NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ГЕС-ГАЕС Феррера

ГЕС-ГАЕС Феррера — гідроелектростанція на сході Швейцарії. Становить верхній ступінь у гідровузлі, створеному в верхній частині сточища річки Хінтеррайн (Задній Рейн, правий виток Рейну). При цьому її права притока Аверзеррайн (Averser Rhein) дренує північну частину гірського хребта Оберхальбштайн, тоді як сам Хінтеррайн стікає з північного сходу Лепонтинських Альп. Основне водосховище гідровузла Valle di Lei об'ємом 197 млн м3 споруджене на Reno di Lei (ліва притока Аверзеррайн). Його утримує завершена у 1961 році бетонна аркова гребля висотою 138 метрів та довжиною 690 метрів, яка має товщину від 15 (по гребеню) до 28 метрів та потребувала 840 тис. м3 матеріалу. Первісно гребля розташовувалась на території Італії, проте за результатами прикордонного врегулювання була передана Швейцарії. При цьому майже все водосховище залишається на італійській території, яка забезпечує надходження третини ресурсу. Зі швейцарської території вода подається до сховища за допомогою водозбірної системи, яка охоплює район на схід від долини Reno di Lei. Вона включає: невелике сховище об'ємом 370 тис. м3, створене в долині Madrish Rhine (ще одна ліва притока Аверзеррайн) за допомогою аркової греблі Преда висотою 23 метри та довжиною 99 метрів, яка потребувала 3 тис. м3 матеріалу; загату на Аверзеррайн висотою 3 метри; водозабори зі ще 12 струмків. Від водосховища Valle di Lei до машинного залу, розташованого в долині Аверзеррайн нижче місця впадіння Reno di Lei, веде головний дериваційний тунель, який приймає по дорозі додатковий ресурс із Ual da Niemet (ще одна ліва притока Аверзеррайн) та забезпечує максимальний напір у 524 метри. Зал, споруджений у підземному виконанні, має розміри 143х29 метрів та висоту 24 метри. Доступ до нього здійснюється через під'їзний тунель довжиною 180 метрів. Основне обладнання станції становлять три турбіни типу Френсіс загальною потужністю 185 МВт. Крім того, встановлено два насоси загальною потужністю 90 МВт, які можуть закачувати до водосховища Valle di Lei воду із: нижнього балансуючого резервуару об'ємом 300 тис. м3, створеного на Аверзеррайн за допомогою бетонної гравітаційної греблі Іннерферрера висотою 28 метрів та довжиною 61 метр, яка потребувала 15 тис. м3 матеріалу; водосховища Sufers, спорудженого на Хінтеррайн та з'єднаного тунелем з машинним залом станції Феррера. Зазначене сховище становить основний резервуар другого ступеня гідровузла — ГЕС Bärenburg. Примітки
ГЕС Беренбург

ГЕС Беренбург (нім. Bärenburg) — гідроелектростанція на сході Швейцарії. Становить середній ступінь у гідровузлі, створеному в верхній частині сточища річки Задній Рейн (права твірна Альпійського Рейну). В процесі спорудження гідровузла на Задньому Рейні, який стікає з північно-східної частини хребта Лепонтинські Альпи, створили водосховище Зуферс об'ємом 21,4 млн м3 (корисний об'єм 17,5 млн м3). Для цього звели бетонну аркову греблю висотою 58 метрів, довжиною 125 метрів, шириною від 3 (по гребеню) до 8 метрів, на яку витратили 22 тис. м3 матеріалу. Окрім прямого стоку, сюди находить вода, відпрацьована на верхньому ступені — ГЕС Феррера. Водосховище останньої створене в басейні річки Аверзеррайн (права притока Заднього Рейну), яка дренує північну частину гірського хребта Обергальбштайн. Можливо також відзначити, що при роботі станції Феррера в режимі гідроакумуляції сховище Зуферс виконує роль нижнього резервуара. Від водосховища до машинного залу, розташованого в долині Заднього Рейну дещо нижче місця впадіння Аверзеррайну, веде головний дериваційний тунель, який забезпечує максимальний напір у 321 метр. По дорозі до нього приєднується водозбірний тунель, що подає додатковий ресурс із річки Фундігн (ліва притока Заднього Рейну) та її притоки Фальчиль. Зал обладнано чотирма турбінами типу Френсіс загальною потужністю 220 МВт. Відпрацьована вода відводиться до нижнього балансуючого резервуару об'ємом 1,4 млн м3, створеного на Задньому Рейні за допомогою бетонної гравітаційної греблі Беренбург висотою 64 метри та довжиною 110 метрів, яка при товщині по підошві 41 метр потребувала 55 тис. м3 матеріалу. Особливістю цієї споруди є розміщення на ній трансформаторного обладнання станції. З балансуючого резервуару вода спрямовується на нижній ступінь гідровузла — ГЕС Зілс. Примітки
ГЕС Зілс

ГЕС Зілс (нім. Sils) — гідроелектростанція на сході Швейцарії. Становить нижній ступінь в гідровузлі, створеному у верхній частині сточища річки Задній Рейн (права твірна Альпійського Рейну). Вода надходить на станцію Зілс із нижнього балансуючого резервуару ГЕС Беренбург. Останній має об'єм 1,4 млн м3 та створений на Задньому Рейні за допомогою бетонної гравітаційної греблі висотою 64 метри та довжиною 110 метрів, яка при товщині по підошві 41 метр потребувала 55 тис. м3 матеріалу. Від водосховища до машинного залу, розташованого на річці Альбула неподалік від її впадіння у Задній Рейн, веде головний дериваційний тунель, який забезпечує максимальний напір у 413 метр. По дорозі до нього також надходить додатковий ресурс із лівих приток Заднього Рейну Уаль-да-Піньїа та Уаль-да-Райшен. Зал обладнано чотирма турбінами типу Френсіс загальною потужністю 240 МВт. Крім того, встановлено ще два агрегати потужністю 5 МВт, які виробляють однофазний струм 16,7 Гц для Ретійської залізниці. Варто відзначити, що поряд із розглянутою станцією знаходиться ГЕС Зілс, яка належить компанії EWZ та працює за рахунок ресурсу, поданого з водосховища Золіс вище за течією Альбули. Примітки
ГЕС Safien Platz

ГЕС Safien Platz — гідроелектростанція на південному сході Швейцарії. Становить середній ступінь у гідровузлі, створеному на основі ресурсі кількох правих приток річки Вордеррайн (Передній Рейн, лівий виток Рейну), які дренують північно-східну частину Лепонтинських Альп. Головним накопичувачем ресурсу для роботи всього гідровузла є водосховище греблі Zervreila, спорудженої на річці Вальзеррайн (права притока Глогну, який, своєю чергою, впадає у згаданий вище Вордеррайн). При ній працює ГЕС Zervreila, із нижнього балансуючого резервуара якої починається дериваційна система, що веде до другого ступеня та включає: тунель довжиною 14,2 км та діаметром 3,6 метра до водосховища Ванна у верхів'ї річки Рабіуса (інша права притока Вордеррайну, долина якої лежить на схід від Вальзеррайну). На своєму шляху він також приймає додатковий ресурс із правих приток Вальзеррайну, що впадають в останню нижче за греблю Zervreila (Guraletschbah, Selvabach, Peilerbach); водосховище Ванна об'ємом 290 тис. м3; дериваційний тунель довжиною 6,8 км та діаметром 3,2 метра, який веде від сховища Ванна до машинного залу, розташованого нижче по долині Рабіуси. На завершальному етапі він переходить у напірну шахту довжиною 740 метрів. Машинний зал станції обладнано двома турбінами типу Френсіс потужністю по 43 МВт, які при напорі у 425 метрів забезпечують виробництво 162 млн кВт·год на рік. Відпрацьована вода відводиться у нижній балансуючий резервуар об'ємом 230 тис. м3, звідки спрямовується на нижній ступінь гідровузла — ГЕС Роттенбрюннен. Примітки
ГЕС Таванаса

ГЕС Таванаса — гідроелектростанція на південному сході Швейцарії. Становить середній ступінь у гідровузлі, спорудженому на основі ресурсів зі сточища річки Вордеррайн (Передній Рейн, лівий виток Рейну). Вода, відпрацьована на верхньому ступені ГЕС Седрун, спрямовується на середній ступінь ГЕС Таванаса за допомогою дериваційного каналу/тунелю, прокладеного правобережжям Вордеррайну. При цьому до нього також надходить додатковий ресурс через водозабори у нижній течії Рейн-да-Налпс, Aua-da-Gierm та Рейн-да-Медель (можливо відзначити, що з їх верхньої течії раніше вже відбувається відбір води для роботи ГЕС Седрун), а також з інших приток Вордеррайну Aua-da-Crusch і Рейн-да-Самвітг та правої притоки Рейн-да-Медель Рейн-да-Платтас. У системі каналу/тунелю діє балансуючий резервуар на Рейн-да-Самвітг об'ємом 480 тис. м3, створений за допомогою гравітаційної греблі висотою 33 метри та довжиною 182 метри, на спорудження якої пішло 33 тис. м3 матеріалу. Зазначений дериваційний тунель виходить до машинного залу в долині Вордеррайну, забезпечуючи напір у 479 метрів. Зал обладнано чотирма турбінами типу Пелтон потужністю по 45 МВт, які виробляють 563 млн кВт·год на рік. Відпрацьована вода спрямовується далі на ГЕС Іланц I. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працюють під напругою 220 та 380 кВ. Примітки
ГЕС Вербано

ГЕС Вербано — гідроелектростанція на південному сході Швейцарії. Складає четвертий (останній) ступінь гідровузла Маджія, створеного в сточищі однойменної річки (права притока Тічино, що впадає у середню течію останньої — озеро Маджоре) на південному схилі Лепонтинських Альп. Вода, відпрацьована на третьому ступені ГЕС Cavergno, а також отримана із четвертого рівня водозаборів на Маджії та її правій притоці Бавоні подається у дериваційний тунель. Він має довжину 24 км та на своєму шляху через гірський масив правобережжя Маджії отримує додатковий ресурс із водозаборів на її притоках Rovana-di-Campo, Ri-del-Boschetto, Ri-d'Alzasca, Ri-di-Dentro, а також із річки Isorno. Остання є лівою притокою річки Melezza (права притока Маджії), на якій створений кінцевий пункт маршруту зазначеного дериваційного тунелю — водосховище Palagnedra площею поверхні 0,25 км2 з об'ємом 4,3 млн м3. Його утримує арково-гравітаційна гребля висотою 72 метри та довжиною 120 метрів, на спорудження якої витратили 65 тис. м3 матеріалу. Зі сховища Palagnedra починається ще один дериваційний тунель до машинного залу на узбережжі озера Маджоре. Первісно основне обладнання станції складалось з чотирьох турбін типу Френсіс потужністю по 25 МВт, а в 1973 році до них додали п'яту такого ж типу потужністю 50 МВт. При середньому напорі у 255 метрів це забезпечує виробництво 507 млн кВт·год електроенергії на рік (найвищий показник у складі гідровузла Маджіо). Відпрацьована вода потрапляє до озера Маджоре. Як і інші об'єкти гідровузла Маджія, Вербано керується дистанційно з диспетчерського центру Локарно. Примітки
ГЕС-ГАЕС Zermeiggern

ГЕС-ГАЕС Zermeiggern — гідроелектростанція у південно-західній частині Швейцарії. Становить верхній ступінь у гідровузлі Маттмарк, створеному на північному схилі Пеннінських Альп на основі ресурсу зі сточища лівої притоки Рони Фіспи, переважно з її правого витоку Saaservispa. Для роботи гідровузла створили водосховище Маттмарк площею поверхні 1,76 км2 та об'ємом 100 млн м3. Його утримує земляна гребля висотою 117 метрів та довжиною 780 метрів, на спорудження якої пішло 10,5 млн м3 матеріалу. Окрім прямого стоку, до нього через дериваційні тунелі подається ресурс із правих (Furgbach, Almagellerbach, Triftbach) та лівих (Allalinbach, Hohlaubbach) приток Saaservispa, що впадають у неї нижче від греблі. З водосховища ресурс через головний дериваційний тунель подається до розташованого нижче по долині річки машинного залу. Останній обладнано двома турбінами типу Френсіс потужністю по 37 МВт, які працюють при напорі 459 метрів та виробляють на рік 133,5 млн кВт·год. Відпрацьована вода подається у нижній балансуючий резервуар об'ємом 0,1 млн м3, звідки може або спрямовуватись на нижній ступінь ГЕС Stalden, або закачуватись назад до водосховища Маттмарк за допомогою спорудженої у 1987 році насосної станції. Первісний проект, реалізований у 1960-х, не передбачав цього об'єкту. Проте внаслідок руху глетчеру Allalin виявились перекритими водозабори із лівих приток Saaservispa, компенсувати втрату яких за рахунок проміжної ділянки згаданої річки могла насосна станція. Вона обладнана двома насосами потужністю по 23 МВт, що споживають на рік 27,7 млн кВт·год. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 220 кВ. Хоча первісно комплекс створювали лише для гідроенергетичних потреб, проте після повені 1993 року вжили заходів, які збільшили максимальну місткість водосховища на 3,6 млн м3, що зарезервовані на випадок паводку. Примітки
ГЕС Stalden

ГЕС Stalden — гідроелектростанція у південно-західній частині Швейцарії. Становить нижній ступінь у гідровузлі Маттмарк, створеному на північному схилі Пеннінських Альп на основі ресурсу зі сточища лівої притоки Рони Фіспи, переважно з її правого витоку Saaservispa. Дериваційний тунель станції бере початок із нижнього балансуючого резервуару ГЕС Zermeiggern об'ємом 0,1 млн м3. До резервуара надходить не лише відпрацьована на верхньому ступені вода, але й додатковий ресурс із водозабору на Saaservispa, що надійшов до цієї річки після греблі Маттмарк. На шляху тунелю через гірський масив лівобережжя Saaservispa до нього також подається вода із її притоку Schweibbach та струмка Riedbach (притока Mattervispa — лівого витоку Фіспи). Машинний зал, розташований у злиття Saaservispa та Mattervispa, обладнано двома турбінами типу Пелтон потужністю по 92,5 МВт, які працюють при напорі 1029 метрів та виробляють на рік 515 млн кВт·год електроенергії. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 220 кВ. Примітки
ГЕС Біч

ГЕС Біч (нім. Bitsch) — гідроелектростанція на південному заході Швейцарії, що працює в Бернських Альпах на ресурсі із Алецького льодовика, який живить річку Масса (права притока Рони). На Массі створене водосховище Штаузее Гібідум площею поверхні 0,21 км2 та об'ємом 9,2 млн м3. Його утримує аркова гребля висотою 122 метри та довжиною 327 метрів, на спорудження якої пішло 228 тис. м3 матеріалу. Далі вода через дериваційний тунель подається до машинного залу неподалік від злиття Масси та Рони. Зал, споруджений у підземному виконанні, має розміри 84х19 метрів та висоту 31 метр. Він обладнаний трьома турбінами типу Пелтон загальною потужністю 340 МВт, які при напорі у 750 метрів забезпечують річне виробництво на рівні 564 млн кВт·год. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 220 кВ. Примітки
ГЕС Ackersand I, II

ГЕС Ackersand I, II — гідроелектростанція у південно-західній частині Швейцарії. Споруджена у сточищі річки Фіспа (ліва притока Рони), яка дренує північний схил Пеннінських Альп. Першу станцію Ackersand збудували ще у 1909 році для використання води з правого витоку Фіспи річки Saaservispa. У селищі Saas Balen на ній спорудили невелику греблю, що допомагає спрямовувати воду у тунель довжиною 9,6 км, який веде до машинного залу. Останній розташований дещо нижче від злиття Saaservispa з лівим витоком Фіспи Mattervispa, на північній околиці селища Stalden. Він обладнаний чотирма турбінами типу Пелтон загальною потужністю 25 МВт, які при напорі у 757 метрів виробляють 100 млн кВт·год на рік. У кінці 1950-х спорудили станцію Ackersand II, машинний зал якої знаходиться на тому ж майданчику, що й у першої черги, а водозабір в долині згаданої вище Mattervispa. Там спорудили невеликий резервуар з об'ємом 210 тис. м3, від якого починається дериваційний тунель довжиною 12,5 км. З 2003 року до тунелю також подається ресурс, відібраний зі струмка Jungbach (ліва притока Mattervispa). Зал Ackersand II обладнаний чотирма турбінами типу Пелтон загальною потужністю 63 МВт, які при напорі у 529 метрів виробляють 223 млн кВт·год на рік. Можливо також відзначити, що поряд зі станцією Ackersand розташований машинний зал ГЕС Stalden, яка працює на ресурсі верхньої течії Saaservispa. Примітки
ГЕС Navisence

ГЕС-ГАЕС Navisence — гідроелектростанція на південному заході Швейцарії. Становить нижній ступінь у складі гідровузла, створеного на ресурсі з кількох річок, які дренують північний схил Пеннінських Альп. Ресурс для роботи нижнього ступеня надходить із нижнього балансуючого резервуара ГЕС Vissoie, яка, своєю чергою, отримує його із верхнього ступеня ГЕС Моттек. Згаданий балансуючий резервуар має об'єм 50 тис. м3 та, окрім відпрацьованої на станції води, отримує поповнення із середньої течії річки Navisence (ліва притока Рони). До машинного залу ГЕС Navisence, розташованого в долині Рони, веде дериваційний тунель довжиною 8,5 км та діаметром від 1,9 до 2,3 метра, який на своєму шляху приймає додатковий ресурс зі струмка Fangbach (права притока Navisence). У підсумку тунель переходить у напірну шахту довжиною 1,1 км з діаметром 1,7 метра. Така схема забезпечує напір у 565 метрів. Машинний зал станції, введеної в експлуатацію ще у 1908 році, первісно був обладнаний сімома турбінами, які на початку 2010-х років замінили на три турбіни типу Пелтон потужністю по 23,7 МВт. Після модернізації станція здатна виробляти 300 млн кВт·год на рік. Примітки
ГЕС Lötschen

ГЕС Lötschen — гідроелектростанція на південному заході Швейцарії, що працює в Бернських Альпах на ресурсі із льодовика Ланг, який живить річку Лонза (права притока Рони). З початку 20 століття на Лонзі працювали гідроелектростанції Gampel 1-3, поки у 1960-х їх не вирішили замінити більш потужним об'єктом. Для цього річку річку перекрили арковою бетонною греблею Ферден висотою 67 метрів та довжиною 126 метрів, яка потребувала 34 тис. м3 матеріалу. Вона утворила водосховище площею поверхні 0,1 км2 та об'ємом 1,72 млн м3. Звідси вода через дериваційний тунель подається до машинного залу на виході Лонзи в долину Рони. Зал обладнаний двома турбінами типу Пелтон загальною потужністю 110 МВт, які при напорі у 664 метрів забезпечують річне виробництво на рівні 330 млн кВт·год. Примітки
ГЕС Croix

ГЕС Croix — гідроелектростанція на південному заході Швейцарії. Становить верхній ступінь у каскаді із двох дериваційних ГЕС, що працюють на ресурсі річки Lienne (права притока Рони), яка стікає з південного схилу Бернських Альп. Під час спорудження станції річку перекрили бетонною арковою греблею Zeuzier (Tseuzier) висотою 156 м, довжиною 256 м, товщиною від 7 (по гребеню) до 26 м, яка потребувала 300 тис. м3 матеріалу. Також наявна допоміжна земляна гребля висотою 20 м, довжиною 155 м, товщиною від 8 (по гребеню) до 72 м, яка потребувала 67 тис. м3 матеріалу. У підсумку це утворило водосховище площею поверхні 0,85 км2 та об'ємом 126 млн м3. Окрім прямого стоку до водосховища через дериваційний тунель перекидається ресурс із річки Ertense (ліва притока Lienne, яка впадає в неї нижче від греблі). До машинного залу вода подається через головний дериваційний тунель довжиною 3,2 км та діаметром 2 м, що переходить у похилу напірну шахту довжиною 1,5 км зі змінним діаметром від 1,8 до 1,6 м. Ці об'єкти прокладені в гірському масиві правобережжя річки та приймають додатковий ресурс із водозаборів на кількох струмках. Сам зал споруджений у підземному виконанні та обладнаний двома турбінами типу Пелтон загальною потужністю 66 МВт, які при напорі у 855 м забезпечують річне виробництво на рівні 145 млн кВт·год. Відпрацьована вода відводиться по тунелю довжиною 0,5 км до нижнього балансуючого резервуара Croix об'ємом 90 тис. м3, створеного на Lienne земляною греблею висотою 20 м та довжиною 100 м. Звідси вона спрямовується на нижній ступінь ГЕС Сент-Леонард. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 65 кВ. Примітки
Kraftwerk Châtelard-Barberine

Das SBB-Kraftwerk Châtelard-Barberine wurde 1923 als Speicherkraftwerk in Betrieb genommen und 1977 zu einem Pumpspeicherkraftwerk ergänzt. Es liefert Einphasenwechselstrom mit einer Frequenz von 16,7 Hz für die Bahnstromversorgung der Westschweiz und der Simplonlinie. Geschichte Im Jahre 1916 beschlossen die SBB das Bahnnetz zu elektrifizieren, wobei der für den Bahnbetrieb notwendige Strom in eigenen Kraftwerken erzeugt werden sollte. Zu diesem Zweck erwarben die SBB 1917 die Konzession für die Wassernutzung der Barberine, sowie einiger ihrer Zuflüsse, und bewilligten 1919 den Kredit von 35 Mio. Franken für den Bau des Kraftwerkes Châtelard-Barberine. Die Anlage war die obere Stufe des zweistufigen Kraftwerksgruppe Kraftwerk Barberine-Vernayaz. Bei Betriebsaufnahme standen drei Peltonturbine zu 16 600 PS im Maschinenhaus bei Le Châtelard VS, eine vierte Peltonturbine als Betriebsreserve wurde 1929 eingebaut. Technik Das Wasser der zum Lac d’Emosson aufgestaute Barberine wird in dem zweistufigen Kraftwerk Barberine-Vernayaz verarbeitet. Die erste Stufe wird durch das Kraftwerk Châtelard-Barberine mit den Zentralen 1 und 2 gebildet, die zweite Stufe durch das Kraftwerk Vernayaz. In der Zentrale Châtelard-Barberine I sind drei horizontale Maschinensätze untergebracht, die aus einer eindüsigen Peltonturbine und einem Synchrongenerator bestehen. Die Leistung jedes Maschinensatzes beträgt 11,5 MW. Ein vierter Maschinensatz gleicher Grösse ist nicht mehr in Betrieb. Die Turbinen arbeiten mit einer Fallhöhe von 804 m. In der Zentrale Châtelard-Barberine II stehen zwei vertikale Maschinensätze mit zweidüsigen Peltonturbinen. Jeder Maschinensatz kann im Turbinenbetrieb bei einer Fallhöhe von 811 m eine Leistung von 40 MW abgeben. Ein Maschinensatz ist als Pumpturbine mit einer Leistungsaufnahme von 30 MW im Pumpbetrieb ausgeführt. Bei Volllast laufen im Turbinenbetrieb 12 m³/s, im Pumpbetrieb 4 m³/s Wasser durch die Zentrale. Das turbinierte Wasser wird in ein 200 000 m³ grosses Ausgleichsbecken abgegeben. Von dort kann das Wasser mittels zwei Speisepumpen der Pumpturbine von Châtelard-Barberine II oder dem Kraftwerks Vernayaz zugeführt werden. Jede Pumpe erhält ihre Energie aus dem 16,7 Hz-Netz und hat eine Leistung von 1,1 MW. Diese Lösung musste gewählt werden, weil beim Kraftwerk kein genügend leistungsfähiges 50 Hz-Netz für den Anschluss der Pumpen zur Verfügung stand. Es werden zweckentfremdete Re 4/4 II-Fahrmotoren verwendet, die über ein Getriebe die Pumpe antreiben. Siehe auch Liste von Wasserkraftwerken in der Schweiz Literatur Das Kraftwerk Barberine der S.B.B. In: Schweizerische Bauzeitung. Band 73, Nr. 22, 1919, doi:10.5169/seals-35635 (seals.ch). The Barberine power station of the Swiss Federal Railways. In: The Brown Boveri Review. Band 12, Nr. 4, April 1925, S. 67–75 (ABB Library [PDF] Châtelard-Barberine 1). Philippe Rochat: Die Pumpspeicheranlage Châtelard II-Barberine der Schweizerischen Bundesbahnen: Aspekte der Modernisierung und Erweiterung der Kraftwerkanlage. In: Schweizer Ingenieur und Architekt. 1979, doi:10.5169/seals-85541 (e-periodica.ch). Weblinks Einzelnachweise
ГЕС-ГАЕС Châtelard-Barberine

ГЕС-ГАЕС Châtelard-Barberine — гідроелектростанція на південному заході Швейцарії. Становить верхній ступінь у складі гідровузла, створеного в сточищі L'Eua Noire (ліва притока Рони) на ресурсі з річок, які дренують східний схил масиву Haut-Giffre (Савойські Передальпи). У 1923 році на лівій притоці L'Eua Noire річці Barberine звели греблю для постачання води на гідроелектростанцію, що належить швейцарській залізничній компанії SBB. У 1955 році, з урахуванням зростання попиту на перевезення, на струмку Nant-de-Drance (права притока Barberine) створили водосховище Vieux Emosson площею поверхні 0,54 км2 з об'ємом 13,8 млн м3. Його утримує аркова гребля висотою 45 м та довжиною 170 м, на створення якої витратили 62 тис. м3 матеріалу. Також для постачання гідроелектростанції залучили ресурс із долини d'Emaney у верхів'ї річки Triège (ще одна ліва притока L'Eua Noire). Що стосується греблі Barberine, то вона була затоплена у 1970-х роках при спорудженні ГЕС Vallorcine. Дериваційний тунель подає воду до машинного залу, розташованого на лівому березі річки L'Eua Noire, при цьому забезпечується напір від 804 до 811 м. Зал обладнаний п'ятьма турбінами типу Пелтон загальною потужністю 107 МВт, які виробляють 160 млн кВт·год на рік. Відпрацьована вода потрапляє до нижнього балансуючого резервуара, звідки спрямовується на нижній ступінь гідровузла ГЕС Vernayaz. Крім того, станція може працювати в режимі гідроакумуляції, закачуючи воду до сховища Vieux Emosson, для чого вона обладнана семистадійним насосом потужністю 30 МВт. Можливо також відзначити, що у 2000-х роках розпочалось спорудження потужної ГАЕС Nant-de-Drance, яка повинна використовувати наявні водосховища Vieux Emosson та Емоссон (останнє живить згадану вище ГЕС Vallorcine). Примітки