NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cabaret Voltaire

Cabaret Voltaire var en klubb i Zürich som 1916 blev startskottet för dadaismen, en avantgardistisk och anarkistisk konst- och litteraturströmning. Klubben, som låg inrymd i det så kallade Holländska Mejeriets lokaler på Spiegelgasse 1, grundades av Hugo Ball och hans blivande fru Emmy Hennings. Bakgrund Vid första världskrigets utbrott 1914 blev Zürich i neutrala Schweiz i ett slag ett centrum för den europeiska intellektuella eliten – otaliga konstnärer, författare, skådespelare med flera från det internationella avantgardet samlades i staden. Det blev en tummelplats för manifestationer mot krig, chauvinism och gammalmodiga estetiska ideal. I denna anda att vilja göra upp med allt det etablerade föddes så småningom Cabaret Voltaire, ”en lekplats för galna känslor”. Kabarén Cabaret Voltaire var en samlingspunkt för olika konstnärliga inriktningar. Det lästes dikt till slagverk (Huelsenbeck), det lästes simultandikt på olika språk (Tzara, Huelsenbeck och Janco), det dansades bisarra "kubistiska" danser, det bars groteska ansiktsmasker och märkliga kostymer. Det hela var inramat av bilder av olika konstnärer, bland andra Hans Arp. Allt kunde pågå samtidigt som ett enda kaotiskt skådespel. I juninumret 1916 av Hugo Balls publikation Cabaret Voltaire fanns första tryckta förekomsten av ordet ”dada” – dadaismen hade nått offentligheten. När kriget led mot sitt slut spred sig konstnärerna och författarna över världen. Dadaismen slog rot i Paris, Berlin, Genève, New York och många andra platser. Cabaret Voltaire på 2000-talet På senare tid började byggnaden, i vilken Cabaret Voltaire låg inrymd, att förfalla. År 2001 ockuperades det av en grupp konstnärer, som kallar sig själva för neo-dadaister, i protest mot en planerad nedläggning. De deklarerade att det var dags för dadaismens återuppståndelse, och under en period av tre månader hölls många konstnärliga aktiviteter och event, öppna för allmänheten. Den 2 april 2002 vräktes de illegala ockupanterna av polisen, men år 2004 öppnades byggnaden igen efter renovering med ett program fyllt av utställningar och event. Referenser Noter Allmänna källor Hugo Ball: Flykten ur tiden, översättning Cecilia Hansson (Ellerströms, 2000) Libris 8372856 Externa länkar Nuvarande Cabaret Voltaires hemsida. cabaretvoltaire.ch Dada Companion. dada-companion.com
Grono

Grono je obec ve švýcarském kantonu Graubünden, okresu Moesa. Nachází se v údolí řeky Moesa, asi 73 kilometrů jihozápadně od kantonálního hlavního města Churu, v nadmořské výšce 336 metrů. Žije zde přibližně 1 400 obyvatel. K 1. lednu 2017 došlo ke sloučení dříve samostatných politických obcí Verdabbio a Leggia pod obec Grono. Geografie Grono se nachází na pravém břehu řeky Moesa v údolí Val Mesolcina. Přibližně 60 % rozlohy obce tvoří lesy a lesní porosty, 30 % neproduktivní půda. Z využitelné půdy tvoří asi 5 % zastavěná půda a 5 % je využíváno pro zemědělství, které tvoří především vinice. Grono sousedí s obcemi Roveredo, Buseno, Castaneda, Santa Maria in Calanca, Calanca, Lostallo a Cama. Na východě hraničí s obcemi Gordona a Dosso del Liro v italské provincii Como. Historie Jedním z nejstarších domů v obci je pětipatrová budova Torre Fiorenzana, která byla postavena pravděpodobně před rokem 1200. V roce 1219 je poprvé zmiňováno de Grono s kostelem San Clemente a v roce 1395 se vesnice jmenuje de Agrono. Grono nejprve patřilo pod vikariát a squadru Roveredo, záviselo také na kapitule San Vittore a samostatnou farností se stalo až v roce 1521. Torre Fiorenzana patřila rodině de Sacco a v roce 1406 zde byl zavražděn Alberto de Sacco. Palazzo Togni neboli Ca' Rossa, červený dům, byl postaven v roce 1721 a v roce 1977 zrekonstruován. Do roku 2004 zde sídlila regionální sekce Pro Grigioni Italiano a nyní je majetkem Museo moesano, regionálního muzea oblasti Misox. Obyvatelstvo Údolí Moesa je jednou z italsky mluvících oblastí kantonu Graubünden. Převážná většina obyvatel obce tak hovoří italsky. Doprava Grono leží na dálnici A13 v trase St. Margrethen – Chur – Bellinzona a hlavní silnici č. 13. Železniční spojení do obce zajišťovala železniční trať z Bellinzony do Mesocca, otevřená roku 1907. Pro malý zájem cestujících byla na trati v květnu 1972 ukončena osobní doprava a zcela zrušen úsek mezi Bellinzonou a stanicí Castione-Arbedo. V roce 1978 horní úsek trati poničila silná bouře a i nákladní doprava byla následně zcela zastavena. Na zbylém úseku Castione-Arbedo – Cama probíhal až do roku 2013 muzejní turistický provoz; od roku 2013 je trať zcela bez provozu a čeká na další osud. Osobnosti Ferdinand Cattini (1916–1969), švýcarský hokejista (útočník), pocházel z Grona Hans Cattini (1914–1987), švýcarský hokejista (útočník), pocházel z Grona Zajímavost Dne 11. srpna 2003, během vlny veder v Evropě v roce 2003, byla v Gronu zaznamenána nejvyšší teplota ve Švýcarsku, a to 41,5 °C. Grono je tak stále jediným místem ve Švýcarsku, kde byla národní meteorologickou službou MeteoSwiss oficiálně naměřena teplota vyšší než 40 °C. V té době se meteorologická stanice Grono nacházela na slunném svahu v nadmořské výšce 328 m n. m. v dolní části údolí Misox. Dnes se stanice nachází na dně údolí v nadmořské výšce 324 m. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Grono na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Grono na Wikimedia Commons (italsky) [1] – oficiální stránky
Grono

Grono es una comuna suiza del cantón de los Grisones, situada en la región de Moesa. Limita al norte con las comunas de Castaneda, Santa Maria in Calanca y Verdabbio, al este con Leggia y Cama, al sureste con Dosso del Liro (ITA-CO), y al sur y occidente con Roveredo. El 1 de enero de 2017 absorbió las antiguas comunas de Leggia y Verdabbio.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Grono. «Grono». Diccionario histórico de Suiza (en alemán, francés o italiano).
Grono

Grono est une commune suisse du canton des Grisons, située dans la région de Moesa. Le 1er janvier 2017 elle absorbe les anciennes communes de Leggia et de Verdabbio. Culture et patrimoine Monuments et curiosités Eglise paroissiale San Clemente. Nef allongée avec chœur légèrement moins large et sacristie attenante. Mentionnée en 1219, son aspect actuel remonte aux remaniements du 17e s. Le clocher est en style roman. Chapelle Santi Rocco e Sebastiano dans une position exposée du San Bernardino. Chapelle avec voûte surbaissée dans la nef et voûte d'arêtes à stucs dans le chœur de même largeur, précédé d'un arc triomphal très avancé. La construction est datée de 1615. Tour Fiorenzana. Tour d'habitation de cinq étages du 13e s. Cà Rossa (Palazzo Togni). Imposante maison patricienne construite en 1721, et qui abrite aujourd'hui une école et le siège de l’association culturelle Pro Grigioni Italiano. A l'intérieur, précieux plafonds en stuc, peintures de nénuphars et de chérubins, allégories et scènes mythologiques ou bibliques. Météorologie Le 11 août 2003, une température de 41,5 °C a été mesurée à Grono, il s'agit de la température la plus élevée jamais mesurée en Suisse. En comparaison, la température la plus basse jamais mesurée en Suisse est de −41,8 °C à La Brévine. Notes et références Portail du canton des Grisons
Grono

Grono (toponimo italiano; in lombardo Gron, [ˈɡrʊn]) è un comune svizzero di 1556 abitanti del Canton Grigioni, nella regione Moesa. Geografia fisica Territorio Grono è situato in Val Mesolcina, sulla sponda destra della Moesa presso la confluenza con la Val Calanca e il torrente Calancasca; dista 13 km da Bellinzona e 105 km da Coira. Il punto più elevato di Grono è la cima del Piz de Groven (2694 m s.l.m.), nella frazione di Verdabbio, che segna il confine con Cauco e Lostallo. Clima L'11 agosto del 2003 è stata misurata la temperatura più alta mai registrata in Svizzera: 41,5 °C. Storia Il comune faceva parte del vicariato e squadra di Roveredo e dipendeva dal capitolo di San Vittore; divenne parrocchia autonoma nel 1521. Nel 1799 vi venne innalzato un albero della libertà. In seguito al referendum del 29 novembre 2015 e alla delibera del Gran Consiglio del Canton Grigioni del 1º settembre 2016, il 1º gennaio 2017 Grono ha inglobato i comuni soppressi di Leggia e Verdabbio estendendo quindi il proprio territorio dalla bassa alla media Mesolcina, mantenendo il proprio stemma. Monumenti e luoghi d'interesse Architetture religiose Chiesa parrocchiale cattolica di San Clemente, attestata dal 1219; Chiesa di San Bernardino, eretta nel XV secolo; Cappella di San Gerolamo, eretta nel 1500 circa; Cappella della Val Grono, eretta nel 1500 circa; Cappella dei Santi Rocco e Sebastiano, eretta nel 1615; Cappella di Santa Maria Immacolata a Valdòrt, eretta forse nel 1696. Architetture civili Torre Fiorenzana, casa-torre costruita alla fine del XII secolo; Ca' Rossa o Palazzo Togni, casa patrizia costruita nel 1721; Ponte del Ram; Palazzo comunale; Scuola elementare Grono di Raphael Zuber (2011). Società Evoluzione demografica L'evoluzione demografica è riportata nella seguente tabella: Abitanti censiti Geografia antropica Frazioni Le frazioni di Grono sono: Leggia Verdabbio Piani di Verdabbio Economia A Grono viene prodotta la Gazosa La Fiorenzana, bevanda tipica che prende il nome dall'omonima torre. Infrastrutture e trasporti L'uscita autostradale più vicina è Roveredo, sulla A13/E43 (1,2 km). La stazione ferroviaria omonima della Ferrovia Mesolcinese (linea Castione-Cama) è in disuso, così come quelle di Leggia e di Piani di Verdabbio. Note Bibliografia Gaspare Tognola, Grono antico comune della Mesolcina, Tipografia Menghini, Poschiavo 1957 Bernhard Anderes, Guida d'Arte della Svizzera Italiana, Edizioni Trelingue, Porza-Lugano 1980 Niklaus Flüeler, Guida culturale della Svizzera, Zurigo, Ex Libris Verlag AG, 1982. AA. VV., Storia dei Grigioni, 3 volumi, Collana «Storia dei Grigioni», Edizioni Casagrande, Bellinzona 2000 AA. VV., Guida d'arte della Svizzera italiana, Edizioni Casagrande, Bellinzona 2007 Voci correlate Comuni di confine della Svizzera Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Grono Collegamenti esterni Cesare Santi, Grono, in Dizionario storico della Svizzera, 22 giugno 2017. URL consultato il 16 agosto 2022.
Grono

Grono (Lombardisch: Gron) is een gemeente en plaats in het Zwitserse kanton Graubünden, en maakt deel uit van het district Moësa. Grono telt 913 inwoners. Op 11 augustus 2003 werd hier Zwitserlands hoogste temperatuur gemeten: 41,5 °C. Externe link Statistische gegevens over deze gemeente bij Bundesamt für Statistik
Grono (Szwajcaria)

Grono − miejscowość i gmina w południowo-wschodniej Szwajcarii, w kantonie Gryzonia, w regionie Moesa. Powstała 1 stycznia 2017 z połączenia gmin Leggia i Verdabbio. Demografia W Grono mieszka 1513 osób. W 2020 roku 30,1% populacji gminy stanowiły osoby urodzone poza Szwajcarią. Transport Przez teren gminy przebiegają autostrada A13 oraz droga główna nr 13. Przypisy
Grono

Grono é uma comuna da Suíça, no Cantão Grisões, com cerca de 896 habitantes. Estende-se por uma área de 14,83 km², de densidade populacional de 60 hab/km². Confina com as seguintes comunas: Cama, Castaneda, Dosso del Liro (IT-CO), Leggia, Roveredo, Santa Maria in Calanca, Verdabbio. A língua oficial nesta comuna é o Italiano. Referências
Гроно

Гроно (нем. Grono) — коммуна в Швейцарии, в кантоне Граубюнден. Входит в состав региона Моэза (до 2015 года входила в округ Моэза (округ)). 1 января 2017 года в состав коммуны Гроно вошли бывшие коммуны Леджа и Вердаббио. Официальный код — 3832. Коммуна расположена в долине реки Моеза вблизи швейцарско-итальянской границы. Через коммуну проходит автодорога E43. Летом 2003 года, во время аномальной жары в Европе, здесь была зарегистрирована одна из самых высоких температур за всю историю метеорологических наблюдений в стране — 41,5 °C. Население На 31 декабря 2013 года население коммуны составляло 997 человек. На 31 декабря 2019 года население — 1406 человек. Примечания Ссылки Offizielle Webpräsenz der Gemeinde Grono. Grono. Bundesinventar ISOS: Grono con Pont del Ram e San Clemente (Grono) (итал.). Grono.
Grono

Grono (lokal lombardisk dialekt Gron ['grʊn]) är en ort och kommun i den italienskspråkiga regionen Moesa i kantonen Graubünden, Schweiz. Kommunen har 1 580 invånare (2024). Orten ligger i nedre delen av dalen Val Mesolcina, två kilometer norr om regionhuvudorten Roveredo. I kommunen finns även orterna Leggia och Verdabbio som tidigare var självständiga kommuner, men som den 1 januari 2017 inkorporerades i kommunen Grono. Källor
Гроно (Граубюнден)

Гроно (італ. Grono) — громада в Швейцарії в кантоні Граубюнден, регіон Моеза. Географія Громада розташована на відстані близько 155 км на південний схід від Берна, 75 км на південний захід від Кура. Гроно має площу 37,1 км², з яких на 2,9% дозволяється будівництво (житлове та будівництво доріг), 8,3% використовуються в сільськогосподарських цілях, 61,5% зайнято лісами, 27,3% не є продуктивними (річки, льодовики або гори). Клімат 11 серпня 2003 року в Гроно було 41,5 °C, це найвища зареєстрована температура у Швейцарії за всі часи вимірювання температури. Демографія 2019 року в громаді мешкало 1406 осіб (+13,2% порівняно з 2010 роком), іноземців було 31,6%. Густота населення становила 38 осіб/км². За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 16,9% — особи молодші 20 років, 62,3% — особи у віці 20—64 років, 20,8% — особи у віці 65 років та старші. Було 652 помешкань (у середньому 2,1 особи в помешканні). Із загальної кількості 1049 працюючих 33 було зайнятих в первинному секторі, 371 — в обробній промисловості, 645 — в галузі послуг. Примітки
STMicroelectronics

STMicroelectronics (Euronext: STM) és una empresa multinacional italofrancesa del sector electrònic. Concretament es dedica al disseny i fabricació de semiconductors. ST té la seu a Ginebra, Suïssa i fou fundada l'any 1957. Història STMicroelectronics va ser formada l'any 1987 com a fusió de l'empresa italiana SGS i la francesa Thomson. L'empresa francesa Thomson vase creada l'any 1982 pelgovern francès. L'empresa italiana SGS es va origina de la fusió de dues empreses l'any 1972 (ATES creada el 1961 i SGS creada el 1957 per Adriano Olivetti). Adquisicions: Inmos (1989), Nortel (1994), Alcatel Micro (2002), Genesis Micro (2007). El 2007, ST ocupava el lloc 5 en el rànquing electrònic. R&D i fàbriques ST com a empresa no fabless té les següents instal·lacions més importants: Grenoble, França: centre R&D més important Rousset, França: fàbrica i centre de R&D Tours, França: fàbrica i centre de R&D Milà, Itàlia: fàbrica i centre de R&D Catània, Itàlia: fàbrica i centre de R&D Kirkop, Malta: fàbrica Ang Mo Kio, Singapur: fàbrica Tunis, Tunísia: suport Productes Sectors: aeroespacial, automotriu, industrial i consum Família de productes: microprocessadors, IC analògics i digital, sensors, components discrets, memòries, electrònica de potència, IC sense fils. Referències Vegeu també Empreses del sector: Intel, Texas Instruments, NXP, Qualcomm, AMD, Microchip Technology, Cypress Semiconductor, Silicon labs, ARM
STMicroelectronics

STMicroelectronics NV je evropský výrobce polovodičů. Má francouzsko-italský původ, neboť roku 1987 vznikl sloučením francouzské firmy Thomson Semiconducteurs (založena 1982) a italské SGS Microelettronica (zal. 1972). Obě firmy byly tehdy státní, nový konglomerát se původně jmenoval SGS-Thomson. Od roku 1998, kdy se stáhla z majetkové struktury společnost Thomson (dnes Vantiva), firma nese dnešní název. V současnosti firma sídlí ve Švýcarsku (v Plan-les-Ouates) a je zaregistrována v Nizozemsku, proto má v názvu NV (Naamloze vennootschap), což je typ společnosti, který rozeznává nizozemské právo. Je obchodována na pařížské, milánské a newyorské burze. K jejím známým produktům patří mikrokontroléry STM8 a STM32. Časopis Forbes firmu v roce 2025 klasifikoval jako 835. největší na světě, 18. největší ve Švýcarsku, 17. největší na světě v oblasti polovodičů a 5. největší v Evropě v oblasti polovodičů. V minulosti byla největším evropským výrobcem polovodičů. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu STMicroelectronics na Wikimedia Commons
STMicroelectronics

STMicroelectronics (ofte simpelthen kaldet ST) er et fransk og italiensk multinationalt selskab med operativt og udøvende hovedkvarter i Plan-les-Ouates nær Genève i Schweiz, der udvikler, fremstiller og markedsfører elektroniske chips (halvledere). Det er en af verdens førende aktører i den økonomiske sektor inden for halvlederproduktion. I september 2017 sluttede gruppen sig til CAC 40 efter at have forladt indekset fire år tidligere. Referencer Eksterne henvisninger STMicroelectronics's hjemmeside
STMicroelectronics

STMicroelectronics N.V. (kurz oft: STM) ist ein europäischer Halbleiterhersteller. Das Unternehmen hat seine Hauptverwaltung in Plan-les-Ouates im Kanton Genf in der Schweiz, weitere wichtige Standorte befinden sich in Frankreich und in Italien. Die Holdinggesellschaft hingegen ist als Aktiengesellschaft in Schiphol in den Niederlanden eingetragen. Die Firma ging zunächst als SGS-Thomson im Juni 1987 aus einer Fusion zwischen der italienischen SGS Microelettronica und der französischen Thomson Semiconducteurs hervor, seit 1998 nennt sie sich STMicroelectronics. Die Aktien von STMicroelectronics sind an der New York Stock Exchange, an der Euronext in Paris (CAC 40) und an der Borsa Italiana in Mailand (FTSE MIB) gelistet. Das Produktspektrum umfasst diskrete Halbleiterbauelemente und integrierte Schaltkreise (ICs, Standardprodukte, kundenspezifische Schaltungen und ASICs sowie ASSPs) für allgemeine Elektronik-Anwendungen. Anwendungsschwerpunkte sind dabei die Automobilindustrie und das Internet der Dinge. Produktionsstandorte Die wichtigsten Produktionsstandorte befinden sich in Italien (Agrate Brianza und Catania), Frankreich (Grenoble/Crolles, Tours und Rousset) und Singapur. Test- und Montageniederlassungen befinden sich in China, Malaysia, Malta, Marokko, den Philippinen und Singapur. Zwei veraltete Halbleiterwerke in den US-Bundesstaaten Texas und Arizona sowie ein Montagewerk in Marokko wurden nach Ankündigung im Jahr 2007 bis 2010 geschlossen. Nach Aufruf einer palästinensischen Gewerkschaft bestreikten STM-Mitarbeiter am 10. April 2025 das Werk in Grenoble gegen die Verwendung von STM-Produkten als Dual-Use-Güter. Kooperationen Die Aktivitäten auf dem Gebiet der Flash-Speicher wurden zunächst (2007) in ein Joint Venture (Numonyx) mit Intel ausgelagert und mit diesem schließlich (2010) an Micron Technology verkauft. Am 25. Januar 2008 wurde die Übernahme von Genesis Microchip Inc., einem Halbleiterhersteller im Bereich Display-Prozessoren, abgeschlossen. 2009 gründete man zusammen mit Ericsson das Joint-Venture ST-Ericsson, an dem beide Unternehmen mit je 50 % beteiligt waren. Dieses wurde 2013 wieder aufgelöst. Nach der Schließung mehrerer Sparten wurden 2016 mehr als 1400 Stellen abgebaut, da sich das Unternehmen auf andere Technologiebereiche mit größerem Potential fokussieren will. Produkte Weblinks www.st.com – Internetpräsenz STMicroelectronics Einzelnachweise
STMicroelectronics

A STMicroelectronics egy francia félvezető- és elektronikai vállalat, amelynek székhelye a svájci Genfben található. Története Az STMicroelectronics 1987-ben jött létre két állami tulajdonú félvezetőgyártó vállalat, az olasz SGS Microelettronica (Società Generale Semiconduttori) és a Thomson Semiconducteurs, a francia Thomson SA egyik részlege egyesülésével. Szervezete, profilja Jegyzetek
STMicroelectronics

STMicroelectronics N.V. (vaak afgekort tot STM, soms ST) is een in Nederland gevestigd beursgenoteerd Italiaans-Frans bedrijf dat halfgeleiders en andere elektronica maakt. Geschiedenis Het bedrijf ontstond in juni 1987 door een fusie van het Italiaanse SGS Microelettronica en het Franse Thomson Semiconducteurs, de halfgeleiderpoot van Thomson, maar heette toen SGS-THOMSON. Toen mede-eigenaar Thomson (tegenwoordig Thales) zich in 1998 uit het bedrijf terugtrok, werd de naam veranderd in STMicroelectronics (STM). Sinds december 1994 staan de aandelen van het bedrijf genoteerd aan de effectenbeurzen van New York en Parijs. In 1998 kwam de notering aan de Borsa Italiana erbij. STM is onderdeel van de Italiaanse beursindex FTSE MIB en de Franse CAC 40. STMicroelectronics Holding N.V. is een grootaandeelhouder met een belang van 27,5%. In deze holding zijn de Italiaanse en Franse overheid in gelijke delen aandeelhouder. Activiteiten Formeel is STM een naamloze vennootschap naar Nederlandse recht, gevestigd in Amsterdam, maar het hoofdkantoor staat in Genève. Er werken zo'n 46.000 medewerkers waarvan ruim 8000 zich richten op R&D. In 2020 werd 12% van de omzet besteed aan R&D activiteiten. Het bedrijf heeft in 2021 elf vestigingen, waarvan zes voor de productie van halfgeleiders (front-end) en de overige vijf houden zich bezig met de assemblage en het testen (back-end). De front-end fabrieken staan in Frankrijk, in de plaatsen Crolles (bij Grenoble), Rousset en Tours, Italië, in Agrate en Catania, en Singapore. Het heeft een brede portfolio en produceert onder meer microcontrollers, vermogenselektronica en flashgeheugen. Deze producten zijn terug te vinden in bijvoorbeeld auto's, medische apparaten, entertainmentproducten en fotocamera's. In 2020 had STM meer dan 100.000 klanten wereldwijd. Veel grote klanten zijn actief in de automobielindustrie, zoals Continental, Bosch en Tesla en in de computer- en communicatiesector met voorbeelden als Samsung, Hewlett-Packard en Huawei. De 10 grootste klanten vertegenwoordigen de helft van de omzet. In juni 2022 tekende het bedrijf een contract met GlobalFoundries om samen een nieuwe fabriek voor 300mm-wafers te bouwen in Crolles. Naar verwachting komt deze faciliteit in 2026 gereed en krijgt een capaciteit van 620.000 300mm-wafers per jaar. Hiervan is 42% bestemd voor STMicroelectronics en de resterende 42% is voor GlobalFoundries. De bouw van de fabriek vergt een investering van € 7,5 miljard.
STMicroelectronics

STMicroelectronics – francusko-włoskie przedsiębiorstwo projektujące i produkujące półprzewodniki z siedzibą administracyjną w Genewie. Potocznie nazywana jest skrótem ST. Jest największym przedsiębiorstwem produkującym półprzewodniki w Europie pod względem przychodów. Przedsiębiorstwo na 2025 rok posiada 14 zakładów produkcyjnych ulokowanych w Europie i Azji. Historia Powstało w 1987 roku z połączenia włoskiej firmy SGS Microelettronica z francuską Thomson Semiconducteurs. Początkowo przyjęła nazwę SGS-THOMSON, a po wycofaniu udziałów Thomsona w 1998 roku przyjęła obecną nazwę. Po fuzji SGS-Thomson było 14. z 20 największych producentów półprzewodników, z obrotami rzędu 850 mln $. 8 grudnia 1994 roku spółka weszła na giełdę w Paryżu oraz Nowym Jorku. Thomson SA sprzedał wszystkie swoje udziały w 1998 roku. Zobacz też Europejski akt w sprawie czipów Przypisy
STMicroelectronics

STMicroelectronics é uma empresa franco-italiana dedicada a fabricação de componentes electrónicos e semicondutores, sediada em Genebra, na Suíça. Em 3 de fevereiro de 2009 foi criada uma joint venture com Ericsson, uma empresa sueca de comunicações e serviços, sendo chamada de ST-Ericsson, mas que durou até 2 de agosto de 2013. A joint venture tinha o proposito de produzir produtos para rede sem fio e semicondutores. Ligações externas site oficial Ações STMicroelectronics NV no NYSE EuroNext
STMicroelectronics

STMicroelectronics este o companie franceză care produce semiconductoare și electronice cu sediul în Geneva, Elveția. Istorie Compania STMicroelectronics a fost formată în 1987 prin fuziunea a două companii guvernamentale de semiconductoare: SGS Microelettronica (Società Generale Semiconduttori) din Italia și Thomson Semiconducteurs, subdiviziune a companiei franceze Thomson SA. SGS Microelettronica își are originea în 1972 dintr-o fuziune anterioară a două companii: ATES (Aquila Tubi e Semiconduttori), un producător de tuburi de vid și semiconductoare cu sediul în L'Aquila, Abruzzo, care în 1961 și-a schimbat denumirea în Azienda Tecnica ed Elettronica del Sud și și-a mutat producția la periferia orașului sicilian Catania Società Generale Semiconduttori (fondată în 1957 de Adriano Olivetti). Legături externe www.st.com - Sit web oficial