Tabăra de refugiați Al-Hawl

Tabăra de refugiați Al-Hawl (numită și Tabăra de refugiați Al-Hol sau pur și simplu tabăra Al-Hawl, în arabă مخيم الهول للاجئين, kurdă کەمپی ھۆڵ, transliterat: Kempa holê) a fost o tabără de refugiați din periferia de sud a orașului Al-Hawl din Siria de nord, în apropierea graniței cu Irakul, care a găzduit cetățeni strămutați din Statul Islamic din Irak și Levant. Context Tabăra a fost înființată inițial pentru refugiații irakieni de la începutul anului 1991, în timpul Războiului din Golf, fiind ulterior redeschisă în urma invaziei din 2003 a Irakului, fiind una dintre cele trei astfel de tabere de la granița dintre Irak și Siria. Date demografice La începutul anului 2019, tabăra găzduia în jur de 10.000 de oameni, acest număr având însă să crească dramatic odată cu prăbușirea Statului Islamic. O estimare realizat în septembrie 2019 a indicat faptul că tabăra găzduia aproximativ 20.000 de femei și 50.000 de copii din fostul Stat Islamic din Irak și Levant, păziți de 400 de milițieni din Forțele Democratice Siriene (SDF). Bărbații și fiii tineri ale acestora nu erau prezenți, fiind mutați în alte tabere. În februarie 2021, populația taberei depășise 60.000 de refugiați, de la cei 10.000 la începutul anului 2019, după ce SDF-ul a cucerit ultima bucată din teritoriul Statului Islamic din Siria, în urma luptei de la al-Baghuz Fawqani. Refugiații constau în femei și copii din diverse țări, mai ales din Siria și Irak. Pe la mijlocul anului 2023, populația taberei scăzuse sub 50.000, în urma unor repatrieri. În 2024, s-a raportat că majoritatea refugiaților din tabără erau copii, dintre care jumătate nu împliniseră 11 ani. Conform politicilor stabilite de SDF, băieții trebuiau izolați de mamele lor odată cu împlinirea vârstei de 14 ani, însă unii au fost separați chiar și la 11 ani. Până la sfârșitul lui 2025, populația taberei de refugiați scăzuse la 25.183 de oameni, în principal din cauza repatrierilor către Irak. O estimare arată că vreo mie de cetățeni europeni se aflau în tabere pentru persoane strămutate în interiorul Siriei, aflate aproape exclusiv în Al-Hawl. Dintre aceștia, mai bine de 600 erau copii. Administrarea și condițiile taberei În contextul Războiului Civil Sirian și al cuceririi orașului al-Hawl de către SDF, tabăra Al-Hawl, alături de tabăra din Ayn Issa, au devenit centre pentru persoanele refugiate ca urmare a luptelor dintre Forțele Democratice Siriene și ISIS din timpul campaniei SDF din Deir ez-Zor. Tabăra găzduia aproximativ 10.000 de refugiați la începutul lui decembrie 2018. În aprilie 2018, o epidemie de febră tifoidă a omorât 24 de oameni din tabără. În timpul luptei de la Baghuz Fawqani din decembrie 2018, tabăra a văzut un influx masiv de refugiați în timpul unei serii de evacuări civile de proporții, cu oameni care fugeau de lupta crâncenă dintre SDF și ISIS. Condițiile de-a lungul drumului până la tabără, inclusiv centre de diagnostic pentru agenții Statului Islamic, au fost descrise ca fiind „extrem de dure”, cu resurse limitate în ceea ce înseamnă mâncare, apă și adăpost și fără vreun serviciu de sănătate. Până pe 4 februarie 2019, cel puțin 35 de copii și de nou-născuți muriseră, fie pe drum, fie la scurt timp după sosirea în tabără, în principal de hipotermie. Organizațiilor de ajutor le era frică de dizenterie și de ce alte boli ar putea să fie declanșate în tabăra ce dădea pe dinafară de plină ce era. ONU a afirmat că 84 de oameni, predominant copii, muriseră în drum spre al-Hawl de la decembrie 2018. Familiile luptătorilor ISIS au fost găzduite într-o parte separată, păzită, a taberei după mai multe incidente repetate de violență cu alți membri. În februarie 2019, Zehra Duman, o australiancă care la scurt timp după sosire s-a căsătorit cu un alt australian, un luptător jihadist, i-a spus mamei sale că locuia în tabără, alături de copiii ei. I-a spus că era o criză majoră de mâncare și că se temea că fiica ei, în vârstă de șase luni, va muri de foame. La începutul anului 2019, membra ISIS Shamina Begum, care era însărcinată, a fost găsită în tabăra al-Hawl. Fiul ei nou-născut murise, la câteva săptămâni de la naștere. În martie 2019, s-a raportat că fosta cetățeană americană care făcuse parte din ISIS, Hoda Muthana, trăia și ea în tabără, alături de fiul ei în vârstă de trei ani. Din decembrie 2018 cel puțin 100 de oameni au murit pe drum, sau la scurt timp după sosirea în tabără. În aprilie 2019, femeile și fetele din tabără i-au spus unei jurnaliste „Convertește-te, convertește-te” și au pus-o să recite Șahada. I-au spus „Dacă te faci musulmană și te acoperi ca noi și devii parte a religiei noastre, nu o să fii ucisă”. Multe dintre acestea s-au rugat pentru reîntoarcerea califatului ISIS. Femeile considerau genocidul ISIS din Yazidis și faptul că ISIS lua femei yazidiene ca sclave sexuale ca fiind justificate. O femeie irakiană a spus că „dacă nu se convertesc la islam și nu devin și ele musulmance și nu îl slujesc pe Allah, atunci și-o merită”. În cadrul unui reportaj din aprilie 2019, jurnalistul BBC Quentin Sommerville a descris tabăra ca fiind „un vas care dă peste, de plin ce este de mânie și de întrebări fără răspuns”, unde unele femei „se țin bine de ideologia lor stârnită de ură, în timp ce altele cerșesc după o cale de scăpare - un drum către casă”. Quentin a citat o femeie marocan-belgiană, o fostă asistentă, care și-a apucat niqab-ul spunând „Asta este alegerea mea. În Belgia nu putea să-mi port niqab-ul - e alegerea mea. Fiecare religie a făcut câte ceva greșit, arătați-ne ce e bun.”. Femeia nu a considerat că e nevoie ca ISIS să-și ceară scuze pentru atacurile din Bruxelles din 2016 și a dat vina pe occident și pe atacurile sale aeriene asupra Baghouzului pentru condițiile lor precare. Un reportaj din The Washington Post din septembrie 2019 descrie radicalizarea sporită din cadrul taberei unde condițiile sunt mohorâte, laxismul securității și unde oamenii care nu urmează ideologia ISIS trăiesc cu frică. În noiembrie 2019, Semiluna Roșie Arabă Siriană a anunțat că peste 36.000 dintre locuitorii taberei primiseră ajutor de la organizație, atât în cadrul clinicilor înființate în tabără, cât și prin intermediul unei echipe medicale mobile. În octombrie 2020, încercând să adreseze situația suprapopulării taberei, a fost anunțat faptul că autoritățiile Rojavei decisăseră să elibereze toți cetățenii sirieni din tabără, care alcătuiau cam jumătate din populația taberei. Ar fi rămas în continuare peste 25.000 de irakieni și 10.000 de cetățeni ai altor naționalități din tabăra de refugiați. În octombrie 2020, SDF a anunțat că ar avea planuri de a elibera mii de sirieni din tabăra Al-Hawl. Procesul a fost unul lent - la începutul lui 2022 încă erau vreo 56.500 de oameni care trăiau în tabără. Pe parcursul lunilor ianuarie și februarie 2021, 21 de oameni au fost omorâți de celulele ISIS, de mai bine de trei ori mai mulți decât fuseseră omorâți în lunile precedente în ceea ce Observatorul Sirian pentru Drepturile Omului a descris ca „mini-statul al-Hawl”. Un raport din 2021 al Pentagonului a spus că mare parte a taberei era condusă de ISIS, care o folosea ca unealtă pentru îndoctrinare și recrutare. Operațiunea taberei a fost afectată de suspendarea în 2025 a USAID. În septembrie, o tentativă de evadare în masă, constând din 56 de locuitori ai taberei, a fost contracarată de autoritățile kurde. Inspectorul general al Pentagonului a raportat că, până la sfârșitul anului 2025, mai bine de 23.000 rămăsăseră în tabără. În ianuarie 2026, SDF-ul s-a retras din închisoare, în urma unei ofensive din partea forțelor Guvernului de Tranziție al Siriei. O zi mai târziu, Comandamentul Central al Statelor Unite a lansat o misiune de a transfera până la 7000 de prizonieri ISIS din Guvernoratul Hasakah către o locație mai sigură din Irak, se pare că în urma cerințelor oficialilor irakieni. Guvernul de Tranziție a intrat în tabără în aceeași zi. Pe 22 ianuarie, ONU a spus că va prelua administrația taberei. Wall Street Journal a raportat în februarie că „marea majoritate” a oamenilor ce rămăsăseră în Al-Hawl scăpaseră după ce guvernul sirian preluase controlul în ianuarie. Informațiile Americane au evaluat că între 15.000 și 20.000 de oameni au evadat, în timp ce „diplomații ocidentali din Damasc au evaluat că peste 20.000 de oameni au fugit în doar câteva zile din tabără, în timpul unei revolte și a unui val de tentative de evadare.” Un diplomat a spus că doar 300-400 de familii rămăsăseră în tabără până în 15 februarie. Guvernul sirian a spus că restul de familii vor fi mutate în altă tabără, din nord-vestul Siriei. Reprezentantul sirian al Agenției ONU pentru Refugiați a spus că tabăra Al-Hawl era „practic goală”. Eforturi de repatriere Repatrierea este dificilă, deoarece mulți locuitori ai taberei au fost radicalizați și reprezintă o amenințare către țara lor de origine. Sommerville a spus că „guvernele occidentale tot tărăgănează” sau poate nici nu au planuri de a primi oamenii înapoi. În septembrie 2020 a fost raportat că autoritățile kurde transferaseră cincizeci de cetățeni Australieni din tabăra Al-Hawl către una mai mică - tabăra Roj, care susținea că s-ar concentra mai mult pe reeducare și reabilitare. Guvernului australian îi lipsea voința politică pentru a-și repatria cetățenii din Siria, de frică să nu aducă înapoi în țară cetățeni radicalizați. În 2023, Finlanda a spus că nu era în stare să repatrieze restul de copii care aveau un părinte finlandez, în principal din cauza unei lipse de cooperare din partea mamelor acestora. În octombrie 2025, s-a raportat că două femei australiene și patru copii au evadat din tabără, au ajuns până în Liban fără ajutorul guvernului australian, a făcut rost de acte în Beirut și a zburat în Victoria. Întoarcerea acestora a pus și mai multă presiune pe nevoia de a-i repatria cei în jur de 40 de australieni care rămăsăseră în taberele siriene. Evacuare și închidere În timpul ofensivei Siriei de nord-est, Statele Unite au început să transfere în Irak membrii suspecți ai ISIS din locurile de detenție din Siria. Pe 22 februarie 2026, autoritățile siriene au evacuat ultimii cetățeni din tabăra Al-Hawl, ducând la închiderea acesteia după ani și ani în care a găzduit familii legate de ISIS. Vezi și Tabăra de refugiați Kutupalong Tabăra de refugiați Al-Roj Tabăra de refugiați Jenin Tabăra de refugiați Zaatari Referințe Lectură suplimentară The Open-Air Prison for ISIS Supporters—and Victims, Anand Gopal pentru the New Yorker, 2024