NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Til Barsip

Til Barsip (Tarbusibi) és una antiga ciutat de l'Eufrates que correspon probablement a la moderna Tell Ahmar o Tell a-Ahmar. Algunes fonts l'assenyales com propera a Biredjik al lloc de l'antiga Apamea de l'Eufrates, a l'altre costat de Seugma en territori de Turquia. Altres la situen a 22 km al sud de Karkemish o uns 45 km al sud de Biredjik en territori de Síria. Aquesta segona sembla la ubicació correcta de Tell Ahmar i doncs probablement de Til Barsip. El lloc fou habitat des del Neolític però les restes principals corresponen a l'edat del ferro. A la part final de l'imperi hitita va formar part del regne de Karkemish però al segle XII aC se'n va independitzar i va formar l'estat de Masuwari, conegut pels assiris com Musri. Vers el 900 aC Bit Adini va començar a conquerir Musri. Els arameus de Bit Adini no obstant ja dominaven la ciutat vers el 860 aC doncs vers el 858 aC Salmanassar III la va assetjar el rei va poder fugir i fou perseguit sent atrapat a la fortalesa de Shitamrat a l'altre costat de l'Eufrates; el país fou devastat i fins i tot una fortalesa del rei de Karkemish va patir la fúria assíria. Khaian rei de Samal, Aramu rei de Bit Agusi, Sangara rei de Karkemish, i Katazilu rei de Khummukhi (Kummuy) van enviar tribut. A Til Barsip es va fundar una fortalesa assíria sent anomenada com a Kar-Šulmānu-ašarēdu. Salmanassar va abandonar aquesta ciutat rebatejada cap a Nairi, però va romandre com a centre administratiu assiri a la zona de l'Eufrates. Els assiris van dominar la part de Musri que pertanyia a Bit Adini però la resta va seguir independent uns anys doncs vers el 854 o 853 aC Musri apareix en la coalició antiassíria a la batalla de Qarqar, però que es degué culminar poc de temps després per obra del governador assiri de Bit Adini. Sembla que els governadors assiris tenien un nom alternatiu arameu i tenien el títol reial donant una certa continuïtat per un temps a l'administració de Bit Adini. El jaciment arqueològic va ser explorat per l'arqueòleg francès François Thureau-Dangin als anys trenta, posant a la llum la ciutat de l'edat del ferro i un hipogeu d'enterrament de la primera edat de bronze amb abundant poteria; també es van descobrir tres esteles on s'explica que al segle VIII el rei arameu Bar Gayah va fer un tractat amb la ciutat d'Arpad (Bit Agusi). Aquest rei seria el governador assiri Shamshi-ilu. Modernament s'han fet noves excavacions dirigides per Guy Bunnens de la Universitat de Melbourne als anys vuitanta i noranta del segle XX i s'han trobat gravats en vori de qualitat remarcable (es van publicar el 1997). Referències Guy Bunnens: Carved ivories from Til Barsib, in American Journal of Archaeology, vol.101, no.3, (July 1997). version en línia a JSTOR Arxivat 2006-11-11 a Wayback Machine.
Til Barsip

Til Barsip, la moderna ciudad de Tell Ahmar, era una ciudad aramea, capital de la tribu de Bit Adini, situada en la ribera del río Éufrates en la actual Siria. En la zona donde se asentaba Til Barsip se han encontrado restos que se remontan al neolítico, pero es en el siglo IX a. C. cuando la ciudad entra a formar parte de la escena internacional como capital del estado de la tribu aramea de Bit Adini. La ciudad, situada en un vado del río Éufrates, forma parte de las rutas comerciales entre Mesopotamia y el Levante por lo que entra en conflicto con Asiria que intenta hacerse con el control de la zona. Tras la conquista de Bit Adini por parte de Asiria, la ciudad pasa a ser la sede del gobierno provincial con el nombre de Kar-shulman-ashare-du (‘Puerto de Salmanasar’) debido a su estratégica situación. El sitio arqueológico fue explorado en la década de 1930 por el arqueólogo francés François Thureau-Dangin que sacó a la luz los restos de la edad de Hierro y descubrió tres importantes estelas del siglo VIII a. C. En los años 1980 y 1990 las excavaciones fueron conducidas por Guy Bunnens que rescató varias tallas de marfil de gran calidad. También existen unas pinturas murales datadas en torno a los siglos VIII-VII a. C. realizadas con la técnica del fresco.​ Notas
Til Barsip

Til Barsip est une ancienne cité de l'empire assyrien, située actuellement sur le Tell Ahmar, en Syrie actuelle, sur la rive gauche de l'Euphrate à 22 km au sud de Karkemish. Histoire Til Barsip est occupée un temps par une dynastie néo-hittite. Au IXe siècle, elle devient la capitale d'une principauté araméenne. Elle est ensuite conquise par les Assyriens sous le règne de Salmanazar III (qui règne de 858 à 824) et mène quatre campagnes militaires contre le souverain de Til Barsip, Ahuni, avant de le vaincre en 855 avant J.-C. Les Assyriens changent la ville en un important centre provincial rebaptisé Kar-Salmanazar. C'est de cette période que date le palais dégagé sur le tell, qui est renommé pour les fragments de peintures qui y ont été retrouvés. Palais Le palais de Til-Barsip a pour dimensions 130 mètres de long pour 30 de large. Sa partie sud, actuellement sous l’Euphrate, n'a pas pu être dégagée, mais ce qui reste est bien conservé. C’est une construction massive, entourée de remparts, sans doute sans autre ouverture que l’entrée principale située au nord. De là on accédait à la première cour, d’environ 21 × 6,7 m, centre de l’espace public, d’où on accédait en passant par la salle du trône vers la cour servant de centre à l’espace privé (bien plus vaste, 65 × 25 mètres). D’autres cours plus petites servaient de base à l’organisation de l’espace intérieur. Ce palais ne comporte pas de reliefs sculptés comme les grands palais royaux contemporains, mais des fresques peintes, reprenant les mêmes motifs que les orthostates de palais des capitales royales. Notes et références Bibliographie Corinne Castel et Pierre Villard, « Til-Barsip », dans Francis Joannès (dir.), Dictionnaire de la civilisation mésopotamienne, Paris, 2001, p. 852-854 (en) F. M. Fales, « Til-Barsib. A. Philologisch. », dans Reallexikon der Assyriologie und Vorderasiatischen Archäologie, vol. XIV, 2014-2016, p. 34-37 (en) G. Bunnens, « Til-Barsib. B. Archäologisch. », dans Reallexikon der Assyriologie und Vorderasiatischen Archäologie, vol. XIV, 2014-2016, p. 38-42 Vincent Blanchard (dir.), Royaumes oubliés. De l'empire hittite aux Araméens. Album de l'exposition (exposition au Musée du Louvre du 2 mai au 12 août 2019), Paris, Louvre éditions / Lienart, 2019, p. 30. (ISBN 978-2-35906-290-8) Ariane Thomas, Les peintures murales du palais de Tell Ahmar : Les couleurs de l'empire, Paris, Louvre éditions - Éditions Faton, 2019 (ISBN 978-2-87844-262-5) Liens externes (en) Karen Radner, « Neo-Assyrian Archival Texts from Til-Barsip », sur Neo-Assyrian Archival Texts from Til-Barsip, The ATAE/Til-Barsip Project, a sub-project of MOCCI, 2021 (consulté le 22 février 2022) Portail du Proche-Orient ancien Portail de l’archéologie Portail de la Mésopotamie Portail de la Syrie
Til-Barsip

Til Barsip, of Til Barsib, nu Tell Ahmar, is een vindplaats van oudheden aan de Eufraat in Syrië. De plaats was al in het Neolithicum bewoond en er zijn overblijfselen in het Luwisch, maar het zijn vooral de overblijfselen uit de IJzertijd die belangrijk zijn. Het was de hoofdstad van de Aramese stam van de Bît-Adini en werd door de Assyriërs veroverd in de 9e eeuw v.Chr. De stad werd omgedoopt in Kar-Šulmānu-ašarēdu: de kade van Salmanasser III. Het werd belangrijk centrum voor het Assyrische bestuur van de streek vanwege zijn strategische ligging aan de Eufraat en wordt een aantal malen genoemd in de eponiemenlijsten. Tell Ahmar werd voor het eerst onderzocht door de Franse archeoloog François Thureau-Dangin in de jaren 1930. Hij legde de stad uit de ijzertijd bloot en vond een hypogeum-begraafplaats uit de vroege bronstijd met een grote hoeveelheid aardewerk. Er werden ook drie belangrijke steles gevonden, waarop vermeld wordt dat de Aramese koning Bar Ga'yah uit de 8e eeuw v.Chr. — mogelijk identiek aan de Assyrische gouverneur Sahmshi-ilu — een verdrag met de stad Arpad sloot. Recente opgravingen bij Tell Ahmar werden uitgevoerd door Guy Bunnens van de University of Melbourne in de late jaren 1980 en gedurende de jaren 1990. Een grote hoeveelheid gesneden ivoor van hoge kwaliteit werd ontdekt, waarover in 1997 een publicatie verschenen is.
Крак де Шевалие

Крак де Шевалие (на френски: Krak des Chevaliers) е крепост на хоспиталиерите (Малтийския орден), разположена в Сирия, мухафаза Хомс, близо до границата с Ливан. Намира се на билото на хълм с височина 650 м недалеч от пътя, водещ от Антиохия към Бейрут и Средиземно море. Името означава Крепост на рицарите, от асирийски „карак“ – „крепост“, и френски „шевалие“ – „рицар“. История Намиращ се на 700 метра надморска височина, „Krak Des Chevaliers“ е считан за една от най-великите крепости в света. Със своето стратегическо разположение в долината между Хомс и Триполи и съчетавайки най-доброто от средновековната фортификация, замъкът никога не е бил обсаждан или атакуван. Историята на крепостта не е добре проучена. Според мюсюлмански хроники, първоначалната крепост на това място е издигната от кюрди през 1031 г., като те я наричат „Замъкът на Кюрдите“ (Husn Al Akrad). Впоследствие този замък е превзет през 1099 г. от Графа на Тулуза, а по-късно от латинския принц Танкред Галилейски през 1110 г. За последно попада в ръцете на Хоспиталиерите през 1142 г., които го използват за защита от нападения идващи откъм град Алепо. След като замъкът попада в ръцете на кръстоносците, въпреки нанесените му поражения по време на две земетресения, той е построен наново, за да придобие финалната си форма през XIII век. Замъкът бива превзет само веднъж от Султана на Мамелюците – Байбарс, който прибягва до хитрост, като фалшифицира писмо написано от главнокомандващия на кръстоносците в Триполи, с което ги приканва да се предадат и така пада най-великата крепост на света. Крепостта внушава сила и величие дори само със своя външен вид. Южната страна е била най-уязвима и затова султан Байбарс прибавя още едно солидно укрепление там. В западната част има отвесна стена подсилена с 5 цилиндрични кули. В северното крило се намира задният вход на крепостта, разположен между две масивни четириъгълни кули. На изток се намира главният вход и т.нар „кула на кралската дъщеря“. През 2006 г. замъкът е включен в Списъка на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО заедно със замъка на Саладин. Бележки Външни препратки Крак де Шевалие в книгата на Перну Режин „Кръстоносци“ ((ru)) Снимки от крепостта на Flickr.com
Krak des Chevaliers

Krak des Chevaliers er en borg i det nordlige Syrien ca. 30 km vest for byen Homs. Borgen ligger øverst på en 650 m høj bakke, og dens mure er op mod 8 m tykke. Der er syv vagttårne på 8-10 m i diameter med et godt overblik over den eneste vej mellem Antiochia og Beirut. Borgen har som et af få steder i verden bevarede eksempler på korsridderne freskomalerier. Historie Området var fra tidlige tider skueplads for mange konflikter mellem de talrige folkeslag, der boede der eller var interesserede i at få magten over området. Der blev derfor opført mange fæstningsværker, som dog alle gik til grunde igen. Romerne, byzantinerne og ummayyaderne satte deres præg på området. Krak des Chevaliers blev bygget i 1031 til emiren af Aleppo, men under det første korstog i 1099 blev det erobret af korsridderne. Omkring 1144 blev det givet videre til Johanniterordenen, der efter at have ombygget borgen brugte den som hovedkvarter. Den fik en ydermur og blev en koncentrisk borg, og den var den største borg på kristne hænder i Mellemøsten. Der boede 50-60 munke sammen med stormesteren samt op mod 2000 soldater. Omkring år 1200 blev området ramt af jordskælv, der gav en del skader på borgen. Borgen blev endvidere forsøgt indtaget flere gange af islamiske herskere, men først i 1271 blev beboerne narret til at åbne for Baibars, sultanen af Cairo. Borgen blev herefter benyttet som fæstningsværk til begyndelsen af det 19. århundrede, hvor den blev forladt. Da Frankrig efter 1. verdenskrig forvaltede Folkeforbundets mandat over området, blev der indledt en rekonstruktion, og efter Syriens selvstændighed efter 2. verdenskrig blev borgen statsejendom. Den er optaget på UNESCO's Verdensarvsliste sammen med citadellet Qal'at Salah El-Din, der ligger nord for borgen.
Krak des Chevaliers

De Krak des Chevaliers (Arabisch: قلعة الحصن Qalacat al-Husn of حصن الأكراد Hisn al-Akrād, vertaald als Kasteel van de Koerden) is een burcht in Noord-Syrië bij Homs. De Krak is hét symbool van de kruistochttijd en was een steunpunt van de Hospitaalridders, die meer bekend zijn onder hun latere naam Maltezer Orde. De Krak ligt op een 650 meter hoge heuvel en overzag destijds de enige weg van Antiochië naar Beiroet. De naam Krak, ook wel Crac, komt uit het Syrisch, een oude vorm van Aramees, en betekent burcht. Ontwerp Een eerste vesting op de plaats werd in 1031 opgericht voor de emir van Aleppo. De versterking werd tijdens de Eerste Kruistocht veroverd door Raymond IV van Toulouse, en in 1144 werd ze aan de hospitaalridders gegeven. Deze orde herbouwde haar tot een machtig kasteel, de grootste kruisvaardersburcht van het Midden-Oosten, met een binnengebouw en daaromheen een losstaande buitenmuur van drie meter dik, voorzien van zeven torens. In een van de torens woonde de grootmeester van de Hospitaalridders, en in het kasteel was plaats voor een zestigtal volledig uitgeruste ridders en zo'n 2000 soldaten. In het binnenkasteel was een kapel, een ontvangsthal, een 120 meter lange opslagruimte en twee grote stallen, met ruimte voor 2000 paarden. De Krak was gereed in 1170, en is een voorbeeld geworden voor het ontwerp van vele burchten in Europa. Zo heeft waarschijnlijk Filips van de Elzas het Krak des Chevaliers als voorbeeld voor het Gravensteen genomen. Belegeringen Het kasteel is enkele malen zonder succes belegerd, onder andere door Nur ad-Din en zijn opvolger Saladin. In 1271 werd het met behulp van katapulten veroverd door de mammelukken onder leiding van sultan Baibars. Jeruzalem was al gevallen, en het kasteel was een van de laatste christelijke buitenposten. In plaats van 2000 man, werd het verdedigd door slechts 200 soldaten waaronder enkele tientallen ruiters. Nadat Baibars de buitenmuur was binnengedrongen, trokken de hospitaalridders zich terug in de centrale donjon. Deze was niet in te nemen zonder veel verlies aan manschappen en Baibars kwam met een valse brief waarin de bevelhebber van Tripoli de opdracht gaf tot overgave van de Krak. De kruisvaarders hebben zich uiteindelijk overgegeven, nadat over een veilige aftocht naar Tripoli was onderhandeld. Tripoli zelf viel in 1289. Sidon en Beiroet, Tyrus en Akko zouden later volgen in 1291. Sultan Baibars heeft het kasteel nog verder versterkt en verving de kapel door een moskee. Werelderfgoed In juli 2006 werd deze nog altijd bijzonder imposante burcht door UNESCO op de lijst van het Werelderfgoed geplaatst samen met het Kasteel van Saladin. In juli 2013 werd gemeld dat de burcht beschadigd zou zijn door een luchtaanval tijdens het beleg van Homs, en op 18 augustus 2013 was er nog eens schade. Hoeveel schade er precies is, is echter nog niet bekend. In augustus 2016 werd er voor het eerst in 745 jaar terug een H. Mis opgedragen in de kapel.
Crac des Chevaliers

34°35′25″N 36°17′40″E﻿ ()34.59028; 36.29444 Crac des Chevaliers, (arabă قلعة الحصن‎, Qalʿat al-Ḥuṣn) sau Cetatea Cavalerilor Ospitalieri din Siria, este o fortăreță medievală. Istoric Ea a fost construită în mare parte în anul 1031 în timpul Cruciadelor de emirul din Homs fiind denumit Hisn al-Akrād („Cetatea curdă”). În 1099, în prima cruciadă, cavalerii sub conducerea lui Raymond IV de Toulouse, care se îndreptau spre Ierusalim, ocupă cetatea timp de 10 zile, după care se îndreaptă spre orașul Arqa (Irqata) pe care-l asediază, iar cetatea ajunge din nou în stăpânirea musulmanilor. La reîntoarcere, cavalerii lui Raymond IV de Toulouse ocupă portul Tartus, în schimb cetatea Hisn al-Akrād și orașul Tripoli le opun o rezistență puternică. După moartea lui Raymond IV, fiul său Bertrand de Saint-Gilles ocupă în 1109 Tripoli, iar în 1110 oastea cavalerilor normanzi sub conducerea lui Tancred de Hauteville recucerește cetatea Hisn al-Akrād. Numele „Crac” înseamnă în limba siro-aramaică „Fortăreață”. Crac des Chevaliers este amplasată pe valea care desparte munții Jabal Ansariya din nordul Libanului de Munții Libanului, pe drumul dintre Tripoli, Liban și Homs. Cetatea este un monument istoric însemnat atât pentru Occident cât și pentru Orient, ea fiind un simbol al cruciadelor care, atât în trecut ca și în prezent, au fost romantizate, ca și un simbol al împăcării între popoare. În 1927 Franța obține în fața Siriei la Liga Națiunilor mandatul de proprietate asupra cetății. Ea va fi renovată; satul și celelalte construcții ulterioare fiind demolate. În 1947 Franța a trebuit să cedeze cetatea în favoarea Siriei. Patrimoniu mondial UNESCO Fortăreața "Crac des Chevaliers" a fost înscrisă în anul 2006 pe lista patrimoniului cultural mondial UNESCO. Vezi și Locuri din Patrimoniul Mondial UNESCO Note Bibliografie Thomas Biller (Hrsg.), Der Crac des Chevaliers. Die Baugeschichte einer Ordensburg der Kreuzfahrerzeit Schnell & Steiner, Regensburg 2006, ISBN 3-7954-1810-0. Jaroslav Folda, Pamela French, Pierre Coupel, Crusader Frescoes at Crac des Chevaliers and Marqab Castle. Dumbarton Oaks Papers, 36, 1982, S. 177–210. Jean-Claude Voisin, Le Temps des forteresses en Syrie du nord, éd. Terre du Liban, 2000. Collectif, La Méditerranée des Croisades, Citadelles & Mazenod, 2000 Paul Deschamp, Terre Sainte Romane, Zodiaque, 1964. Paul Deschamps, Le Crac des Chevaliers. Etude historique et archéologique. Paris 1934. Legături externe Istoria Krak des Chevaliers Arhivat în 4 iunie 2010, la Wayback Machine., Proiekt Wartburg
Krak des Chevaliers

Krak des Chevaliers eller Crac des Chevaliers (arabiska Qal'at Al-Hosn) var en korsfararborg i västra Syrien cirka 65 km väster om orten Al Hosn (Homs) i muhafazah (provins) Homs. Platsen upptogs tillsammans med Salah Ed-Din borgen (Qal’at Salah Al-Din) på Unescos världsarvslista 2006. Historia Borgen uppfördes ca år 1031 och fungerade som en strategisk utpost för korsriddarnas räder och angrepp. Det dominerande läget och de befästningsarbeten som företogs i början av 1200-talet gjorde den praktiskt taget ointaglig för anfallande styrkor. Från 1142 tillhörde borgen Johanniterorden, och den utsattes för tolv belägringar innan den 1271 intogs av mamluksultanen Baybars. Krak des Chevaliers var i bruk ända fram till 1932, då den by som låg innanför murarna flyttades. Byggnaden Den ombyggda och modifierade borgen är ett av de bäst bevarade exemplen på högmedeltida försvarsarkitektur, ett resultat av de normandiska stenmästarnas traditioner och arabisk befästningsteknik. Byggnadshistorien är komplicerad. Borgens äldsta del, dess mittsektion, liknar närmast en trubbig triangel och bildar en inre borg med utskjutande torn som påminner om donjoner. Ett av tornen har uppenbar arkitektonisk släktskap med Chastel Blanc, medan Krak som försvarsanläggning kanske mest påminner om en annan korsfararborg, nämligen Chateau de Margat. Tillbyggnaden omkring år 1200 innebar att man byggde en yttre ringmur, med en speciell förstärkt konstruktion som skydd främst mot jordbävningar, och massiva torn med halvcirkelformade yttersidor. Den gamla innerborgen rustades samtidigt upp med nya flankeringstorn. Borgen mäter över 3.000 m² och kunde härbärga närmare 5.000 soldater. Referenser Noter Externa länkar UNESCO världsarv Krak des Chevaliers om Krak des Chevaliers Wikimedia Commons har media som rör Krak des Chevaliers.
Ba'ath-partiet

Ba'ath, Det Socialistiske Parti for arabisk Genfødelse, er et arabisk socialistisk parti. Kan også staves Ba'th, Ba'ath eller Baath. Det blev stiftet i Damaskus i 1943 af Salah ad-Din al-Bitar og Michel Aflak som et arabisk sekulært nationalistisk politisk parti, der arbejdede for etableringen af en arabisk enhed. Det fungerede som et pan-arabisk parti med afdelinger i 6-7 arabiske lande. Det var dog kun i Syrien og Irak partiet udviklede sig til et magtfuldt parti. Syrien Partiet kom til magten i Syrien i 1963. Bevægelsen har været præget af mange interne uenigheder, ligesom der har været konflikter med flere nordafrikanske ledere. I 1966 deltes de syriske og irakiske afdelinger i rivaliserende organisationer. Begge organisationer beholdt navnet. I 1970 overtog general Hafiz al-Assad magten i partiet i Syrien, hvilket skabte ro. Irak Ba'ath-partiet overtog ledelsen af Irak i 1968, fra 1979 med al-Aassads rival Saddam Hussein som leder.
Baas

Baas (arap. اﻟﺒﻌﺚ, 'Arapska socijalistička ponovno rođena stranka') panarapska je, nacionalistička, sekularna i socijalistička stranka u arapskom svijetu, zasnovana na idejama baasizma. Stranka je bila na vlasti u Iraku 1963. i ponovo 1968. – 2003., kao i u Siriji od 1963. do 2024. godine. Povijest Stranka Baas osnovana je u Siriji 1940-ih (službeno legalizirana 1947.) kao reakcija protiv kolonijalizma u arapskom svijetu i na koju su utjecale tadašnje avandgardne ideje. Stranka je prema nekim povjesničarima bila inspirirana fašizmom, a obećavala je široke socijalne i ekonomske reforme. Osnivači su bili dvojica sirijskih učitelja, kršćanin Michel Aflaq, koji je postao ideolog stranke, i sunit Salah ed-din el Bitar. Stranka je zagovarala jedinstvenu arapsku državu jer je podjelu na različite države smatrala umjetnom, ne tako davno napravljenu od strane kolonijalnih osvajača poslije pada Osmanskog carstva. Ove ideje su utjecale na ujedinjenje Sirije i Egipta u periodu 1958. – 1961. pod nazivom Ujedinjena Arapska Republika i pod vodstvom Gamala Abdela Nasera. Postojao je pokušaj osnivanja stranke i u nekim drugim arapskim zemljama, ali svoju jačinu doživljava prvenstveno u Siriji i Iraku. U veljači 1963. dolazi na vlast u Iraku vojnim udarom i predsjednikom postaje Abdul Salam Arif. Unutarnje borbe utjecale su pak na to da stranka uskoro glubi vlast. U srpnju 1968. stranka opet preuzima vlast vojnim udarom koji je vodio Ahmad Hasan al-Bakr. Al-Bakr je bio predsjednik Iraka do 1979. kada ga nasljeđuje Saddam Hussein. Stranka Baas je bila na vlasti u Iraku sve do 2003. kada je vlast Saddama Husseina srušila međunarodna koalicija pod vodstvom SADa. Od 1963. godine stranka je na vlasti u Siriji, od 1970-ih pod predsjednikom Hafezom al-Assadom, a zatim od 2000. pod njegovim sinom Bašarom al-Assadom. Stranka je 2024. godine u Siriji svrgnuta s vlasti kada su pobunjeničke snage zauzele glavni grad Damask, nedugo nakon što je Bašar al-Assad napustio državu. Izvori Vanjske poveznice Stranka Baas Arhivirana inačica izvorne stranice od 22. prosinca 2020. (Wayback Machine), Službena stranica stranke Baas