NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ГАЕС Грімзель 2

ГАЕС Грімзель 2 (нім. Grimsel 2) — гідроелектростанція у центральній частині Швейцарії. Становить одну з двох станцій (поряд із ГЕС Грімзель 1) верхнього ступеня гідровузла, створеного у верхів'ях річки Ааре (ліва притока Рейну), яка дренує північний схил Бернських Альп. У роботі цієї гідроакумулювальної станції використовуються два водосховища: Як верхній резервуар Обераарзее (висота над рівнем моря 2303 м) із площею поверхні 1,6 км2 та об'ємом 57,3 млн м3, яке утримує гребля на Оберааребах (виток Ааре, що тече від льодовика Оберааре). Ця бетонна гравітаційна споруда висотою 104 м та довжиною 526 м потребувала для свого спорудження 453 тис. м3 матеріалу. Як нижній резервуар водосховище Грімзельзее (висота над рівнем моря 1909 м) із площею поверхні 2,7 км2 та об'ємом 93,9 млн м3, яке утримує зведена на Ааре гребля Шпиталламм. Ця бетонна аркова споруда висотою 114 м та довжиною 258 м потребувала для свого спорудження 338 тис. м3 матеріалу. У машинному залі встановлено чотири гідроагрегати, у складі кожного з яких працюють турбіна типу Френсіс і насос для перекачування води у верхній резервуар. Їхня загальна потужність становить 392 МВт у турбінному та 400 МВт у насосному режимах. Станція працює з напором 400 м та виробляє 0,55 млрд кВт·год на рік. У 2012—2016 роках на станції провадилися роботи з відновлення гідроагрегатів. Примітки
ГЕС Гопфлауенен

ГЕС Гопфлауенен (нім. Hopflauenen) — гідроелектростанція в центральній частині Швейцарії. Становить середній ступінь у північній гілці гідровузла Оберхасіл, створеного у верхів'ях річки Ааре (ліва притока Рейну) та її правої притоки Гадмервассер, які дренують північний схил Бернських Альп. Ресурс для роботи станції надходить з: верхньої течії Гадмервассер через прокладений у гірському масиві лівобережжя дериваційний тунель; ГЕС Фурен, яка складає верхній ступінь північної гілки гідровузла та працює на ресурсі зі сточища Генталвассер (права притока Гадмервассер), де створено кілька водозаборів на притоках, а також на озері Енгстлензе. Останнє розташоване на самій Генталвассер та має природне походження, при цьому з об'єму у 10,7 млн м3 близько 2 млн м3 можуть використовуватися для роботи гідровузла. Машинний зал станції Фурен розташований у середній течії Гадмервассер, на 400 метрів нижче від живлячої його системи водозаборів. Цієї висоти недостатньо для подачі відпрацьованої води у згаданий дериваційний тунель, який веде через лівобережжя річки до ГЕС Хопфлауенен. Тому додатково до турбіни потужністю 10 МВт станція Фурен обладнана насосом потужністю 5 МВт, що забезпечує підйом на 184 метри. Окрім відпрацьованої води із верхів'я Генталвассер це дозволяє спрямувати на ГЕС Хопфлауенен ресурс, відібраний у середній течії Гадмервассер поряд з машинним залом ГЕС Фурен; станції Хандек 3 із південної гілки гідровузла, розташованої по долині Ааре. У цьому випадку для подачі води до все того ж тунелю через лівобережжя Гадмервассер станція Хандек 3 також повинна працювати в насосному режимі; невеличкого водосховища Лаймбоден у середній течії Генталвассер, від якого на станцію Хопфлауенен веде окремий тунель. Машинний зал ГЕС Хопфлауенен обладнаний трьома турбінами типу Пелтон. Дві з них загальною потужністю 94 МВт працюють на ресурсі з дериваційного тунелю Гадмервассер при напорі у 459 метрів. Ще одна потужністю 6 МВт отримує ресурс від водосховища Лаймбоден при напорі у 336 метрів. Загалом станція виробляє 226 млн кВт·год електроенергії на рік. Відпрацьована вода спрямовується по тунелю на нижній ступінь гідровузла ГЕС Іннерткірхен 2.
ГЕС Отрив

ГЕС Отрив (фр. Hauterive) — гідроелектростанція у центральній частині Швейцарії. Входить до складу каскаду на річці Сарін (ліва притока Ааре), знаходячись між станціями Lessoc та l'Oelberg. Під час спорудження станції річку перекрили бетонною арковою греблею Rossens висотою 83 метри, довжиною 320 метрів, товщиною від 5 (по гребеню) до 28 метрів, на спорудження якої витратили 250 тис. м3 матеріалу. Вона утворила витягнуте по долині річки на 13 км водосховище Lac de la Gruyère із площею поверхні до 10 км2 та об'ємом 200 млн м3 (корисний об'єм 180 млн м3), з нормальним коливанням рівня поверхні між позначками 642 та 677 метрів. Від водосховища до машинного залу уздовж правого берега річки веде дериваційний тунель довжиною 6 км, який переходить у напірну шахту. Первісно станцію обладнали п'ятьма турбінами типу Френсіс загальною потужністю 57,5 МВт. У середині 2000-х дві із них замінили однією новою, що дозволило довести потужність до 70 МВт. При напорі від 75 до 110 метрів це забезпечує виробництво 230 млн кВт·год на рік. Відпрацьована вода повертається до Сарін. Примітки
ГЕС Вільдегг-Бругг

ГЕС Вільдегг-Бругг (нім. Wildegg-Brugg) — гідроелектростанція у центральній частині Швейцарії. Входить до каскаду на Ааре, знаходячись між ГЕС Рупперсвіль (вище по течії) та ГЕС Бецнау. Гребля на Ааре допомагає відводити воду у канал довжиною 4,5 км, прокладений по лівобережжю річки. Посередині на ньому споруджено машинний зал руслової ГЕС, обладнаний двома турбінами типу Каплан загальною потужністю 50 МВт, які працюють при напорі до 14,1 метра. Введена в експлуатацію на початку 1950-х, станція пройшла модернізацію в 1993—1999 роках, що дозволяє виробляти 286 млн кВт·год електроенергії на рік. У природному руслі споруджена ще одна гребля, призначена для додаткового регулювання перепуску води з метою захисту наявних в цьому місці гарячих джерел Бад Шинцнах, які традиційно відігравали важливу рекреаційну роль. Примітки
ГЕС-ГАЕС Ремпен

ГЕС-ГАЕС Ремпен — гідроелектростанція у центральній частині Швейцарії. Становить верхній ступінь каскаду, створеного у сточищі річки Вегіталер Аа (через Цюрихське озеро, Ліммат та Ааре належить до басейну Рейну) на ресурсах північного схилу Швейцарських Альп. Основне водосховище каскаду створене на Вегіталер Аа (до впадіння у водосховище має назву Аберенбах) за допомогою бетонної гравітаційної греблі висотою 112 метрів та довжиною 156 метрів, на спорудження якої знадобилось 237 тис. м3 матеріалу. Це утворило водойму довжиною 5 км та шириною до 1,2 км, з максимальною площею поверхні 4,25 км2. При коливанні рівня між позначками 850 та 900 метрів над рівнем моря вона має корисний об'єм 147,4 млн м3. Враховуючи розташування машинного залу на висоті 642 метри НРМ, це забезпечувало напір до 258 метрів. Через певний час ліцензійними умовами на використання гідроресурсів максимальний експлуатаційний рівень водосховища знизили до 880 метрів, що зменшило корисний об'єм до 76 млн м3, а максимальний напір до 238 метрів. Від греблі до машинного залу через гірський масив правобережжя Вегіталер Аа веде дериваційний тунель довжиною 3,7 км та діаметром 3,6 метра, який після вирівнювальної камери переходить у два напірні водогони змінним діаметром від 2,4 до 2,05 метра. Машинний зал станції обладнаний чотирма турбінами типу Френсіс потужністю по 15 МВт, які забезпечують виробництво 60 млн кВт·год електроенергії на рік. Відпрацьована вода відводиться до нижнього балансуючого резервуара об'ємом 360 тис. м3, звідки подається на нижній ступінь ГЕС Siebnen. Також у складі гідроагрегатів працюють чотири насоси загальною потужністю 15 МВт, які дозволяють здійснювати гідроакумуляцію шляхом перекачування води із нижнього балансуючого резервуару до сховища Вегіталерзе. Примітки
Bahnhof Alpnachstad

Der Bahnhof Alpnachstad ist ein Bahnhof an der Brünigbahn in der Gemeinde Alpnach im Schweizer Kanton Obwalden. Lage Der Bahnhof liegt im Norden der Gemeinde, nahe am Alpnachersee im Dorf Alpnachstad. Gegenüber der Station befindet sich der Bahnhof Alpnachstad PB, welcher der Startpunkt der Pilatusbahn ist. Weiter südlich befindet sich der Bahnhof Alpnach Dorf, der zweite Bahnhof der Gemeinde. Geschichte Der Bahnhof wurde 1888 von einem Holzbauunternehmen erbaut. In den Folgejahren wurde er Haltepunkt der Strecke nach Luzern. 2018 wurde der Bahnhof für über 8 Millionen Franken modernisiert. Verbindungen Der Bahnhof ist mit der S-Bahn Luzern verbunden, die Schifffahrtsgesellschaft des Vierwaldstättersees bietet am nebenbei gelegenen Ufer eine Schiffsfahrtsverbindung. Weblinks Einzelnachweise
Alpnachstad railway station

Alpnachstad railway station is a Swiss railway station in the municipality of Alpnach in the canton of Obwalden. It is on the Brünig line, owned by the Zentralbahn, that links Lucerne and Interlaken. Alpnachstad PB railway station, the lower terminus of the Pilatus Railway, a rack railway that ascends to the summit of Pilatus, is located across the street. Alpnachstad station is one of two Zentralbahn stations to serve Alpnach, the other being Alpnach Dorf, which is on the Brünig line some 1.5 kilometres (0.93 mi) to the south, and nearer the centre of Alpnach. Services The following services stop at Alpnachstad: Lucerne S-Bahn S5: half-hourly service between Lucerne and Giswil. A nearby quay on Lake Lucerne is served by shipping services of the Schifffahrtsgesellschaft des Vierwaldstättersees (SGV), providing an alternative connection to Lucerne and other lakeside communities. See also Rail transport in Switzerland References External links Media related to Alpnachstad railway station at Wikimedia Commons Alpnachstad railway station – SBB
Stazione di Alpnachstad

La stazione di Alpnachstad è una stazione ferroviaria posta sulla linea del Brünig. Serve l'omonima frazione di Alpnach, comune del canton Obvaldo. È gestita dalla Zentralbahn (ZB). Storia L'impianto fu aperto al servizio pubblico il 14 giugno 1888, quando fu aperta la ferrovia del Brünig proveniente da Brienz. La stazione funse da capolinea fino al 1º giugno dell'anno seguente, quando fu attivato il tronco fino a Lucerna. Strutture e impianti Il fabbricato viaggiatori è una costruzione in muratura in stile con il corpo centrale a due livelli fuori terra, affiancati da due ali, sempre a due livelli ma di altezza inferiore, e da un'altra costruzione addossata in direzione sud. Il piazzale è composto dal binario di corretto tracciato della linea ferroviaria e da un altro di raddoppio. I due binari sono serviti da altrettanti marciapiedi, collegati tra loro da un sottopassaggio. È presente uno scalo merci con un magazzino in legno, posto a sud-est rispetto al fabbricato viaggiatori. I binari di scalo a suo servizio sono stati rimossi nel 2023. Movimento La stazione è servita da due linee della rete celere di Lucerna: la S5 (Lucerna-Giswil) la S55 (Lucerna-Sachseln) Servizi Biglietteria automatica Sala d'attesa Interscambi Stazione ferroviaria (Alpnachstad, ferrovia a cremagliera del Pilatus) Fermata autobus Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla stazione di Alpnachstad
Ampervreilsee

Der Ampervreilsee (auch Amperfreilsee) liegt im Schweizer Kanton Graubünden in der Gemeinde Vals, der letzten grösseren Ortschaft des Tals. Eingebettet ist der See zwischen dem 2802 m ü. M. hohen Ampervreilhorn und dem Tal des Valserrheins. Lage Der See liegt auf 2376 m ü. M. in einer Mulde nördlich des Ampervreilhorns. Auf ähnlicher Höhe liegt südlich der Guraletschsee, nördlich der Selvasee. Aus dem See fliesst der Ampervreilbach talwärts und mündet in den Valserrhein. Der See ist nur zu Fuss erreichbar. Die drei Seen sind durch Wanderwege verbunden und können von Zervreila aus oder direkt von Vals aus erreicht werden. Sie sind Teil der Valser 4-Seen-Wanderung, die hoch über dem Valsertal via Selvasee, Ampervreilsee, Guraletschsee und Zervreilasee zurück nach Vals führt. Weblinks Ampervreilsee auf schweizersee.ch
Region Littoral

Die Region Littoral ist seit dem 1. Januar 2018 eine der vier Regionen des Kantons Neuenburg in der Schweiz. Sie dient statistischen Zwecken und als Wahlregionen für den Grossen Rat (französisch Grand Conseil) des Kantons. Sie umfasst das geografische Gebiet der ehemaligen Bezirke Boudry und Neuenburg. Zur Region gehören folgende politische Gemeinden (Stand: 1. Januar 2025): Die Flächen sind ohne Seeanteile von Neuenburgersee und Bielersee. Veränderungen im Gemeindebestand seit 2018 2021: Corcelles-Cormondrèche, Peseux, Valangin (Region Val-de-Ruz) und Neuenburg → Neuenburg 2025: Enges, Hauterive, La Tène und Saint-Blaise → Laténa Siehe auch Gemeinden des Kantons Neuenburg Weblinks Einzelnachweise
Région Littoral

La région Littoral ou du littoral neuchâtelois est une région statistique du canton de Neuchâtel. Elle compte 14 communes en 2021. Histoire Dans le cadre de la réforme des institutions cantonales adoptée par référendum le 24 septembre 2017, et l'instauration d'une circonscription électorale unique, la région reprend le 1er janvier 2018 le rôle de découpage statistique précédemment dévolu aux anciens districts de Neuchâtel et de Boudry qui sont supprimés à cette date. Cette région statistique ne doit pas être confondue avec son homonyme du Réseau urbain neuchâtelois créée en 2019, à laquelle n'adhèrent pas Le Landeron, Lignières et Rochefort. Communes Voici la liste des communes composant la région avec, pour chacune, sa population. Notes et références Voir aussi Articles connexes Canton de Neuchâtel Régions du canton de Neuchâtel Communes du canton de Neuchâtel Lien externe Portail du canton de Neuchâtel
Région Littoral

Région Littoral är sedan den 1 januari 2018 en av de fyra regionerna i kantonen Neuchâtel i Schweiz. Regionerna används endast för statistiska ändamål och vid val till kantonsparlamentet Grand Conseil. Région Littoral omfattar samma område som de tidigare distrikten Boudry och Neuchâtel. I regionen finns 14 kommuner: Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från tyskspråkiga Wikipedia, Region Littoral, tidigare version.
Muttsee

Muttsee is a reservoir in the Canton of Glarus, Switzerland, with a surface area of 42 ha (100 acres). It is used as the upper reservoir in the 1 GW pumped-storage hydroelectricity Linth–Limmern Power Stations. The 2.4 km high altitude permits a 2.2 MW solar farm to supply 3.3 GWh per year, more than average power, even in winter (as the high altitude prevents fog formation, and as the snow reflects the sunlight onto the solar panels). The 6,000 photovoltaic panels were installed on the containment wall of the artificial basin in 2021, covering approximately 10,000 square meters of concrete, and stretching over almost 1 km. See also List of lakes of Switzerland List of mountain lakes of Switzerland References
Wasserkirche

The Wasserkirche (lit. 'water church') in Zurich, first mentioned as ecclesia Aquatica Turicensi (in the ablative) around 1250 and as wazzirkilcha in 1256, is a church built on a small island in the river Limmat, situated between the two main churches of medieval Zürich, the Grossmünster and the Fraumünster, at the Limmatquai and the Münsterbrücke. It is joined with the Helmhaus. Overview It seems likely that the original building was used for cult meetings. The meetings were centred on a stone now located in the crypt of the church. According to medieval tradition, the site was used for the execution of Saints Felix and Regula. The church was built in the 10th century and modified at various points, culminating in a complete reconstruction that was completed in 1486. During the course of the Reformation, the Wasserkirche was identified as a place of idolatry. Eventually it was secularised, becoming the first public library of Zürich in 1634, when it became a seat of learning that greatly contributed to the foundation of University of Zürich in the 19th century. The island was connected with the right bank of the Limmat in 1839 with the construction of the Limmatquai. The library was merged into the Zentralbibliothek in 1917, and the church was used as a storage room for crops for some time, until reconstruction work and archaeological excavations were undertaken in 1940. Following this the building was again used for services by the Evangelical-Reformed State Church of the Canton of Zürich. The Helmhaus is an extension of the church to the north, first mentioned in 1253 as a court of criminal justice, at which time it was a simple wooden structure covering the eastern end of the bridge. It was extended to a larger wooden structure in 1563, and replaced with a stonework hall in 1791. Cultural heritage of national importance The building Helmhaus und Wasserkirche is listed in the Swiss inventory of cultural property of national and regional significance as a Class A object of national importance. Literature Konrad Escher, Die Kunstdenkmäler des Kantons Zürich, vol. IV, "Die Stadt Zürich", Basel 1939, pp. 300–310. Dieter Nievergelt, Jürg E. Schneider: Wasserkirche und Helmhaus zu Zürich. (Schweizerischer Kunstführer, Serie 44, Nr. 435/436). Ed. by the Gesellschaft für Schweizerische Kunstgeschichte GSK. Bern 2003, ISBN 978-3-85782-435-7 E. Vogt und H. Herter: Wasserkirche und Helmhaus in Zürich. Baugeschichte im Auftrag der Stadt Zürich verfasst von E. Vogt und H. Herter. Zürich 1943. Ulrich Helfenstein: Geschichte der Wasserkirche und der Stadtbibliothek in Zürich. Mit Wiedergabe des Originaltitels von Salomon Vögelin aus dem Jahre 1848. Zürich 1961. Manuel Maissen: Vaults on the Water: A systematic analysis of the vault construction in the Wasserkirche Zurich. In: Mascarenhas-Mateus, J., et. al. (Eds.): History of Construction Cultures: Proceedings of the 7th International Congress on Construction History, 2021, Lisbon, Portugal. London: CRC Press, 2021, Vol. II, pp. 349–355. References Media related to Wasserkirche at Wikimedia Commons
Wasserkirche

La Wasserkirche est l'une des principales églises de la ville de Zurich, en Suisse. Histoire Les découvertes archéologiques faites dans la crypte de l'église ont permis de définir que la petite île située sur la Limmat était déjà un lieu de culte dans les temps anciens. Selon la légende, vers l'an 300, les saints de la future ville de Zurich et membres de la légion thébaine Felix et Regula furent exécutés sur un bloc erratique situé sur l'île. En l'an 1000, une petite église romane a été construite pour célébrer le culte de ces deux saints ; elle forma alors la troisième étape de la procession qui menait aux deux autres églises de Grossmünster et Fraumünster et est mentionnée pour la première fois dans un document sous le nom latin de ecclesia Aquatica Turicensi avant d'être appelée Wazzirkilcha en 1250. Au XIIIe siècle, l'église romane a été reconstruite dans le style gothique sur une décision du conseil de ville de 1477. Le nouveau bâtiment est consacré en 1486 et se voit adjoint d'une fontaine d'eau sulfureuse qui avait le pouvoir de guérir les maladies et affections des pèlerins. Lors de l'instauration de la Réforme protestante en 1524, les peintures, les autels et l'orgue ont été retirés de l'église qui a été utilisée comme entrepôt et brièvement comme marché couvert. En 1634, l'église est transformée à nouveau et devient la première bibliothèque de la ville de Zurich ; à cet effet, le conseil municipal fait ajouter une galerie en bois qui court le long du périmètre intérieur de l'édifice. En 1791, la fontaine qui avait été comblée est remise en service, puis, en 1839, le fossé séparant l'île de la ville est finalement comblé lors de la construction du quai. En 1885 est dévoilé le monument à Ulrich Zwingli au chevet de l'église. Après le déménagement de la bibliothèque municipale dans ses nouveaux locaux en 1917, l'église est restaurée en 1928 et 1941 et retrouve son statut religieux pour l'église réformée. Elle est inscrite comme bien culturel suisse d'importance nationale. Références Source (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Wasserkirche » (voir la liste des auteurs). Liens externes (de-CH) Site officiel Ressource relative au spectacle : Archives suisses des arts de la scène Portail du canton de Zurich Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du protestantisme Portail de la culture suisse
Wasserkirche

Wasserkirche – kościół w Zurychu wybudowany na niewielkiej wyspie na rzece Limmat, usytuowany pomiędzy dwoma najważniejszymi kościołami w średniowiecznym mieście: Grossmünster i Fraumünster. Po raz pierwszy został wymieniony jako ecclesia Aquatica Turicensi ok. 1250 i jako wazzirkilcha w 1256. Kościół został wybudowany w X wieku, a następnie przebudowywany w wielu etapach, które zakończyły się w 1486 roku.
Federación Ecuestre Internacional

La Federación Ecuestre Internacional (en francés: Fédération équestre internationale, FEI) es la organización que gobierna internacionalmente los deportes ecuestres. Esta federación no rige a las carreras de caballos, rodeo ni al polo, que tienen federaciones independientes. Ha organizado los Juegos Ecuestres Mundiales desde 1990. La FEI fue fundada en 1921 y tiene su sede actual en Lausana, Suiza. Cuenta en 2016 con la afiliación de 134 federaciones nacionales.​ El presidente en funciones, desde 2014, es Ingmar De Vos de Bélgica. Historia La FEI fue fundada en 1921 por representantes de 8 federaciones nacionales: Bélgica, Dinamarca, Francia, Italia, Japón, Noruega, Suecia y Estados Unidos.​ Cuenta en 2016 con la afiliación de 134 federaciones nacionales. Disciplinas Las siguientes especialidades hípicas son regidas por la FEI:​ Doma clásica Salto ecuestre Concurso completo Enduro o raid Volteo Enganches Paraecuestre Eventos Las principales competiciones internacionales a cargo de la FEI son los Juegos Ecuestres Mundiales, que incluyen: Campeonato Mundial de Doma Campeonato Mundial de Saltos Ecuestres Campeonato Mundial de Concurso Completo Campeonato Mundial de Raid Campeonato Mundial de Volteo Además de: Campeonato Europeo de Doma Campeonato Europeo de Saltos Ecuestres Campeonato Europeo de Concurso Completo Campeonato Europeo de Raid Copa de las Naciones de Saltos Copa del Mundo de Salto Ecuestre Organización La estructura jerárquica de la federación está conformada por el presidente, el Secretario General y los Vicepresidentes, el Congreso, el Cuerpo Ejecutivo y los Comités Técnicos.​ El presidente en funciones (2014) es Ingmar De Vos de Bélgica.​ Presidentes Federaciones nacionales Referencias Enlaces externos Sitio oficial
Fédération équestre internationale

La Fédération équestre internationale (Federazione internazionale sport equestri) o FEI è l'organismo di governo internazionale delle discipline equestri. Sotto la sua giurisdizione ricadono le competizioni di equitazione come dressage, salto ostacoli e concorso completo; riconosciuta dal CIO, vede le sue discipline rappresentate ai Giochi olimpici. La FEI è stata fondata nel 1921. La sede della federazione è a Losanna, in Svizzera. Il suo attuale presidente è Ingmar De Vos, eletto il 14 dicembre 2014 e rieletto altre due volte. Discipline Attacchi e para attacchi Concorso completo Dressage e para dressage Endurance Salto ostacoli Volteggio Il reining è stata una disciplina FEI dal 2000 al 2021. La FEI non si occupa né di ippica, né di polo, né di altri sport equestri. Campionati mondiali organizzati Campionati mondiali di equitazione (FEI World Equestrian Games, ogni 4 anni dal 1990) Campionati mondiali di concorso completo (FEI World Eventing Championships, ogni 4 anni dal 1966) Campionati mondiali di dressage (Dressage World Championship, ogni 4 anni dal 1966) Campionati mondiali di salto ostacoli (Show Jumping World Championships, ogni 4 anni dal 1953) Campionati europei organizzati Campionati europei di concorso completo (FEI European Eventing Championships) Campionati europei di dressage (FEI European Dressage Championships) Campionati europei di salto ostacoli (FEI European Jumping Championships) Note Voci correlate Association of Summer Olympic International Federations Equitazione ai Giochi olimpici Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su fei.org. FEI (canale), su YouTube. (EN) Fédération Équestre Internationale, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. Tutti i risultati dei vari campionati mondiali, su sports123.com (archiviato dall'url originale il 6 ottobre 2011).