NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Тель-Каркур

Тель-Каркур или Каркар — это название древнего города на северо-западе Сирии, известного из неоассирийских источников. Это было место одного из самых важных сражений древнего мира, битвы при Каркаре, произошедшего в 853 году до н. э., когда армия Ассирии во главе с царём Салманасаром III столкнулась с войсками из 11 местных царств. Лидерами этого специального союза были Хадад-Эзер (Бен Хадад) из Дамаска и израильский царь Ахав. Ассирийские войска Салманасара одержали победу над Ирхулени, царём Хамата. Однако коалиция финикийцев и сирийцев с Израилем и арабами-кедаритами ждала Салманасара, когда он двинулся на юг, что привело ко второй битве в самом Каркаре. Лучшим историческим источником о битве и городе Каркар является монолит Курха, воздвигнутый Салманасаром III. В тексте перечислены цари, с которыми он сражался, количество воинов и колесниц, поставленных каждым из этих царей, и описана сама битва. В монолите говорится, что Салманасар III сражался с союзом 12 царей, но перечислено только 11. На монолите было отмечено множество других ошибок писцов. Город Древний город Каркар обычно ассоциируется с археологическими раскопками Тель-Каркур, расположенными в долине реки Оронт на западе Сирии, на западном берегу реки Оронт, в одном километре к западу от современной деревни Каркур на восточном берегу. С 1993 года здесь ведутся раскопки, спонсируемые Американскими школами восточных исследований. На сегодняшний день в ходе раскопок были обнаружены материалы, относящиеся ко многим периодам долгой оккупационной истории этого места, включая сооружения, относящиеся к общему периоду битвы при Каркаре, в том числе впечатляющие оборонительные сооружения города железного века. Каркар не следует путать с Каркаром или Каркарой, городом, расположенным в современном Ираке вблизи древних Уммы и Адаба, который ещё не идентифицирован ни с одним современным городом. Уничтожение города С 2014 по сентябрь 2017 года террористическая Исламская партия Туркестана, ответвление Аль-Каиды, уничтожала город. Появились сообщения о том, что разрушения, которые можно увидеть на спутниковых снимках, были произведены под наблюдением неизвестных гражданских лиц, которые не были ни сирийцами, ни членами Исламской партии Туркестана. См. также Каркор Примечания
Древни села в Северна Сирия

Античните селища в Северна Сирия (на английски: Ancient Villages of Northern Syria – Древни села в Северна Сирия), наричани още Мъртви градове или Забравени градове, са група от 700 изоставени селища в северозападната част на Сирия. Включени са в списъка на световното наследство на ЮНЕСКО през 2011 г. Около 40 селища са групирани в 8 археологически парка. Разположени са на територията на мухафазите Халеб и Идлиб. Намират се в район от възвишения, богат на варовик, познат като Варовиковия масив. Съдържат многобройни останки от архитектурата на прехода от късната античност към раннохристиянския византийски период. Руините обхващат площ от 20 – 40 км ширина и 140 км дължина и са обособени в 3 групи – съответно в 3-те дяла на Варовиковия масив: северна (в северозападната част на мухафаза Халеб) по Кюрдските планини и Симеоновата планина (с храма на Симеон Стълпник); централна (в северната част на мухафаза Идлиб) по планината Харим, и южна група (в южната част на мухафаза Идлиб) по планината Зауия. Селищата са издигнати в периода от 1 до 7 век и са изоставени през 8 – 10 век вследствие от арабско-ислямските завоевания. Разположени по главните търговски пътища във Византийската империя, те са изключително процъфтяващи през античността. Когато северната територия на някогашната Древна Сирия и сирохетските царства е овладяна от арабите, тези маршрути се променят и селищата губят предходното си търговско и стопанско значение. Това принуждава заселниците им да търсят други места за пребиваване и препитание – развитите по онова време арабски центрове и градове на Омаядите. Руините на античните селища са много добре запазени, показвайки автентичния вид на епохата, когато са били строени и обитавани. По местата им продължават археологическите разкопки и възстановителни дейности въпреки гражданската война в Сирия от 2011 – 2012 г. Някои от селищата са труднодостъпни, но за сметка на това по-добре опазили се във времето и консервирали се до 21 век, като в тях могат да се видят късноантични и ранносредновековни постройки, езически храмове, църкви, цистерни, бани, къщи и дори преси за вино. Панорама Източници Мъртвите градове на Древна Сирия Архив на оригинала от 2012-07-07 в Wayback Machine. Вижте също Византийска реконкиста Георги Маниак
Antigues ciutats del nord de Síria

Les Ciutats Mortes (àrab: المدن الميتة, al-Mudun al-Mayyita) o Ciutats Oblidades (àrab: المدن المنسية, al-Mudun al-Mansiyya) són un grup de 700 assentaments abandonats al nord-oest de Síria entre Alep i Idlib. Estan inscrits a la llista del Patrimoni de la Humanitat des del 2011. Referències
Antička sela sjeverne Sirije

Antička sela sjeverne Sirije čini skupina od 40 sela (od oko njih 700) grupiranih u osam parkova koji se nalaze u sjeverozapadnoj Siriji, jugozapadno od Alepa, a pružaju izvanredno svjedočanstvo seoskog života u kasnoj antici i tijekom bizantskog razdoblja. Napuštena od 8. do 10. stoljeća, sela koja datiraju od 1. do 7. stoljeća (kao što su: Serjilla, Al-Bara, Telanissos, i dr.), poznata i kao Mrtvi gradovi Sirije, imaju izuzetno dobro očuvan krajolik i arhitektonske ostatke stambenih zgrada, poganskih hramova, crkava (kao što je Crkva Svetog Simeona Stupnika iz 475. god. u mrtvom gradu Telanissosu), cisterni, termi, itd. Reliktni kulturni krajolik ovih sela također predstavlja važnu ilustraciju prijelaza iz antičkog poganskog svijeta rimskog carstva do bizantskog kršćanstva. Poneki posjedi ilustriraju hidrauličke tehnike, obrambene zidove i planiranje rimskih poljoprivrednih parcela kao svjedočanstvo majstorstva mještana u poljoprivrednoj proizvodnji. Napušteno i danas pusto, područje mrtvih gradova nekad je obiliovalo velikim brojem prosperitetnog stanovništva, jer je bogato maslinicima i bilo je zaleđe velikog kršćanskog središta, grada Antiohije. Gradovima i selima ("gradovi" je pogrešan naziv, ali zvuči dramatičnije) nedostaje mrežni plan antičkih gradova, i umjesto toga čini se kako su se ova naselja organski razvila u prirodi. Nakon islamskog osvajanja bizantskoga svijeta, politički i demografski centar preselio se iz Antiohije u Damask i ovoj regiji, koja je ovisila o Antiohiji, počelo je propadati. Njegovi stanovnici su se odselili ostavljajući za sobom duh gradova. U nedostatku provala ili prirodnih katastrofa, ti gradovi i sela su ostali izvanredno dobro očuvani kroz stoljeća. Zbog toga su od 2011. godine upisani na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Aziji. No, zbog ratnih sukoba, 20. lipnja 2013. godine UNESCO je odlučio staviti svih šest mjesta svjetske baštine u Siriji na popis mjesta svjetske baštine u opasnosti. Izvori Vanjske poveznice "Utvrđeno sklonište" – članak (engl.) Fotografije Mrtvih gradova Mrtvi gradovi - skriveni antički lokaliteti u Siriji (engl.)
Dode steden in Syrië

De dode steden in Syrië zijn gelegen rondom de stad Ma'arrat al-Numan halverwege tussen Aleppo en Idlib. Het gaat om ruïnes van Romeinse en Byzantijnse nederzettingen die verspreid liggen over het omringende platteland en meestal zeer moeilijk bereikbaar zijn. De meest interessante plaatsen zijn Al Bara, Sergilla en Qirqbize. Verschillende gebouwen werden door UNESCO op de werelderfgoedlijst geplaatst onder de naam Oude dorpen van Noord-Syrië. Al Bara ligt bij het huidige dorp Kafr. De dorpelingen gebruiken delen van de oude stad als olijf- en wijngaarden. Al Bara was in de 5de – 6de eeuw een van de belangrijkste Byzantijnse steden van Syrië en was een groot religieus centrum. Er zijn overblijfselen van minstens vijf kerken en een klooster. Uitstekend bewaard zijn twee graftombes met stenen daken in de vorm van een piramide. In een van de twee zijn nog sarcofagen aanwezig. Sergilla is van oorsprong een Romeinse stad, redelijk klein zonder theater en zonder colonnades. Men vindt er wel de resten van huizen, openbare termen, een kerk en een andron. Een “andron” was een soort vergader- en ontspanningsruimte voor de mannelijke bewoners van de stad en zou thans een café of taverne genoemd worden. Het gebouw is een van best bewaarde Romeinse gebouwen wereldwijd. Het heeft twee verdiepingen en een dubbele zuilengang van drie kolommen op elk verdieping. De eerder kleine kerk is driebeukig en dateert van het einde van de 4de eeuw. Qirqbize is een derde interessante plek. Het is vooral bekend vanwege de Huiskerk van Qirqbize, een van de oudst bekende bouwwerken uit het christendom. Deze steden behoorden in 4de tot 6de eeuw tot het achterland van Antiochië. In Ma'arrat al-Numan werd de Ottomaanse karavanserai uit 1563 omgebouwd tot een museum met een grote collectie Romeinse en vooral Byzantijnse mozaïeken afkomstig uit de dode steden. Externe links Bezoek vier van deze steden
Древние деревни Северной Сирии

Древние деревни Северной Сирии (араб. المدن الميتة‎, иногда встречаются названия Мёртвые города и Забытые города) — группа из 700 заброшенных строений на северо-западе Сирии между городами Алеппо и Идлиб. Около 40 деревень, сгруппированных в восьми археологических парках, расположенных на северо-западе Сирии, дают представление о сельской жизни в поздней античности и в течение византийского периода. Большинство деревень, время создания которых датируются периодом с I по VII век нашей эры, были заброшены между VIII и X веками. Поселения имеют хорошо сохранившиеся строения жилищ, языческих храмов, церквей, водосборных цистерн, бань и так далее. Древние поселения занимают площадь 20—40 км в ширину и около 140 км в длину. Основополагающее значение для изучения памятников имели исследования французского археолога Жоржа Чаленко. В 2011 году деревни включены в Список Всемирного наследия ЮНЕСКО. Примечания Литература Попов И. Н. Мёртвые города // Православная энциклопедия. — М., 2017. — Т. XLV : Мерри Дель Валь — Михаил Парехели. — С. 165-179. — 39 000 экз. — ISBN 978-5-89572-052-3.
Mrtva mesta

Mrtva mesta je uveljavljen izraz za skupino nekdanjih naselbin v severozahodni Siriji, v apnenčastem hribovju Belus Massif, ki se razteza med Orontesom in današnjo mejo med Sirijo in Turčijo severno od Alepa. Po rimski osvojitvi Sirije je ta regija postala politično in ekonomsko stabilna, kar je spodbudilo pridelavo oliv tudi v hribovitih predelih (oljka namreč obrodi šele po okoli 10 letih). Donosen pridelek ter trgovina z Antiohijo, Alepom in Apameo so omogočili razcvet teh hribovskih naselbin, ki so cvetele tudi med obdobjem Bizantinskega cesarstva (med 4. in 7. stoletjem), ko se je povečevalo tako njihovo število kot tudi velikost, četudi nobena ni presedegla velikosti manjšega mesta. Prvi znak preobrata so bili vdori Perzijcev, dokončen udarec pa so zadale arabske osvojitve, ko je regija nenadoma postala obmejno območje med Bizancem in Arabci. Trgovske poti so se pretrgale in pridelava oliv ni bila več donosna, zato so se prebivalci izselili, območje pa je ostalo domala neposeljeno vse do začetkov 20. stoletja, ko so tam pričele nastajati novodobne vasi. Vsega skupaj je nastalo več kot 700 naselbin, dosti se jih je ohranilo vse do danes, ponekod le temelji posameznih stavb, drugod pa po zaslugi gradnje iz trajnega apnenca kar celotna mesteca z dokaj ohranjenimi cerkvami, grobnicami, kopališči, javnimi zgradbami itd. Pomen teh ostankov je v tem, da je območje skoraj tisočletje ostalo neposljeno, tako zgradb skozi čas niso predelovali ali iz njihovega materiala gradili novih. Tako danes predstavljajo nekakšen arhiv zgodnjebizantinske arhitekture. V novejših vaseh, ki so nastale okoli nekaterih »mest«, so ohranjene zgradbe le poredko uporabili za ovčje staje in le tu in tam kakšen zgodovinski kamen vzidali v novodobne hiše. Danes najpomebnejša ohranjena »mrtva mesta« so: Serdžila Bara Sv. Simeon (Qalat Samaan) Bauda Ain Dara Ruweiha Džerada Glej tudi seznam mest v Siriji
Древна села северне Сирије

Древна села северне Сирије су група од 40 села (од укупно око 700) груписаних у осам паркова смештених у северозападној Сирији, југозападно од Алепа, и пружају изванредно сведочанство о сеоском животу у касној антици и током византијског периода. Напуштена у периоду од 8. до 10. века, села која датирају од 1. до 7. века (као што су: Серјила, Ал-Бара, Теланисос, итд.), позната и као Мртви градови Сирије , изузетно су добро очувана. Пејзажни и архитектонски остаци стамбених зграда, паганских храмова, цркава (као што је црква Св. Симеона Столпника 475. године у мртвом граду Теланису ), цистерни, терми и др. Реликтни културни пејзаж ових села је и важна илустрација преласка из античког паганског света Римског царства у византијско хришћанство. Поједина имања илуструју хидрауличке технике, одбрамбене зидове и планирање римских пољопривредних парцела као сведочанство о мајсторству локалног становништва у пољопривредној производњи. Напуштено, а данас пусто, подручје мртвих градова некада је обиловало великим бројем просперитетних људи јер је богато маслиницима и било је залеђе великог хришћанског центра, града Антиохије. Градовима и селима недостаје план мреже древних градова, а уместо тога изгледа да су се ова насеља спонтано развила. После исламског освајања византијског света, политички и демографски центар се из Антиохије сели у Дамаск и овај регион, који је зависио од Антиохије, почиње да опада. Његови становници су се одселили, остављајући за собом дух градова. У одсуству провала или природних катастрофа, ови градови и села су током векова остали изузетно добро очувани. Због тога су од 2011. године уписани на Унескову листу светске баштине у Азији . Међутим, због рата, Унеско је 20. јуна 2013. године одлучио да свих шест места светске баштине у Сирији стави на листу угрожених места светске баштине . Референце
Стародавні міста Північної Сирії

Стародавні міста Північної Сирії відомі також як Мертві міста (араб. المدن الميتة‎) або Забуті міста (араб. المدن المنسية‎) — група з 700 покинутих будівель на північному заході Сирії, дають уявлення про побут у пізній античності та протягом візантійського періоду. Більшість міст, час заснування яких датують періодом з I по VII століття, було закинуто між VIII та X століттями. Поселення мають добре збережені будівлі житла, язичницьких храмів, церков, водозбірних цистерн, лазень та ін. Давні поселення займають площу 20-40 км в ширину і бл. 140 км в довжину. 2011 року міста було включено до Списку Світової спадщини ЮНЕСКО. Галерея Див. також Серджилла — одне із поселень стародавньої групи. Примітки
Mosquée Khalid ibn al-Walid (Syrie)

La mosquée Khalid ibn al-Walid (en arabe : جامع خالد ابن الوليد) est une mosquée située à Homs, en Syrie. Dédiée à Khalid ibn al-Walid, elle fut construite entre 1908 et 1913, dans le style ottoman. Lors de la guerre civile syrienne des années 2010, elle devint un symbole des rebelles anti-gouvernement et subit pendant les combats de nombreux dommages architecturaux. Histoire D'après Ibn Battouta (XIVe siècle), « au dehors de » la ville de Homs était « le tombeau de Khâlid, fils d'Alouélîd [...] ; et à côté, il y a une zâouïah et une mosquée. Sur le tombeau se voit une couverture noire. » Cette mosquée fut démolie en 1908. Tombeau Jean-Yves Gillon a fait remarquer qu'Ibn al-Faqih « n'indique pas que Ḫālid b. al-Walīd soit inhumé à Ḥomṣ, ce qui conduit à se demander si, à son époque, le « Sīdī Ḫālèd » enterré à Ḥomṣ était déjà identifié au conquérant de la Syrie : en ce cas, la mention de son tombeau aurait dû suivre celle de la prise de la ville. Joseph W. Meri donne les références des historiens musulmans qui mentionnent cette inhumation ; le premier qu'il cite est Alī bin Abū Bakr al-Harawī, qui mourut au début du XIIe siècle (611 H.) [...]. » Notes et références Notes Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Khalid ibn al-Walid Mosque » (voir la liste des auteurs). Bibliographie (en) C. Edmund Bosworth (dir.), Historic Cities of the Islamic World, Brill, 2007 (lire en ligne). Jean-Yves Gillon (préf. Vanessa Guéno), Les anciennes fêtes de printemps à Ḥomṣ, Presses de l'Institut français du Proche-Orient, 2016, 2e éd. (1re éd. 1993) (lire en ligne). Journal asiatique (lire en ligne). Voyages d'Ibn Batoutah (trad. C. Defrémery et B. R. Sanguinetti), t. 1, Paris, Société asiatique, 1874. Articles connexes Arts d'Islam Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Syrie Portail de l'islam
Ministry of Defense (Syria)

The Ministry of Defense (Arabic: وزارة الدفاع, romanized: Wizārat al-Difāʿ) is a cabinet ministry of Syria, responsible for defense affairs and national security. Murhaf Abu Qasra, Minister of Defense holds the position of Deputy Commander-in-Chief of the Army and Armed Forces. History Contemporary Syria Following the fall of the regime of Bashar al-Assad in December 2024, caretaker prime minister Mohammed al-Bashir has said the defense ministry would be restructured using former rebel factions and officers who defected from the former Ba'athist armed forces. On 16 July 2025, the Israeli Air Force bombed the entrance and two of its facades to the defense ministry headquarters in Damascus, amid the July 2025 southern Syria clashes. Incorporation of rebel groups At the Syrian Revolution Victory Conference, which was held in late January 2025, the Syrian caretaker government announced the dissolution of all security agencies of the Ba'athist regime and all militias established by it. In addition, the Syrian opposition groups are expected to be dissolved and merged into the ministry. The Ministry of Defense later reported that over 70 armed factions across six regions in total agreed to participate in the new administration. However, one leader from the Syrian National Army indicated that the dissolution of different groups will be done "gradually", while a rebel leader from Daraa Governorate confirmed that the rebel groups had been ordered to disband, but that the "implementation" needs more time until more clarity is provided on how the ministry will ultimately be structured. As of February 2025, the ministry has formed a committee focused on restructuring and managing assets, as well as a "sub-committee" whose purpose is to determine a new "internal structure" for the armed forces. List of ministers of defense Arab Kingdom of Syria (1918–1920) French Mandate for Syria (1920–1946) First Syrian Republic and Second Syrian Republic (1946–1958) United Arab Republic (1958–1961) Second Syrian Republic and Ba'athist Syrian Arab Republic (1961–2024) Transitional period (2024–present) Timeline of the ministers since 1958 Military intelligence agencies Ba'athist Syria Military Intelligence Directorate Air Force Intelligence Directorate Current General Intelligence Service See also Government of Syria References External links Official website Ministry of Defense on Facebook
Ministerio de Defensa (Siria)

El Ministerio de Defensa (en árabe: وزارة الدفاع‎) es una oficina de ministerio de la República Árabe Siria, responsable de los asuntos de defensa del país. Ministros de Defensa Jamil al-Ulshi (1920 – ?) Yuzuf al-Asma (1920s) Abd al-Ghaffar al-Atrash (septiembre de 1941) Abd al-Rahman al-Kayyali (19 de agosto de 1943 – ?) Ahmad al-Sharabati (17 de abril de 1946 – 25 de mayo de 1948) Abdullah Atfeh (1948) Jamil Mardam Bey (1948 – ?) Abdullah Atfeh (1949) Akram El-Hourani (diciembre de 1949) Faydi al-Atasi (diciembre de 1949 – 1950) Fawzi Selu (1950 – 1951) Khalid al-Azm (1950 – 1951) Maarouf al-Dawalibi (1951) Rashad Barmada (junio - noviembre de 1954) Abd al-Hasib Raslan (14 de junio – noviembre de 1956) Khalid al-Azm (noviembre de 1956) Abd al-Hasib Raslan (noviembre de 1956 – 1957) Siria gobernada por el Partido Baaz Árabe Socialista Revolución del 8 de marzo (1963) Muhammad al-Sufi (9 de marzo de 1963 – 2 de mayo de 1963) Ziad al-Hariri (2 de mayo - 8 de julio de 1963) Mamdouh Jaber (8 de julio de 1963 – 1965) Hamad Ubayd (1965 – 1966) Muhammad Umran (1 de enero – 23 de febrero de 1966) Hafez al-Assad (23 de febrero de 1966 – 1972) Mustafa Tlass (1972 – 12 de mayo de 2004) Hasan Turkmani (12 de mayo de 2004 – 3 de junio de 2009) Ali Habib Mahmud (3 de junio de 2009 – 8 de agosto de 2011) Dawoud Rajiha (8 de agosto de 2011 – 18 de julio de 2012) Fahd Jassem al-Freij (18 de julio de 2012 – 2018) Referencias Enlaces externos Ministerio de Defensa
Ministère de la Défense (Syrie)

Le ministère de la Défense est un ministère syrien, responsable des affaires de défense. Murhaf Abu Qasra, ministre de la Défense depuis le 21 décembre 2024, occupe le poste de commandant en chef adjoint de l'armée et des forces armées. Après la chute du régime de Bachar al-Assad en décembre 2024, le Premier ministre par intérim Mohammed al-Bashir déclare que le ministère de la Défense serait restructuré en utilisant d'anciennes factions rebelles et des officiers ayant fait défection des anciennes forces armées baasistes. Le 16 juillet 2025, l'armée de l'air israélienne bombarde l'entrée du siège du ministère de la Défense à Damas en guise d'avertissement, au milieu des affrontements du sud de la Syrie de juillet 2025. Intégration de groupes rebelles Lors de la Conférence pour la victoire de la révolution syrienne, qui s'est tenue fin janvier 2025, le gouvernement de transition syrien annonce la dissolution de toutes les agences de sécurité du régime baasiste et de toutes les milices qu'il avait créées. De plus, les groupes d'opposition syriens suivants doivent être dissous et fusionnés au sein d'un nouveau ministère de la Défense : Hayat Tahrir al-Cham, Ahrar al-Cham, Jaysh al-Ezzah, Jaysh al-Nasr, Ansar al-Tawhid, la Légion Sham, Al-Firqah Al-Saliheyah (faction d'Al-Salihiyya), Jaysh al-Ahrar, les Brigades Suqour al-Sham, Jama'at Ansar al-Islam, le Parti islamique du Turkestan en Syrie, Liwa al-Muhajireen wal-Ansar, le mouvement Nour al-Din al-Zenki, le Front du Levant et l'Armée nationale syrienne. Le ministère de la Défense rapporte plus tard que plus de 70 factions armées dans six régions au total ont accepté de participer à la nouvelle administration. Cependant, un dirigeant de l'Armée nationale syrienne indique que la dissolution des différents groupes se fera « progressivement », tandis qu'un dirigeant rebelle du gouvernorat de Deraa a confirmé que les groupes rebelles avaient reçu l'ordre de se dissoudre, mais que la « mise en œuvre » nécessite plus de temps jusqu'à ce que davantage de clarté soit apportée sur la manière dont le ministère sera finalement structuré. En février 2025, le ministère forme un comité chargé de la restructuration et de la gestion des actifs, ainsi qu'un « sous-comité » dont le but est de déterminer une nouvelle « structure interne » pour les forces armées syriennes. Agences de renseignement militaire Syrie baasiste Direction du renseignement militaire (Mukhabarat) Direction du renseignement de l'armée de l'air Direction générale de la Sécurité Actuel Service de renseignement général (GIS) Voir aussi Forces armées syriennes Notes et références Portail de la politique Portail de la Syrie
Tulúl as-Safá

Tulúl as-Safa (الصفا – as-Safa/ místní výslovnost es-Safa nebo تلول الصفا – Tulúl as-SAFA) je vulkanické pole v jižní Sýrii, blízko hranic s Jordánskem přibližně 75 km jihozápadně od Damašku. Pole se rozkládá na ploše 220 km², sestává přibližně s 38 čedičových struskových kuželů a je vlastně pokračováním rozsáhlejšího pole Harrat aš Šám, rozkládajícího se na území Sýrie (vulkanické pole As-Safa), Jordánska a Saúdské Arábie (vulkanické pole Al Harrah). Přibližně v polovině 19. století bylo v tomto poli pozorované lávové jezero, pozdější aktivita v oblasti nebyla zaznamenána. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Tulúl as-Safá na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tulúl as-Safá na Wikimedia Commons www.volcano.si.edu Archivováno 17. 2. 2013 na Wayback Machine. – vulkanické pole Es-Safa na Global Volcanism Program (anglicky)