Бернський собор

Бе́рнський собо́р (нім. Berner Münster) — протестантський кафедральний собор, розташований у південній частині Старого Берна. Собор вважають найважливішим пізньоготичним храмом Швейцарії. З архітектурного погляду собор є тринефною базилікою, вівтар та хор мають апсиди у формі п'яти сторін восьмикутника. Висота дзвіниці становить 100,6 м, що робить Бернський собор найвищим храмом у Швейцарії. Головний дзвін собору важить близько 10 тонн та має діаметр 247 см. 1983 року собор, разом з усіма спорудами Старого Берна, внесено до списку Світової спадщини ЮНЕСКО. Історія Першу церкву в цих місцях збудовано, можливо, приблизно в середині XII століття. Вперше її згадано в історичних джерелах від 1224 року. Це була невелика каплиця в романському стилі, освячена на честь святого Вінсента. Розташовувалася поза стінами міста, недалеко від місця, де нині проходить вулиця Кройцґассе, і належала Тевтонському ордену. Неф першої церкви був приблизно 16,5 м завдовжки та 6 м завширшки. На 1276 рік бернські парафіяни відокремилися від Коніцької парафії й заснували свою. Оскільки кількість парафіян постійно зростала, то в наявній каплиці місця вже всім не вистачало, тому вирішено побудувати нову, просторішу церкву. Найпевніш, будівництво нової церкви розпочалося одразу. Але достеменно це невідомо, оскільки нову церкву вперше згадано в історичних джерелах лише через століття, в працях єпископа Бенвенутуса фон Ойгубіо (Benvenutus von Eugubio) від 1289 року. Церква була тринефною, довжиною 29,5 м і шириною 24,5 м, ширина центрального нефа становила 11,1 м. Дзвіниця була розташована в центрі північного нефа, при цьому частково заходячи в головний неф. 18 жовтня 1356 року церква серйозно постраждала від землетрусу, ремонт після якого просувався повільно, хор відновлено лише через три роки, дах — у 1378—1380 роках. Після початку будівництва Бернського собору 1421 року цю церкву ще деякий час і далі використовували. Остаточно неф старої церкви зруйновано між 1449—1451 роками, а дзвіницю — в 1490-х. Будівництво До XV століття Берн сильно розрісся і став одним із найбільших і найвпливовіших міст у північній частині Альп. Щоб підкреслити міць і багатство, в Берні розпочато будівництво кількох нових великих церков, зокрема Бернського собору. Фундамент майбутнього собору закладено 11 березня 1421 року під керівництвом досвідченого страсбурзького майстра Маттеуса Ензінґера. При цьому собор зводили довкола старої церкви. У середині XV століття неф старої церкви остаточно розібрали та почалися роботи над західним нефом собору, якими керував Стефан Гурдер, а потім Ніклаус Біренфоґт. Від 1483 року будівництвом керував Ергард Кюнґ (Erhard Küng), при ньому добудовано стіни нефів і нижню восьмикутну частину дзвіниці. Після смерті Кюнґа 1506 року, головним майстром став Петер Пфістер (Peter Pfister), під його керівництвом до 1521 року зведено хор, верхню частину дзвіниці та майже повністю закінчено склепіння даху. 1571 року майстер Даніель Гайнц (Daniel Heintz) добудував склепіння нефів, центральний неф закінчено 1575 року. Після цього протягом трьох століть будівництво не відновлювалося. Лише 1889 року вирішено добудувати шпиль дзвіниці. Цю справу доручили професору Беєру, і 1893 року будівництво шпиля, і разом з ним собору, закінчили. Зовнішній вигляд Над головним входом до собору розташована барельєфна композиція роботи Ергарда Кюнґа, що представляє картини Страшного суду. Композиція складається з численних скульптур (47 великих статуй, оригінали яких зберігаються в Бернському музеї історії, та 170 менших статуй — оригінальні роботи XV—XVI століть). Інтер'єр Просторий інтер'єр храму дещо порожній. Майже всі художні зображення, зокрема й оформлення вівтаря в соборі, видалено 1528 року в ході протестантської Реформації та боротьби із зайвою розкішшю церкви. Найцікавіші деталі оздоблення собору — меблі XVI століття, вітражі та хор. Майже всі вітражі належать до XV століття, а два з них, зі старозавітними сценами, виконані значно пізніше, в XIX столітті. Вітражі собору, датовані 1441—1450 роками, вважають, з художнього погляду, найціннішими у Швейцарії. Вітражні композиції містять багато геральдичних символів і релігійних зображень, серед них вітраж «Танок смерті», який зображує смерть у вигляді скелета, що вимагає жертв від людей усіх професій та станів. Ця картина мала бути нагадуванням про те, що смерть прийде до кожного, незалежно від статусу та багатства. Хор у східній частині собору — перший у Швейцарії хор, виконаний у стилі Ренесансу, прикрашений дерев'яним різьбленням, що зображує тварин у природі та сцени з повсякденного життя. Див. також Ерлахергоф Примітки Література Christoph Schläppi, Bernhard Furrer et al.: Schweizerische Kunstführer GSK, Band 538/539: Das Berner Münster, Bern 1993, ISBN 3-85782-538-3 Tedy Hubschmid (Hrsg.): Die neue Orgel im Berner Münster, Münstergemeinde Bern 1999. Mojon, Luc. Die Kunstdenkmäler Des Kantons Bern. — Basel : Gesellschaft für Schweizerische Kunstgeschichte, 1960. — Т. Band 4: Das Berner Münster. — С. 59. Архівовано з джерела 26 жовтня 2021 Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Бернський собор Офіційний сайт Бернського собору(англ.)(нім.)(фр.) Історія Бернського собору(англ.) Відео на YouTube про Бернський собор(англ.)