет расположен в городе Душанбе. История Таджикский медицинский институт был основан в 1939 году, в Таджикской ССР, первым директором (ректором) стал А. А. Краус. С 1948 года мединститут перешел на шестилетнее обучение. В послевоенный период вуз стал сам аттестовывать научные кадры: в 1952 году институту разрешили проводить защиты кандидатских, а в 1968 году — докторских диссертаций. В 1992 году вуз получил статус университета, но Гражданская война в Таджикистане привела к эмиграции части преподавателей. В 2007 году сгорел основной учебный корпус вуза, огонь уничтожил более 9 тыс. квадратных метров площади. На государственные деньги здание было реконструировано, а также проведен капитальный ремонт в общежитиях. В 2014 году полезная учебная площадь корпусов вуза составила 105140 м², число посадочных мест — 15107. На 2014 год в вузе обучались 7595 студентов (из них 796 по президентской квоте), 661 человек на постдипломной подготовке (магистры, интерны, клинические ординаторы), 225 аспирантов и докторантов, 113 соискателей, 700 слушателей подготовительного отделения. Благодаря безупречному высокому профессионализму профессорско-преподавательского состава ТГМУ и системе образования, не уступающей учебным заведениям Европы, в сентябре 2008 г. Европейской ассамблеей бизнеса (ЕАБ) ТГМУ им. Абуали ибни Сино была присуждена международная премия «Европейское качество». Постепенно растет число иностранных студентов (их подготовка ведется с 1977 года): в 2000 году их было 223, а в 2010 году уже 530 (в 2014 году — 514). Структура Медицинский университет имеет 5 факультетов (медицинский, стоматологический, фармацевтический, педиатрический и факультет общественного здравоохранения), на которых функционируют 64 кафедр. Профессорско-преподавательский состав насчитывает более 631 человек, из которых 90 докторов наук и профессоров, 222 кандидатов наук. Руководители института Первым директором института был Краус Адольф Андреевич (1939—1942 гг.). Позже руководителями института были: профессор К. В. Ромадоновский (1942 г.) профессор А. А. Прокопчук (1942 г.) доцент Г. Ф. Скосогоренко (1942—1944 гг.) доцент Д. В. Хвейсени (1944—1947 гг.) профессор Л. С. Сутулов (1947—1950 гг.) профессор Я. А. Рахимов (1950—1957 гг.) профессор З. П. Ходжаев (1957—1965 гг.) профессор К. Т. Таджиев (1965—1973 гг.) профессор Ю. Б. Исхаки (1973—1996 гг.) профессор Х. К. Рофиев (1996—1999 гг.) профессор Н. Ф. Файзуллоев (2000—2003 гг.) профессор К. М. Курбанов (2003—2005 гг.) профессор У. А. Курбанов (2006—2016 гг.) профессор М. К. Гулзода (25.02.2016—н. в.) Примечания Ссылки tajmedun.tj — официальный сайт Таджикский государственный медицинский университет
Таджицький державний медичний університет імені Абу Алі ібн Сіни

Таджицький державний медичний університет імені Абу Алі ібн Сіни (тадж. Донишгохи давлатии тиббии Тоҷикистон ба номи Абуали ибни Сино) — державний медичний університет, вищий навчальний заклад у столиці Таджикистану місті Душанбе, що носить ім'я видатного східного лікаря доби Середньовіччя Авіценни (Абу-Алі ібн Сіни); провідний виш цієї спеціалізації країни та Середньої Азії. Чинний ректор вишу (від 2016 року) — д.м.н. М.К.Гулов (Гулзода). З історії та сьогодення університету Вищий медичний навчальний заклад — медінститут у Душанбе був створений у 1939 році. Спершу він мав був відкритися у 1933 році, але через брак необхідних фахівців і матеріально-технічної бази в 1935 році інститут був закритий, а студентів перевели у медичні виші Самарканда й Ташкента. 11 грудня 1938 року Рада Народних Комісарів СРСР ухвалила рішення знову відкрити медичний інститут у Душанбе, що того ж (1938) року мав розпочати свою діяльність. Перший набір студентів (130 осіб) після відновлення роботи інститут прийняв у 1939 році. На той час навчальний заклад мав лише 6 кафедр. Першим директором інституту був Краус Адольф Андрійович (1939—42). У 1971 році Таджицькому держмедінституту було присвоєно першу категорію. Від 1993 року медичний інститут у Душанбе дістав статус університету. Станом на середину 2000-х років у Таджицькому державному медичному університеті імені Абу Алі ібн Сіни навчалось близько 4 500 студентів, а викладацький корпус становив близько 700 осіб. Структура університету У Таджицькому державному медичному університеті функціонують 4 факультети і 67 кафедр: факультет загальної медицини; стоматологічний факультет; фармацевтичний факультет; факультет охорони громадського здоров'я. Посилання Офіційний сайт університету (рос.) Історія університету на Офіційний сайт університету (рос.)
Kulturpalast Arbob

Der Kulturpalast Arbob ist ein Gebäude auf dem Hügel Arbob im Süden der tadschikischen Stadt Chudschand. Geschichte Das Gebäude wurde während der sowjetischen Herrschaft in Zentralasien errichtet. Auftraggeber war der sowjetische Politiker und Kolchosen-Vorsitzende Saidhodscha Urunhodschaev, der maßgeblichen Anteil an der Kollektivierung in der Region hatte. Durch die Errichtung eines Kulturpalastes sollte die kulturelle Bildung der Arbeiter in der Kolchose verbessert werden. Von 1954 bis 1957 wurde der Kulturpalast im Stile des Sozialistischen Klassizismus erbaut. Danach beherbergte der Palast einige Büroräume der Verwaltung, diente aber hauptsächlich als Veranstaltungsort für verschiedene Vorstellungen, Aufführungen und Klubs. Als nach der Unabhängigkeit der tadschikische Bürgerkrieg ausbrach, war Chudschand im Vergleich zur Hauptstadt Duschanbe sicherer, sodass der Kulturpalast Arbob zu einem Zentrum der politischen Geschehnisse der Zeit wurde. Am 16. November 1992 wurde hier Emomalij Rahmon vom Präsidium zum neuen Präsidenten Tadschikistans gewählt, ein Gemälde des immer noch amtierenden Präsidenten im großen Sitzungssaal erinnert daran. 1997 wurde der Kulturpalast renoviert, wobei Porträts von Marx und Lenin durch solche von Emomalij Rahmon und Ismoil Somoni ersetzt wurden. Heute wird der Palast nur gelegentlich für Veranstaltungen genutzt. Bauwerk Das Gebäude wurde vom tadschikischen Architekten Hikmat Abdullaevitsch Juldaschev geplant. Zentral für den Palast ist der große Sitzungssaal mit Platz für mehrere hundert Menschen. Die Wände sind voller Verzierungen und die Decken sind aufwändig bemalt. Auffällig ist außerdem das Alabasterschnitzwerk, das sich im Hauptsaal, in der Galerie und in den Fluren findet. Zahlreiche Nebenräume sorgen dafür, dass das Bauwerk eine große Anzahl von Menschen beherbergen kann. Einzelnachweise
Arbob Cultural Palace, Khujand

The Arbob Cultural Palace is a building in Khujand, Tajikistan, the former headquarters of a Soviet collective farm, built in the 1950s and modelled on the winter gardens of Peterhof, St Petersburg. Building and location The main building consists of three wings - with an ornate theatre seating 800 people in the main wing. The South wing currently houses a museum which tells the history of Arbob and of collectivisation and the USSR in Tajikistan. Outside the building is a procession of fountains and rose gardens running to the arrival driveway and a bust of Lenin. History The centre was built in the 1950s under the leadership of Urukhojaev, the head of the collective farm. Urukhojaev was a significant Tajik who sat on Soviet committees and was well known in the area around Khujand and in Tajikistan generally. The building had particular significance in 1991, when it was the site for the meeting of the Tajik Soviet which officially declared independence from the Soviet Union. It was the site where the Tajik flag was chosen. More recently, in the late 1990s it was also the site where peace conferences following the Tajik civil war were held. In particular, Tajik President Emomalii Rahmon first came to prominence speaking at the Palace, and it was the site for a "plov of peace" which celebrated successful negotiations towards an agreed end to the Tajik civil war. The Palace was reconstructed, and the paintings and decorative stucco completely restored in 2012. At the foot of the palace, a magnificent park was laid out with an outdoor amphitheater with 7,000 seats built for celebrations, concerts and performances. Currency The Arbob Cultural Palace features on the blue Tajik Somoni 5 dirham bank note (the reverse features the Shrine of Mirzo Tursunzoda). Recent events On 16 November 2007, the Palace became the venue for ceremonies recognising the 15th anniversary of the 16th session of the Shuroi Oli (Supreme Council) of the 12th convocation, which was held in Sughd on 16 November 1992. References Bibliography Tajikistan and the high pamirs, Robert Middleton, Huw Thomas, Monica Whitlock, Published by Oddessey Travel books
Исмаилитский центр (Душанбе)

Исмаили́тский це́нтр в Душанбе́ — центр религиозной и культурной жизни мусульман-исмаилитов, расположенный в районе Сино в центре Душанбе — столицы Таджикистана. Большинство прихожан составляют представители коренных народов Памира — Горно-Бадахшанской автономной области, традиционно исповедующих исмаилизм. История Фундамент здания центра был заложен в 2003 году. Центр был построен на средства Фонда Ага-хана и открыт 12 октября 2009 года, став пятым по счёту исмаилитским центром в мире. На открытии присутствовали президент Таджикистана Эмомали Рахмон и духовный лидер всех исмаилитов мира Карим Ага-хан IV. Деятельность В центре регулярно проходят не только религиозные мероприятия и молитвы, но и культурные события, выставки, ярмарки, открытые лекции. По выходным с 9 до 12 часов утра вход на территорию центра открыт для всех желающих, проводятся бесплатные экскурсии. Архитектура Общая территория исмаилитского центра занимает 16 га, в то время как само здание — 3 га. На возведение стен ушло 3 млн кирпичей, привезённых из Самарканда. Проект здания разработан канадским архитектором Фаруком Нурмохаммедом. Центр разделён на 4 части: административную, социальную, молельно-медитативную и образовательную. Все части соединены коридорами и имеют выход во двор. Минаретов пять, главный высотой 25 м, остальные — 21 м. Внешняя отделка здания стилизована под средневековую постройку. Внутренние стены украшены синим изразцовым кафелем с национальным орнаментом ручной работы из Узбекистана. Полы выложены мозаикой из гранита или паркетом из вишни, дуба и африканского чёрного дерево. Резные массивные двери привезены из Италии. Примечания
Czukurkul

Czukurkul (tadż. Чукукркӯл) – słone jezioro tektoniczne w Tadżykistanie, w Górskim Badachszanie. Jest jednym z grupy niedużych i płytkich jezior leżących we wschodnim Pamirze w kotlinie jeziora Sasikkul. Jeziora te są zasolone ze względu na pustynny klimat, w którym parowanie przeważa nad opadami. Zasilane jest głównie wodami podziemnymi. Jego powierzchnia to 25-50 ha, a głębokość 1,6 m. Podłoże jeziora i okolic jest zbudowane z granitu. Wśród ptaków zasiedlających jezioro pospolita jest sieweczka mongolska z podgatunku Charadrius mongolus pamirensis. Przypisy
Drumkul

Drumkul, auch als Dirumkul bezeichnet, ist ein See im Süden der Provinz Berg-Badachschan im zentralasiatischen Tadschikistan. Er entstand durch die Stauung des Flusses Dumdara, eines Nebenflusses der Schachdara. Die Dumdara und ihre Zuflüsse werden vom Schmelzwasser der vergletscherten Schugnankette gespeist. Entstehung Über die Entstehung des Sees gibt es geteilte Meinungen: Zum einen wird ein Hangrutsch als möglicher Grund für die Stauung des Flusses angegeben, zum anderen zeigen jedoch Untersuchungen der tadschikischen Behörden, dass sich im Tal zahlreiche Endmoränen befinden, von denen die jüngeren Moränen auch im Bereich des Sees anzutreffen sind. Wo sich der Abfluss des Damms in das Gestein gegraben hat, ist auch das typische Profil einer Endmoräne mit Geröllsedimenten oder Orientierung der länglichen Gesteinsfragemente entlang der Längsrichtung des Tals zu erkennen. Sie ähneln auch jenen Moränen in den benachbarten Tälern. Lage Der Drumkul liegt im nördlichen Teil des Pamir-Gebirges, etwa 75 km östlich der Provinzhauptstadt Khorog. Der See selbst liegt auf 3345 Metern über dem Meeresspiegel und ist 3,5 Kilometer lang und 200 bis 300 Meter breit, sowie bis zu 45 Meter tief. Der See besitzt ein in dieser Region übliches semiarides Klima. Das einzige Dorf am Ufer des Sees, Sedje, wird von ca. 900 Menschen besiedelt. Flora und Fauna Die Unterwasservegetation besteht hauptsächlich aus Laichkräutern. Die einzige Fischart im See ist der Schizothorax intermedius, eine Karpfenart der Gattung Schizothorax. Der See und das Tal rund um den See mit einer Fläche von 380 km² sind als Important Bird Area („wichtiges Vogelschutzgebiet“) ausgewiesen, und beherbergen eine große Anzahl an Vogelarten, sowohl dauerhaft ansässige Populationen als auch Zugvögel. Darunter befinden sich dort heimische Vogelarten wie der der Mauerläufer, die Tibetlerche, der Gänsesäger oder die Alpendohle. Seltenere Vogelarten sind der Bartgeier, der Schneegeier, der Steinadler, der Sakerfalke, der Weißkappenrotschwanz und das Purpurhähnchen. Zur Fauna gehören außerdem der Sibirische Steinbock, der Royle-Pfeifhase sowie der Schneeleopard und der Wolf. Einzelnachweise