NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Le Petit-Chasseur

Le Petit Chasseur is the name of a megalithic site in Sion, Valais, Switzerland. Discovered in 1960 or 1961, it consists of three dolmens, dated to between 2900 and 2200 BC. It is associated with the Saône-Rhône culture, part of the local late Chalcolithic phase (éolithique final valasian). The younger parts of the site are associated with the Bell Beaker horizon, including a cemetery with the remains of about 90 individuals (Dolmen M XII). Archaeological findings Archaeologists found six aligned standing stones in La Petit, in July 2019. These standing stones were found accidentally during the construction work of a residential building, in the same area where 30 such stones and the dolmens were found in 1960 or 1961. “This discovery is of prime importance to help us understand social rituals at the end of the Neolithic period (around 2,500BC) in central Europe,” was announced from the canton of Valais. According to the press release, a number of stones were noticed to have been intentionally broken. Three of the standing stones were carved with markings. The largest of the stones assumed to be a male figure wearing geometrically decorated clothes with a sun-like motif around his face is about two tonnes. Gallery See also Saint-Martin-de-Corléans Megalithic Area References Die Schweiz vom Paläolithikum bis zum frühen Mittelalter. Vom Neandertaler bis zu Karl dem Grossen. Band 2: Werner E. Stöckli u. a. (Hrsg.): Neolithikum. Schweizerische Gesellschaft für Ur- und Frühgeschichte, Basel 1995, ISBN 3-908006-51-1. Harrison R., Heyd V., "The transformation of Europe in the third millennium BC: The example of 'Le Petit Chasseur I & III' (Sion, Valais, Switzerland)", Prähistorische Zeitschrift 82 (2007), 129–214.
Petit-Chasseur

Le Petit-Chasseur est un site préhistorique situé dans la commune valaisanne de Sion, en Suisse. Description Le site présente une succession d'occupations s'échelonnant du néolithique moyen jusqu'à l'époque romaine, soit l'une des séquences culturelles les plus complètes des Alpes. Au début du IIIe millénaire av. J.-C., une nécropole mégalithique est érigée et sera utilisée jusqu'au début de l'âge du bronze. Deux dolmens à soubassement triangulaire sont mis en valeur dans le quartier de St-Guérin et le mobilier extrait des fouilles, principalement des stèles anthropomorphes, conduiront à l'ouverture du musée d'archéologie en 1976 à la Grange-à-l'Évêque. La majorité des tombeaux ont été construits avec des matériaux d'anciennes stèles funéraires néolithiques retaillées. Le site est inscrit en Suisse comme bien culturel d'importance régionale. Historique des fouilles En juillet 1961, lors de la pose d'une canalisation, des ouvriers découvrent deux cistes de grande dimension constituées de dalle gravées. Les travaux sont interrompus et le professeur Marc-Rodolphe Sauter, directeur du Département d'anthropologie de l'Université de Genève, qui fouille alors à Rarogne (Valais, Suisse), est appelé à venir constater les découvertes. Il situe dans un premier temps leurs origines au haut Moyen Âge ; cependant, la découverte de tessons de céramique décorés de motifs campaniformes retardent la datation de près de trois milliers d'années. Cinq chantiers se succèdent de 1962 à 2003 et révèlent des traces d'occupation du début du Néolithique moyen jusqu'à la fin de La Tène. Si la nécropole mégalithique, érigée aux environs de 3000 avant J.-C., marque l'apogée de l'utilisation du site, les archéologues ont également découvert la présence d'un hameau, voire d'un village, antérieur à la formation de celle-ci. Notes et références Voir aussi Site mégalithique de Saint-Martin-de-Corléans Portail de l’archéologie Portail de la Préhistoire Portail du canton du Valais
Kreis Vezia

Der Kreis Vezia bildet zusammen mit den Kreisen Agno, Breno, Capriasca, Ceresio, Lugano Nord, Lugano Ost, Lugano West, Magliasina, Paradiso, Sessa und Taverne den Bezirk Lugano des Schweizer Kantons Tessin. Der Sitz des Kreisamtes ist in Vezia. Gemeinden Der Kreis setzt sich aus folgenden Gemeinden zusammen: Einzelnachweise
Powiat Vezia

Vezia (wł. Circolo di Vezia) – powiat w Szwajcarii, w kantonie Ticino, w okręgu Lugano. Siedziba administracyjna powiatu znajduje się w miejscowości Vezia. Powiat składa się z dziesięciu gmin (comune) o powierzchni 12,31 km² i o liczbie mieszkańców 22 646. Gminy Przypisy
Ebelin Bucerius House

The Ebelin Bucerius House is a private Modernist style villa residence in Brione sopra Minusio, above Lake Maggiore in the Ticino canton of Switzerland. It was designed by the renowned Austrian-American Modernist architect Richard Neutra, and built from 1962 to 1966. The house was one of four in Switzerland that Neutra designed in the last decade of his life. History The house was built for Gerd Bucerius, one of the founders of the German newspaper Die Zeit. The Bucerius House cost 4 million Swiss francs to build, its high cost was partially attributable to its location atop a mountain in a forest. In correspondence during the planning of the house, Neutra acquiesced to the wishes of Bucerius's wife, Ebelin, that there be no mirrors in the bedroom. Neutra's original plans for the house were lost in the 1964 fire that destroyed the Neutra VDL Studio and Residences, his house and design studio in Los Angeles, California. Restoration The Ebelin Bucerius House was renovated and restored by Villa Nova Architekten in 2005. The house was photographed by Iwan Baan, as part of a 2010 exhibition documenting Neutra's work in Europe. Baan's photographs were published in the book Richard Neutra in Europe – Buildings and projects 1960 – 1970. See also Modernist architecture in Switzerland Richard Neutra buildings References
Stade de la Charrière

Das Stade de la Charrière ist ein Fussballstadion in der Schweizer Stadt La Chaux-de-Fonds, Kanton Neuenburg. Es ist Heimspielstätte des Fussballclubs FC La Chaux-de-Fonds. Die Anlage ist im Besitz der Stadt. Das Stadion bietet insgesamt 12'700 Zuschauern Platz, davon 2'500 auf Sitzplätzen und 10'200 auf Stehplätzen. Das Spielfeld besteht aus einem Kunstrasenbelag. Am 21. Mai 1911 fand auf einem Vorgängersportplatz des heutigen Stade de la Charrière das bisher einzige offizielle Länderspiel in La Chaux-de-Fonds statt, das die Schweizer Fussballnationalmannschaft gegen Italien mit 3:0 gewann. Weblinks fccdf.ch: Stadion auf der Website des FC La Chaux-de-Fonds (französisch) europlan-online.de: Stade de la Charrière – La Chaux-de-Fonds stades.ch: Stade de la Charrière (französisch)
Centre Sportif de la Charrière

Stade de la Charrière is a multi-purpose stadium in La Chaux-de-Fonds, Switzerland. It is currently used mostly for football matches and is the home ground of FC La Chaux-de-Fonds. The stadium has 2,500 seats and 10,200 standing places. See also List of football stadiums in Switzerland External links Photo of stadium at worldstadiums.com Archived 2009-05-18 at the Wayback Machine Media related to Stade de la Charrière at Wikimedia Commons
Stadio di la Charrière

Lo stadio di La Charrière (in francese stade de La Charrière) di La Chaux-de-Fonds è un impianto sportivo polivalente sito nell'omonima città del Canton Neuchâtel. È usato prevalentemente per le partite di calcio ed ospita le gare interne del F.C. La Chaux-de-Fonds. Lo stadio ha 2 500 posti a sedere coperti e 10 200 posti in piedi. L'impianto ospita anche un secondo campo di dimensioni 105 × 90 con pista di atletica leggera che fu inaugurato nel 1946 ed è attualmente omologato per le partite di 2. Lega. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stadio di La Charrière Collegamenti esterni (EN) Foto dello stadio, su worldstadiums.com. URL consultato il 2 agosto 2016 (archiviato dall'url originale il 18 maggio 2009). (FR) Stade de La Charrière, galleria fotografica, su stades.ch.
Centre Sportif de la Charrière

Het Centre Sportif de la Charrière is een multifunctioneel stadion in La Chaux-de-Fonds, een stad in Zwitserland. Het stadion wordt vooral gebruikt voor voetbalwedstrijden, de voetbalclub FC La Chaux-de-Fonds maakt gebruik van dit stadion. In het stadion is plaats voor 12.700 toeschouwers, maar 2.500 zitplaatsen. Het stadion werd geopend in 1911.
Stade de la Charrière

Stade de la Charrière – stadion piłkarski w La Chaux-de-Fonds, w Szwajcarii. Może pomieścić 7950 widzów. Swoje spotkania na stadionie rozgrywają piłkarze klubu FC La Chaux-de-Fonds. Na obiekcie jedno spotkanie towarzyskie rozegrała reprezentacja Szwajcarii, 21 maja 1911 roku z Włochami (3:0). Przypisy
Světová rada církví

Světová rada církví (SRC), anglicky World Council of Churches, je mezinárodní organizace, jejímiž členy je většina hlavních křesťanských církví, nikoliv ovšem římskokatolická církev, která vysílá na její jednání svého pozorovatele. SRC vznikla v rámci ekumenického hnutí a sama se vymezuje takto: „Světová rada církví je společenství církví, které vyznávají Pána Ježíše Krista jako Boha a Spasitele podle Písem, a proto společně usilují splnit své poslání pro slávu jediného Boha, Otce, Syna a Ducha svatého.“ Hlavní údaje SRC byla založena 23. srpna 1948 na svém prvním shromáždění v Amsterdamu. V současné době sdružuje 348 církví z více než 120 států světa. To je většina anglikánských, protestantských, pravoslavných a starokatolických církvi, pokud mají více než 50 tisíc věřících. Menší církve mohou být členy bez hlasovacího práva. Sídlo SRC je v Ženevě ve Švýcarsku. Nejvyšším orgánem SRC je valné shromáždění, které je složeno z delegátů všech církví a schází se jednou za sedm let. Programové skupiny Stálé programové skupiny SRC jsou: Diakonie a Solidarita (podpora církví a organizací, které se snaží pomáhat utlačovaným lidem), Víra a Řád (setkávání teologů, kteří se společně snaží nalézt řešení pro otázky, které církve rozdělují), Mezinárodní vztahy, Mír a Lidská bezpečnost (předávání informací o mezinárodních vztazích, konfliktech a problémech), Spravedlnost, Mír a Stvoření (monitorování a prosazování spravedlnosti a dodržování míru ve světě, solidarity k menšinám a mladým ženám), Misie a Ekumenický rozvoj (sdílení zkušeností členských církví v různém kulturním a sociálně-ekonomickém prostředí). Každé desetiletí vyhlašuje SRC speciální program. V letech 2001–2010 to byla Dekáda proti násilí. V rámci speciálních programů probíhají kampaně, semináře a setkání. V České republice Členy SRC v České republice jsou: Církev československá husitská, Českobratrská církev evangelická, Pravoslavná církev v českých zemích a na Slovensku a Slezská církev evangelická augsburského vyznání. Přidruženou organizací, která udržuje se SRC velmi dobré kontakty, je Ekumenická rada církví v ČR. Odkazy Reference Související články Církev Ekumenismus Externí odkazy Oficiální stránky (anglicky) (německy) (francouzsky) (španělsky)
Svjetski savez crkava

Svjetski savez crkava ili Ekumensko vijeće crkava svjetsko je međucrkveno vijeće utemeljeno 1948. godine u Amsterdamu. Krovna je ustanova za sve ekumenske pokrete, akcije i inicijative. Članovi Ekumenskog vijeća crkava su Anglikanska zajednica, Asirska Crkva Istoka, Pravoslavna crkva, Starokatolička crkva i gotovo sve protestantske sljedbe, uključujući luterane, kalviniste, metodiste, Moravsku crkvu i Svjetsku zajednicu reformiranih crkava kao i pojedine Evangeličke crkve (poput baptista). Sjedište saveza nalazi se u Ekumenskom centru u Ženevi, a zajednica ima brojne ispostave u svijetu. Savez okuplja ukupno 349 različitih, što međunarodnih, što nacionalnih ili područnih crkava, i oko 590 milijuna vjernika iz 150 država svijeta. Iako Katolička Crkva nije članica, njezin Savjet za ekumenizam usko surađuje s Ekumenskim vijećem te ima pravo slati svoje promatrače na zasjedanja saveza. Akreditiran je pri UN-u kao nedržavna institucija. Svjetski savez crkava koordinira Molitvenu osminu za jedinstvo kršćana. Izvori Vanjske poveznice Službene internetske stranice Arhivirana inačica izvorne stranice od 16. veljače 2017. (Wayback Machine) (engl.)
Egyházak Világtanácsa

Az Egyházak Világtanácsa ( WCC ) a legnagyobb ökumenikus egyházközi szervezet, amelyet 1948-ban Amszterdamban alapítottak és amely mintegy 400 millió keresztényt képvisel. A szervezet globális, regionális és szubregionális, nemzeti és helyi keresztény egyházak világméretű közösségeként jellemzi magát, amely egységre és "keresztény szolgálatra törekszik". Nincs központi irodája, de adminisztratív központja a svájci genfi Ökumenikus Központban található. Tagjai A 21. században a teljes jogú tagjai közé tartoznak: a keleti asszír egyház, a antikhalkédóni egyházak, az ortodox kereszténység legtöbb egyháza, az ókatolikus egyházak egy része, a Lutheránus Világszövetség, az anglikán közösség, a mennonita egyházak, a metodista egyházak, a morva egyház, a Mar Thoma Szíriai Egyház, a református egyházak, a Baptista Világszövetség, a pünkösdi egyházak . A római katolikus egyház nem teljes jogú tag, bár megfigyelői státusszal rendelkező küldötteket küld az ülésekre. Jegyzetek
Consiliul Mondial al Bisericilor

Consiliul Mondial al Bisericilor a fost înființat la 23 august 1948 și este de atunci organul central al mișcării ecumenice. Biserica Romano-Catolică nu este membră a Consiliului Mondial al Bisericilor, dar colaborează cu acesta în calitate de observator. Biserica Ortodoxă Română a aderat la Consiliul Mondial al Bisericilor în anul 1961, împreună cu Biserica Evanghelică de Confesiune Augustană din România. Tot în 1961 au aderat la CMB mai multe biserici ortodoxe din spațiul comunist, în frunte cu Biserica Ortodoxă Rusă. Acest fapt a marcat o schimbare de optică a politicii externe sovietice, care s-a folosit de organisme internaționale pentru a-și îmbunătăți propria imagine. Reprezentantul BOR în Consiliul Mondial al Bisericilor în anii 1970 și în anii 1980 a fost mitropolitul Antonie Plămădeală, care la vremea respectivă avea gradul de colonel de Securitate, potrivit mărturiei lui Mircea Dinescu. Înființare Prima inițiativă de a înființa un Consiliu Ecumenic al Bisericilor a venit în anul 1937, însă izbucnirea celui de-al doilea război mondial a amânat punerea în aplicare a acestei inițiative până în anul 1948. Consiliul Mondial al Bisericilor a fost așadar înființat în anul 1948 de către reprezentanții a 147 de biserici. Membri În prezent bisericile membre ale CMB sunt în număr de 349 și provin din mai mult de 110 de țări din toate continentele. Printre acestea se află aproape toate Bisericile Ortodoxe din întreaga lume precum și numeroase Biserici care s-au format pornind de la Reforma protestantă din secolul al XVI-lea (Biserica anglicană, baptistă, luterană, metodistă și reformată) și un mare număr de biserici protestante unite și independente. Note Vezi și Institutul ecumenic de la Bossey Centrul de Cercetare Ecumenică Sibiu Ecumenism Legături externe World Council of Churches http://www.wcc-coe.org/ Arhivat în 17 ianuarie 2006, la Wayback Machine. http://gewaltueberwinden.org[nefuncțională] http://www.wcc-assembly.info/ http://www.eni.ch/
Ekumenski svet cerkva

Ekuménski svèt cerkvá (tudi Svetovni svèt cerkvá) je najvišji organ ekumenskega gibanja, ki povezuje vse krščanske cerkve. Prve pobude za ustanovitev Ekumenskega sveta so se pojavile leta 1937. Zaradi druge svetovne vojne je bil uradno ustanovljen šele 23. avgusta 1948. Ekumenski svet ima sedež v Ženevi (Švica). Svet v ustanovni listini sam sebe opisuje kot bratsko skupnost različnih cerkva, ki po pričevanju Svetega Pisma priznavajo Jezusa Kristusa za Božjega Sina in Odrešenika in si prizadevajo skupaj odgovoriti na božji klic v slavo Boga Očeta, Sina in Svetega Duha. Svet danes združuje skoraj 348 cerkva. Med člani so vse večje protestantske cerkve in večina pravoslavnih cerkva. Rimskokatoliška cerkev ni članica Ekumenskega sveta, pač pa sodeluje kot opazovalka. Tudi Adventistična cerkev ima samo status opazovalke, podobno velja tudi za nekatere binkoštne cerkve. Zunanje povezave Ekumenski svet cerkva Arhivirano 2006-08-29 na Wayback Machine. (v različnih jezikih)
Светски савет цркава

Светски савет цркава (енгл. The World Council of Churches) је међународна екуменска организација, основана 1948. у Амстердаму, у чији састав улази 349 хришћанских цркава. Седиште организације се налази у Женеви, Швајцарска. Светски савет цркава обухвата разне деноминације чијим обједињавањем обухвата око 590 милиона хришћана у око 120 земаља. Римокатоличка црква није члан Савета, већ има својство посматрача. Скупштине Досадашње скупштине: Амстердам (Холандија) 1948. (22. август — 4. септембар) Еванстон (Илиноис, САД) 1954. (15. август — 31. август) Њу Делхи (Индија) 1961. (19. новембар — 5. децембар) Упсала (Шведска) 1968. (4. јули — 20. јули) Најроби (Кенија) 1975. (23. новембар — 10. децембар) Ванкувер (Британска Колумбија, Канада) 1983. (24. јули — 10. август) Канбера (Аустралија) 1992. (7. фебруар — 21. фебруар) Хараре (Зимбабве) 1998. (3. децембар — 14. децембар) Порто Алегре (Рио Гранде до Сул, Бразил) 2006. (14. фебруар — 23. фебруар) Бусан (Јужна Кореја) 2013. (30. октобар — 8. новембар) Чланице Чланице Светског савета цркава, разврстане према хришћанским деноминацијама и времену њиховог настанка тј. издвајања од осталих цркава, са списком њихових епархија које су се прикључиле ССЦ. Светски савет цркава све ове цркве сматра „гранама“ хришћанства тј. „породицама цркава“ које само заједнички чине целину — хришћанство. Православне [1] Оријентално-православне [2] Црква Истока Протестантске Побројане су протестантске конфесије по азбучном реду а не по времену настајања. Остале Литература ССЦ: Породице цркава Спољашње везе Светски савет цркава (језик: енглески) Изјава ССЦ централног комитета из Торонтоа на тему Црква, цркве и Светски савет цркава Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (10. јануар 2007) (језик: енглески) ССЦ: Правда, мир и стварање Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (14. јануар 2009) (језик: енглески) Екуменски институт у Бозеу (језик: енглески) Специјална комисија за питања Православља Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (7. јануар 2009), састављена на 8. скупштини децембра 1998. (језик: енглески) Званична презентација Девете скупштине (језик: енглески)
Kyrkornas världsråd

Kyrkornas världsråd är ett internationellt kristet ekumeniskt organ med 348 medlemsorganisationer (kyrkor och trossamfund) från över hundra länder och med över 500 miljoner medlemmar. Historia Kyrkornas världsråd bildades 1948 genom sammanslagning av tre tidigare organisationer: Life and Work med rötter i ekumeniska mötet i Stockholm 1925, Faith and Order med rötter i mötet i Lausanne 1927 och världsmissionsrådet med rötter i mötet i Edinburgh 1910. Världsförbundet för mellanfolkligt samförstånd genom kyrkosamfunden upplöstes samma år. Tidigare [när?]uppstod spänningar mellan mer progressiva västerländska protestanter och de mer traditionella östortodoxa kyrkorna, som bland annat hanterats genom att beslut numera endast fattas efter konsensus. Generalförsamlingen i Sverige 1968 års generalförsamling hölls i den 4 juli detta år i Uppsala. Jonas Jonson uppgav i en artikel i Upsala Nya Tidning 4 juli 2008 att mötet och dess delegater, främst ungdomsdelegaterna, till följd av tidsandan, Vietnamkriget, medborgarrättsrörelsen och studentrevolter som majrevolten präglades av en radikal syn. Man hade åsikten att rättvisa var möjligt att uppnå, men bara om strukturerna förändrades, en omskrivning för revolution. En natt ockuperade man domkyrkan med krav på att generalförsamlingens slutgudstjänst skulle uppmärksamma kyrkornas tänkta nya radikalitet. Medlemmar De flesta östortodoxa kyrkor är medlemmar, liksom många protestantiska kyrkor. Den romersk-katolska kyrkan är inte medlem, men sänder representanter till organisationens möten. Svenska medlemmar i Kyrkornas världsråd är Svenska kyrkan och Equmeniakyrkan (tidigare Svenska missionskyrkan, Svenska baptistsamfundet och Metodistkyrkan i Sverige). Sveriges kristna råd är även anknutet till Kyrkornas Världsråd. För att erbjudas medlemskap i Kyrkornas världsråd måste en kyrka ha minst 50 000 medlemmar samt erkänna övriga medlemskyrkors dop och att det finns kyrkor även utanför rådet som utgör en del av den sanna världsvida kyrkan. Källor Externa länkar Officiell webbplats
Ancien hôpital de Lausanne

L'ancien hôpital de Lausanne, également appelé Grand hôpital ou Hôpital de la Mercerie, est un bâtiment situé sur le territoire de la commune vaudoise de Lausanne, en Suisse. Histoire Le premier hôpital de Lausanne est fondé en 1282 par l'évêque Guillaume de Champvent. Il est alors dédié à la Vierge Marie et sera agrandi à plusieurs reprises au cours des siècles. L'ancien bâtiment est détruit après l'invasion bernoise et est totalement reconstruit par Rodolphe de Crousaz entre 1766 et 1771 et devient, avec l'Académie et l'Hôtel de ville, l'un des symboles architecturaux de cette période. Il est composé de trois ailes en fer à cheval et est situé à une extrémité de la colline de la Cité. Tout d'abord propriété de la ville de Lausanne, le bâtiment est racheté par le canton en 1806 et sert successivement de prison, puis à nouveau d'hospice et d'hôpital jusqu'en 1875. Il est utilisé dès 1879 comme bâtiment scolaire, dans le cadre du gymnase de la Cité et est inscrit comme bien culturel suisse d'importance nationale. Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la culture suisse Portail de Lausanne
Ancien tribunal de Payerne

L'ancien tribunal de Payerne est un ancien tribunal et un ancien hôtel de ville de la ville vaudoise de Payerne, en Suisse. Histoire La maison a été construite entre 1564 à 1576 à côté de l'abbatiale pour servir d'hôtel de ville. En 1964, à la suite de la construction du nouvel édifice communal. Le bâtiment est inscrit comme bien culturel suisse d'importance nationale. Bâti dans un style Renaissance, il est particulièrement remarquable par les peintures murales exécutées par Humbert Mareschet en 1576 et représentant différentes scènes de justice, parmi lesquelles les histoires de David et Goliath et le jugement de Salomon. Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du canton de Vaud Portail de la culture suisse
Ancien évêché de Lausanne

Ancien évêché de Lausanne (ehemaliger Bischofssitz von Lausanne) ist die Bezeichnung eines historischen Bauwerks in der Schweizer Stadt Lausanne, das im Mittelalter zeitweise als Residenz der Bischöfe von Lausanne diente. Das Gebäude steht am südlichen Ende des Hügels Cité, auf welchem sich der Kern der Altstadt von Lausanne befindet, und direkt neben der Kathedrale Notre-Dame von Lausanne. Die ältesten Bauteile des Gebäudes dürften noch aus dem 11. Jahrhundert stammen, als Bischof Heinrich die neue Bischofsburg errichten liess. Das Gebäude erfuhr einige Umbauten durch die Bischöfe, bis diese ihre Residenz im Jahr 1431 in die grössere Burg Saint-Maire im Nordteil der Cité verlegten. Nach der Eroberung der Waadt durch Bern gelangte der Bau in den Besitz der Stadt Lausanne, die darin im Laufe der Zeit verschiedene Einrichtungen unterbrachte und am Bauwerk manches verändern liess. Das Gebäude diente zeitweise als Gefängnis und später als Gerichtsgebäude und als Schulhaus. 1918 stellte die Stadt das mittelalterliche Haus dem Stadtmuseum Musée historique Lausanne zur Verfügung, das bis heute darin seine Ausstellungen präsentiert. Weblinks Website des Musée historique Lausanne Einzelnachweise