Lozanska stolnica

Lozanska stolnica ali Stolnica Gospe Lozanske (francosko Cathédrale Notre-Dame de Lausanne) je švicarska reformirana cerkev, ki stoji v mestu Lozana v kantonu Vaud v Švici. Je v lasti Evangeličanske reformirane cerkve kantona Vaud. Pred reformacijo je bila stolnica škofije Lozana. Velja za pomembno gotsko stavbo v Švici in je pomembno vplivala na nadaljnji razvoj gotske arhitekture v regiji. Zgodovina Gradnja stolnice se je začela že leta 1170, prvotno jo je za katoliško cerkev gradil neznani zidarski mojster. Dvajset let pozneje je drug zidarski mojster nadaljeval gradnjo do leta 1215. Končno je tretji inženir, Jean Cotereel, dokončal večino obstoječe cerkve, vključno z verando in dvema stolpoma, od katerih je eden sedanji zvonik. Drugi stolp ni bil nikoli dokončan. Papež Gregor X. je leta 1275 stolnico posvetil Blaženi Devici Mariji, pri čemer sta se udeležila tudi nemški kralj Rudolf I. Habsburški in nekdanji škof Lozane Guillaume iz Champventa. Srednjeveški arhitekt Villard de Honnecourt je okoli leta 1220–1230 v svoji skicirki narisal rozeto južnega transepta. Protestantska reformacija, zlasti različica, ki je prišla iz bližnje Ženeve, je znatno vplivala na cerkev, tako da je bila sčasoma predana protestantski denominaciji. Leta 1536 so ladji dodali nov liturgični prostor, barviti okraski v notranjosti pa so bili prekriti. Druge večje obnove so se zgodile pozneje v 18. in 19. stoletju, pod vodstvom velikega francoskega arhitekta Eugèna Viollet-le-Duca. V 20. stoletju so se zgodile večje obnove, s katerimi so obnovili poslikano notranjo dekoracijo in poslikan portal na južni strani stolnice. Nove orgle so bile nameščene leta 2003. Arhitektura Stolnica v Lozanii sledi tipični postavitvi gotske bazilike: zahodni fasadi z dvema stolpoma (dokončan je bil le en stolp) sledi triladijski del, ki ga seka transept v križišču, dvignjeno s kvadratnim laternskim stolpom. Kor in ambulatorij tvorita vzhodni konec. Kljub različnim gradbenim fazam se stavba zdi slogovno precej enotna – na primer v členitvi sten. Vendar je treba opozoriti na nekatere posebnosti: Vzdolžna os cerkve, ki jo določa ambulatorij, je bila v poznejših gradbenih fazah nekoliko premaknjena. Stolp križišča vsebuje dodatno triforijsko nadstropje nad ladijskimi oboki in laternsko svetlobno nadstropje. Križišče krona osemdelna dežnikasta kupola. Korni kvadrat ima štiridelni rebrasti obok. Oba kraka transepta sta pokrita z dvema takima obočnima poljema. Kljub temu se ladja začne z dvojnim poljem pod šestdelnim rebrastim obokom. Njena preostala polja so štiridelna in enake zasnove kot obok kornega štirikotnika. Primerljiva mešanica je prikazana tudi v obokih bremenske stolnice, zgrajene v drugi četrtini 13. stoletja, čeprav s štirikratnimi oboki le nad kraki transepta in križiščem, ki tam ni dvignjen. Arkada okoli notranjega kora ima okrogle stebre s korintskimi kapiteli, podobno kot stavbe francoskega zgodnjegotskega obdobja v Parizu in na departmaju Île-de-France. Prehod, tako kot v stolnicah v Parizu in okolici, podpirajo gručasti stebri. Nosilci ladje so nenavadno nedosledni v zasnovi. Dva para stebrov sta gručasta, segajo od tal do kapitelov obokov. En par stebrov je sestavljen iz debelih okroglih stebrov po vzoru Notre-Dame de Paris, v Lozani pa ima vsak pred seboj debel steber, ki podpira ladijske oboke. Drug par stebrov je sestavljen iz dveh zaporednih stebrov, ki segata do kapitelov arkade in obokov stranskih ladij. V najzahodnejših parih stebrov konzole za ladijske oboke ležijo na arkadah, čeprav imajo sami arkadni stebri konzolo pred seboj. Ta najzahodnejši del ladje je širši od drugih. Njeni posebej robustni oporniki so bili prvotno namenjeni podpiranju enega samega stolpa, poravnanega z ladjo. Potem ko je bil ta načrt opuščen v korist fasade z dvema stolpoma, je zahodni del ladje služil kot prehod za cesto, ki je na tej točki prečkala cerkev. Ta prehod je bil zaprt šele v 16. stoletju pod škofom Aymonom de Montfalconom. Gradnja zahodnega portala v flamboyant slogu (1515–1532) prav tako spada v mandat tega škofa, čeprav je bilo treba njegovo bogato kiparsko dekoracijo v 20. stoletju v celoti obnoviti. Okvir prvotnega portala je še vedno viden tik ob vhodu. Primerjava stavbe z, na primer, skoraj sočasno stolnico v Chartresu ali Notre-Dame v Parizu (konec 12. stoletja) lahko ponazori njeno mesto v razvoju gotskega sloga. Oprema Okno Pomembna je rozeta v transeptu, ki je iz začetka 13. stoletja. Njen slikovni program, ki ga je ustvaril tako imenovani mojster lozanske vrtnice, vključuje nič manj kot upodobitev takrat znanega sveta: zemljo in morje, zrak in ogenj, letne čase, mesece in zodiakalna znamenja, pa tudi pošasti, ki prežijo na robu sveta. Preostale vitraže so ustvarili umetniki 19. (Alfred Gérente) in 20. stoletja (Ernest Biéler, Louis Rivier in Marcel Poncet). Korne klopi in prižnica Velike korne klopi iz 13. stoletja so bile le delno ohranjene in jih danes v stolnici ni več. Drugi kor, izdelan od leta 1509 pod vodstvom škofa Aymona de Montfalcona, se vidi v kapeli St-Maurice (v podkonstrukciji nedokončanega severnega stolpa). Iz 16. stoletja je tudi prižnica na enem od stebrov severne ladje. Stenska poslikava Ponekod (kapela pri rozeti, vhodni prostor) so barvne stenske poslikave. Barvna shema celotne notranjosti v sivih in oker tonih ustreza prvotnemu stanju objekta. Orgle Velike orgle so bile končane decembra 2003. Gre za edinstven instrument na svetu. Njihova zasnova je trajala deset let, sestavljene pa so iz 7000 cevi, dveh konzol, petih manualov in enega pedala. So prve orgle, ki vsebujejo vse štiri glavne orgelske sloge (klasični, francoski simfonični, baročni, nemški romantični). So tudi prve orgle, ki jih je za evropsko stolnico izdelal ameriški izdelovalec orgel (Fisk). Stale so skupno 6 milijonov švicarskih frankov, za njihovo izdelavo je bilo potrebnih 150.000 delovnih ur, tehtajo pa 40 ton. Predhodne so bile Kuhnove orgle iz leta 1955, ki so bile od takrat preseljene v Poljsko Baltsko filharmonijo v Gdansku na Poljskem. Zvonovi Stolnica ima skupno sedem zvonov, ki visijo na dveh nadstropjih zvonika. Največja dva zvonova sta v spodnjem nadstropju, vsi ostali zvonovi pa v zgornjem. Najstarejši zvon izvira iz leta 1493, najnovejši pa iz leta 1898. Opazovalnica Od leta 1405 do danes ima mesto Lozana v zvoniku stolnice neprekinjeno opazovalnico. Opazovalnica oznani čas z vpitjem od 22. ure do 2. ure zjutraj, 365 dni v letu. Kliče uro v vsako smer sveta «C'est le guet, il a sonné [dix]» (»To je opazovalnica, odzvonilo je [deset]«). Prvotni namen opazovalnice je bil opozarjanje v primeru požara, čeprav je to zdaj postala tradicionalna funkcija. Od leta 2002 je uradni opazovalec Renato Häusler, ki je premagal 58 drugih kandidatov za to delovno mesto. Prva opazovalka, Cassandre Berdoz, je bila leta 2021 izbrana za namestnico. Sklici Zunanje povezave Page on the website of the City of Lausanne