NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Apameia

Apameia (görögül: Απάμεια, arabul: أفاميا, vagy Afāmiyā فاميا, Fāmiyā, héberül: אפמיא, Apam) Szíriában található a Gháb-lapályáig terjedő Orontész folyó völgyében a régi észak-déli útvonal mentén. Kedvező fekvése miatt már az ókorban és a római korban is lakott volt. Története Az ékírásos emlékek tanúsága szerint egykor a megerősített Nija városa, mely a bronzkori Szíria legjelentősebb fejedelemségének székhelye volt. A várost a fennmaradt dokumentumok szerint előbb Pharnaké, majd Pella néven ismerték. A dinasztiaalapító I. Szeleukosz (i.e. 321-281) nevezte el Apameának perzsa származású feleségéről. Apameia a Szeleukidák alatt Antiochia után Szíria második legnagyobb városává fejlődött. E helyen állomásozott a lovashadsereg nagy része is. A hadsereg akkori adatai Sztrabón leírásából maradtak fenn: A királyi méneshez 30-ezer kanca, 300 csődör, valamint 500 elefánt tartozott.Pompeius 64-ben foglalta el rombolta le a citadellát, de a város hamarosan újra felépült és a rómaiak tovább is építették, ekkor épült a nagy oszlopsor is. Az i. sz. 2. évszázadban antik metropolisznak számított. A 4. században, a bizánci időkben még püspöki székhely volt, de jelentőségét fokozatosan elvesztette, a kereskedelmi útvonalak áthelyezése meggyorsította hanyatlását. 540-ben az újperzsa Szasszanidák égették fel, majd II. Khoszroész végleg lerombolta. Arabosított nevén Afamia időlegesen a keresztesek, majd Nur ed-Din Zengi fennhatósága alá került, majd az ispotályos lovagok szállták meg, ekkor szinte elnéptelenedett, a városnak csak az akropolisza vált arab citadellává, Kalaat al-Mudik néven. A citadellának azért volt jelentősége, mert Sejzarral szemben feküdt. Az antik város Az antik város 250 hektár területen feküdt. Szögletes és gömbölyű tornyokkal erősíett falainak nyoma ma is kivehető. Romjaiban ugyan, de megmaradt a testes szögletes toronypárral közrefogott északi kapu is. A várost északról déli irányba egy hatalmas 35 méter széles és 1850 méter hosszú sugárút, a Cardo Maximus keresztezte. Az út két oldalán 7 méter széles, fedett oszlopsor húzódott, köztük 20 méter széles kocsiút vezetett. Az út két oldalán húzódó oszlopsor csavart, barázdált és sima oszlopokból állt, korinthoszi oszlopfővel. Az oszlopok átmérője 50 cm, magassága 11 méter, és 3 méterre sorakoznak egymástól. Ez a világnak valószínű legnagyobbnak tartott kolonnádja, melyet még a rómaiak építettek. A kolonnád közepén két oszlopkonzolt hordott, melyen a felirat szerint egykor Antonius Pius és Lucius Verus szobra állt. Az oszlopsor közepe táján a nyugati oldalon a Szerencse temploma állt, udvarán szentéllyel. A templom mögött a fórum terült el, mely még romjaiban is monumentális. A főúttól nyugatra az egykori vízvezeték tégla tartóívei emelkedtek, melyekről égetett agyag csőhálózat vezette le a vizet a lakásokba. A citadellával szemben pedig a színház romjai állnak. Ez 145 méter hosszú homlokzatával Szíria és a világ egyik legnagyobb színház létesítménye volt. Források Probáld Ferenc: Szíria. Budapest: Panoráma. 1979. Hivatkozások
Apamea (Syrië)

Apamea (Apameia) was een stad van de Seleuciden aan de oostelijke oever van de rivier Orontes in Syrië. Het ligt ongeveer 55 km ten noordwesten van Hama met het zicht op de Ghabvallei. Op de burchtheuvel ligt Qalat el-Mudiq. Geschiedenis De plaats heette eerst Pharnake, wat waarschijnlijk overeenkomt met de Bijbelse plaats Shepham. Ten tijde van Alexander de Grote werd deze locatie Pella genoemd. In 300 v.Chr. werd Apamea gesticht door Seleucus I Nicator. Hij noemde de stad naar zijn vrouw Apame. Volgens de historicus Strabo bevonden zich 500 olifanten en 30.000 paarden in de omgeving. Apamea werd een van de drie grote steden van het Seleucidenrijk naast Antiochië en Seleucia aan de Tigris. In 64 v.Chr. veroverde Pompeius Apamea en voegde de stad toe aan het Romeinse Rijk. Volgens Flavius Josephus werden de Joden in Apamea tijdens de Joodse Opstand ( 66-70 ) niet vermoord of gevangengenomen. Tegen het eind van de vierde eeuw werd de Zeustempel aangevallen en afgebroken door groepen monniken, waarbij het leger ondersteuning bood aan de monniken. In deze periode werd Apamea een bisdom, en vanaf de 5e eeuw een aartsbisdom. Apamea was in de vijfde eeuw een theologisch centrum van het monofysitisme. Deze leer lag aan de basis van het ontstaan van de Syrisch-orthodoxe Kerk van Antiochië. Bezienswaardigheden De huidige overblijfselen dateren uit de Romeinse en Byzantijnse tijd. De Cardo Maximus dateert uit de tweede eeuw en is 1850 meter lang en 37 meter breed. (Ter vergelijking: de colonnade van Palmyra is bijna 1200 meter lang.) De Colonnade langs de cardo bestond uit 1200 Korinthische zuilen, waarvan een deel met spiraalvormige cannelures. Deze colonnade werd gedeeltelijk verwoest door aardbevingen in 1157 en 1170. Van de vroegere gebouwen naast de cardo is haast niets over. De agora wordt nog aangegeven. Verderop zijn er ruïnes van Romeinse en Byzantijnse residenties en kerken. Apamea is voor een groot deel opgegraven door Belgische archeologen. Er werden schitterende mozaïeken gevonden, die nu in diverse musea zijn tentoongesteld, onder meer in het Museum van Apamea zelf dat ondergebracht is in een voormalige Turkse karavanserai. Verder vindt men ze in het Museum van Damascus en ook in het Museum Kunst & Geschiedenis in Brussel. Beroemde personen die in Apamea verbleven Posidonius. Dit was zijn geboorteplaats. Iamblichus (filosoof)
Apamea

Apamea – miasto w państwie Seleucydów. Nazwa tej miejscowości pochodzi od imienia pierwszej żony Seleukosa I Nikatora - Apamy. Apamea stała się głównym ośrodkiem wojskowym Seleucydów, który został rozbudowany przez Seleukosa I. Obecnie stanowisko archeologiczne Afamija w Syrii. Historia Początkowo zakładano, że Apamea została założona przez Aleksandra Macedońskiego ok. 330 r. p.n.e. Z czasem zaczęto przyjmować, że do założenia miasta doszło ok. 307-304 r. p.n.e., a jako fundatora wskazywano jednego z dowódców Aleksandra, Antygona I Monoftalmosa. Analiza mozaiki z Apamei przeprowadzona przez prof. Marka T. Olszewskiego z Uniwersytetu Warszawskiego w 2019 r. wykazała, że w do utworzenia miasta doszło w 320 r. p.n.a dokonali go Antypater i jego syna Kassander. Analiza mozaiki, skradzionej przez rabusiów w 2011, wykazała, że widnieje na niej najstarszy znany wizerunek koła wodnego (tzw. Norii). W IV wieku Apamea stała się stolicą prowincji Syria II. W VII wieku została zniszczona przez Persów, a później odbudowana. W 1152 Apameę nawiedziło trzęsienie ziemi, które spowodowało zniszczenie tej miejscowości. Odkryte ruiny pochodzą z czasów hellenistycznych, rzymskich oraz bizantyjskich. Były to m.in. kolumnowa ulica z II wieku, jeden z największych teatrów rzymskich, kościoły bizantyjskie oraz liczne mozaiki. Zobacz też bitwa pod Apameą (40 p.n.e.) Gajusz Posejdonios z Apamei Sopatros z Apamei Ameliusz Numenios z Apamei Alcybiades z Apamei - autor ebionickiej Księgi Elchesai Aleksander z Apamei - metropolita prowincji Syria Secunda Polichroniusz z Apamei - pisarz chrześcijański (VI w.), zaliczany do Ojców Kościoła arcybiskup tytularny Apamea di Siria: Clemente Micara Przypisy
Apameia

Apameia (em grego: Απάμεια; em árabe: آفاميا‎, Afamia) é uma antiga cidade síria, situada a 50 quilômetros da atual Hama, junto ao rio Orontes. Foi construída no ano de 300 a.C. [carece de fontes?] pelo primeiro dos reis selêucidas, Seleuco I Nicátor, que pôs o nome da cidade em homenagem a sua esposa, Apama, filha de Artabazo. Na era cristã, converteu-se em um importante centro de filosofia e conhecimento, chegando a ter uma população de mais de 500 000 habitantes. Nesta cidade firmou-se a paz em 188 a.C., dois anos depois da Batalha de Magnésia, entre Antíoco III Magno e os romanos. A maioria das ruínas conservadas pertencem à época do Império Bizantino. Referências
Апамея (Сирия)

Апамея (на Оронте) или Апамея Сирийская (лат. Apamea, араб. أفاميا/آفاميا‎, Afāmya, др.-греч. Ἀπάμεια τῆς Συρίας, современное арабское название Калъат-эль-Мудик) — город античной эпохи в Северной Сирии на реке Оронт. Был главным городом региона Апамене, позднее входил в состав римской провинции Вторая Сирия (лат. Syria Secunda). История Первоначально носил название Фарнакес (Φαρνάκης в источниках на древнегреческом). После завоевания Александром Македонским город получил название Пелла (Πέλλα, в честь главного города Македонии). Новое название городу дал Селевк I Никатор (312—281) по имени своей жены Апамы, дочери Спитамена, предводителя согдов в войне против Александра, на которой он женился в 324 году до н. э. Здесь чеканились монеты Селевкидов. Помпей Великий разрушил город в I веке до н. э. Город был вновь основан в I веке н. э. под названием Claudia Apamea. Во время переписи, которую проводил правитель Сирии Публий Сульпиций Квириний в 6—7 годах н. э., в Апамее проживали 117 000 свободных, что означает, что в целом население города составляло около полумиллиона жителей и это был один из крупнейших городов древнего Востока. Здесь находилась знаменитая философская школа средних платоников (Нумений) и стоиков (Посидоний). При Юстиниане I у города сооружены новые крепостные стены. Уроженцем города был св. Павсикакий Синадский. В 540 году город разграбили персы, а в VII веке (636—638) его разрушили мусульмане. От древнего города сохранилась грандиозная колоннада, один из лучших в плане сохранности памятников такого рода. Известные уроженцы Архиген — древнегреческий врач. Литература Janine Balty (ed.): Apamée de Syrie : bilan des recherches archéologiques, 1965—1968 ; actes du colloque tenu à Bruxelles les 29 et 30 Avril 1969. Bruxelles 1969 Jean Ch. Balty: Guide d'Ápamée. Bruxelles 1981 Janine Balty (ed.): Apamée de Syrie : bilan des recherches archéologiques 1973—1979 ; aspects de l’architecture domestique d’Apamée; actes du colloque tenu à Bruxelles les 29, 30 et 31 mai 1980. Bruxelles 1984 Ссылки Homepage der französischen Ausgrabungen Princeton Encyclopedia of Classical Sites Überreste der Stadt Apameia in Syrien
Апамеја (Сирија)

Апамеја (арап. أفاميا или آفاميا, Афамиа) је бивши римски град чије се добро очуване рушевине налазе у данашњоиј сјеверозападној Сирији, околи 55 km северозападно од Хаме, на десној обали Оронта. Историја Пре доласка трупа Александра Великог у Сирију је био познат под називом Фарнака. Александар га је преминовао у Пела у свом родном месту. Након његове смрти је тим подручјем завладао његов војсковођа Селеук I Никатор, оснивач Селеукидског царства. Он га је по својој супрузи, персијској принцези Апами, преименовао у Апамеја. Под мњеговом влашћу се град брзо развио у важан војни гарнизон, али и економско средиште. Град је нарастао на 120.000 становника, а економија се темељила на бројним ергелама од 30.000 коња, као и објектима за дресуру 500 бојних слонова. Године 64. п. н. е. је за време трећег митридатског рата Апамеју заузео римски војсковођа Помпеј и отада је био под влашћу римске државе. Римљанима је град идаље служио и наставио је да се развија као важна војна база. Године 115. је за време владавине цара Трајана Апамеју погодио катастрофалан земљотрес, што је римске цареве све до Марка Аурелија натерало да улажу велика средства у његову обнову. Ти напори су уродили плодом, па је број становника нарастао на пола милиона, а Апамеја постала и важно културно средиште, посебно значајно због развитка неоплатонистичке филозофске школе, односно миешања Платонове филозофије са оријенталним елементима. Апамеја је свој развој наставила и под Византијом, поставши средиште епископије као и провинције Сирија Секунда. Године 540. су тај део Сирије су напали Персијанци, а затим заузели Алеп, Антиохију а на кратко и Апамеју. Године 612. Перзијанци су поновно заузели град, одакле су Византијци успели да их отерају 628 године. Њих су, међутим, отерали арапски муслимани 636. након чега Апамеја постепено почиње да губи на свом значају. Године 1106. Град су освојиоли крсташи под Танкредом. Године 1149. крсташе је протерао Нуредин, а у средишту града, на месту некадашње античке акрополе, подигао тврђаву данас познату као Калат ел Мудик. Осам година касније, нови земљотрес је довео до потпуног напуштања град. Касније је Апамеја служила само као једна од караванских станица, а под турском влашћу и као станица на ходочашће у Меку. Референце Спољашње везе Syria Gate Atlastours Visit Syria
Apamea

Apamea (grekiska: Απάμεια,Apameia; arabiska: آفاميا,Afamia) var en stad för de seleukidiska kungarna och var huvudstad i Apamene, beläget på den högra stranden av floden Orontes. Den ligger omkring 55 kilometer nordväst om Hama i Syrien, högt beläget med utsikt över Ghabdalen. Staden, som tidigare var känd som Pharmake, blev befäst och utvidgades genom Seleukos I Nikator år 300 f.Kr., som namngav staden efter sin baktriska hustru Apama. Inom ramen för hans politik att hellenisera Syrien bar staden det makedoniska namnet Pella, efter den makedoniska huvudstaden Pella. Fästningen låg uppe på en höjd och slingrade sig runt floden Orontes, med sjön och träskmarker, vilket gav staden en halvöliknande form, därav dess andra namn Cherronêsos. Seleukos hade sitt kommissariat där med 500 elefanter och 30 000 ston och 300 hingstar. Hans tronpretendent Diodotus Tryfon gjorde Apamea till basen för sin verksamhet. Beläget vid en strategisk korsväg för östlig kommers blomstrade staden och nådde så småningom en befolkning på 500 000 invånare. Staden var en av de fyra städerna i det Syriska tetrapolis. Josefus berättar att Pompejus marscherade söderut från sitt vinterkvarter, troligen vid eller nära Antiochia vid Orontes, raserade Apameas fästning år 64 f.Kr, vilket resulterade i att staden anslöts till den Romerska republiken. Under revolten i Syrien under Quintus Caecilius Bassus, höll den ut mot Julius Caesar i tre år till Cassius ankomst år 46 f.Kr. Vid det judiska krigets utbrott skonade Apameas invånare judarnas liv som bodde i närheten och kom inte att utsätta dem för mord eller fångenskap. Staden förstördes av Khusrov I på 600-talet, återuppbyggdes delvis och kom på arabiska att bli känd som Famia or Fâmieh. Staden förstördes av en jordbävning 1152. Under korstågen var den ännu en blomstrade stad och ockuperades av Tancred. På Akropolishöjden finns numera ruinerna, kallade Kalat el-Mudik (Kŭlat el-Mudîk). Ruinerna, som har en starkt ornamenterad karaktär och är av en gigantisk omfattning, står ännu kvar. Båda av Jerusalems Targumim anser att staden Shefam är identisk med Apamea. Apamea är än idag ett formellt stift i den Romersk-katolska kyrkan, Apamenus in Syria; platsen som ärkebiskop har varit vakant sedan den senaste biskopen gick bort 1974. Kända invånare Archigenes (grekisk läkare) Poseidonios (grekisk filosof och författare) Aristarchos (biskop, en av de sjuttio lärjungarna/apostlarna) Numenius av Apamea (filosof under 100-talet) Iamblichus av Chalcis (Nyplatonistisk filosof) Polychronius (biskop och bror till Theodoros av Mopsuestia) Theodoret (biskop under 400-talet) Evagrius Scholasticus (kyrkohistoriker under 500-talet) Junia (biskop under första århundradet) Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Litteratur Smith, William (editor); Dictionary of Greek and Roman Geography, "Apameia", London, (1854) R. F. Burton och T. Drake, Unexplored Syria Eduard Sachau, Reise in Syrien, 1883. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Apamea. Apamée (Afamia) Pictures of Apamea
Катна

Катна е древен град в днешна Сирия, разположен на 18 км североизточно от съвременния град Хомс. Най-ранните находки в Катна се отнасят към средата на III хилядолетие пр.н.е. Още през XIX век пр.н.е. в града се усеща египетско влияние, а през следващите столетия той е сред селищата в контактната зона между египетската и месопотамската цивилизация. Последните писмени сведения за града са от края на бронзовата епоха, когато той е нападан от арамейците. Бележки Външни препратки Antikforever.com: Qatna Архив на оригинала от 2018-09-27 в Wayback Machine. The Ancient Kingdom of Qatna Архив на оригинала от 2020-10-27 в Wayback Machine., The official site of the Italian Archaeological Expedition at Tell Mishrifeh/Qatna (Syria), Udine University 2006
Qatna

Qatna o Qatana o Qatanum va ser un regne segurament de població amorrita, entorn de la ciutat d'aquest nom (avui Mishrife -al-Masrafa-, prop d'Homs) del que es tenen notícies almenys des del 1800 aC quan n'era rei Ishi-Addu, que era el pare d'Amut Pi-El.Eren contemporanis de Yashmakhadad i de Zimri-Lim, reis de Mari. Es mencionen diverses vegades a les Tauletes de Mari. Amut Pi-El era governador de Nazala com a príncep hereu i després va ser nomenat rei. La germana d'Amut Pi-El, Belmun o Beltum, es va casar amb Yashmakhadad i en va ser l'esposa principal. Probablement la mare d'Amut Pi-El era Lammassi-Ashur, una princesa d'Assur o d'Ekallatum. Zimri-Lim de Mari, molt al principi del seu regnat, es va casar també amb una princesa de Qatna, anomenada Dam-Hurasim. Tot i aquest casament, les relacions entre Qatna i Mari no van ser especialment bones, degut al pactes entre Qatna i Elam, que feien front a Iamkhad i Mari. Destruïda Mari per Hammurabi de Babilònia cap a l'any 1760 aC les fonts sobre Qatna desapareixen. Probablement la ciutat va caure sota dependència d'Alep (Iamkhad) i cap al 1500 aC es va sotmetre a Mitanni. És possible que Amenhotep I (que va regnar cap al 1515-1494 aC), Tuthmosis I (entre el 1494 aC i el 1482 aC) haguessin estat a la ciutat en les seves expedicions a Síria. Tuthmosis III l'esmenta a una inscripció, i diu que hi va ser al seu 33è any de regnat. Amenhotep II (entre el 1427 aC i el 1401 aC) va ser atacat per soldats de Qatna amb suport hurrita al creuar l'Orontes però en va sortir victoriós. Qatna va estar a la zona de frontera amb Mitanni, però sota influència egípcia, i encara és esmentada l'any 1180 aC. Durant la campanya síria de Subiluliuma I cap a l'any 1340 aC, Akizzi de Qatna va demanar ajut a Akhenaton però no la va rebre i va caure en mans dels hitites, que la van saquejar i van deportar els seus habitants a Hattusa. Al seu lloc com a poder regional va emergir el regne de Nuhase. Reis Ishi-Addu vers 1800 aC Amutpiel ben Ishi-Addu vers el 1800 aC Idanda, vers 1400 aC Taku, vers 1400 aC Akizzi vers el 1350 aC Referències Enllaços externs Imperi Hitita (anglès)
Qatna

Qatna is een archeologische vindplaats in Syrië. De moderne naam is Tell Mishrife De stad was gelegen 18 km ten noordoosten van Homs op de grens van de vlakte van de Orontes en de Syrische steppe en lag op de karavaanroute naar Mari. In de jaren 1920 en 30 groef de Franse onderzoeker Robert du Mesnil du Buisson een deel van de acropolis op, dat hij het paleis noemde. De opgravingen werden bemoeilijkt door het feit dat er in de 19e eeuw een dorpje op de plek gevestigd was waar een kleine 10.000 mensen woonden. In de jaren 1990 besloot de Syrische regering het gehele dorp te ontruimen en sindsdien is er een opgraving door Syrische, Duitse en Italiaanse archeologen. Er worden vondsten gedaan uit de Midden- en Late Bronstijd en de IJzertijd. Een tijdlang moet het een van de grootste steden van westelijk Syrië geweest zijn. In de periode van 2000 -1600 v.Chr. streden er een aantal stadstaten om de macht in Mesopotamië. Samen met Yamhad was Qatna een van de westelijke rivalen van Mari, Isin, Larsa, Eshnunna en uiteindelijk Babylon. Tot het jaar 1340 v.Chr. bloeide de stad als een vazalvorstendom van Egypte. In (omtrent) dat jaar werd de stad ingenomen door de Hettieten en ging zij in vlammen op. Voor de archeologie is dat een goede bijkomstigheid omdat daardoor een aantal tabletten in gemengd Babylonisch-Hurritisch spijkerschrift vrijwel onvergankelijk gemaakt zijn. Uit de Amarna-brieven was al bekend dat de plaatselijke vorst Akizzi tevergeefs een beroep op Egypte gedaan had tot het verlenen van steun tegen de Hettitische dreiging onder Suppiluliuma I. Het hof van Achnaton had echter andere zaken aan het hoofd en de steun bleef uit. De Hettieten ontvoerden het beeld van de god Shimigi van Qatna volgens brief 55 van El Amarna.
Qatna

Qatna (dziś Tell el-Meszrife w Syrii) – starożytne miasto nad Orontesem. W 1 połowie II tys. p.n.e. jedno z najsilniejszych amoryckich miast-państw w południowej Syrii. Historia pierwsza połowa II tysiąclecia p.n.e. – pierwsze miasto, stolica lokalnego królestwa; XV wiek p.n.e. – miasto zostaje podbite przez królestwo Mitanni; ok. 1340 p.n.e. – hetycki król Suppiluliuma I zdobywa miasto; ok. 1920 – początek wykopalisk archeologicznych. Bardziej znani władcy Amut-pi-El (XVIII wiek p.n.e.) Akizzi (XIV wiek p.n.e.) Bibliografia Marek Stępień, Kodeks Hammurabiego, Wydawnictwo ALFA, Warszawa 2000, s. 158. Archeowieści: Katna – niezwykły pałac z niespodziankami [dostęp 2011-09-05]
Катна

Катна (акадски URUQa-ṭà-na, URUQàṭ-aṭ-na) био је главни град једног градског краљевства у данашњој Сирији. У годинама око 2.000. п. н. е. ово је био град са значајним трговачким везама који је контролисао све значајне путеве у околини и највероватније имао трговачке везе са околним културама као Египтом и Месопотамијом као и врло удаљеним културама у свету. Катна је била од стране Хетита око 1340. п. н. е. уништена и спаљена. За време гвозденог доба ту се налазило једно мање насеље које је постојало до време Византије. Град Квадратни ареал града је био површине од око 110 хектара, окружен је био градским зидинама са бочним дужинама 1000 м, који су се успињали на висину од 15-20 м. У средини сваке стране некада је стајала градска капија. Палата Стара палата код Катне је изграђена почетком 2. миленијума пре н, е, и има око 18.000 м², простора, то је једана од највећих палата свог времена у древном Оријенту. Централни хол је скоро 1296 м² величине, кров који почива на четири стуба од 10 м висине а импресионира и престо соба са дужином од 40 м, што је највећи простор на истоку бронзаног доба. Она је била у освајању Хетита опљачкана и изузетно је добро очувана. У бочној соби су пронађене добро очуване фреске које су подсећале на минојско зидно сликарство, од којих су археолози известили о културној вези са простором Егејског мора. Западно крило палате је ископано 2008. и било је необично добро очувано. Од првобитне три спрата зграде и даље стоје зидови од опеке нижих два спрата са висином од 5.30 м. Ова зграда је први вишеспратница Блиског истока која је до сада откривена. Четворо врата са луковима од опеке је распоређено у низу по једној линији. На Блиском истоку, ово су међу најбоље очуваним лучним објекатима из бронзаног доба. Литература (језик: немачки)Peter Pfälzner. Mirko Noväk- Der 4000 Jahre alte Palast von Qatna nach 70 Jahren wiederentdeckt - Neue Ausgrabungen in Teil Mischrife /Qatna (Syrien) (onlein; [1] ) Спољашње везе qatna.de - Webseite des deutschen Ausgrabungsteams (z.Zt. in Überarbeitung) „Sensationeller Fund in Syrien: Königsarchiv aus der Späten Bronzezeit“, Pressestelle der Universität Tübingen, 26. September 2002 Neue Entdeckungen im Königspalast von Qatna: Mehrstöckige Räume, verstürzte Deckenbalken, Tontafeln, und ein Elefant, Pressestelle der Universität Tübingen, 13. Oktober 2008 Texte und Bilder zur Film-Dokumentation «Flammen über Qatna», ZDF – „Terra X“, 20. November 2005 Weitere Beiträge über Qatna in „Terra X“ Interaktive Informationen in FAZ.net mit Grundrissen u. Abbildungen Landesausstellung Schätze des Alten Syrien. Die Entdeckung des Königreichs Qatna im Landesmuseum Württemberg Stuttgart, 17. Oktober 2009 bis 14. März 2010 Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (7. март 2010)