Szent Miklós-székesegyház (Fribourg)

A Szent Miklós-székesegyház (franciául: cathédrale Saint-Nicolas, németül: Kathedrale St. Nikolaus) a svájci Fribourg fő katolikus istentiszteleti helye, és 1924 óta a Lausanne-Genf-Fribourgi egyházmegye székesegyháza. Egy sziklás nyúlványon épült, amely 50 méter magasból néz a Saane folyóra, egy korábbi román stílusú épület helyén, gótikus stílusban. A főépület 1430-ban, míg a harangtorony csak 1490-ben készült el. Története A gótikus stílusú Szent Miklós-székesegyház uralja a város központját. 1283-tól kezdődően több fázisban épült egy korábbi román stílusú templom helyén, a téglalap alakú apszissal való kezdettől fogva a francia gótika esztétikai diktátumaiból merítve ihletet. A hajókat és a boltozatokat 1330 és 1350 között építették. A bazilika a harangtorony első két szintjével együtt 1430-ban, míg utóbbi a mai formájában csak 1490-ben készült el. A katedrálist molassztömbökből, azaz lazán cementált homokkőből építették, amely bőségesen található Fribourg környékén. Plébániatemplomként született, majd 1512-ben egy kanonokkáptalan beiktatásával kollégiumi templommá vált; 1615-ben püspöki székhellyé választották, de hivatalosan csak 1924-ben nevezték ki a rend Lausanne-Genf-Fribourgi egyházmegye székesegyházává. Leírása Külseje A templomba való belépés a harangtoronyon keresztül, a harangtoronytornác-megoldás szerint történik. A torony 76 méter magas, teteje 365 lépcsőfokon keresztül érhető el. A harangtorony robusztus sarokpillérekkel rendelkezik, és nyolcszögletű koronyban végződik, amelynek toronysisakjait a harsány gótikus stílus ihlette. Az első szinten, a bejárat felett egy nagy rózsaablak látható absztrakt ólomüvegablakokkal; a legfelső három szintten gótikus ablakok láthatók. A toronyban egy nevezetes harangjáték működik, amely 11 harangból áll. A toronyon keresztüli bejáratot „Apostolok Kapujának” nevezik. A 15. században épült, kőszobrokkal tarkított kapuját burgundiai modellek ihlették, amelynek oldalán, az átrium falain az apostolok sorozata bontakozik ki (mindkét oldalon négy), ami folytatódik, kiegészítve az Angyali Üdvözlet angyalának és a Szűzanya alakjaval a kapuzat tátongó íveiben. Ez utóbbiak felett, az ívekben angyalok, próféták és pátriárkák alakjai helyezkednek el. Az ívek feletti csúcsíves lunettában az Utolsó ítélet szuggesztív jelenetei láthatók. Középen, a két bejárati ajtó előtt álló oszlop tartja Mürai Szent Miklós sokszínű szobrát, akinek a templomot szentelték. A déli oldalon található az úgynevezett Porte du Dimanche (Vasárnapi kapu, 1350) amely valószínűleg a templom első bejárata volt, amíg a harangtoronytornác a homlokzaton el nem készült. Az ajtót körülvevő, Felső-Rajna ihlette szobor (1340–1350) egy Madonnát és Gyermekét, a Három Királyokat, Szent Miklóst és a legendájabeli három leányt ábrázolja. Belseje A templom háromhajós, amelyeket egy átrium előz meg. A magas oszlopkötegek, amelyek a kiugró íveket tartó pilléreken nyugszanak, és a bordás keresztboltozatok csúcsívei valódi gótikus hangulatot kölcsönöznek az épület belsejének. A középső hajókat határoló hosszanti ívek felett egy kis loggia, a triforium húzódik, amelyet a gádorfal ablakai koronáznak meg. A sokszögű kórus (amelyet 1627-ben építettek a korábbi téglalap alakú kórus helyett) hangulatos zárókövekkel rendelkezik, szentek alakjával és a fribourgi patrícius családok címereivel 1631. A székesegyházban néhány értékes műalkotás található, többek között: a faragott háttámlájú, savoyardi ihletésű, fából készült kórusállványok (1464), amelyeket Antoine de Peney és unokaöccse, Claude készített egy Gylian Aetterli és munkatársai l által 1498-ban készített, gótikus áttört szerkezetű keresztelőkút, amely Svájc legkifinomultabbjai közé tartozik; a medence nyolc oldalán Krisztus, az evangélisták és Szent Miklós keresztelésének jeleneteit ábrázoló félalakokkal díszített domborművek láthatók; egy figyelemre méltó kő szószék (1516) délgermán stílusban, ifj. Hans Felder munkatársai által a presbitériumot határoló kovácsoltvas kapu, amelynek tetején a diadalívet keresztező gerendán lévő „Feszület” fa csoportja díszeleg (1430 k.). A lengyelországi művész, Józef Mehoffer (1896–1936) által tervezett ólomüvegablakok a szecesszió figyelemre méltó példái. A jobb hajót megelőző kápolnában található a Krisztus siratása (vagy Levétele a keresztről ) ( 1433 ) szoborcsoport, amely 13 homokkő szoborból áll; a hagyományosan a Siratás alakjai mellett két angyal is látható a jelenet két oldalán, akik a szenvedés szimbólumait tartják, a sírbolt előtt pedig az elaludt katonák. Sípos orgonák A szemközti homlokzaton lévő kóruskarzaton, gazdagon díszített neogótikus faszekrénybe zárva található a székesegyház fő orgonája, amelyet Aloys Mooser épített 1824 és 1834 között; ezt követően az orgona különböző átalakításokon esett át 1974-ig, amikor úgy döntöttek, hogy eredeti jellemzői szerint rekonstruálják, ami 1982-ben fejeződött be. A hangszer mechanikus erőátvitellel rendelkezik, négy, egyenként 54 hangos billentyűzettel és egy 30 hangos pedálsorral> Az apszisban, egy különleges karzaton található egy második orgona, amelyet Sebald Manderscheidt épített 1655 és 1657 között, majd a hangzását módosító különféle beavatkozások után 1996-ban visszaállították eredeti jellegére. A barokk fadobozban elhelyezett, több mezőben kiállított kijelzővel ellátott hangszer két, első oktávon nyitott billentyűzettel és egy szintén első oktávon nyitott pedálsorral rendelkezik. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Cattedrale di San Nicola (Friburgo) című olasz Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Bibliográfia Hermann Schöpfer: Kis kalauz Freiburgba, Saint-Paul kiadások, 2007, 18-24. o. Svájc, az Olasz Túraklub Európai Kalauzai, 1997, 129. o.