NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Мечеть Махмуда у Цюриху

Мечеть Махмуда (нім. Mahmud-Moschee) — мечеть в Цюриху, Швейцарія, що знаходиться в управлінні Ахмадійського мусульманського суспільства. Будівництво розпочалося у 1962, на церемонії відкриття мечеті у 1963 були присутні мер Цюриху Еміль Ландольт та президент Генеральної Асамблеї ООН Мухаммад Зафрулла Хан. У 2007 Швейцарська народна партія розпочала кампанію проти будівництва нових мінаретів. Член парламенту від партії Оскар Фрейзінгер заявив: «Ми проти мусульман нічого не маємо. Але мінаретів ми не хочемо. Мінарет – це символ політизованого та агресивного ісламу, це символ ісламського закону. Як тільки в Європі з'являться мінарети, це означатиме, що іслам завоював нас». На підтримку проведення референдуму партія зібрала 300 000 підписів. У свою чергу імам Ахмед Садакат говорив, що мінарети не заважають жителям, а Народна партія Швейцарії, на його думку, експлуатує тему заборони в популістських цілях. Референдум відбувся 29 листопада 2009. Більшість проголосували проти будівництва нових мінаретів. Заборона, що вводиться, не поширюється на існування вже існуючих мінаретів, також не вводиться заборона на будівництво мечетей. Примітки Посилання Ahmadiyya Muslim Jamaat Schweiz
Блаузе

Блаузе (нем. Blausee, „Синьо езеро“) въпреки малката си площ е едно от най-известните планински езера в Швейцария. То е едно от най-често посещаваните места в Бернер Оберланд. Разположение Блаузе се намира в Швейцария на 887 метра надморска височина, южно от село Кандергрунд, до река Кандер. Разположено е между върховете Елсигхорн (2341 м) и Ермигхорн (2742 м) Достига се до него чрез гарите на Фрутинген или Кандерщег откъдето пътуват автобуси до Блаузе. Природа Освен с яркосиния си цвят, езерото се отличава и със зеленикавия си оттенък през лятото благодарение на заобикалящите го дървета. Местността е изключително красива с прекрасни възможности за разходки. Многобройни пътеки за вървене, бягане и каране на колело, обезпечени с безброй табели указващи времето до по известните обекти (сътветно с темпо на вървене, бягане или каране на колело). Дейност Блаузе е известно с развъждането на пъстърва. Външни препратки ((de)) Туристическа информация за Блаузе ((de)) Община Кандергрунд
Blausee

Blausee (German pronunciation: [ˈblaʊˌzeː], lit. 'Blue Lake') is a lake in Bernese Oberland, Kandergrund, Switzerland. It is located near the Kander river. The lake has an elevation of 887 metres (2,910 ft) and an area of 0.64 hectares (1.6 acres). Gallery External links Blausee.ch (in English, French, and German) tourist information Media related to Blausee (Bern) at Wikimedia Commons
Blausee

El Blausee, que puede ser traducido como Lago Azul, es un pequeño lago alpino de tan solo 0,64 ha, pero no obstante es de uno de los más conocidos y visitados lagos en las montañas suizas. Está ubicado en el territorio de la aldea Kandergrund en el Oberland bernés.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Blausee. Blausee Hotel-Restaurante
Blausee (Berne)

Le Blausee, toponyme allemand signifiant littéralement en français « lac Bleu », est un lac de montagne de l’Oberland bernois, en Suisse. Il est situé à 887 mètres d’altitude, dans la vallée de la Kander, sur la commune de Kandergrund. Histoire La formation du Blausee remonte à 15 000 ans, à la suite d’un éboulement. Un commerçant zurichois l’acheta, ainsi que le terrain environnant, en 1878 alors qu’il visitait la région. Au XXe siècle, la vallée se développa grâce au tunnel du Lötschberg et à la construction du réseau routier, et le lac devint une destination touristique appréciée. Le lac est entouré d’un parc naturel forestier de vingt hectares. Les sources souterraines qui l’alimentent sont cristallines, d’une couleur oscillant entre le bleu-vert et le bleu profond. Lien externe Portail de la géographie suisse Portail des lacs et cours d'eau Portail de l’Espace Mittelland
Blausee

Blausee (Duits voor “blauw meer”) is een klein meer in Zwitserland, gelegen in de Kandervallei boven Kandergrund, op 887 meter hoogte. Het meer ligt vlak bij de rivier Kander. Het meer kan worden bereikt per bus vanaf de treinstations van Frutigen en Kandersteg. Geschiedenis De Blausee is rond 13.000 voor Christus ontstaan tijdens een aardverschuiving. Het meer ligt in de resten van deze aardverschuiving. Het meer en het omliggende land werden in 1878 aangekocht door de zakenman Johann Leemann-Boller. Dankzij de ontwikkelingen in de vallei, zoals de aanleg van spoorwegen, trok het gebied steeds meer toeristen. Hierbij werd de Blausee een populaire attractie. Er liggen om het meer een hotel en restaurant, die het hele jaar door open zijn. Achtergrond De Blausee ligt in een 20 hectare groot natuurpark. Het water van het meer komt uit onderaardse bronnen, en is derhalve glashelder. Zelfs op het diepste punt is de bodem perfect te zien. De blauwe tot blauwgroene kleur van het meer ontstaat doordat de langere golflengtes (rood) van het invallende licht meer door het water worden geabsorbeerd dan de kortere golflengtes (groen en blauw). Volgens een lokale legende dankt het meer zijn blauwe kleur aan de blauwe ogen van een jonge vrouw, die bij het meer treurde om de dood van haar geliefde. De kunstenaar Raffael Fuchs maakte in 1998 een standbeeld gebaseerd op deze legende, dat tegenwoordig in het meer te zien is. Galerij Externe link (de) Blausee.ch toeristische informatie
Lago Blausee

O lago Blausee é um lago de pequeno tamanho, com somente de 0,64 hectares, sendo que apesar disso é um dos mais famosos lagos de montanha da Suíça e um destino popular em Oberland Bernês, na Suíça. Fica próximo ao município de Mitholz Kandergrund. Está localizado a 887 metros de altitude, no Vale Kander, a sul da vila Kandergrund e ao lado do rio Kander. Este lago pode ser alcançado através das estações de Frutigen ou Kandersteg. Ver também Lista de lagos da Suíça Referências
Blausee

Blausee är en sjö i Schweiz. Den ligger i den centrala delen av landet, 50 km söder om huvudstaden Bern. Blausee ligger 922 meter över havet. Arean är 0,64 kvadratkilometer. Trakten runt Blausee består i huvudsak av gräsmarker. Runt Blausee är det ganska glesbefolkat, med 25 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Blausee.
Bezirk Raron

Der Bezirk Raron (frz. District de Rarogne) im Kanton Wallis war einer von 13 Zehnden des Staates Wallis. Er bestand bis 1986 als Bezirk aus den heutigen zwei Bezirken Östlich Raron und Westlich Raron, die geographisch durch den Bezirk Brig voneinander getrennt sind. Der Bezirk Östlich Raron (frz. Rarogne oriental) mit dem Hauptort Mörel besteht aus folgenden Gemeinden: CH-3991 Betten CH-3983 Bister CH-3982 Bitsch CH-3983 Filet CH-3993 Grengiols CH-3994 Martisberg CH-3983 Mörel CH-3986 Riederalp Der Bezirk Westlich Raron (frz. Rarogne occidental) mit dem Hauptort Raron besteht aus folgenden Gemeinden: CH-3938 Ausserberg CH-3919 Blatten (Lötschen) CH-3935 Bürchen CH-3943 Eischoll CH-3916 Ferden CH-3949 Hohtenn CH-3917 Kippel CH-3942 Niedergesteln CH-3942 Raron CH-3940 Steg CH-3944 Unterbäch CH-3918 Wiler (Lötschen) Veränderungen im Gemeindebestand Fusionen 1923: Gründen und Ausserberg → Ausserberg Literatur Anton Riva: Raron (Zenden, Bezirk). In: Historisches Lexikon der Schweiz.
Raron (district)

The district of Raron was one of the 12 districts comprising the Republic of Wallis and after 1848 the canton of Valais in Switzerland. Today it is divided into two demi-districts, which are geographically separated by the District of Brig. The district of East Raron (German: Östlich-Raron, French: Rarogne oriental) with the capital Mörel-Filet includes the following municipalities: CH-3991, 3994 Bettmeralp CH-3983 Bister CH-3982 Bitsch CH-3993 Grengiols CH-3983 Mörel-Filet CH-3986 Riederalp The district of West Raron (German: Westlich-Raron, French: Rarogne occidental) with the capital Raron includes the following municipalities: CH-3938 Ausserberg CH-3919 Blatten CH-3935 Bürchen CH-3943 Eischoll CH-3916 Ferden CH-3917 Kippel CH-3942 Niedergesteln CH-3942 Raron CH-3940 Steg-Hohtenn CH-3944 Unterbäch CH-3918 Wiler References
Raron (distrikt)

Bezirk Raron var tidigare ett distrikt i kantonen Valais i Schweiz. Distriktet bestod av två geografiskt åtskilda områden, Westlich Raron och Östlich Raron, med distriktet Brig mellan de båda delarna. Distriktets huvudort var Raron. 1987 delades distriktet upp i två distrikt, Westlich Raron och Östlich Raron. I statistiska sammanhang betraktas dock de båda distrikten fortfarande som ett distrikt.
Knihovna kláštera svatého Havla

Knihovna kláštera svatého Havla, (francouzsky bibliothèque de l'abbaye de Saint-Gall, německy St. Gallen Stiftsbibliothek) založená v 9. století, je jednou z nejvýznamnějších a nejstarších klášterních knihoven na světě. Je součástí kláštera svatého Havla (založen v 7. století), ve Svatém Havlu ve Švýcarsku. Knihovna a klášter byly mezi prvními lokalitami po celém světě, které se staly součástí světového dědictví UNESCO, a to již v roce 1983 jako „dokonalý příklad velkého karolinského kláštera“. Historie Tato bendiktinská knihovna byla založena opatem Waldem z Reichenau (740–814) a řadí se mezi nejstarší a nejvýznamnější knihovny světa a jedno z nejvýznamnějších skriptorií (centrum středověkého písemnictví, vzdělanosti a iluminace) s více než 160 000 knih. Z nich je přibližně 2 100 rukopisů z 8. – 15. století, asi 1 650 inkunabulí a množství kodexů, starých knih a tištěných listin. V 9. – 11. století byla schola opatství jednou z nevýznamnějších církevních, uměleckých škol a center všeobecného vzdělání ve středověku. Současný hlavní sál knihovny byl vystavěn v letech 1758 až 1767 pod vedením knížete-opata Celestýna II. Guggera ze Staudachu (1740–1767), podle návrhu architekta Petera Thumba v barokním slohu s rokokovou výzdobou. Nad hlavním portálem je nápis Psychés iatreion ("lékárna duše" ve staré řečtině). Téměř 400 rukopisů je v současnosti dostupných v elektronické knihovna numérique na internetu na stránkách „Codices Electronici Sangallenses (CESG)“ (viz sekce Externí odkazy). Fotogalerie Odkazy Související články Středověká literatura Codex Abrogans Irský evangeliář (St. Gallen) Externí odkazy (anglicky) www.stiftsbibliothek.ch Archivováno 22. 7. 2013 na Wayback Machine. (francouzsky) Bibliothèque numérique de l'abbatiale de Saint-Gall www.cesg.unifr.ch Archivováno 2. 1. 2012 na Wayback Machine. Obrázky, zvuky či videa k tématu Knihovna kláštera svatého Havla na Wikimedia Commons
Biblioteka opactwa św. Galla

Biblioteka opactwa św. Galla (Stiftsbibliothek St. Gallen) – założona przez iryjskiego mnicha Otmara w 612 roku. Biblioteka mieści się w St. Gallen w Szwajcarii. Jest to najstarsza biblioteka w Szwajcarii, jedna z najwcześniejszych i najważniejszych bibliotek klasztornych na świecie. Przechowuje w swoich zbiorach 2100 rękopisów datowanych od VIII do XV wieku, 1650 inkunabułów (drukowanych przed rokiem 1500) i starodruków. Zbiory biblioteczne zawierają w sumie około 170 tys. woluminów. Księgozbiór biblioteki dostępny jest do publicznego użytku, ale książki pochodzące sprzed 1900 roku muszą być czytane w specjalnej czytelni. Hala główna biblioteki została zbudowana i wyposażona w stylu rokoko. W 1983 roku biblioteka wraz z opactwem św. Galla zostały wpisane na Listę Światowego Dziedzictwa Kulturowego, jako „doskonały przykład klasztoru z czasów Karolingów”. Tutaj przechowywany jest manuskrypt B z Pieśnią o Nibelungach. W latach 90. stworzona została biblioteka wirtualna z zamiarem udostępnienia szerszemu kręgowi najstarszych zbiorów biblioteki – Codices Electronici Sangallenses. W chwili obecnej 610 rękopisów dostępnych jest w wersji elektronicznej (stan na 1 lipca 2017). Zobacz też Kodeks Sangalleński 48 Święta Wiborada Przypisy Bibliografia Beat Matthias von Scarpatetti: Die Handschriften der Stiftsbibliothek St. Gallen. Codices 547–669. Hagiographica, Historica, Geographica 8.–18. Jahrhundert. Harrassowitz, Wiesbaden 2003, ISBN 978-3-447-04716-6. Beat Matthias von Scarpatetti: Die Handschriften der Stiftsbibliothek St. Gallen. Codices 1726–1984 (14.–19. Jahrhundert). Beschreibendes Verzeichnis. Verlag am Klosterhof, St. Gallen 1983, ISBN 978-3-906616-02-5. Linki zewnętrzne Abbey of St. Gall z Catholic Encyclopedia (1913) Stiftsbibliothek Sankt Gallen. stiftsbibliothek.ch. [zarchiwizowane z tego adresu (2013-07-22)]. Codices Electronici Sangallenses – project for the digitisation of the medieval manuscripts at St. Gallen e-codices, St. Gallen, Stiffsbibliothek
Biblioteca da Abadia de São Galo

A Biblioteca da Abadia de São Galo (em alemão: Stiftsbibliothek) é uma importante biblioteca monástica medieval localizada em São Galo, Suíça. Em 1983, a biblioteca, assim como a Abadia de São Galo, foram declaradas Patrimônio da Humanidade, como “um exemplo notável de um grande mosteiro carolíngio e foi, desde o século VIII até a sua secularização em 1805, um dos centros culturais mais importantes da Europa”. História e arquitetura A biblioteca foi fundada por Santo Othmar, fundador da Abadia de São Galo. Durante um incêndio em 937, a Abadia foi destruída, mas a biblioteca permaneceu intacta. O salão da biblioteca, projetado pelo arquiteto Peter Thumb em estilo rococó, foi construído entre 1758-1767. Uma inscrição grega acima da porta de entrada, psyché iatreion, pode ser traduzida como "boticário da alma". Coleções A coleção da biblioteca é a mais antiga da Suíça e uma das bibliotecas monásticas mais antigas e importantes do mundo. A biblioteca possui quase 160.000 volumes, com a maioria disponível para uso público. Além de livros impressos mais antigos, a coleção inclui 1650 incunábulos (livros impressos antes de 1500) e 2100 manuscritos que datam do século VIII ao século XV; entre os mais notáveis destes últimos estão os itens de produção irlandesa, carolíngia e otoniana. Esses códices são mantidos dentro de caixas de vidro, cada uma das quais é encimada por um querubim entalhado que oferece uma pista visual quanto ao conteúdo das prateleiras abaixo; por exemplo, no caso de materiais relacionados à astronomia, há um querubim observando os livros por meio de um telescópio. Os livros publicados antes de 1900 devem ser lidos em uma sala de leitura especial. O manuscrito B do Nibelungenlied é mantido aqui. Uma biblioteca virtual foi criada para fornecer um acesso mais amplo aos manuscritos: Codices Electronici Sangallenses. Este projeto foi expandido para incluir também códices de outras bibliotecas e está operando com o nome de e-códices. Atualmente, mais de 600 manuscritos da biblioteca da Abadia de São Galo estão disponíveis em formato digital. Manuscritos Codex Sangallensis 18 Codex Sangallensis 48 Codex Sangallensis 878 Referências Fontes Beat Matthias von Scarpatetti: Die Handschriften der Stiftsbibliothek St. Gallen. Codices 547–669. Hagiographica, Historica, Geographica 8.–18. Jahrhundert. Harrassowitz, Wiesbaden 2003, ISBN 978-3-447-04716-6. Beat Matthias von Scarpatetti: Die Handschriften der Stiftsbibliothek St. Gallen. Codices 1726–1984 (14.–19. Jahrhundert). Beschreibendes Verzeichnis. Verlag am Klosterhof, St. Gallen 1983, ISBN 978-3-906616-02-5. David H. Stam, ed. (2001). International Dictionary of Library Histories. Fitzroy Dearborn. [S.l.: s.n.] ISBN 1579582443 Ligações externos e-códices, St. Gallen, Stiffsbibliothek Herbermann, Charles, ed. (1913). "Abadia de St. Gall". Enciclopédia Católica . Nova York: Robert Appleton Company. Stiftsbibliothek Sankt Gallen
Библиотека монастыря Святого Галла

Библиоте́ка монасты́ря свято́го Га́лла (нем. Stiftsbibliothek St. Gallen) — самая древняя библиотека в Швейцарии. Основана в монастыре Святого Галла первым аббатом этой обители святым Отмаром в начале VIII века. Библиотека Санкт-Галленского монастыря является одним из самых значительных собраний старинных книг и манускриптов в Европе. В ней содержатся 2100 рукописей, датированных VIII—XV веками (например, манускрипт «Песни о Нибелунгах» и миссал Финтана из Рейнау), 1650 инкунабул. В фондах библиотеки находятся около 160 тысяч экземпляров книг. Библиотека открыта для публичного посещения. Книги, изданные до 1900 года, выдаются в специальном читальном зале. Главный зал библиотеки построена в стиле рококо. В 1983 году библиотека вместе с монастырём святого Галла внесена в список Всемирного наследия ЮНЕСКО. В XX веке наиболее ценные музыкальные рукописи библиотеки публиковались в виде факсимиле (особенно в серии Paléographie musicale). В 1990-х годах была открыта виртуальная библиотека, в которой оцифрованы важнейшие манускрипты. Примечания Литература Beat Matthias von Scarpatetti. Die Handschriften der Stiftsbibliothek St. Gallen. Codices 547—669. Hagiographica, Historica, Geographica 8.-18. Jahrhundert. Harrassowitz. — Wiesbaden, 2003. — ISBN 978-3-447-04716-6. Beat Matthias von Scarpatetti. Die Handschriften der Stiftsbibliothek St. Gallen. Codices 1726—1984 (14.-19. Jahrhundert). Beschreibendes Verzeichnis. Verlag am Klosterhof. — St. Gallen, 1983. — ISBN 978-3-906616-02-5. Ссылки Виртуальная библиотека монастыря святого Галла (англ.) Виртуальная библиотека монастыря святого Галл (англ.), (нем.), (фр.), (итал.)
Библиотека манастира Светог Гела у Швајцарској

Библиотека манастира Светог Гела (нем. Stiftsbibliothek) је значајна средњовековна монашка библиотека смештена у Санкт Галену, у Швајцарској. Године 1983. библиотека је, као и опатија Санкт Галена, проглашена за светску баштину, као „изванредан пример великог каролиншког манастира од 8. века до његове секуларизације 1805. године, једна од најзначајнијих важних културних центрара у Европи“. Историја и архитектура Библиотеку је основао свети Отмар, оснивач опатијe Санкт Гален. Током пожара 937. године опатија је уништена, али библиотека је остала нетакнута. Сала библиотеке, коју је пројектовао архитекта Петaр Тумб у стилу рококоа, изграђена је између 1758. и 1767. Грчки натпис изнад улазних врата, psyché iatreion, преводи се као „апотекар душе“. Збирке Колекција библиотеке је најстарија у Швајцарској и једна од најранијих и најважнијих манастирских библиотека на свету. Библиотека садржи скоро 160.000 свезака, од којих је већина доступна за јавну употребу. Поред старијих штампаних књига, колекција укључује 1650 инкунабула (књиге штампане пре 1500. године) и 2100 рукописа који датирају од 8. до 15. века. Mеђу најзначајнијим од последњих су предмети ирске, каролиншке и отонске производње. Ови кодекси се налазе у стакленим витринама, од којих је свака завршена резбареним херувимом који нуди визуелни траг о садржају полица испод, на пример, случај материјала који се односе на астрономију носи херувим који књиге посматра телескопом. Књиге објављене пре 1900. године читају ce у посебној читаоници. Овде се чува рукопис Песма о Нибелунзима. Створена је виртуелна библиотека која омогућава шири приступ рукописима: Codices Electronici Sangallenses. Овај пројекат је проширен тако да укључује и кодексе из других библиотека и делује под називом е-кодекси. Тренутно је више од 600 рукописа из опатијске библиотеке Санкт Галена доступно у дигиталном формату. Референце Литература Beat Matthias von Scarpatetti (2003). Die Handschriften der Stiftsbibliothek St. Gallen. Codices 547–669. Hagiographica, Historica, Geographica 8.–18. Jahrhundert.. ISBN 978-3-447-04716-6. Harrassowitz, Wiesbaden . Beat Matthias von Scarpatetti (1983). Die Handschriften der Stiftsbibliothek St. Gallen. Codices 1726–1984 (14.–19. Jahrhundert). Beschreibendes Verzeichnis.. ISBN 978-3-906616-02-5. Verlag am Klosterhof, St. Gallen . David H. Stam, ур. (2001). International Dictionary of Library Histories. Fitzroy Dearborn. ISBN 1579582443. Спољашње везе Библиотека манастира Светог Гела Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (22. јул 2013)
Бібліотека монастиря святого Галла

Бібліоте́ка монастиря́ свято́го Га́лла (нім. Stiftsbibliothek St. Gallen) — найдавніша бібліотека в Швейцарії. Заснована в монастирі Святого Галла першим абатом цієї обителі святим Отмаром на початку VIII століття. Бібліотека Санкт-Галенського монастиря є одним з найзначніших зібрань стародавніх книг і манускриптів у Європі. Вона містить 2100 рукописів, датованих VIII—XV століттями (наприклад, манускрипт «Пісні про Нібелунгів» і міссал Фінтана з Рейнау), 1650 інкунабул. У фондах бібліотеки зберігаються близько 160 тисяч примірників книжок. Бібліотека відкрита для публічного відвідування. Книги, видані до 1900 року, видаються у спеціальному читальному залі. Головний зал бібліотеки побудовано в стилі рококо. 1983 року бібліотеку разом з монастирем святого Галла внесено в список Світової спадщини ЮНЕСКО. У XX столітті найцінніші музичні рукописи бібліотеки публікувалися у вигляді факсиміле (особливо в серії Paléographie musicale). У 1990-х роках відкрито віртуальну бібліотеку, в якій оцифровано найважливіші манускрипти. Примітки Література Beat Matthias von Scarpatetti. Die Handschriften der Stiftsbibliothek St. Gallen. Codices 547—669. Hagiographica, Historica, Geographica 8.-18. Jahrhundert. Harrassowitz. — Wiesbaden, 2003. — ISBN 978-3-447-04716-6. Beat Matthias von Scarpatetti. Die Handschriften der Stiftsbibliothek St. Gallen. Codices 1726—1984 (14.-19. Jahrhundert). Beschreibendes Verzeichnis. Verlag am Klosterhof. — St. Gallen, 1983. — ISBN 978-3-906616-02-5. Посилання Віртуальна бібліотека монастиря святого Галла [Архівовано 9 листопада 2016 у Wayback Machine.](англ.) Віртуальна бібліотека монастиря святого Галла(англ.),(нім.),(фр.),(італ.)
Чанюф

Чанюф (на немски: Tschanüff) е полуразрушен замък край село Рамош в Граубюнден, източна Швейцария. Построен е през 12 век и е най-големият замък в долната част на долината Енгадин след замъка Тарасп. Чанюф е паметник на културата с национално значение. Източници
Château de Tschanüff

Le château de Tschanüff est un château en ruine situé sur le territoire de la commune grisonne de Ramosch dans l'est de la Suisse, à quelques kilomètres du Dreiländerpunkt, le point de jonction des frontières avec l'Autriche et l'Italie. Le château est classé comme bien culturel d'importance nationale. Histoire Le château central et son donjon sont érigés avant 1200. Au Moyen Âge, le site porte le nom de Ramosch. Il semble que Nannes von Ramosch agrandit le site vers 1250 en y intégrant les parties plus anciennes. En 1367, la forteresse devint un fief d'Ulrich von Matsch, puis, en 1421, un fief autrichien. C'est durant le XVe siècle qu'est construite l'aile méridionale. En 1499, durant la guerre de Souabe qui oppose la Confédération suisse et le Saint-Empire, le site est incendié. Il est ensuite rebâti pour servir à l'administration épiscopale. Dès le XVIe siècle, le site porte le nom de Tschanüff. En 1565, il subit un nouvel incendie à la suite d'un soulèvement populaire. En 1622, les troupes glaronaises incendient une nouvelle fois le château lors des Troubles des Grisons. Il n'est alors que sommairement réparé. En 1780, le site est définitivement abandonné à la suite de glissements de terrain. Depuis 2001, la Fundaziun Tschanüff s'efforce de consolider la ruine. Bibliographie (de) Otto Paul Clavadetscher et Werner Meyer, Das Burgenbuch von Graubünden, Zürich, Schwäbisch Hall : Orell Füssli, 1984, 373 p. (ISBN 3-280-01319-4). Notes et références Liens externes Croquis de Tschanüff par Johann Müller (1810-1893), daté du 2 septembre 1869 Portail du canton des Grisons Portail de la culture suisse Portail des châteaux Portail de la protection du patrimoine