NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Университет Латакии

Латакийский университет (араб. جامعة اللاذقية‎) — высшее учебное заведение в Сирии, расположенное в городе Латакия. Университет имеет государственную форму собственности и готовит специалистов разных направлений. Университет создан 20 мая 1971 года под названием «Латакийский университет» и первоначально имел три факультета. В дальнейшем их количество существенно расширилось. В 1975 году переименован в Университет Тишрин в честь героев «Войны Судного дня». Ныне Латакийский университет является членом Ассоциации арабских университетов (AAU), Ассоциации средиземноморских университетов (UNIMED) и Федерации университетов исламского мира (FUIW). Факультеты в скобках указан год открытия Факультет искусств и гуманитарных наук (1971) Факультет сельского хозяйства (1971) Факультет естественных наук: (1971) Строительный факультет: (1972) Факультет медицины (1974) Факультет машиностроения и электротехники (1980) Факультет стоматологии (1983) Факультет архитектуры (1984) Факультет экономики (1986) Факультет фармации (1990) Факультет сестринского дела (1994) Факультет физического воспитания (1995) Факультет образования (1997) Факультет информатики (2000) Факультет технические разработки (2002) Факультет информационных и коммуникационных технологий инжиниринг (2008) Промежуточные институты и профессиональные училища Средний институт сельского хозяйства (Открыт в 1974 году). Средний Институт машиностроения (Открыт в 1979 году). Средний Институт медицины (Открыт в 1979 году). Средний коммерческий институт (Открыт в 1980 году). Средний Институт навыки администрирования (Открыт в 1995 году). Средний Институт вычислительной техники (Открыт в 1998 году). Школа медсестёр (открыт в 1980 году). Ссылки Сайт университета (араб.) (англ.) International University for Science and Technology, Syria
Латакійський університет

Латакійський університет (араб. جامعة اللاذقية) — вищий навчальний заклад в Сирії, що знаходиться у місті Латакія. Університет має державну форму власності та готує спеціалістів різних напрямків. Історія Університет утворено 20 травня 1971 року під назвою Латакійський університет, пізніше, у 1975 році перейменований на Університет Тішрін на честь героїв Війни Судного дня. У 2024 році університет повернув свою первісну назву. Посилання Сайт університету (араб.) (англ.)
Mauzoleum Sulejmana Szaha

Mauzoleum Sulejmana Szaha – grobowiec, türbe w którym według tradycji znajdują się szczątki Sulejmana Szacha (ok. 1178–1236) – dziadka Osmana I, założyciela Imperium Osmańskiego. Status prawny Zgodnie z traktatem podpisanym w 1921 roku przez Turcję i zarządzającą mandatem syryjskim Francję, grobowiec Sulejmana i hektarowa działka dookoła niego są turecką eksklawą. Lokalizacja Pierwsze przeniesienie Grobowiec był pierwotnie położony w okolicy zamku Kalat Dżabir, z której został przeniesiony w 1973 roku w związku z planami zlania okolicy podczas tworzenia jeziora Al-Asad. Nowe miejsce znajdowało się 85 km na północ, nad rzeką Eufrat, 27 km od granicy tureckiej. Drugie przeniesienie W czasie wojny domowej w Syrii enklawa została otoczona przez tereny kontrolowane przez bojowników Państwa Islamskiego. Po ogłoszeniu 19 lutego 2015 roku przez rządy USA i Turcji umowy o utworzeniu obozu szkoleniowego dla syryjskich rebeliantów, którzy mają walczyć przeciw Państwu Islamskiemu, Turcja postanowiła ewakuować mauzoleum oraz pilnujących go 40 strażników. Zgrupowanie złożone z 572 żołnierzy wspieranych przez 39 czołgów i 57 pojazdów opancerzonych wkroczyło 21 lutego wieczorem do Syrii i nie napotykając żadnego oporu dotarło do mauzoleum. Od tego czasu szczątki znajdują się w tymczasowym mauzoleum na syryjskim terytorium kontrolowanym przez Turcję – 180 metrów od granicy tureckiej, a dotychczasowe mauzoleum wysadzono, by bojownicy PI nie mogli go zniszczyć. Przypisy
Гробница Сулеймана Шаха

Гробница Сулеймана Шаха (тур. Süleyman Şah Türbesi) — мемориальный комплекс без опознавательных надписей. По легенде в нём содержатся останки Сулеймана Шаха, долгое время считавшегося дедом Османа I, основателя Османской империи. Считается, что Сулейман Шах утонул в реке Евфрат (на территории современной Сирии). В соответствии с договором, подписанным в Лозанне, могила после распада Османской империи находится в собственности Турции. Могила изначально была расположена у замка Джабер, но затем дважды переносилась — в 1973 году после образования водохранилища Эль-Асад и в начале 2015 года из-за гражданской войны в Сирии. Турция эвакуировала своих военнослужащих, защищавших гробницу, а также артефакты мавзолея через несколько дней после сообщения о том, что могила была осаждена боевиками Исламского государства Ирака и Леванта. В результате операции «Шах Евфрат» были эвакуированы 100 военнослужащих, один погиб в результате несчастного случая. Турецкое правительство заявило, что перенесение могилы является временным, и оно не предполагает какого-либо изменения в состоянии могилы. Примечания
Umayyad Square

Umayyad Square (Arabic: ساحة الأمويين / ALA-LC: sāḥat al-Umawiyīn) is a large and important square in Damascus, Syria. It connects the city center with several important highways and areas, and contains important buildings, including the Ministry of Defense, Syria's national Opera House and the headquarters of the Syrian Armed Forces. The Damascene Sword monument, widely considered as the symbol of the city, stands in the square, and is considered a symbol and reminder "of the victories, strength and achievements of the Syrian people". The name of the square is a reference to the Umayyads who took Damascus as the capital of their caliphate in the 7th century. Prior to the opening of the new 1.2 million sqm fairground to house the Damascus International Fair, the fair which was held annually since 1954 (before being cancelled in 2012 and reopening in 2017) was held in the square. Streets The Umayyad square is connected with seven of the city's most important streets and highways: Beirut Street, which connects Damascus to the capital of Lebanon, Beirut Jawaharlal Nehru street, named after Jawaharlal Nehru, former prime minister of India Adnan al-Malki street, named after Adnan al-Malki, a Syrian Army officer and major 20th century political figure Mehdi Ben Barka street, named after Mehdi Ben Barka, a Moroccan politician Shukri al-Quwatli street, one of the city's most important streets, named after Shukri al-Quwatli, first president of an independent Syria Abu Bakr street, named after Rashidun caliph Abu Bakr Fayez Mansour street, named after Syrian Colonel Fayez Mansour who aced 14 victories against the Israeli Air Force Buildings on the Umayyad Square Damascus Opera House complex, which includes the Higher Institute of Dramatic Arts. National Library of Syria. Malki Street General Authority for Radio and Television building. the Hay'at al-Arkan, the Syrian Armed Forces General staff headquarters. Ministry of Defense. Sheraton Damascus Hotel. References External links Media related to Umayyad Square at Wikimedia Commons
Plaza de los Omeyas

La plaza de los Omeyas o plaza Omeya (en árabe: ساحة الأمويين‎ / ALA-LC: sāḥat al-Umawiyīn) es una importante plaza de la ciudad de Damasco, en Siria. Conecta la ciudad con varias áreas y carreteras importantes. Su nombre se refiere al histórico califato omeya, con capital en Damasco. El 20 de junio de 2011, durante la Guerra Civil Siria, se organizó una gran manifestación a favor del Presidente Asad en la plaza, al igual que en Homs, Alepo, Sweida, Latakia, Deraa, Hasaka y Tartus.​ Edificios en la plaza Ópera de Damasco, que incluye el Instituto Superior de Artes Dramáticas Biblioteca Nacional Al-Asad, Calle Malki​ Edificio de la Televisión siria El Hay'at al-Arkan, la sede del Estado Mayor de las Fuerzas Armadas de Siria Ministerio de Defensa Hotel Sheraton Damascus Referencias
Plac Umajjadów w Damaszku

Plac Umajjadów – plac w Damaszku w Syrii. Zbudowano przy nim kilka ważnych budynków takich jak: Ministerstwo Obrony, Operę Narodową Syrii i kwaterę główną syryjskich sił zbrojnych. Na placu stoi pomnik Miecza Damasceńskiego uważany za symbol miasta i przypomnienie „zwycięstw, siły i osiągnięć narodu syryjskiego”. Historia Nazwa placu nawiązuje do dynastii Umajjadów, którzy w VII wieku wybrali Damaszek na stolicę swojego kalifatu. Od 1 września 1954 roku w okolicy placu przez miesiąc odbywały się Międzynarodowe Targi Damaszku. W 2004 roku przeniesiono je poza miasto tworząc niedaleko autostrady i lotniska nowe centrum targowe o powierzchni 1,2 mln m². Na początku lat 60. XX wieku przy placu ustawiono pomnik Miecza Damasceńskiego, który został odsłonięty podczas VII edycji Targów. Przez mieszkańców miasta był uważany za kolumnę targową. Wewnątrz umieszczono panel z flagami krajów uczestniczących w Targach, które zmieniano w każdym roku umieszczając flagi uczestniczących państw. Po przeniesieniu Targów do nowej siedziby dziekan Wydziału Sztuk Pięknych Ehsan Entebbe zastąpił flagi motywami geometrycznymi tworząc witraż. 20 czerwca 2011 roku podczas wojny domowej w Syrii na placu miał miejsce wiec poparcia dla prezydenta al-Assada. Przy placu zbudowano kilka ważnych budynków takich jak: budynek Opery w Damaszku otwarty w 2004 roku, Biblioteki Narodowej Al-Assada, telewizji syryjskiej, siedzibę sztabu generalnego syryjskich sił zbrojnych, budynek Ministerstwa Obrony czy hotel Sheraton. Przypisy
Tell Umm el-Marra

Tell Umm el-Marra est un site archéologique de Syrie occidentale, localisé dans la plaine de Jabbul entre Alep et la vallée de l'Euphrate. S'étendant sur environ 25 hectares, il était situé sur une route importante, il a connu ses périodes d'occupation principales à l'âge du bronze ancien, durant le IIIe millénaire av. J.-C., et durant l'âge du bronze récent, la seconde moitié du IIe millénaire av. J.-C., mais des traces d'occupation de l'époque romaine ont également été identifiées. Il a été fouillé par une équipe d'archéologues américains de l'Université Johns-Hopkins de Baltimore à partir de 1994. Ce site pourrait correspondre à l'ancienne cité de Tuba connue par des textes de l'âge du bronze, mais cela reste à confirmer. La première phase d'occupation importante d'Umm el-Marra s'étend d'environ 2700 à 2000 av. J.-C. Des habitations de cette période ont été mises au jour, et surtout une tombe relevant du groupe des élites, datée des environs de 2300 av. J.-C. Il s'agit d'un mausolée comprenant huit corps, sans doute inhumés à l'origine dans des cercueils en bois, et enveloppés de tissus. Trois niveaux d'inhumations ont été identifiés, indiquant peut-être une continuité familiale et un culte des ancêtres. Le plus remarquable étant celui qui se trouve le plus haut, comprenant deux individus, dont au moins une jeune femme, avec à leurs pieds des bébés. Ces corps étaient inhumés avec des objets riches en or, argent, lapis-lazuli. Les deux autres niveaux d'inhumation sont moins riches. Umm el-Marra connaît un abandon partiel vers 2000 av. J.-C., peut-être en raison d'un assèchement du climat de la région, avant d'être réoccupé durant la phase de l'âge du bronze moyen (au moins à partir de 1800 av. J.-C.), comme en témoignent plusieurs résidences de cette période ainsi que la reconstruction de la muraille du site. La dernière phase d'occupation notable du site est celle de l'âge du bronze récent (1600-1200 av. J.-C.), durant les dominations successives du Mittani et des Hittites en Syrie. De cette période ont été dégagées quelques résidences, avec des objets de luxe, notamment des vases en céramique glaçurée. Liens externes Portail de l’archéologie Portail du Proche-Orient ancien Portail de la Syrie
Umm al-Mara

Umm al-Mara (arab. أم المرا) – miejscowość w Syrii, w muhafazie Aleppo. W 2004 roku liczyła 1878 mieszkańców. Umm al-Mara to ważne stanowisko archeologiczne; istniejący od III tysiąclecia p.n.e. ośrodek miejski bywa identyfikowany z wzmiankowaną w źródłach Tubą. Przypisy
Azim-Palast

Der Azim-Palast (arabisch قصر العظم, DMG Qaṣr al-ʿAẓm) ist ein Palast aus osmanischer Zeit. Er befindet sich in der Altstadt von Damaskus in der Nähe der Umayyaden-Moschee. Geschichte Der Palast wurde 1750 vom osmanischen Gouverneur As'ad Pascha al-Azm errichtet. Dieser war der Steuereintreiber des Sultans in Istanbul und ließ auch den Chan Asad Pascha errichten. An der Stelle hatten höchstwahrscheinlich früher schon die Omayyadenkalifen und Mamluken-Emire residiert. Belegt ist, dass der Palast des Mamlukenfürsten Tingiz (reg. 1312–1330) an genau dieser Stelle stand. Bauweise Der Azim-Palast ist ein Beispiel für die traditionelle Hausbauweise von Damaskus. Mehrgeschossige Gebäude in der typischen Damaszener schwarz-weißen Mauergliederung umgaben großzügige Innenhöfe, in denen eine Vielzahl von Pflanzen wuchsen und um die sich eine Vielzahl Zimmer gruppierten. Der Palast bestand aus zwei Bereichen: dem Harem, dem geschützten Bereich für die Familie des Gouverneurs, sowie dem Selamlık, in dem der Gouverneur seine offiziellen Ämter ausübte. Dazu gab es noch einen eigenen Innenhof für Bedienstete. Insgesamt besitzt der Palast 16 Empfangshallen. 19 Räume befanden sich im Erdgeschoss und 9 Räume im zweiten Stock. Ein wichtiges architektonisches Merkmal sind die Iwane – aus der persischen Architektur übernommene halboffene Hallen. Diese gab es sowohl im öffentlichen als auch im privaten Bereich. Lagerräume, Gebetsräume, ein osmanisches Bad, Ställe sowie ein Stellplatz für Kutschen waren ebenfalls in den Palast integriert. Dicke Mauern und die hohen Iwane sorgten für angenehme Kühle im Sommer. Im Winter speicherte das Mauerwerk die Wärme. Der Empfangsbereich war durch scharf abgewinkelte Räume vom Familienbereich getrennt. In der orientalischen Architektur war es üblich, dass Fremde die Frauen des Hauses nicht zu Gesicht bekommen sollten. Um dies zu gewährleisten, gab es eine strikte Trennung von öffentlichem und privatem Bereich. Unüblich hingegen waren prächtige Fassaden. Deswegen ist nur das Eingangstor des Palastes aufwendig gestaltet. Die Inneneinrichtung hingegen ist von hoher Qualität. Die Holzdecken der Räume wurden aufwendig bemalt. In fast jedem Raum gibt es Wasserbecken aus Marmor. Auch im Park finden sich viele Springbrunnen. Heute beherbergt der Palast ein ethnographisches Museum. Darin sind Szenen aus dem Palastalltag nachgestellt. Zusätzlich werden traditionelle Kleidung, Musikinstrumente und Waffen ausgestellt. Im Sommer wird der Hof des Haramlik für Konzerte genutzt. Weblinks Literatur Frank Scheck, Johannes Odenthal: Syrien. Hochkulturen zwischen Mittelmeer und Arabischer Wüste. 4. Auflage, DuMont, Ostfildern 2009, ISBN 978-3-7701-3978-1
Palais Azem

Le palais Azem (en arabe : قصر العظم / qaṣr al-ʿaẓm), est un palais construit en 1750 à Damas en Syrie pour le gouverneur ottoman, Assad Pacha al-Azem, membre de la puissante famille régionale des Al-Azem. Il se trouve à proximité du khan Assad Pacha, caravansérail construit par le même gouverneur. Restauré en 1945-1961, il abrite le musée des arts et traditions populaires. Architecture L'architecture du palais Azem est un bon exemple de ce qu'est une demeure noble damascène. La maison est structurée en différents bâtiments et deux ailes principales: le harem et le selamlik. Le harem est l'aile familiale, avec un espace privé pour ses résidents (à l'origine la famille Azem). Cette aile comprend les cuisines, les quartiers des domestiques, les bains (hammam), réplique à échelle plus petite des bains publics de la ville. Le salamlik, ou selamlik, est l'aile réservée aux invités, avec des salles de réception et de grandes cours agrémentées de fontaines. Plusieurs sortes de pierre sont utilisés, dont le calcaire, le grès, le basalte et le marbre, choisies pour donner un effet naturel au décor. Les plafonds sont faits de panneaux peints de scènes bucoliques. Selon Andrew Petersen, directeur de recherche en archéologie islamique à l'University of Wales Lampeter, l'utilisation dans cette maison de l'ablaq (décor alternant en plus de la couleur jaune, le calcaire blanc et le basalte noir, notamment selon de grandes bandes horizontales) est « caractéristique de la maçonnerie des monuments de Damas. » En 1925 lors de la grande révolte syrienne, le palais est bombardé par les Français. Il appartient à l'Institut français de 1930 à 1946, et il est devenu un musée des arts et des traditions populaires. La restauration du palais, en 1983, a été récompensée par le prix de l'Agha Khan. Le musée Le musée des arts et traditions populaires contient, entre autres, une riche collection de costumes traditionnels syriens, dont la plupart ont été reproduits par l'artiste Ziad Zukkari. Notes et références (it) Alfonso Anania - Antonella Carri - Lilia Palmieri - Gioia Zenoni, Siria, viaggio nel cuore del Medio Oriente, 2009, Polaris, pp. 150-151. Liens externes Sur la présence de l'Institut français dans le palais Azem, voir l'article de Renaud Avez, "Le palais Azem : entre splendeur et misère", L'Institut français de Damas au palais Azem (1922-1946) à travers les archives, Damas, Presses de l'IFPO, 1993, en ligne. Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Syrie
Palazzo Azm

Il Palazzo Azm (in arabo قصر العظم‎?, Qaṣr al-ʿAẓm, spesso chiamato "Palazzo Azem") è un palazzo aristocratico di Damasco, in Siria. Oggi è sede del Museo di Arti e Tradizioni Popolari Storia e descrizione Venne costruito tra il 1749 e il 1752, come residenza per il governatore ottomano della città, As'ad Pascià al-Azm, della famiglia al-Azm che diede cinque governatori a Damasco, tra i 1725 ed il 1806. L'architettura è un eccellente esempio di abitazione tradizionale damascena secondo lo stile ottomano. La struttura stessa consiste di numerosi edifici e due ali: l'harem e il salamlik. L'harem è l'ala abitativa familiare, spazio privato per gli abitanti (originariamente la famiglia Azm). Questa ala, decorata di marmo a fasce policrome che richiamano la pavimentazione dei cortili, arricchita da portici e fontane e ombreggiato da piante di limoni, include la cucina, i quartieri dei servitori e i bagni, che sono una replica dei bagni pubblici (hammam ) della città, sia pure su scala ridotta. Il salamlik è l'ala per gli ospiti, anch'essa decorata di marmo a fasce policrome, comprende saloni di rappresentanza, aree di ricevimento e ampi cortili con le tradizionali fontane a cascatella. Per la costruzione del Palazzo sono stati impiegati vari tipi di pietre, incluse il calcare, l'arenaria, il basalto e il marmo. Ciò ha garantito un'apparenza decorativa naturale alla struttura, in cui i soffitti sono decorati con pannelli di legno dipinti e raffiguranti scene naturali. Nel 1925, il Palazzo Azm è stato pesantemente danneggiato dall'artiglieria mandataria francese ed anche incendiato, nel corso della Grande Rivoluzione Siriana.Nel 1930 ne prese possesso l'istituto Francese, che lo restituì alla famiglia Azm al momento dell'indipendenza della Siria.Nel 1951, il palazzo fu acquistato dal governo siriano che in seguito lo restaurò e tre anni dopo inaugurò il Museo di Arti e tradizioni popolari, con arredi del XVIII e XIX secolo. Ha ricevuto nel 1983 l’Aga Khan Award for Architecture. Galleria d'immagini Bibliografia Alfonso Anania - Antonella Carri - Lilia Palmieri - Gioia Zenoni, Siria, viaggio nel cuore del Medio Oriente, 2009, Polaris, pp. 150–151. Voci correlate Damasco Grande Rivoluzione Siriana Città vecchia di Damasco Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Palazzo Azm
Palácio de Azm

Palácio de Azm (em árabe: قصر العظم) é um palácio localizado em Damasco, na Síria, que foi originalmente construído em 1750 como residência do governador otomano de Damasco As'ad Pasha al-Azm. O palácio abriga agora o Museu das Artes e Tradições Populares. Referências
Палац Азм

Палац Азм (араб. قصر العظم Qaṣr al-ʿAẓm)) — палац у Дамаску, споруджений в часи османського панування. Розташований в старому місті Дамаска неподалік від мечеті Омеядів. Історія Палац було споруджено 1750 року османським губернатором Асадом Пашею аль-Азмом, який був збирачем податків стамбульського султана. У Дамаску з його ініціативи було споруджено також величезний караван-сарай Хан Асад Паша. На думку істориків на місці теперішнього палацу раніше знаходилися резиденції халіфів з династії Омеяд та еміри мамлюків. Достеменно відомо, що палац мамлюкського правителя Тінгіза (правив у 1312–1330 роки) знаходився саме на цьому місці. Архітектура Палац Азм є зразком традиційної архітектури Дамаска. У минулому для Дамаска були типовими багатоповерхові будинки з чорно-білим оздобленням стін, великими внутрішніми двориками, де росли численні рослини й куди виходили вікна багатьох кімнат. Палац складався з двох приміщень, в одному розташовувався гарем та приватні кімнати губернатора, у другому — селамлик, своєрідна приймальня, де відбувалися офіційні зустрічі губернатора. Загалом в палаці є 16 приймалень. 19 кімнат розташовується на першому поверсі та 9 — на другому. Важливою архітектурною особливістю палацу є так звані айвани, напіввідкриті зали, запозичені з перської архітектури. Айвани були як у приватних, так і в офіційних приміщеннях. У палаці також були складські приміщення, приміщення для молитви, турецька лазня, стайні та гаражі для екіпажів. Товсті стіни та айвани створювали в палаці влітку приємну прохолодну атмосферу. Офіційні приміщення були цілковито відділені від приватних, оскільки за мусульманським звичаєм чужі чоловіки не повинні були бачити в домі жінок. Розкішні фасади були радше нетиповими, зазвичай оздоблювали лише вхід до будинку. Натомість інтер'єр османського палацу вирізнявся вишуканістю. Майже в кожній кімнаті є мармурова раковина з протічною водою. Так само і в парку є багато фонтанів. Зараз в палаці розташований етнографічний музей, в якому відтворено сцени з життя палацу в минулому. Тут є також експозиція традиційних музичних інструментів, зброї та одягу. Улітку в дворику палацу проводяться концерти. Література Frank Scheck, Johannes Odenthal: Syrien. Hochkulturen zwischen Mittelmeer und Arabischer Wüste. 4. Auflage, DuMont, Ostfildern 2009, ISBN 978-3-7701-3978-1 Посилання