NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Oberaletschgletscher

Der Oberaletschgletscher ist ein Talgletscher an der Südseite der Berner Alpen, im Kanton Wallis, in der Schweiz. Im Jahr 2011 wurde die Länge mit 8,8 km ermittelt. Die Fläche wird für das Jahr 2023 mit etwa 11 km² angegeben. Lage Der Oberaletschgletscher besteht aus zwei etwa gleich grossen Quellgletschern. Der eigentliche Oberaletschgletscher nimmt seinen Ausgangspunkt als steiler Hanggletscher an der Südwestflanke des Aletschhorns auf rund 3700 m ü. M. Er vereinigt sich im Tal mit den Eismassen weiterer Firnfelder und fliesst anschliessend nach Süden, flankiert vom Schinhorn im Westen und dem Geisshorn im Osten. Der zweite Quellgletscher ist der Beichgletscher, der am Osthang des vergletscherten Lötschentaler Breithorns auf ebenfalls rund 3700 m entsteht und mit leichten Windungen nach Osten fliesst, gesäumt vom Nesthorn im Süden und dem Schinhorn im Norden. Ab dem Vereinigungspunkt wendet sich der Oberaletschgletscher nach Südosten und durchfliesst das tiefe Tal zwischen dem Sparrhoru (3021 m ü. M.) und dem Grossen Fusshorn (3627 m ü. M.). Im unteren Abschnitt ist der Gletscher stark mit Schutt bedeckt. Die Gletscherzunge endet vor einer Schlucht auf rund 2150 m ü. M. Das Schmelzwasser fliesst zur Massa, dem Abfluss des Grossen Aletschgletschers, und mit dieser zur Rhone. Entwicklung Während des Hochstadiums der Kleinen Eiszeit um die Mitte des 19. Jahrhunderts war der Oberaletschgletscher durch die eisgefüllte Oberaletschschlucht mit dem Grossen Aletschgletscher verbunden. Diese Verbindung riss etwa im Jahr 1878 ab. Ein weiterer, flacher Zungenlappen reichte bis 1906 über einen Kamm auf die Obflühgand. Laut Voraussagen von 2013 stand die Bildung eines Sees nicht weit vom Schluchtdurchgang von “Lochegga” bevor. Innerhalb der ersten Hälfte des 21. Jahrhunderts sei zudem ein See im Bereich des Zusammenflusses des Oberaletschgletschers und des Beichgletschers zu erwarten. Später käme es dann zur Bildung eines Sees im Beichgletscher bei dessen Fliess-Wendepunkt von Nordost nach Südost. Oberaletschhütte Die Oberaletschhütte des Schweizer Alpen-Clubs auf 2640 m oberhalb des Zusammenflusses von Beich- und Oberaletschgletscher war ursprünglich ausschliesslich über den Gletscher zu erreichen. Seit Juli 2005 existiert ein neuer Panoramaweg, der an der Südwestflanke der Fusshörner vorbeiführt und einen gletscherfreien Zustieg ermöglicht. Die Hütte kann über diesen Weg in ca. 4 bis 5 Stunden ab Bergstation Belalp erreicht werden. Das Gebiet des Oberaletschgletschers wurde zusammen mit dem Grossen Aletschgletscher im Dezember 2001 als Biosphärenreservat Jungfrau-Aletsch-Bietschhorn ins UNESCO-Weltnaturerbe aufgenommen. Weblinks Kartenausschnitt bei map.geo.admin.ch Oberaletschgletscher auf Glaciers online Oberaletschhütte SAC Einzelnachweise
Oberaletsch Glacier

The Oberaletsch Glacier (German: Oberaletschgletscher, meaning Upper Aletsch Glacier) is a valley glacier on the south side of the Bernese Alps, in the canton of Valais. It had a length of 9 km (5.6 mi) with an average width of just under 1 km (0.62 mi) and an area of about 22 km2 (8.5 sq mi) in 1973. The Oberaletsch Glacier system consists of two approximately equal arms. The eastern one takes its starting point on the south western flank of the Aletschhorn at around 3,700 m (12,100 ft), and joins the western arm (Beichgletscher) in the valley at the foot of the Nesthorn. Then the glacier flows to the south-east towards the Aletsch Glacier without reaching it. The glacier tongue ends at around 2,150 m (7,050 ft). During the Little Ice Age in the middle of the 19th century the glacier was part of the Aletsch Glacier. The Swiss Alpine Club Oberaletschhütte (2,640 m (8,660 ft)) is above the junction of the two glacier arms and has been accessible to hikers since 2005 with a new trail from Belalp. History In December 2001, the area of the Oberaletsch Glacier, along with the Aletsch Glacier, was declared a UNESCO World Heritage Site. See also List of glaciers in Switzerland List of glaciers Retreat of glaciers since 1850 Swiss Alps External links Oberaletsch glacier on Glaciers online Swiss glacier monitoring network
Glaciar Oberaletsch

El glaciar Oberaletsch (en alemán: Oberaletschgletscher, que significa glaciar Upper Aletsch ) es un glaciar de valle en la vertiente sur de los Alpes berneses, en el cantón de Valais. Tenía una longitud de 9 km con un ancho promedio de poco menos de 1 km y un área de aproximadamente 22 km en 1973. El sistema del glaciar Oberaletsch consta de dos brazos aproximadamente iguales. El este toma su punto de partida en el flanco sudoeste del Aletschhorn a alrededor de 3 700 m y se une al brazo occidental (Beichgletscher) en el valle al pie del Nesthorn. Luego el glaciar fluye hacia el sureste hacia el glaciar Aletsch sin llegar a él. La lengua del glaciar termina a alrededor de 2 150 m. Durante la Pequeña Edad de Hielo, a mediados del siglo XIX, el glaciar formaba parte del glaciar Aletsch. El Club Alpino Suizo Oberaletschhütte ( 2 640 m ) está por encima de la unión de los dos brazos glaciares y es accesible para los excursionistas desde 2005 con un nuevo sendero desde Belalp. El área del glaciar Oberaletsch, junto con el glaciar Aletsch, fue declarada Patrimonio de la Humanidad por la UNESCO en diciembre de 2001. Véase también Lista de glaciares en Suiza Retiro de glaciares desde 1850 Alpes suizos Enlaces externos Glaciar Oberaletsch en Glaciares en línea Red de monitoreo de glaciares suizos
Oberaletschgletsjer

De Oberaletschgletsjer (Duits: Oberaletschgletscher - betekenis: Bovenste Aletsch Gletsjer) is een valleigletsjer aan de zuidzijde van de Berner Alpen, in het Zwitserse kanton Wallis. Het Oberaletsch-gletsjersysteem bestaat uit twee ongeveer gelijke armen. De oostelijke begint op de zuidwestelijke flank van de Aletschhorn op ongeveer 3.700 meter hoogte, en voegt zich bij de westelijke arm (Beichgletsjer) in de vallei aan de voet van de Nesthorn. Daarna stroomt de gletsjer naar het zuidoosten richting de Aletschgletsjer zonder deze te bereiken. De gletsjertong eindigt op ongeveer 2150 m. Tijdens de Kleine ijstijd in het midden van de 19e eeuw, was de Oberaletschgletsjer onderdeel van de Aletschgletsjer. Het gebied van de Oberaletschgletsjer staat sinds december 2001, samen met de Aletschgletsjer en Jungfrau, op de Unesco werelderfgoedlijst onder de naam Jungfrau-Aletsch. Oberaletschhütte De Oberaletschhütte is een berghut van de Zwitserse Alpenclub op 2.640 m boven de samenvloeiing van de Beich- en Oberaletschgletsjers. De Oberaletschhütte was oorspronkelijk alleen toegankelijk via de gletsjer. Sinds juli 2005 bestaat er een panoramisch pad dat langs de zuidwestelijke flank van de Fusshorn leidt en gletsjervrije toegang mogelijk maakt. Via deze route bereikt u de hut vanaf het bergstation Belalp in ongeveer 4 tot 5 uur.
Обералеч (ледник)

Оберале́ч (нем. Oberaletschgletscher) — долинный ледник на южном склоне Бернских Альп в кантоне Вале, Швейцария. Обералеч имеет длину 9 км, среднюю толщину до 1 км и площадь около 22 км² (по состоянию на 2000 год). Система ледника Обералеч состоит из двух приблизительно равных рукавов. Восточный рукав берёт своё начало на юго-западном склоне горы Алечхорн на высоте приблизительно 3700 метров над уровнем моря, и соединяется с западным рукавом (Байхглетчер, нем. Beichgletscher) в долине у подножия Нестхорна. Далее ледник течёт в юго-восточном направлении к Большому Алечскому леднику, но не достигает его. Язык ледника заканчивается приблизительно на высоте 2150 м. Во время малого ледникового периода в середине XIX века, ледник Обералеч был частью Большого Алечского ледника. Альпинизм На высоте 2640 метров, над местом слияния двух рукавов ледника, расположена хижина Обералечхютте (нем. Oberaletschhütte) Швейцарского альпийского клуба, с 2005 года доступная альпинистам с помощью новой тропы от через Белальп. Всемирное наследие В декабре 2001 года Верхний Алечский ледник, наряду с Большим Алечским ледником, был включён ЮНЕСКО в список Всемирного наследия в составе региона Юнгфрау-Алеч-Бичхорн. Примечания Ссылки Верхний Алечский ледник на Glaciers online (нем.) Швейцарская сеть мониторинга ледников (нем.) Сайт Всемирного наследия ЮНЕСКО — региона Юнгфрау-Алеч (нем.) (англ.)
Обералеч (льодовик)

Льодовик Обералеч (нім. Oberaletschgletscher, Верхній Алецький льодовик) — долинний льодовик на південному схилі Бернських Альп кантоні Вале, Швейцарія. З 1870 року (дата початку вимірів) льодовик майже постійно зменшується і за цей час відступив вже майже на 1,5 км. Опис Льодовик розташований на висоті між 3890 та 2144 м.н.м. (з урахуванням фірнів, за вимірами 2001 року) та має південно-східний ухил стікання. За вимірами у 2000 році, Обералеч мав довжину 9 км, середню товщину до 1 км та площу бл. 22 км². В 2007 році, ширина льодовика складала лише 8,8 км. Новіші виміри поки не здійснювались через велике накопичення крихкого снігу на льодовику і довкола. Свій початок льодовик Обералеч бере з двох приблизно однакових за розміром рукавів: східного (власне Обералеч), що бере початок на південно-західному схилі гори Алечхорн на висоті близько 3 700 м.н.м., стікаючи з обриву, поєднується з іншими фірнами і тече переважно на південь, обмежений горами Шінхорн з заходу та Гайссхорн зі сходу; та західного (льодовик Байх, нім. Beichgletscher), що бере початок на східному схилі покритої льодовиками гори Брайтхорн теж на висоті приблизно 3 700 м.н.м. і тече переважно на схід, обмежений горами Нестхорн на півдні та Шінхорн на півночі. Обидва рукави з'єднуються в долині у підніжжя гори Нестхорн і далі льодовик повертає та тече на південний схід по глибокій долині між горами Спархорн (3 021 м.н.м.) та Гроссен Фуссхорн (3 627м) до льодовика Алеч, але не сягає його. Язик льодовика сьогодні закінчується на висоті бл. 2 150 м, але він дуже рихлий. Тала вода впадає у річку Масса, яка є витоком з Алецького льодовика і притокою Рони. Протягом Малого льодовикового періоду всередині 19-го сторіччя, льодовик Обералеч мав найбільші розміри та поєднувався через заповнений льодом каньйон Обералеч з Алецьким льодовиком. Цей зв'язок обірвався бл. 1878 року. Альпінізм На висоті 2 640 м.н.м., над місцем злиття двох рукавів Обералеча розташований прихисток [1][недоступне посилання з липня 2019], якою управляє Swiss Alpine Club. Раніше доступ до цього прихистку був доступний тільки через льодовики. Але 2005 року до прихистку прокладена панорамна туристична тропа південно-західному схилу Фуссхорну. Тропою можна дістатися від гірської станції Белальп до прихистку за 4-5 годин ходу. Див. також Юнгфрау-Алеч (Світова спадщина ЮНЕСКО) Примітки Посилання Витяг з карти на map.geo.admin.ch Зміна довжини Обералеча з 1870 року (нім.)(PDF) Oberaletschhütte SAC Обералеч на Glaciers online (нім.) Офіційний вебсайт Юнгфрау-Алеч(нім.)(англ.)
Glacera superior de Grindelwald

La glacera superior de Grindelwald (en alemany: 'Oberer Grindelwaldgletscher'), igualment coneguda amb el nom d' « alta glacera de Grindelwald », és una de les dues glaceres de vall situats a prop de Grindelwald en el vessant nord dels Alps Bernesos, al Cantó de Berna (Suïssa), l'altra és la glacera inferior de Grindelwald. L'any 1973 mesurava aproximadament 6,6 km i cobria una superfície de 9,6 km². La glacera superior de Grindelwald troba el seu origen en un vast camp de gel al nord del Schreckhorn i al sud del Wetterhorn. La llengua glacial és aproximadament a 1.400 m d'altitud. Referències Bibliografia Zryd, Amédée. Les glaciers en mouvement (en francès), 2008, p. 135 (Le savoir suisse). Rapport. Rapport de gestion et comptes annuels de l'exercice 2011 du canton de Berne (en francès), 2011.
Oberer Grindelwaldgletscher

Der Obere Grindelwaldgletscher ist ein Talgletscher bei Grindelwald am Nordabhang der Berner Alpen, im Kanton Bern der Schweiz. Er hatte 2013 eine Länge von rund 6 km und nahm 2024 eine Fläche von knapp 8 km² ein. Lage Der Obere Grindelwaldgletscher entsteht aus einem ausgedehnten Firnfeld, das im Süden vom Schreckhorn, im Osten vom Berglistock und im Norden vom Wetterhorn begrenzt ist. Gegen Nordosten hat der Gletscher über den firnbedeckten Übergang der Rosenegg (3470 m ü. M.) Verbindung mit dem Rosenlauigletscher und dem Gauligletscher; im Südosten ist er durch den Lauteraarsattel (3125 m ü. M.) vom System des Unteraargletschers getrennt. Im tief eingesenkten Tal zwischen dem Mättenberg (3104 m ü. M.) im Südwesten und dem Wetterhorn im Nordosten fliesst der Obere Grindelwaldgletscher als 200 bis 500 m breiter Eisstrom mit starkem Gefälle nach Nordwesten. Die Gletscherzunge liegt derzeit auf rund 1400 m ü. M. und gehört damit zu den niedrigsten ewigen Eisfeldern der Alpen. Der Gletscher speist die Schwarze Lütschine, die zum Einzugsgebiet der Aare gehört. Entwicklung In seinem Hochstadium während der Kleinen Eiszeit um die Mitte des 19. Jahrhunderts reichte der Obere Grindelwaldgletscher über einen Felsriegel (den „Nollen“) bis auf 1180 m ü. M. hinunter und endete gegenüber dem Grindelwalder Hotel Wetterhorn. Er war gut zugänglich und wurde deswegen im 19. Jahrhundert oft besucht. Während dieser Zeit wurden hier Eisblöcke zur Verwendung in Gasthäusern und Brauereien bergmännisch abgebaut. Auch beim jüngsten Vorstoss zwischen 1959 und 1985 erreichte ein schmales Ende der Gletscherzunge nochmals die Talsohle hinter Grindelwald (ca. 1220 m ü. M.). Seit 1991 schmilzt der Gletscher jedoch gemäss dem allgemeinen Trend rapide zurück. SAC-Hütte Am Südhang des Wetterhorns hoch über dem Oberen Grindelwaldgletscher steht auf 2317 m ü. M. die Glecksteinhütte des Schweizer Alpen-Clubs SAC. Sie bietet eine schöne Aussicht auf den Gletscher sowie auf die vom Schreckhorn überragte weite Firnarena. Bildergalerie Weblinks Oberer Grindelwaldgletscher auf Glaciers online Versuchsanstalt für Wasserbau, Hydrologie und Glaziologie (VAW) der ETH Zürich: Oberer Grindelwaldgletscher. In: Naturgefahren Gletscher. Archiv der ETH, 2018 (online, auch als PDF). Einzelnachweise
Upper Grindelwald Glacier

The Upper Grindelwald Glacier (German: Oberer Grindelwaldgletscher) is one of the two valley glaciers near Grindelwald on the northern side of the Bernese Alps, in the canton of Bern (the other being the Lower Grindelwald Glacier). It had a length of about 6.6 km (4.1 mi) and covered an area of 9.6 km2 (3.7 sq mi) in 1973. The Upper Grindelwald Glacier arises from a vast snow field north of the Schreckhorn and south of the Wetterhorn. In 2008, the glacier tongue was around 1,400 metres (4,600 ft) above sea level, making it one of the lowest glaciers in the Alps. See also List of glaciers in Switzerland List of glaciers Retreat of glaciers since 1850 Swiss Alps External links Swiss glacier monitoring network
Glacier supérieur de Grindelwald

Le glacier supérieur de Grindelwald (en allemand : Oberer Grindelwaldgletscher), également connu sous le nom de « haut-glacier de Grindelwald », est l'un des deux glaciers de vallée situés près de Grindelwald sur le versant nord des Alpes bernoises, dans le canton de Berne (Suisse), le second étant le glacier inférieur de Grindelwald. Long d'environ 6,6 km il couvrait une superficie de 9,6 km2 en 1973. Le glacier supérieur de Grindelwald trouve son origine dans un vaste champ de glace au nord du Schreckhorn et au sud du Wetterhorn. La langue glaciaire est à environ 1 400 m d'altitude. Références Voir aussi Articles connexes Recul des glaciers depuis 1850 Alpes suisses Sources et bibliographie Amédée Zryd, Les glaciers en mouvement : la population des Alpes face au changement climatique, coll. « Le savoir suisse », 2008, 135 p. (lire en ligne) Rapport de gestion et comptes annuels de l'exercice 2011 du canton de Berne, 2011 (lire en ligne) Liens externes (en) Swiss glacier monitoring network Portail de la montagne Portail des Alpes Portail des lacs et cours d'eau Portail de la géographie suisse Portail de l’Espace Mittelland
Верхній Гріндельвальд (льодовик)

Льодовик Верхній Гріндельвальд (нім. Oberer Grindelwaldgletscher) — це один з двох долинних льодовиків на південь від селища Гріндельвальд, розташованих на північній стороні Бернських Альп в кантоні Берн, Швейцарія (інший — Нижній Гріндельвальд). Опис Льодовик бере свій початок на гігантському фірновому полі, розташованому між вершинами Шрекхорн (з півдня), Веттерхорн (з півночі) та Берглішток (зі сходу). З північного сходу льодовик Верхній Гріндельвальд через покритий фірном перевал Розенегг (3 470 м.н.м.) поєднується з льодовиками Розенлауі (нім. Rosenlauigletscher) та Гаулі (нім. Gauligletscher). З південного сходу льодовик відділений від системи льодовиків Унтераар гребенем Лаутераарсаттел (3 125 м.н.м.). Льодовик шириною всього від 200 до 500 метрів спускається у північно-західному напрямку по глибокій обривистій долині між вершинами Меттенберг (3 104 м.н.м.) з південного заходу та Веттерхорн з північного сходу. Язик льодовика закінчується на висоті всього 1 400 м.н.м., що робить його одним з найбільш низько розташованих льодовиків в Альпах. З льодовика витікає річка Шварце Лючіне, яка далі об'єднується з Вайсе Лючіне в річку Лючіне, що впадає в озеро Бріенц, а отже належить до басейну річки Ааре, притоки Рейну. Протягом Малого льодовикового періоду всередині XIX сторіччя, льодовик Верхній Гріндельвальд мав найбільші розміри та спускався через «арку» до висоти всього 1 180 м.н.м. до місця поруч з готелем «Веттерхорн» у Гріндельвальді. На той час льодовик був популярним туристичним об'єктом, оскільки був у пішій доступності. Тоді ж від льодовика відколювали брили льоду для використання у гастхаузах та пивоварнях. Навіть в останній холодний період (між 1959 та 1985 рр.) спускався невеликий язичок льодовика до висоти 1 220 м.н.м. у долину над Гріндельвальдом. Однак з 1991 відступає льодовик відповідно до загального тренду. В 1973 році його площа складала 9,55 км² при довжині 6,66 км. До 2013 року його довжина скоротилась більш ніж на 2,5 кілометрів і склала лише 4 км, в тому числі в 2013 р. льодовик відступив на драматичні 1,85 км, бо нижня частина льодовика довжиною більше 1,2 км відірвалася від основної частини та частково сповзла нижче. Альпінізм На південному схилі Веттерхорну над льодовиком Верхній Гріндельвальд, на висоті 2317 м.н.м. стоїть прихисток нім. Glecksteinhütte Швейцарського Альпійського Клубу. Від цього прихистку відкриваються чудові види на льодовик, а також на приховане за Штрекхорном фірнове поле. Галерея Див. також Юнгфрау-Алеч (Світова спадщина ЮНЕСКО) Примітки Посилання Швейцарська мережа моніторингу льодовиків Офіційний вебсайт Юнгфрау-Алеч(нім.)(англ.) Верхній Гріндельвальд на Glaciers online
Meggenhorn Castle

Meggenhorn Castle (German: Schloss Meggenhorn) is a castle in Meggen near the Swiss city of Lucerne. It was built in 1868/70 by Edouad Hofer-Grosjean from Mulhouse and in 1926 equipped with a Welte Philharmonic Organ. It is surrounded by vineyards and is considered to be the municipality's symbol. Today, it is mostly used as a tourist attraction and reception venue. It is a Swiss heritage site of national significance. Meggenhorn is served by a landing stage on Lake Lucerne that is some 400 metres (1,300 ft) walk from the castle. On weekends and some other days, the Lake Lucerne Navigation Company (German: Schifffahrtsgesellschaft des Vierwaldstättersees) operate several return sailings between the Bahnhofquai, adjacent to Lucerne station, and Meggenhorn. See also List of castles in Switzerland References External links Short description (German) Images of the Schloss Meggenhorn (German and/or French)
Château de Meggenhorn

Le château de Meggenhorn, appelé en allemand Schloss Meggenhorn, est un château situé sur le territoire de la commune lucernoise de Meggen, en Suisse. Histoire La première mention d'un château appelé Mekkenhorn et situé sur une presqu'île du lac des Quatre-Cantons entre Lucerne et Meggen date de 1240 dans un contrat passé entre l'abbaye d'Engelberg et Rodolphe III de Habsbourg. À cette époque, le bâtiment appartient aux chanoines de l'église Saint-Léger de Lucerne. En 1626, le domaine est acheté par le politicien Ludwig Meyer, qui le transforme en maison seigneuriale. Après sa mort en 1663, il passe entre les mains de sa fille Dorothée, puis est donné en dot au magistrat lucernois Jakob Christoph Cloos. Entre 1674 et 1675, un grand jardin est créé à l'ouest du bâtiment, qui prend la forme, dès 1803, d'un manoir aux allures de château. Après avoir passé entre plusieurs propriétaires, il devient la propriété de l'industriel alsacien Édouard Hofer qui le transforme à nouveau pour en faire un imposant château romantique sur le modèle des châteaux de la Loire, en France, mais doit le vendre en 1886 à Marie Amélie Heine, qui transforme le parc, y ajoute une chapelle néogothique et fait construire une statue du Christ plus grande que nature sur un éperon rocheux en 1900. En 1920, l'ensemble de la propriété est vendu à un Zurichois de l'industrie textile, Jakob Heinrich Frey-Baumann, qui en 1926 rénova la chapelle et l'équipa d'un orgue créé par la maison Welte de Fribourg-en-Brisgau. L'ensemble composé du château, de sa chapelle et du débarcadère (desservi par la Schifffahrtsgesellschaft des Vierwaldstättersees) a été racheté par la commune en 1974 qui a fait restaurer les bâtiments. Encore en mains privées de nos jours, il est inscrit comme bien culturel d'importance nationale et peut être loué pour des événements. Le château a servi de cadre pour le tournage du film de Daniel Schmid, La Paloma, en 1973, avec Ingrid Caven et Peter Kern. Références Sources et liens externes (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Meggenhorn » (voir la liste des auteurs). Portail des châteaux Portail de la Suisse centrale Portail de la culture suisse
Rieterpark

The Rieterpark is a park in central Zurich, Switzerland. Richard Wagner lived at Villa Wesendonck in Reiterpark from 1849 to 1858 where he worked on Tristan. History In the 19th century it was bought by the German merchant Otto Wesendonck in an independent municipality near Zurich. Through the well-known architect Leonhard Zeugheer, he established the Villa Wesendonck and hired the gardener Theodor Froebel to design the extensive park and gardens. As a great patron of the arts, the Wesendoncks granted the house to Richard Wagner in 1849. Wagner had an affair there with Mathilde Wesendonck and finished in 1858 when he fled from Zurich. In 1871, the Wesendoncks eventually sold the mansion to the industrialist Rieter family along with the park grounds. After the death of Adolf Rieter Rotpletz in 1882, he left it to his son Fritz Rieter. Alfred Friedrich Bluntschli was hired to develop part of the property. In 1912, the German Emperor William II stayed several days at the villa as a guest. In 1887 Fritz Rieter further extended the property, with farm buildings and an orangery created by Adolf Brunner. In 1945, after a referendum on the matter, the city of Zurich bought a 68,000 m2 large area of Rieterpark and Villa Wesendonck for 2.9 million francs from the Rieter family. Through a popular decision in 1949, the Villa Wesendonck was renovated and became a museum for non-European culture. Baron Eduard von der Heydt of the City of Zurich, donated and led to the establishment of the Rietberg Museum in 1952. This was extended in 2007. The park has a notable pond and fountain and is used for classical concerts and theater. On 26 December 1999 parts of the park were severely damaged by Cyclone Lothar. See also Tristan und Isolde Rietberg Museum Belvoirpark References External links Stadt Zuerich website