NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Аеродром Лугано

Аеродром Лугано (IATA: LUG, ICAO: LSZA) је регионални аеродром који се налази 4 км западно од Лугана, отприлике 80 северно од Милана, у општинама Ањо, Биођо и Муцано . Налази се ближе селу Ањо и понекад је познат као Лугано-Ањо. Око 200.000 путника користи аеродром сваке године, користећи око 2400 летова. Такође постоје ограничени теретни превоз, летачки клуб и школа летења. Седиште налазило се на аеродрому пре њеног банкрота. Аеродром се налази на земљишту у власништву града, док је управљање у надлежности компаније Lugano Airport SA, чије акције поседују кантон Тичино (12,5%) и град (87,5%). Компанија има 73 запослена и годишњи промет од 10 милиона франака. Објекти Терминал Аеродром има једну зграду путничког терминала, са шалтерима за продају карата и чекирање на лет, безбедносним и царинским објектима на аеродрому. Постоји салон за одласке на страни аеродрома са продавницом без царине, баром и снек баром. Укрцавање у авион се углавном врши пешке преко платформе, мада се понекад користе аутобуси када авион није паркиран директно поред зграде терминала. У суседној згради налазе се ресторан и летачки клуб са стране приземља, са седењем на отвореном испод тенде између две зграде. Остали угоститељски објекти и продавнице са стране приземља налазе се око суседног отвореног дворишта. Писта Аеродром има једну, двосмерну писту са асфалтном површином, означену као 01/19. Писта је дугачка дугачка 1420 м, широка 30 м и налази се 279 м изнад нивоа мора. Не постоји паралелна рулна стаза, а доласци и одласци авиона често укључују враћање уназад на писти. Копнени превоз Пут Аеродром је удаљен око 6 км од центра Лугана путем, и слична удаљеност од најближих раскрсница на аутопуту А2. Има и дугорочни и краткорочни паркинг, такси стајалиште и избор компанија за изнајмљивање аутомобила. Воз Шатл аутобус повезује аеродром са железничком станицом и центром града, састајући се са већином редовних летова. Железничка станица Ањо је означена и удаљена је десет минута хода од аеродрома, а возови полазе са Луганом и Понте Трезом на сваких 15 минута радним данима или 30 минута викендом. Види још Саобраћај у Швајцарској Референце Напомене Спољашње везе Медији везани за Аеродром Лугано на Викимедијиној остави Званична веб страница
Taraspsee

Der Taraspsee (auch Tarasper See oder Taraspersee, rätoromanisch im Idiom Vallader Lai da Tarasp, Aussprache ) ist ein in der Streusiedlung Tarasp im Kreis Sur Tasna im Schweizer Graubünden gelegener See. Er misst etwa zwei Hektaren Fläche und liegt auf einer Höhe von 1404 m. Auf der Südseite erhebt sich auf einem Felskegel in fast 1500 m Höhe das Schloss Tarasp. Das Gewässer liegt in einer abflusslosen Mulde. Im Mai 2006 wurde ein Aussterben von Edelkrebsen unbekannter Genese registriert. Der grosse Bestand an Muscheln und Fischen war nicht betroffen. Weblinks Taraspsee (Lai da Tarasp) auf schweizersee.ch Einzelnachweise
Thusis

Thusis (en romanche Tusàn o Tusaun, en italiano Tossana) es una comuna suiza del cantón de los Grisones, situada en la región de Viamala. Limita al norte con las comunas de Cazis y Fürstenau, al este con Sils im Domleschg, al sur con Rongellen y Lohn, y al oeste con Urmein y Masein. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Thusis. Sitio oficial de la comuna de Thusis
Thusis

Thusis est une commune suisse du canton des Grisons, située dans la région de Viamala. Le 1er janvier 2018, Thusis absorbe la commune voisine de Mutten. Transports Ligne ferroviaire RhB Coire – Filisur – Saint-Moritz. Chargement des autos à travers le tunnel de l'Albula jusqu'à Samedan. Lignes de bus pour Bellinzone (Col du San Bernardino), Chiavenna (Col du Splügen), Andeer et Juf (village le plus haut de Suisse habité toute l'année). Notes et références Liens externes Site officiel Ressource relative au spectacle : Archives suisses des arts de la scène Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail du canton des Grisons
Thusis

Thusis egy község Svájcban Graubünden kantonban. Lakosainak száma 3217 fő (2018. december 31.). Thusis Cazis, Masein, Rongellen, Fürstenau, Lohn (GR), Urmein és Sils im Domleschg községekkel határos. Népesség Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Thusis

Thusis (toponimo tedesco; in romancio Tusaun, in italiano Tosana o Tosanna, desueti) è un comune svizzero di 3 399 abitanti del Canton Grigioni, nella regione Viamala della quale è il capoluogo; ha il titolo di città. Geografia fisica Thusis è situata nello Heinzenberg, alla sinistra del Reno Posteriore; ha una media di 101,6 giorni di pioggia all'anno e in media riceve 892 mm di precipitazioni. Storia Thusis è menzionata per la prima volta nel 1156 con il nome di "Tosana". Nel 1875 ha inglobato la frazione di Übernolla e nel 2018 il comune soppresso di Mutten. Monumenti e luoghi d'interesse Chiesa riformata (già cappella di Nostra Signora), attestata dal XV secolo e ricostruita nel 1491; Rovine della fortezza di Ober-Tagstein, costruita nel XIII secolo. Società Evoluzione demografica L'evoluzione demografica è riportata nella seguente tabella (dal 2018 con Mutten): Abitanti censiti Lingue e dialetti Già paese di lingua romancia, è stato parzialmente germanizzato: nel 2000 il 90% della popolazione parlava tedesco, meno del 5% romancio. Geografia antropica Frazioni Le frazioni di Thusis sono: Mutten Obermutten Stafel Untermutten Übernolla Infrastrutture e trasporti Thusis è servita dalla stazione ferroviaria omonima della Ferrovia Retica (linee dell'Albula e Landquart-Coira-Thusis) e dalle uscite autostradali di Thusis nord e Thusis sud, sulla A13/E43; dista 26 km da Coira, 47 km da Davos, 62 km da Sankt Moritz e 92 km da Bellinzona. Note Bibliografia AA. VV., Storia dei Grigioni, 3 volumi, Collana «Storia dei Grigioni», Bellinzona, Edizioni Casagrande, 2000. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Thusis Collegamenti esterni Jürg Simonett, Thusis, in Dizionario storico della Svizzera, 12 dicembre 2019. URL consultato il 1º settembre 2023.
Thusis

Thusis (Reto-Romaans: Tusaun; Italiaans (verouderd): Tosana of Tosanna) is een gemeente in het Zwitserse kanton Graubünden. De gemeente behoort tot het district Hinterrhein. De plaats ligt op het punt waar de Albula uitstroomt in de Achter-Rijn. Thusis is een belangrijk verkeersknooppunt. Het ligt op de route naar de San Bernardinopas die Noordoost-Zwitserland met het Italiaanstalige Ticino verbindt en is tevens beginpunt voor de routes naar de Albula- en Julierpas. Ten zuiden van de plaats ligt de beruchte Via Mala, een nauwe kloof waar de jonge Rijn zich doorheen baant. Geboren Arno Theus (1911-1999), econoom, bestuurder en politicus Martin Schmid (1969-), politicus Afbeeldingen Externe link Website van de gemeente Thusis
Thusis

Thusis (rm. Tusáun, wł. Tosana) – miejscowość i gmina w Szwajcarii, w kantonie Gryzonia, siedziba administracyjna regionu Viamala. Pod względem liczby mieszkańców jest największą gminą w regionie. 1 stycznia 2018 do gminy przyłączono gminę Mutten. Demografia W Thusis mieszka 3415 osób. W 2020 roku 34,3% populacji gminy stanowiły osoby urodzone poza Szwajcarią. Transport Przez teren gminy przebiegają autostrada A13 oraz droga główna nr 13. Przypisy
Thusis

Thusis é uma comuna da Suíça, no Cantão Grisões, com cerca de 2.569 habitantes. Estende-se por uma área de 6,84 km², de densidade populacional de 376 hab/km². Confina com as seguintes comunas: Cazis, Fürstenau, Lohn, Masein, Rongellen, Sils im Domleschg, Urmein. A língua oficial nesta comuna é o Alemão. Referências
Thusis

Thusis (retoroman: Tusáun, italiană: Tosana ) este o comună cu 2655 loc. (2008) în cantonul Graubünden, Elveția. Comuna este centrul districtului Rinul Posterior, ea se află la 720 m altitudine, având suprafața de 6,81 km². Date geografice Comuna se află amplasată la nord de cheile Via Mala, la vest se învecinează cu Heinzenberg, la est cu Rinul Posterior și Domleschg. Demografie Cu toate că este centrul districtului, comuna are pînă în secolul XIX o populație de numai 700 loc. Între anii 1930 - 2000 populația comunei va începe să crească prin sosirea la început a unor emigranți spanioli și italieni și ulterior, portughezi, iugoslavi și tamili din Sri Lanka. Limba oficială este germana, cu un dialect regional. La recensământul din anul 2000 s-a constatat structura populației din punct de vedere al religiilor: protestanți 1142 (42 %) catolici 1085 (40 %) ortodocși 134 Orthodoxe (5 %) musulmani și hindu 96 (3 %) alte confesiuni 101 (4 %) Economie Comuna Thusis, fiind centrul districtului a avut avantajul de a beneficia de pe urma comerțului și producerea de țesături din regiune. Agricultura practicată a contribuit și ea la bunăstarea populației. În ultimul timp o ramură economică importantă care aduce venit important ținutului, este turismul. Legături externe Offizielle Website der Gemeinde Thusis Arhivat în 12 iunie 2020, la Wayback Machine. Burganlage Hohen Rätien Vezi și Listă de localități din cantonul Grisunilor
Тузис

Тузис (нем. Thusis) — коммуна в Швейцарии, окружной центр, находится в кантоне Граубюнден. Входит в состав округа Хинтеррайн. Население составляет 2592 человека (на 31 декабря 2006 года). Официальный код — 3668. Ссылки Официальная страница
Thusis

Thusis (rätoromanska Tusaun) är en ort och kommun i regionen Viamala i kantonen Graubünden, Schweiz. Kommunen har 3 439 invånare (2024). Orten Thusis ligger på floden Hinterrheins västra strand, och är centrum för regionen. Öster om kommunen ligger i en exklav den tidigare kommunen Mutten som blev en del av Thusis den 1 januari 2018. Thusis har ett strategiskt läge där flera viktiga transportleder möts i floddalen. 1473 förbättrades vägen genom den ökända Viamalapassagen, vilket ledde till att trafiken över Alperna leddes över till västra sidan av Hinterrhein istället för den östra. Därmed fick Thusis ett kraftigt uppsving, och grundlade sin nuvarande regionala dominans. Samtidigt sjönk Fürstenau på andra sidan floden i betydelse. 1845 förstördes samhället av en brand. Det ledde till att det fick sin nuvarande struktur, med en ny huvudgata i nord-sydlig riktning, vinkelrätt mot den gamla bygatan. 1896 fick Thusis järnvägsförbindelse då Rhätische Bahn öppnade sin första delsträcka. Motorvägen A13 går också förbi Thusis. Språk Det traditionella språket i regionen var sutselvisk rätoromanska. Thusis blev dock tyskspråkigt under 1500-talet, som ett resultat av dels inflyttning till den framväxande stadsbildningen, dels att en stor del av den inhemska befolkningen dog av pest. Religion Kyrkan i Thusis reformerades 1525. Genom inflyttning har antalet katoliker ökat kraftigt under 1900-talet, och de utgör numera närmare hälften av befolkningen. 1964 byggdes en egen katolsk kyrka. Utbildning Kommunen har en egen grundskola, vars högstadium tar emot elever också från de högre upp på bergssluttningen belägna småkommunerna Masein, Flerden, Urmein och Tschappina. Arbetsliv Thusis är sedan århundraden ekonomiskt och administrativt centrum i regionen, dit industri samt offentlig och kommersiell service har koncentrerats. Mer än en tredjedel av de förvärvsarbetande pendlar ut från kommunen, främst till kantonhuvudstaden Chur, men i stor utsträckning också till de närbelägna grannkommunerna. Samtidigt är Thusis föremål för en ännu större inpendling från grannkommunerna. Källor Thusis på tyska, franska och italienska i webbaserade Schweiz historielexikon. Noter
Тузіс

Тузіс (нім. Thusis) — місто в Швейцарії в кантоні Граубюнден, регіон Віамала. Географія Місто розташоване на відстані близько 155 км на схід від Берна, 19 км на південний захід від Кура. Тузіс має площу 16,8 км², з яких на 7,8% дозволяється будівництво (житлове та будівництво доріг), 23,7% використовуються в сільськогосподарських цілях, 61,7% зайнято лісами, 6,8% не є продуктивними (річки, льодовики або гори). Демографія 2019 року в місті мешкало 3278 осіб (+14,2% порівняно з 2010 роком), іноземців було 32,9%. Густота населення становила 195 осіб/км². За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 18,7% — особи молодші 20 років, 61,1% — особи у віці 20—64 років, 20,2% — особи у віці 65 років та старші. Було 1502 помешкань (у середньому 2,2 особи в помешканні). Із загальної кількості 2323 працюючих 24 було зайнятих в первинному секторі, 473 — в обробній промисловості, 1826 — в галузі послуг. Примітки
Cabaret Voltaire

El Cabaret Voltaire va ser un cabaret fundat el 5 de febrer del 1916 per Hugo Ball a Zúric, amb finalitats artístiques i polítiques. Es trobava en la planta superior d'un teatre de les serioses exhibicions del qual es burlaven les obres interpretades al cabaret. En aquest, normalment, s'experimentaven noves tendències artístiques. Va ser aquí on alguns pensen que es va fundar el moviment dadaista. A més, els surrealistes, corrent que descendia directament del dadaisme, el feien servir com a lloc de trobada. Amb el pas del temps, el local es trobava en mal estat, i l'hivern del 2002 un grup d'artistes autodenominat neodadaistes, organitzat per Mark Divo, van "okupar" el Cabaret Voltaire. Reclamaven que aquest local era un símbol per a una nova generació d'artistes que s'alineaven dintre d'un corrent que tracta de fer renéixer el moviment dadà. Durant un període d'uns tres mesos, va haver-hi una sèrie d'interpretacions, festes, tardes poètiques i projeccions de cinema. Entre els artistes que van participar-hi, hi havia Ingo Giezendammer, Mikry Drei, Lennie Llig, Leumund Cult, Aiana Calugar i Dan Jones. L'habitatge es va decorar tant per fora com per dins. Milers de ciutadans van participar en l'experiment. El 2 de març del 2002, la policia va expulsar els okupes, moment des del qual l'edifici es va convertir en un museu en record del dadaisme. Referències Enllaços externs El Cabaret Voltaire Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine..
Cabaret Voltaire (Zürich)

A Cabaret Voltaire eredetileg egy kávéház volt a svájci Zürichben, a Spiegelgasse 1. szám alatt, amit Hugo Ball művészklubbá alakított, és 1916. február 5-én, dadaista művészeti és politikai kabaré helyszíneként nyitott meg. Az alapításnál más, külföldi emigráns művészek is közreműködtek: Marcel Janco, Richard Hülsenbeck, Max Oppenheimer, Tristan Tzara és Hans Arp. A megnyitás napján Oppenheimer és Arp festményei, illetve Janco maszkjai díszítették a helyiség falát, esténként pedig különböző műsorokat adtak elő. Történet Az ötven ülőhelyes szórakozóhelyen színpad, kiállító- és előadóterem is volt. A dadaista művészek március 30-án indították sajátos rendezvénysorozatukat. A színpadon értelmetlen, halandzsa nyelvezetű hangverseikkel, majd többek által előadott, hangzavarba torkolló szimultán versekkel és lármazenei produkciókkal léptek fel. Georges Hugner korabeli beszámolója így jegyezte le a látottakat, hallottakat: „A színpadon kulcsokkal és fémdobozokkal zörögtek zenélés címén , amíg a közönség megvadulva tiltakozni nem kezdett. Serner, versszavalás helyett virágcsokrot helyezett egy próbabábu lábához. Hatalmas cukorsüveg formájú kalap alól egy hang Arp verseit szavalta. Hülsenbeck mind hangosabban üvöltötte saját költeményeit, míg Tzara nagydobon hasonló crescendóban ütötte ugyanazt a ritmust. Hülsenbeck és Tzara a medvebocs hangját utánozva táncolt. Vagy pedig zsákba bújva, csővel a fejükön kacsáztak, és ezt a produkciót »fekete kakadu«-nak nevezték.” Hasonló rendezvényeket tartottak más helyszíneken is, például a „Kaufleute” termében is. Az 1500 néző előtt előadott produkció azonban botrányba és verekedésbe fulladt. A dadaisták 1916 júniusában Cabaret Voltaire címmel kiadványt jelentettek meg, amiben Ball, Apollinaire, Cendrars, Marinetti, Tzara és mások is közreműködtek, a címlapot Arp tervezte. Ebben a kiadványban jelent meg a dada kifejezés: „Az itt összegyűlt művészek elkövetkezendő célja egy nemzetközi szemle közreadása. A szemle Zürichben fog megjelenni, és a DADA (Dada) Dada Dada Dada Dada címet fogja viselni.” A dadaista mozgalom még csak ekkoriban kezdett kibontakozni és terjedni Európa más városaiban, sőt Amerikában is, a Cabaret Voltaire 1917-ben megszüntette működését. Utóélet Az évek, évtizedek alatt az épület állaga folyamatosan romlott, mígnem a zürichi vezetés a lebontása mellett döntött. Magukat új-dadaistáknak nevező művészek egy csoportja azonban 2001–2002 telén elfoglalta az egykori mulatót, kifestették kívül-belül, és mintegy három hónapig performanszokat, költői esteket és filmelőadásokat tartottak benne. A rendőrség 2002 áprilisában távolította el őket az épületből. A házat végül felújították, és az eredetihez hasonló elképzelésekkel, művészeti kabaréként nyitották meg újra, széles körű programkínálattal, kiállításokkal. Érdekesség 1916/17-ben a közel egy évig az utcában lakó Lenin házaspár is bizonyára látogatta a műintézetet. Innen eredhet a feltételezés, hogy a nagy forradalmár alkalmasint titkos dadaista volt. Jegyzetek Források A modern festészet lexikona. Corvina Kiadó, Budapest, 1974 További információk Hugo Ball: Cabaret Voltaire – Beköszöntő Bezárják a Cabaret Voltaire-t?
Cabaret Voltaire (dada)

Cabaret Voltaire was een avant-gardistisch theater, dat op 5 februari 1916 op initiatief van Hugo Ball en zijn minnares Emmy Hennings opgericht werd in een café op Spiegelgasse 1 in Zürich. De oprichting van Cabaret Voltaire geldt als beginpunt van het dadaïsme. Het doel van Cabaret Voltaire was, volgens een aankondiging van 2 februari 1916, het opzetten van een centrum voor kunstzinnig amusement en bezoekende artiesten dagelijks de mogelijkheid bieden er muziek te spelen of gedichten voor te dragen. De optredenden van Cabaret Voltaire brachten eerst nog traditioneel werk zoals chansons en gedichten. Toen op 14 maart een Franse soiree werd georganiseerd werd ook een stuk uit Ubu Roi van Alfred Jarry voorgelezen. Dit vormde het begin van meer experimenteel werk. Toen men uiteindelijk besloot een tijdschrift op te richten met de naam Dada was het dadaïsme geboren, een beweging of antikunststroming genoemd naar een gelijknamig café. Het theater werd genoemd naar de 18e-eeuwse Franse filosoof Voltaire, die in zijn boek Candide kritiek leverde op de belachelijkheden van zijn tijd. Het cabaret werd opgericht ter bespotting van de gangbare 'idealen van de cultuur en van de kunst' en was de zogenaamde 'Candide van onze tijd', aldus Hugo Ball in zijn dagboek Die Flucht aus der Zeit. Nadien werden er bizarre voordrachten en eigenaardige shows opgevoerd. Men was dol op onzin en het irrationele en veel leden van de groep (onder wie Marcel Duchamp, Jean Arp en de dichter Tristan Tzara) werden later prominente surrealisten. Zie ook Automatisch schrijven Cadavre exquis Noten Externe link Het Dada Haus in Zürich
Cabaret Voltaire (klub)

Cabaret Voltaire – klub nocny znajdujący się w Zurychu w Szwajcarii, założony 5 lutego 1916 roku. Jego fundatorami byli Hugo Ball i Emmy Hennings oraz Marcel Janco, Richard Huelsenbeck, Tristan Tzara i Hans Arp. Klub w niedługim czasie stał się zalążkiem ruchu Dada. Historia W czasie I wojny światowej Szwajcaria pozostawała państwem neutralnym, przez co wielu artystów z ogarniętej konfliktem Europy znalazło w niej azyl. W Zurychu Hugo Ball wynajął pustą halę i wraz ze swoją towarzyszką Emmy Hennings utworzyli "Cabaret Voltaire". Klub stał się mekką bohemy artystycznej. Prezentował przedstawienia pełne odniesień politycznych i społecznych, radykalnie krytykował tradycję. Na całonocnych spotkaniach prezentowani byli artyści eksperymentujący i performerzy. Częstymi bywalcami klubu byli m.in. Wassily Kandinsky, Paul Klee, Giorgio de Chirico i Max Ernst. 28 kwietnia 1916 Ball ogłosił Manifest Dada. W czerwcu zaczął wydawać dziennik o tej samej nazwie, na łamach którego publikował między innymi Guillaume Apollinaire.
Кабаре Вольтер

Кабаре Вольтер (фр. Cabaret Voltaire) — место рождения дадаизма, легендарное цюрихское кафе, клуб, место проведения театральных представлений. Находится в Цюрихе на Шпигельгассе, дом 1. Создано поэтом Хуго Баллем в 1916 году. История Швейцария была нейтральной страной во время Первой мировой войны, поэтому среди многих беженцев, прибывших в Цюрих, были художники со всей Европы. Балль и Эмми Хеннингс обратились к Эфраиму Яну, владельцу ресторана «Holländische Meierei», где в 1915 году уже находилось первое литературное кабаре Цюриха — «Пантагрюэль». Ян разрешил им использовать подсобное помещение для проведения мероприятий. Кабаре Вольтер открылось в 1916 году. Стены кабаре украшали произведения Пикассо, Модильяни, Макке, Маринетти и других художников. Основной костяк творческой группы составляли Хеннингс, Тристан Тцара, Ханс Арп, Рихард Хюльзенбек, Марсель Янко. В 1916 году Владимир Ленин частенько захаживал в «Кабаре Вольтер» и даже играл в шахматы с Тристаном Тцарой. Ленин и Крупская, приехав в Цюрих в начале 1916 года, снимали скромную комнату по соседству с кафе, на Шпигельгассе 14, в квартире сапожника Каммерера. Кафе «Кабаре Вольтер» сегодня Кабаре Вольтер продолжает работать в настоящее время. Директор «Кабаре Вольтер» в 2010-е гг. Андриан Ноц активно занимался популяризацией наследия «дадаистов». Например, в сентябре 2011 года в московском центре ArtPlay была проведена выставка «Dada Moscow». Примечания Ссылки Официальный сайт кафе «Кабаре Вольтер»
Кабаре Волтер

Кабаре Волтер (фр. Cabaret Voltaire), клуб који је у Цириху у фебруару 1916. основао њемачки пјесник, музичар и продуцент Хуго Бал. Био је једно од главних легла дадаистичког покрета. У саопштењу за штампу поводом оснивања из 2. фебруара стајало је: „Кабаре Волтер. Под овим именом формирана је група младих умјетника и писаца с циљем да постане центар умјетничке забаве. Кабаре Волтер ће радити по принципу свакодневних сусрета на којима ће гостујући умјетници изводити своју музику и поезију. Млада умјетници из Цириха, позавани су да са собом понесу своје идеје и доприносе.” Клуб је званично отворен за публику 5. марта 1916. године. Међу водећим личностима били су пјевачица Еми Хенингс (касније Балова супруга), пјесници Тристан Цара и Рихард Хулзенбек, умјетници Ханс Aрп, Марсел Јанко и Ханс Рихтер. Кабаре Волтер постао је, по Рихтеровим ријечима, „сензација преко ноћи”, али је био принуђен на затварање почетком 1917. због учесталих „жалби угледних грађана огорчених ноћним ексцесима”. Једну типичну ноћ у кабареу описао је надреалистички пјесник Жорж Уње: „На сцени је неко ударао кључевима и флашама да би направио музику све док публика, скоро излуђена, није протестовала… Глас испод огромног шешира у облику конуса је декламовао Арпове пјесме. Хулзенбек је урлао своје пјесме, док је Цара наглашавао ритмове и крешендо ударајући у бас бубањ.” Након затварања клуба Бал и Цара су изнајмили галерију, отворену у марту 1917. под именом Галерија Дада, у коју су пренијели своје активности. Кабаре Волтер је био и назив прве дадаистичке публицације — памфлета који је уредио Бал, издатог 15. јуна 1916. године. Види још Дадаизам Спољашње везе Званични сајт (данашњег) Кабареа Волтер (њемачки и енглески)