NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Międzynarodowa Unia Łyżwiarska

Międzynarodowa Unia Łyżwiarska (ISU, skrót od ang. International Skating Union) – międzynarodowa organizacja pozarządowa, założona 23 lipca 1892 podczas kongresu w holenderskim Scheveningen, zrzeszająca 101 krajowych federacji łyżwiarskich, regulująca następujące dyscypliny sportu: łyżwiarstwo figurowe, łyżwiarstwo szybkie, łyżwiarstwo synchroniczne, short track (według stanu na 30 kwietnia 2022). W wielu państwach łyżwiarstwo figurowe i łyżwiarstwo szybkie są regulowane przez różne federacje, ale zarówno obie jak i jedna z nich może być członkiem ISU. Niektóre z nich zarządzają również innymi sportami zimowymi w swoich krajach, co również nie wyklucza członkostwa ISU. Członkami ISU na odrębnych zasadach są również niektóre kluby łyżwiarskie. Siedziba ISU mieści się w Lozannie w Szwajcarii. Organizacja podzielona jest na „sekcje” w zależności od tego, której dyscypliny łyżwiarskiej dotyczy. ISU jest organizatorem zawodów międzynarodowych, ustala zasady oceniania, wymogi regulaminowe itd. Mistrzostwa ISU Łyżwiarstwo szybkie: Mistrzostwa świata w łyżwiarstwie szybkim w wieloboju (od 1893 r.) Mistrzostwa świata w łyżwiarstwie szybkim w wieloboju sprinterskim (od 1970 r.) Mistrzostwa świata w łyżwiarstwie szybkim na dystansach (od 1996 r., w latach nieolimpijskich z wyjątkiem 1998 r.) Mistrzostwa świata juniorów w łyżwiarstwie szybkim (od 1974 r.) Mistrzostwa Europy w łyżwiarstwie szybkim w wieloboju (od 1893 r.) Short track: Mistrzostwa świata w short tracku (od 1976 r.) Drużynowe mistrzostwa świata w short tracku (1991–2011) Mistrzostwa świata juniorów w short tracku (od 1994 r.) Mistrzostwa Europy w short tracku (od 1997 r.) Łyżwiarstwo synchroniczne: Mistrzostwa świata w łyżwiarstwie synchronicznym (od 2000 r.) Mistrzostwa świata juniorów w łyżwiarstwie synchronicznym (od 2013 r.) Łyżwiarstwo figurowe: Mistrzostwa świata w łyżwiarstwie figurowym (od 1896 r.) Mistrzostwa świata juniorów w łyżwiarstwie figurowym (od 1976 r.) Mistrzostwa Europy w łyżwiarstwie figurowym (od 1891 r.) Mistrzostwa czterech kontynentów w łyżwiarstwie figurowym (od 1999 r.) Zawody na zimowych igrzyskach olimpijskich, cykl zawodów Grand Prix w łyżwiarstwie figurowym, Grand Prix Juniorów w łyżwiarstwie figurowym, cykl Challenger Series nie są mistrzostwami ISU, ale wyniki z tych zawodów są uznawane w statystykach i rankingach ISU. Przewodniczący ISU Kontrowersje Po skandalu w łyżwiarstwie figurowym na Zimowych Igrzyskach Olimpijskich 2002 w Salt Lake City dotyczącym zmowy sędziowskiej podczas oceniania konkurencji par sportowych część działaczy sekcji łyżwiarstwa figurowego postanowiła odejść z ISU i utworzyć Światową Federację Łyżwiarską (ang. World Skating Federation), jednak ostatecznie organizacja nie rozpoczęła własnej działalności, a działacze nie spełnili obietnicy o opuszczeniu ISU. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona internetowa
União Internacional de Patinagem

A União Internacional de Patinagem (português europeu) ou União Internacional de Patinação (português brasileiro) (em inglês: International Skating Union - ISU), é a associação que a nível internacional regula e organiza provas de algumas modalidades de patinagem sobre gelo, nomeadamente: Patinagem artística Patinagem sincronizada Patinagem de velocidade Patinagem de velocidade de pista curta A ISU foi fundada em 1892 e é a mais antiga federação internacional de desportos de inverno. Está sediada em Lausana. Fazem parte da ISU 81 federações e 2 clubes de 63 países. Membros de países lusófonos Confederação Brasileira de Desportos no Gelo Referências Ligações externas «Sítio oficial» (em inglês)
Международный союз конькобежцев

Междунаро́дный сою́з конькобе́жцев (ИСУ, от англ. International Skating Union, ISU) — международная федерация, управляющая коньковыми видами спорта: фигурное катание, конькобежный спорт и шорт-трек. Организован в Схевенингене (Нидерланды) в 1892 году. Является одной из старейших международных спортивных федераций. Цель создания — установить единые правила и нормативы для коньковых видов спорта, и организовывать проведение международных соревнований. В 1895 ISU решил сосредоточиться только на любительских соревнованиях. Первый чемпионат под эгидой ISU прошёл в феврале 1896 года в Санкт-Петербурге. Штаб-квартира находится в Лозанне, Швейцария. Международные соревнования Чемпионаты, проводимые ISU: Конькобежный спорт: Чемпионат мира по конькобежному спорту в классическом многоборье; Чемпионат мира по конькобежному спорту на отдельных дистанциях (не проводится в год проведения Зимних Олимпийских игр); Чемпионат мира по конькобежному спорту в спринтерском многоборье; Чемпионат мира по конькобежному спорту среди юниоров; Чемпионат мира по шорт-треку; Чемпионат мира по шорт-треку среди команд; Чемпионат мира по шорт-треку для юниоров; Чемпионат Европы по конькобежному спорту; Чемпионат Европы по шорт-треку; Чемпионат Северной Америки по шорт-треку. Фигурное катание: Чемпионат мира по фигурному катанию; Чемпионат мира по фигурному катанию среди юниоров; Чемпионат мира по синхронному катанию на коньках; Чемпионат Европы по фигурному катанию; Чемпионат четырёх континентов по фигурному катанию; Командный чемпионат мира по фигурному катанию. Организация По состоянию на лето 2008 года, ISU состоял из 63 государств-членов, из них 11 членов составляли совет управляющих. Чтобы добавить какие-либо предложения к повестке дня заседания, надо иметь поддержку со стороны четырёх-пяти членов. Предложения по повестке дня утверждаются большинством в две трети голосов. После российского вторжения на Украину в 2022 году ISU запретил всем спортсменам из России и Беларуси участвовать в своих соревнованиях до следующего объявления. Президенты ИСУ 1882—1894 Пим Мюлир 1894—1924 Виктор Бальк 1925—1937 Ульрих Сальхов 1937—1945 Геррит ван Лар 1945—1953 Херберт Кларк 1953—1967 Джеймс Кох 1967—1967 Эрнст Лабин 1967—1980 Жак Фавар 1980—1994 Олаф Поульсен 1994—2016 Оттавио Чинкванта 2016—2022 Ян Дайкема 2022 — н. в. Ким Джэёль Примечания Ссылки Официальный сайт (англ.)
Међународна клизачка организација

Међународна клизачка организација (енгл. International Skating Union (ISU)) главна је међународна институција која је задужена за организовање такмичења клизачких спортова укључујући и уметничко клизање, синхроно клизање, брзо клизање, и брзо клизање на кратким стазама. Основана је у Схевенингену, у Холандији године 1892, што је чини једном од најстаријих међународних спортских федерација. ISU је формирана да би се установила стандардна међународна правила за клизачке дисциплине и да би се путем ње лакше организовала међународна такмичења у тим дисциплинама. Данас је организација лоцирана у Лозани, у Швајцарској. Прва такмичења у Светском првенству Датуми и локације светских првенстава под покровитељством ISU: 1893: Брзо клизање (само мушкарци), Амстердам 1896: Уметничко клизање (само мушкарци), Санкт Петербург 1906: Уметничко клизање (жене), Давос 1908: Уметничко клизање (парови), Санкт Петербург 1936: Брзо клизање (жене), Стокхолм 1952: Уметничко клизање (плес), Париз 1970: Брзо клизање – спринт, Вест Алис, Висконсин 1978: Брзо клизање на кратке стазе, Солихал, Уједињено Краљевство 2000: Синхроно клизање, Минеаполис Спољашње везе Званични веб-сајт ISU Систем оцењивања Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (23. август 2012) — Званични веб-сајт за нови систем оцењивања
International Skating Union

International Skating Union, ISU, är en organisation som organiserar internationella tävlingar inom skridskoåkning, närmare bestämt konståkning, teamåkning, hastighetsåkning på skridskor och short track. ISU grundades i juli 1892 i Scheveningen, Nederländerna. med bland annat Stockholms Allmänna Skridskoklubb som en av de ursprungliga medlemmarna, och beslutade 1895 att enbart vara en amatörorganisation. Huvudkontoret ligger i Lausanne i Schweiz. Inom konståkning anordnas varje säsong världsmästerskap, Europamästerskap och ett mästerskap för alla länder som inte tillhör Europa som kallas "Fyra kontinenternas mästerskap". Källor Fotnoter Externa länkar Officiell webbplats
Kraftwerk Felsenau

Das Kraftwerk Felsenau ist ein Flusskraftwerk an der Aare in der Schweizer Bundesstadt Bern. Das Turbinenhaus befindet sich im nördlichen Quartier Felsenau, unweit der Brauerei Felsenau, und wird durch Energie Wasser Bern betrieben. Der Wassereintritt befindet sich am Stauwehr Engehalde an der Vorderen Engehalde, wo die Aare aufgestaut wird. Das Wasser wird unter der Engehalbinsel hindurch zu den Turbinen geleitet. Geschichte Die Spinnerei Felsenau besass eine Wasserkonzession und plante mit dem Bau eines Elektrizitätswerks an Stelle der mechanischen Turbinenanlage, die Wasserkräfte in der Felsenau besser ausschöpfen zu können. Durch die Grosse Depression (1873–1896) kam die Spinnerei in finanzielle Schwierigkeiten. Nach einem längeren Rechtsstreit mit der Stadt Bern trat die Spinnerei der Stadt 1906 die Wassernutzungsrechte ab. Die Stadt baute 1907 bis 1910 einen neuen Stollen und ein Elektrizitätswerk. Als Gegenleistung musste sie der Spinnerei 800 Kilowatt Strom (20 Prozent der Produktion) auf unbefristete Zeit gratis liefern sowie das abgetretene Land entschädigen. Bei der Inbetriebnahme des Kraftwerkes am 6. November 1909 durch das Elektrizitätswerk der Stadt Bern verfügte das Kraftwerk über drei Francis-Turbinen, welche eine Leistung von insgesamt 2’600 kW generierten. 1912 lieferte das Elektrizitätswerk Felsenau 64 Prozent des in der Stadt Bern verbrauchten Stroms. 1918 wurde das Kraftwerk um zwei weitere Francis-Turbinen erweitert und 1989 wurden bei einem Gesamtumbau sämtliche fünf Turbinen durch eine Kaplan-Rohrturbine ersetzt. Technik Das Ausleitungskraftwerk nutzt ein Gefälle von 10 bis 14 m aus. Seine Leistung beträgt 11’300 kW, was eine Versorgung von ungefähr 7’500 Haushalten ermöglicht. Die Nutzwassermenge von 100 m³/s gelangt vom Stauwehr Engehalde durch einen 550 m langen Stollen zum Kraftwerk Felsenau, während das Restwasser die Engehalbinsel in einem überwiegend natürlich verlaufenden, 9 km langen Flussbett umfliesst. Das Stauwehr ist zudem mit einem 1998 in Betrieb genommenen Restwasserkraftwerk ausgestattet, welches die vorgeschriebene Restwassermenge von 12 m³/s ausnutzt. Seine Leistung beträgt 460 kW, was für die Versorgung von knapp 700 Haushalten reicht, die genutzte Fallhöhe ist 3,6 m. Lage Siehe auch Liste von Wasserkraftwerken in der Schweiz Liste der Kulturgüter in Bern im Stadtteil II, Länggasse-Felsenau Literatur Christian Lüthi: Die Spinnerei Felsenau 1864–1975. Ein wichtiges Kapitel der industriellen Vergangenheit Berns. In: Berner Zeitschrift für Geschichte. Band 64, Nr. 02, 2002 (bezg.ch [PDF]). Weblinks Kraftwerk Felsenau auf der Website des EWB (archivierte Version von 2013) Einzelnachweise
Felsenau Power Plant

The Felsenau power plant (German: Kraftwerk Felsenau) is a hydroelectric power plant located on the river Aar in Bern, Switzerland. It was built in 1909 by the city's utility company, Energie Wasser Bern. After a 1989 modernisation, the turbine hall is now used as a museum. The plant's current power output is 11.5 megawatts. The main building was designed by Eduard Locher and Alfred Brunschwyler in a then-popular historicising style as a "palace of technology". The 1989 expansion is by Vladimir Grossen and Bea Baumann. References Caviezel, Zita; Herzog, Georges; Keller, Jürg A. (2006), Basel-Landschaft, Basel-Stadt, Bern, Solothurn, Kunstführer durch die Schweiz, vol. 3 (1st ed.), Bern: Gesellschaft für Schweizerische Kunstgeschichte, p. 248, ISBN 3-906131-97-1 External links Information on the operator's website (German)
Okres Arbon

Okres Arbon je švýcarský okres v kantonu Thurgau. Skládá se z 12 obcí a jeho správním centrem je město Arbon. V roce 2011 zde žilo 52 633 obyvatel. Obce okresu Amriswil Arbon Dozwil Egnach Hefenhofen Horn Kesswil Roggwil Romanshorn Salmsach Sommeri Uttwil Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Okres Arbon na Wikimedia Commons
Bezirk Arbon

Arbon ist ein Bezirk im Kanton Thurgau. Hauptort ist Arbon. Zum Bezirk gehören folgende 12 Gemeinden: Stand: 31. Dezember 2017 Veränderungen im Gemeindebestand 1. Januar 1857: Abspaltung von Egnach → Frasnacht 1. Januar 1925: Fusion Hemmerswil und Amriswil → Amriswil 1. Januar 1937: Wechsel der Ortschaft Niederaach von der Gemeinde Hefenhofen zur Gemeinde Oberaach 1. Januar 1937: Gebietsabtausch zwischen Amriswil und Hefenhofen 1. Juni 1967: Fusion Niedersommeri und Obersommeri → Sommeri 1. Januar 1998: Fusion Arbon und Frasnacht → Arbon 1. Januar 2011: Bezirkswechsel Amriswil vom ehemaligen Bezirk Bischofszell → Bezirk Arbon Weblinks Einzelnachweise
Distrito de Arbon

El distrito de Arbon es uno de los cinco nuevos distritos del cantón de Turgovia. Su capital es la ciudad de Arbon. Desde el 1 de enero de 2011 incluye la comuna de Amriswil, antiguamente en el distrito de Bischofszell. Geografía El distrito se encuentra en el extremo sureste del cantón a orillas del lago de Constanza. Limita al oeste con el distrito de Weinfelden (anteriormente Bischofszell), al noroeste con Kreuzlingen, al este con los distritos de Bodensee (DE-BW), Lindau (DE-BY) y Bregenz (AT-8), y al sur con los distritos de Rohrschach (SG) y de San Galo (SG). Comunas Referencias
District d'Arbon

Le district d'Arbon est un des cinq districts du canton de Thurgovie. Il compte 62 349 habitants pour une superficie de 88,98 km2. Le chef-lieu est Arbon. Histoire Le 1er janvier 2011 la commune d'Amriswil, précédemment rattachée au district de Bischofszell, supprimé à cette date, rejoint le district d'Arbon. Communes Le district compte 12 communes depuis le 1er janvier 2011: Notes et références Portail de la Suisse orientale
Distretto di Arbon

Il distretto di Arbon è un distretto del Canton Turgovia, in Svizzera. Confina con i distretti di Bischofszell a ovest e di Kreuzlingen a nord-ovest, con la Germania (landkreis di Bodenseekreis nel Baden-Württemberg e di Lindau in Baviera) a est (oltre il Lago di Costanza), con l'Austria (distretto di Bregenz nel Vorarlberg) a est (un punto nel Lago di Costanza al confine tra i tre stati) e con il Canton San Gallo (distretti di Rorschach e di San Gallo) a sud. Il capoluogo è Arbon. Comuni Amministrativamente è diviso in 12 comuni: Amriswil Arbon Dozwil Egnach Hefenhofen Horn Kesswil Roggwil Romanshorn Salmsach Sommeri Uttwil Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su distretto di Arbon
Okręg Arbon

Arbon (niem. Bezirk Arbon) – okręg w Szwajcarii, w kantonie Turgowia. Siedziba administracyjna okręgu znajduje się w miejscowości Arbon. Okręg składa się z dwunastu gmin (Gemeinde) o powierzchni 89,07 km² i o liczbie mieszkańców 59 035. Gminy Amriswil Arbon Dozwil Egnach Hefenhofen Horn Kesswil Roggwil Romanshorn Salmsach Sommeri Uttwil Zobacz też Arbon Przypisy
Districtul Arbon

Prezentul articol se referă la districtul Arbon, una din subdiviziunile administrative ale cantonului Thurgau din Elveția. Pentru alte utilizări ale numelui, vedeți Arbon (dezambiguizare). Districtul Arbon în original Bezirk Arbon este unul din cele cinci districte ale cantonului Thurgau (sau Thurgovia) din Elveția. Are o populație de 54.011 (la data de 31 decembrie 2013). Sediul sau capitala districtului este orășelul (târgul) Arbon. Istoric Împărțire administrativă Districtul conține următoarele douăsprezece municipalități: Referințe, note Legături externe Format:Districts of Thurgau
Арбон (округ)

Арбон (нем. Bezirk Arbon) — округ в Швейцарии. Центр округа — город Арбон. Округ входит в кантон Тургау. Занимает площадь 89,07 км². Население 57 448 человек. Официальный код — 2001. Коммуны округа В 2011 году в состав округа Арбон вошла коммуна Амрисвиль из упразднённого округа Бишофсцелль. Примечания
Bezirk Arbon

Bezirk Arbon är ett av de fem distrikten i kantonen Thurgau i Schweiz. Distriktet har cirka 55 000 invånare. Distriktet består av 12 kommuner: Amriswil Arbon Dozwil Egnach Hefenhofen Horn Kesswil Roggwil Romanshorn Salmsach Sommeri Uttwil Samtliga kommuner i distriktet är tyskspråkiga. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från tyskspråkiga Wikipedia, Bezirk Arbon, tidigare version.
Арбон (округ)

Арбон (нім. Bezirk Arbon) — округ у Швейцарії в кантоні Тургау. Адміністративний центр — Арбон. Громади У таблиці наведено список громад округу станом на 2022 рік, населення та площа станом на 2019 рік. Примітки
Centrale idroelettrica della Nuova Biaschina

La centrale idroelettrica della Nuova Biaschina è situata a Personico (Canton Ticino). Sfrutta il salto del fiume Ticino da Lavorgo (frazione di Faido), fino a Personico, le acque restituite dall'impianto del Piottino e quelle di alcuni valli laterali. Queste acque vengono convogliate nel bacino della diga della Val d'Ambra, dal quale giungono in centrale, prima di essere restituite al fiume Ticino. La centrale fu ampliata nel 1974. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su centrale idroelettrica della Nuova Biaschina Collegamenti esterni AET, su aet.ch.
ГЕС Нуова-Б'яскіна

ГЕС Нуова-Б'яскіна (італ. Centrale idroelettrica della Nuova Biaschina) — гідроелектростанція на південному сході Швейцарії, остання в каскаді, створеному у верхній течії річки Тічино (ліва притока По). Ресурс для роботи станції надходить із нижнього балансуючого резервуару ГЕС Піоттіно, який має об‘єм 60 тис. м3. Він подається через дериваційний тунель довжиною 11,5 км, при цьому створюється напір у 304 метри. На своєму шляху через гірський масив правобережжя тунель також приймає додатковий ресурс із струмків Ticinetto, Osadigo, Fouda, Cramosina, Nadro та Marcri. Він закінчується у сховищі Val d'Ambra об'ємом 400 тис. м3, яке створене на струмку Амбра на горі над долиною Тічино. Звідси до машинного залу прямує напірний водовід довжиною біля 0,5 км. Машинний зал станції обладнано трьома турбінами типу Френсіс потужністю по 45 МВт, які забезпечують виробництво 380 млн кВт·год електроенергії на рік. В 2016 році на ГЕС Nuova Biaschina розпочали роботи по заміні всіх трьох турбін, що зокрема дозволить збільшити потужність станції на 9 %. Примітки
Kongresshaus (Zurich)

Le Kongresshaus est le principal centre de congrès de la ville de Zurich, en Suisse. Histoire Le palais a été construit entre 1937 et 1939. Les architectes en furent Max Ernst Haefeli, Werner Moser et Rudolf Steiger, déjà chargé de la construction de plusieurs bâtiments publics de la ville parmi lesquels le building zur Palme et l'hôpital universitaire de Zurich. L'ensemble, qui inclut et englobe la salle de concert Tonhalle construite à la fin du XIXe siècle, forme un tout architectural. L'histoire du palais et de sa construction est fortement liée à l'exposition nationale de 1939 (cette exposition sera surnommée « Landi », nom donné par la suite au style architectural du palais). Les responsables de celle-ci désirant, en effet, terminer le bâtiment pour l'inauguration. Les travaux prirent cependant beaucoup de temps, en particulier à cause de l'emplacement du bâtiment, partiellement situé sur une avancée artificielle créée sur le lac. Sources (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Kongresshaus Zürich » (voir la liste des auteurs). Liens externes (de) Site officiel Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la culture suisse Portail du canton de Zurich
Château de Freudenberg (Bad Ragaz)

Le château de Freudenberg, appelé en allemand Burg Freudenberg, est un château fort situé sur le territoire de la commune saint-galloise de Bad Ragaz, en Suisse. Histoire Le château a été construit dans la première moitié du XIIIe siècle par les seigneurs de Wildenberg, déjà possesseurs d'importants territoires dans la région et en Engadine. Le domaine passe entre les mains des ducs d'Autriche en 1402. Brièvement donné en gage au comte Frédéric VII de Toggenbourg, il retombe en mains autrichiennes à sa mort en 1436. En raison d'un différend sur l'héritage du dernier descendant des Toggenbourgs, le château est assiégé le 26 mai 1437 par les troupes de Zurich, Coire et des Grisons et bombardé. L'autrichien Ulrich Vogt Spiess se rend finalement après une longue résistance, à la suite d'une mutinerie de sa garnison ; le château est alors occupé alors par les assiégeants, pillé et incendié. Cependant, en 1446, Michel von Freiberg est mentionné comme seigneur de Freudenberg semblant ainsi indiquer que les autrichiens aient pu reprendre le château. Pillé par les confédérés à la suite de la capture de la Thurgovie en 1460, il est inclus dans le bailliage commun de Sargans (de) en 1483. N'étant plus d'aucune utilité militaire, il est alors abandonné et tombe rapidement en ruines. Devenu propriété du canton de Saint-Gall en 1803, Freudenberg passe brièvement entre 1825 et 1838 en possession de l'abbaye de Pfäfers avant de redevenir une propriété privée en 1868. Son dernier propriétaire, l'association suisse Châteaux forts, a restauré le donjon et fait nettoyer les décombres en 1929 ; à la même époque, des fouilles archéologiques ont été menées par Hans Erb dans la basse-cour. Restauré en 1977, puis de 1984 à 1985, le site est classé comme bien culturel suisse d'importance nationale et est propriété de la commune de Bad Ragaz depuis 1985. Il est ouvert aux visites. Bibliographie (de) Werner Meyer, Burgen der Schweiz, Zurich, 1983 (de) Werner Meyer et Eduard Widmer, Das grosse Burgenbuch der Schweiz, Zurich, 1977 (de) Peter Rothenhäusler, St. Gallen, vol. I. Bezirk Sargans, Bâle, Société d'histoire de l'art en Suisse, coll. « Les Monuments d'art et d'histoire de la Suisse », 1951 Références Liens externes Ressource relative à la musique : MusicBrainz (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Burg Freudenberg (Bad Ragaz) » (voir la liste des auteurs). Portail des châteaux Portail de la Suisse orientale Portail de la culture suisse
St. Paulus (Lupfig)

Die Kirche St. Paulus ist eine römisch-katholische Kirche in Lupfig im Kanton Aargau in der Schweiz. Sie gehört zum Pastoralraum Region Brugg-Windisch im Bistum Basel. Die Kirche wurde von Herbst 1965 bis 1966 von Josef Wernle als Prototyp für Notkirchen, so genannte Fastenopfer-Kirchen erbaut. Der schlichte Bau umfasst einen Sakralraum und Pfarrheim–Räume. Mit der Lichtführung werden Altar- und Gemeindebereich im Kirchenraum gegliedert. Sie war vor der Heiliggeistkirche Belp die erste Kirche ihrer Art in der Schweiz, wurde aber nicht von der Aktion Fastenopfer finanziert. Im hinteren Bereich des Kirchensaals steht neben dem Eingang ebenerdig eine einmanualige Orgel mit sieben Registern, die 1965 von der Ludwigsburger Orgelfirma Walcker gebaut worden war. Die Orgel befand sich zunächst in der Marienkirche in Windisch und wurde 1971 in die Pauluskirche Lupfig versetzt. 1991 erfolgte eine Gesamtrevision durch Orgelbau Kuhn, Männedorf. Weblinks St. Paulus auf der Website des Pastoralraums Region Brugg-Windisch Einzelnachweise
Chiesa di San Rocco (Mendrisio)

La chiesa di San Rocco è un edificio religioso che si trova a Mendrisio, nel quartiere di Meride, in Canton Ticino. Storia La costruzione, citata per la prima volta in documenti storici risalenti al 1578, sostituì la chiesa di San Silvestro nel suo ruolo di parrocchiale.. Ciononostante, la parrocchiale di Meride risulta ancora formalmente essere la Chiesa di San Silvestro. All'inizio del Seicento, la chiesa di San Rocco venne rinnovata, per poi essere ampliata nel 1770-72 e restaurata nel 1969-70. Descrizione La chiesa si presenta con una pianta ad unica navata, terminante in un coro. Al suo interno sono presenti opere di Augusto Crociani (statua in bronzo di San Rocco), di Antonio Rinaldi da Tremona (pala dipinta ad olio e rappresentante la Sacra Conversazione), di Giovan Pietro Gnocchi (tela ad olio del 1595 rappresentante Santa Lucia) e opere di altri artisti . Note Bibliografia Giuseppe Martinola, Inventario d'arte del Mendrisiotto, I, Bellinzona, Edizioni dello Stato, 1975, pp. 320-342. Bernhard Anderes, Guida d'Arte della Svizzera Italiana, Edizioni Trelingue, Porza-Lugano 1980, 344- 347. Niklaus Flüeler, Guida culturale della Svizzera, Zurigo, Ex Libris Verlag AG, 1982. AA.VV., Guida d'arte della Svizzera italiana, Edizioni Casagrande, Bellinzona 2007, 427-430. Voci correlate Antonio Rinaldi (pittore) Roberto Pasotti