NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Stor-Uttersjön

Stor-Uttersjön är en sjö i Örnsköldsviks kommun i Ångermanland och ingår i Moälvens huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 2,86 kvadratkilometer och ligger 281,1 meter över havet. Stor-Uttersjön ligger i Moälven Natura 2000-område. Sjön avvattnas av vattendraget Utterån. Delavrinningsområde Stor-Uttersjön ingår i det delavrinningsområde (707067-160468) som SMHI kallar för Utloppet av Stor-Uttersjön. Medelhöjden är 316 meter över havet och ytan är 31,61 kvadratkilometer. Räknas de 2 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 50,57 kvadratkilometer. Utterån som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter 76 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (64 procent) och sankmarker (21 procent). Avrinningsområdet har 2,86 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 9 procent. Se även Lista över insjöar i Örnsköldsviks kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Stor-Uttersjön på VISS
Stora Danmark

Stora Danmark ist eine Insel im schwedischen See Ivösjön in der Provinz Skåne län. Die kleine Insel liegt westlich der Nordspitze der größten Insel des Sees, Ivö. Etwas weiter nördlich liegt die Insel Mågeskäret. Die Insel hat einen Durchmesser von etwa 60 Metern und ist bewaldet.
Muzeum Zapałek w Jönköping

Muzeum Zapałek (szw. Tändsticksmuseet) – muzeum przemysłowe znajdujące się w Jönköping na terenie tzw. Tändsticksområdet. Mieści się w drewnianym budynku z 1848 roku. Przedstawia historię szwedzkiego przemysłu zapałczanego i jego światową karierę. Zostało otwarte w 1948 roku. W 2017 roku muzeum zanotowało 30 460 odwiedzających. Historia Produkcję zapałek w Jönköping rozpoczęli w latach 1844–1845 bracia Johan i Carl Lundström. Najpierw wytwarzali zapałki fosforowe, a w 1853 roku, po wynalezieniu przez chemika Gustafa Erika Pascha tzw. zapałek bezpiecznych, rozpoczęli ich produkcję. Johan Lundström, chemik z zawodu, przejął i udoskonalił patent Pascha zastępując niebezpieczny biały fosfor nieszkodliwym, czerwonym. Jego zapałka otrzymała większy patyk, a pudełko – draskę. W 1855 roku bracia Lundström zaprezentowali swoją bezpieczną zapałkę na Wystawie Światowej w Paryżu odnosząc sukces. Sprzedaż zapałek fosforowych została zakazana w Szwecji w 1901 roku, ale ich produkcja trwała do 1920 roku. Do 1917 roku cały szwedzki przemysł zapałczany skupił w swoich rękach przedsiębiorca Ivar Kreuger. W latach 20. XX wieku wkroczył na rynek międzynarodowy zyskując dzięki swojej wiedzy technicznej, innowacjom gospodarczym i szerokiej sieci kontaktów duże zaufanie w świecie biznesu. Jego światową karierę przerwał krach giełdowy w Stanach Zjednoczonych w 1929 roku. 12 marca 1932 roku nie mogąc spłacić zaciągniętych pożyczek popełnił samobójstwo. Jego upadek i światowa recesja gospodarcza dotknęła cały przemysł zapałczany. W 1940 roku fabryka w Jönköping zaprzestała produkcji zapałek, a w 1975 roku cały Tändsticksområdet przejęła gmina Jönköping. Wystawy Fabryka zapałek braci Lundström Lena – los kobiety Praca ręczna i mieszkanie pracownika fabryki zapałek Inżynier Alexander Lagerman Bernard Hay – przemysłowiec Drukarnia etykiet zapałczanych Miejsce pracy mistrza montażu Wahlboma Król zapałek Ivar Kreuger tymczasowe wystawy sztuki pod wspólną nazwą „Made in Sweden” Oprócz tego muzeum oferuje zwiedzanie grupowe, zajęcia dla dzieci oraz możliwość zorganizowania lekcji dla klas szkolnych. Eksponaty Zobacz też Muzeum Produkcji Zapałek w Częstochowie Przypisy
Tändsticksmuseet

Tändsticksmuseet är ett fabriksmuseum i Jönköping. Tändsticksmuseet sägs vara det enda i världen som har tändstickor som huvudtema. Det är beläget på Tändsticksgränd i den byggnad som från 1848 inrymde Jönköpings första tändsticksfabrik. Maskiner och produkter visas och människorna bakom produkten levandegörs, bland annat med hjälp av bildspel. Tändsticksaskar och -etiketter, affischer och böcker hjälper till att föra besökaren tillbaka till tändsticksindustrins storhetstid, en intressant resa från mitten av 1800-talet fram till modern tid. Källor Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Tändsticksmuseet. Tändsticksmuseets webbplats
Rånträsket

Rånträsket is een meer in Zweden. Het meer ligt in de gemeente Luleå ten noorden van tätort Råneå. Het meer wordt gevoed door de Råneälven, die ook het meer afwatert. Het meer wordt door drie eilanden van de rivier gescheiden, die in elkaars verlengde liggen en soms bij laag water aan elkaar groeien: Längholmen, Degerholmen en Kullen
Styggforsen

Der Styggforsen ist ein Wasserfall nahe der Ortschaft Boda in der schwedischen Gemeinde Rättvik in Dalarna. Die Fallhöhe des Wasserfalls beträgt 36 m. Der Wasserfall liegt in einem 12,32 ha großen Naturreservat. Am Unterlauf des Wasserfalls existieren interessante geologische Formationen, die sich aufgrund eines Meteoriteneinschlages am heutigen Siljan-See vor etwa 360 Millionen Jahren bildeten. Ebenfalls am Fuße des Wasserfalls befindet sich eine kleine Höhle, die den Namen „Troll-Loch“ trägt. Die Gegend um den Wasserfall wurde industriell genutzt, hauptsächlich für Mühlen verschiedener Art. Eine restaurierte Zementmühle veranschaulicht die Arbeitsweise in der vorindustriellen Zeit. Weblinks Faltblatt des Länsstyrelsen (Schwedisch, PDF (832 kB))
Styggforsen

Styggforsen is a waterfall and a nature reserve located in Dalarna County, Sweden. It is part of the European Union-wide Natura 2000 network. Geography The waterfall is located in the village of Boda, 20 kilometres north of Rättvik. It lies at the eastern edge of the Siljan Ring, a prehistoric impact crater formed 377 million years ago during the Devonian period. This crater was created when a bolide, estimated to be about 4 kilometres in diameter and traveling at around 100,000 kilometres per hour, struck the Earth's surface. The impact caused a significant vertical realignment of the horizontal rock strata and created a bedrock depression, resulting in many of the geological features present today, such as Lake Siljan to the southwest and Styggforsen itself. The Styggforsån river is interrupted by the 36-meter-high Styggforsen waterfall, which is composed of a column of Ordovician limestone. The waterfall's base meets a dike of brecciated quartz believed to predate the impact event. This site is popular with tourists and features a circular path about one kilometre long that leads to a cave called Troll Hole. During the summer, a cafe is open, and there is an information centre nearby. Flora and fauna In 1979, a nature reserve of approximately 12 hectares was established around the waterfall, and in 2005, it was incorporated into the Natura 2000 network. The area's moist climate supports a diverse range of lichens, mosses, and plants, including the rare orchid Epipactis atrorubens, Additionally, it provides a habitat for many insect species, including Venusia cambrica, Hyloicus pinastri, and Epirrhoe alternata. Within the nature reserve, picking flowers and any activities that could affect the environment are strictly prohibited. Trivia Ingmar Bergman's 1960 film, The Virgin Spring, used Styggforsen as one of its locations. See also List of waterfalls References
Styggforsen

Styggforsen – wodospad w regionie Dalarna w Szwecji. Styggforsen zlokalizowany jest na wschodnim skraju krateru uderzeniowego Siljan, powstałego 377 mln lat temu. U stóp wodospadu znajduje się grota Trollhålet. W 1979 roku wokół wodospadu utworzono rezerwat przyrody o powierzchni ok. 12 ha. Rezerwat ten w 2005 roku włączono do sieci Natura 2000. Styggforsen pojawił się w filmie Źródło reżyserii Ingmara Bergmana. Przypisy
Styggforsen

Styggforsen ett vattenfall i Styggforsån norr om Rättvik (Boda) i Dalarna. Fallet är 36 meter högt och bildar en djup klyfta i berggrunden. Ingmar Bergmans film Jungfrukällan spelades in vid fallet. Vid fallets fot finns en grotta, "Trollhålet". 1996 bildades ett naturreservat på 12 hektar kring fallet. Reservatet ingår i Natura 2000. Förutom geologiska värden innehåller reservatet naturvärden i form av lavar, mossor och vissa insekter som gynnas av den fuktiga miljön. På den brantåsbildning som kallas Getryggen växer den sällsynta orkidén purpurknipprot. Andra sällsynta växter som finns är dvärghäxört, skuggviol och spindelblomster. En promenadstig leder från parkeringen runt fallet och förbi "Trollhålet". Vid parkeringen finns också en kaffestuga med servering sommartid. Bilder Källor Styggforsen - Länsstyrelsen i Dalarna
Värmdö-Evlinge

Värmdö-Evlinge är en ort i Värmdö kommun. Från 2015 ingår bebyggelsen i tätorten Kopparmora. Evlinge är från början ett sommarstugeområde ifrån 1950-talet med totalt 330 fastigheter. Befolkningsutveckling Samhället All mark och allt vatten inom Evlinge tomtområde som inte är privat tomtmark ägs av Värmdö-Evlinge fastighetsägareförening. Ytan uppgår till cirka 1 400 000 m² och innefattar bland annat fotbollsplan, "midsommaräng", sex båthamnar, båtvarv, två badstränder, en badholme samt två andra holmar. Se även Värmdö socken Noter
Västerledskyrkan, Enköping

Västerledskyrkan är en kyrka i centrala Enköping, som invigdes första advent 1980. Den är den främsta gudstjänstlokalen för Västerledskyrkans församling (tidigare Tomasförsamlingen). Kyrkan byggdes av Enköpings missionsskyrka, som sedan 2001 är ansluten till samfundet Equmeniakyrkan. Källor
Nederluleå Church

Nederluleå Church (Swedish: Nederluleå kyrka) is a medieval Church of Sweden parish church in Gammelstaden near Luleå in Norrbotten County, Sweden. It belongs to the Diocese of Luleå. The church is the largest medieval church in the Swedish land of Norrland. It forms a part of the UNESCO World Heritage Site Gammelstad Church Town. History The presently visible stone church was probably preceded by a wooden chapel. Construction of the stone church started in the 15th century and continued into the early 16th century. The church was however inaugurated already in 1492, by Jakob Ulvsson, Archbishop of Uppsala. Arrowslits preserved in the church indicate that apart from its religious use, it also served a defensive purpose. The church remained largely unchanged until the 18th century. In 1745 the medieval frescos were painted over, and during the same decade the windows were enlarged. In 1776-78 the church was painted red, externally, a new entrance was made and more windows added. In 1848 the windows were altered, again. Successive changes to the interior, with old furnishings removed and new added, have also been carried out since the 18th century. During a renovation in 1909 the medieval frescos were uncovered again and the choir portal regained its original appearance, which had been altered during the 18th century. Additional renovations have been carried out in 1936, 1954 and 1969–71. The free-standing bell tower dates from 1851 and replaced an earlier, wooden bell tower. The two bells date from 1554 and 1684, but have both been re-cast in later times. Scenes from television series En hederlig jul med Knyckertz were filmed in the church. Architecture The church is built of fieldstone (consisting of about 40 types of rock), with details made of brick. The roof is made of shake, as was the original roof. The church is surrounded by a wall in which two lychgates are preserved. Inside, the church is a vaulted single-nave church with a choir of the same height as the nave. A sacristy protrudes from the northern façade, and a church porch from the southern. The vaults are decorated with frescos, probably made by a pupil of Albertus Pictor. Among the church furnishings, the altarpiece is the most noteworthy. It dates from circa 1520 and was made in Antwerp. Its central part contains intricately carved figures depicting the Passion of Christ. The altarpiece is one of the finest of its kind in Sweden. The congregation is supposed to have paid the sum of 900 silver marks, in cash, for the altarpiece – a great sum for the mostly peasant congregation. Among other furnishings, the triumphal cross and the marble baptismal font date from the late Middle Ages. The richly carved pulpit dates from 1712. Some of the pews are medieval, while some were at least elaborated in 1749. The organ dates from 1971. See also Church frescos in Sweden References External links Media related to Nederluleå Church at Wikimedia Commons
Église Nederluleå

L'église Nederluleå (suédois : Nederluleå kyrka) est une église luthérienne médiévale à Gammelstad près de Luleå dans le comté de Norrbotten en Suède. Elle appartient au Diocèse de Luleå. L'église est la plus grande église médiévale dans la région historique de Norrland. Elle fait partie de la ville-église de Gammelstad inscrite au patrimoine mondial de l'UNESCO . L'histoire L'église en pierre actuelle a probablement été précédée par une chapelle en bois. La construction de l'église en pierre a commencé au XVe siècle et s'est poursuivie en début du XVIe siècle. L'église a cependant été inaugurée en 1492, par Jakob Ulvsson, archevêque d'Uppsala. Des meurtrières conservées dans l'église indiquent que, en dehors de son utilisation religieuse, il a également servi un but défensif. L'église est restée largement inchangée jusqu'au XVIIIe siècle. En 1745, les fresques médiévales ont été peintes, et au cours de la même décennie, les fenêtres ont été agrandies. Entre 1776 et 1778, l'église a été peinte en rouge, à l'extérieur, une nouvelle entrée a été faite et plusieurs fenêtres ajoutées. En 1848, les fenêtres ont été changées, encore une fois. Des modifications successives à l'intérieur, avec de vieux meubles supprimés et les nouveaux ajoutés, ont également été menées depuis le XVIIIe siècle. Lors d'une rénovation en 1909, les fresques médiévales ont été découvertes à nouveau et le chœur portail a retrouvé son aspect d'origine, qui avait été modifié au cours du XVIIIe siècle. Des rénovations supplémentaires ont été effectuées en 1936, en 1954 et en 1969-71. Le clocher-tour datant de 1851, précède une tour initiale en bois. Les deux cloches datent de 1554 et 1684, mais ont été refondues plus tard. Architecture L'église est construite en pierres composée d'environ 40 types de roche), avec des détails en brique. Le toit est fait de bardeau, comme le toit d'origine. L'église est entourée par un mur où deux porches de cimetière sont conservés. À l'intérieur, l'église est constituée d'une seule nef avec un chœur de même hauteur. Une sacristie est en saillie sur la façade nord, et un porche est en avancée en façade sud. Les voûtes sont décorées de fresques, probablement faites par un élève d'Albertus Pictor. Parmi le mobilier de l'église, le retable est le plus remarquable. Il remonte vers 1520 et a été faite à Anvers. Sa partie centrale contient des personnages finement sculptés représentant la Passion du Christ. Le retable est l'un des meilleurs de son genre en Suède. La congrégation est censée avoir payé la somme de 900 marks, en espèces, pour le retable de l'autel – une somme considérable pour la congrégation essentiellement paysanne. Parmi les autres meubles, le triomphe de la croix et le marbre fonts baptismaux datent de la fin du Moyen Âge. La chaire en bois richement sculpté date de 1712. Certains bancs sont médiévaux, tandis que d'autres ont été modifiés en 1749. L'orgue date de 1971. Voir aussi Les fresques de l'église de Suède Références Liens externes Portail de la Suède Portail de l’architecture chrétienne
Chiesa di Nederluleå

La chiesa di Nederluleå (in svedese Nederluleå kyrka) è una chiesa luterana del comune di Luleå, in Svezia, attorno a cui si sviluppa il villaggio parrocchiale di Gammelstad, dichiarato patrimonio dell'umanità. Appartenente alla diocesi di Luleå, è la più grande chiesa medievale della regione del Norrland. Storia La chiesa di pietra attualmente visibile era probabilmente preceduta da una cappella di legno. La costruzione della chiesa in pietra iniziò nel XV secolo e proseguì fino all'inizio del XVI secolo. La chiesa fu però inaugurata già nel 1492, da Jakob Ulvsson, arcivescovo di Uppsala. Le balestriere conservate nella chiesa indicano che, oltre al suo uso religioso, aveva anche uno scopo difensivo. La chiesa rimase in gran parte invariata fino al XVIII secolo. Nel 1745 furono dipinti gli affreschi medievali, e durante lo stesso decennio vennero ingrandite le finestre. Nel 1776-78 la chiesa fu verniciata di rosso, esternamente, e furono aggiunti un nuovo ingresso e più finestre. Nel 1848 le finestre sono state alterate di nuovo. Le modifiche successive agli interni, con mobili antichi rimossi e nuovi aggiunti, sono state portate avanti fin dal XVIII secolo. Durante una ristrutturazione nel 1909, gli affreschi medievali furono nuovamente scoperti e il portale del coro ha ripreso l'aspetto originario, che era stato alterato nel corso del XVIII secolo. Altri lavori di ristrutturazione sono stati effettuati nel 1936, nel 1954 e nel 1969-1971. La torre campanaria, a sé stante, risale al 1851 e sostituì un precedente campanile di legno. Le due campane risalgono al 1554 e al 1684, ma sono state entrambe sostituite in seguito. Architettura La chiesa è costruita in pietra, usando circa 40 tipi diversi di roccia, con dettagli in mattoni. Il tetto è fatto in legno, così com'era il tetto originale. La chiesa è circondata da un muro in cui sono conservati due lychgate. All'interno, la chiesa è a una navata con volta, con un coro della stessa altezza della navata. Una sacrestia si protende dalla facciata nord e un portico da quella sud. Le volte sono decorate con affreschi, probabilmente fatti da un allievo di Albertus Pictor. Tra gli arredi della chiesa, la pala d'altare è la più notevole: risale intorno al 1520 e fu realizzata ad Anversa. La sua parte centrale contiene figure intricate intagliate che raffigurano la Passione di Cristo. La pala d'altare è uno dei migliori del suo genere in Svezia. Si suppone che la congregazione abbia pagato la somma di 900 segni d'argento, in denaro, per la pala d'altare - una grande somma per una congregazione per lo più contadina. Tra gli altri arredi, il crocifisso e il fonte battesimale in marmo risalgono al tardo Medioevo. Il pulpito riccamente scolpito risale al 1712. Alcuni dei banchi sono medievali, mentre altri sono stati almeno modificati nel 1749. L'organo risale al 1971. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Nederluleå
Nederluleå kyrka

Nederluleå kyrka är en kyrkobyggnad i Gammelstads kyrkstad i Gammelstad 10 kilometer nordväst om Luleå. Den är församlingskyrka i Nederluleå församling i Luleå stift. Kyrkan är byggd på 1400-talet och ingår i Unescos världsarv Gammelstads kyrkstad. Kyrkobyggnad Redan 1339 stod här sannolikt ett träkapell. De äldsta partierna i den nuvarande kyrkan, som är av natursten och Norrlands största medeltidskyrka, härrör från 1400-talet. Den omges av en bogårdsmur med två medeltida stigluckor. Utanför kyrkans västgavel reser sig det fristående klocktornet från 1851 på vilket kan läsas texten DEO GLORIA. Kyrkans mått är 48 meter i längd, 16 meter i bredd och en invändig höjd på 12 meter. Till en början täckte man långhuset med en öppen takstol, en sådan som finns i vissa norska kyrkor än idag. Först på 1480-talet slog man valven. Altarskåpet, med sitt myller av träfigurer som berättar om Kristi lidandes historia, är ett av landets finaste. Det byggdes i Antwerpen omkring 1520 och kostade 900 mark silver, en jättesumma som lulebönderna uppges ha betalat kontant. Det var en mycket stor summa och vittnar om traktens rikedom under denna tid. Predikstolen och minnestavlorna har en tydlig karolinsk 1700-talsprägel (Bottnisk barock) och träarbetena är utförda av Nils Jacobsson Fluur 1712. Orgel Omkring 1662 sattes ett orgelverk upp i kyrkan med 7 stämmor. Orgeln är omkring 1773 förlorad. Kyrkans orgel är byggd av Grönlunds orgelbyggeri AB i Gammelstad 1971 och har 55 stämmor. Diskografi Inspelningar av musik framförd på kyrkans orglar. Orgeln i Nederluleå kyrka 20 år. MC. NLMC 9112. 1991. Pro organo pleno / Sundman, Ulf, orgel. LP. Opus 3 8009. 1980. Historia Kyrkan byggdes på 1400-talet. Muralmålningarna lär ha utförts av Albertus Pictors verkstad i slutet av det århundradet. Enligt traditionen invigdes kyrkan av ärkebiskop Jacob Ulfsson på Aposteln Petri dag 29 juni 1492. Kyrkans skyddshelgon är Aposteln Petrus. Kyrkscenerna i SVT:s julkalender En hederlig jul med Knyckertz från 2021 spelades in i kyrkan. Galleri Källor Världsarvet Gammelstads kyrkstad Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Noter Vidare läsning Bonnier, Ann Catherine; Hägg, Göran; Sjöström, Ingrid (2008). Svenska kyrkor : en historisk reseguide. Stockholm: Medström. sid. 438-439. Libris 10867351. ISBN 978-91-7329-015-9 Flodin, Barbro (1998). Nederluleå kyrka : Norrbotten. Sveriges kyrkor ; 223. Norrbotten. Stockholm: Riksantikvarieämbetet. Libris 19512931. http://kulturarvsdata.se/raa/samla/html/7068 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Nederluleå kyrka.
Gammplatsens naturreservat

Gammplatsens naturreservat ligger inom rekreationsområdet Gammplatsen beläget på en halvö i Umeälven inom Lycksele kommun. Naturreservat återfinns på den nordvästra delen av halvön, inom fornminnesområde. Det omfattar 7 hektar och bildades 1971, med hänvisning till områdets storväxta tallar av urskogskaraktär och dess möjlighet att bedriva genetiska studier i. Referenser naturreservatet Länsstyrelsen Västerbotten
Farstabron

Farstabron är en högbro för vägtrafik på länsväg 222 (Värmdöleden). Bron anlades i början på 1980-talet och invigdes 1985 samtidigt med motortrafikleden mellan trafikplatserna Insjön i Nacka kommun och Mölnvik i Värmdö kommun. Beskrivning Farstabron spänner i en svag kurva över Farstaviken som här har en bredd av 210 meter. Bron är en betongkonstruktion i tre spann, som vilar på två dubbla, skivformade bropelare. Mellersta spannet är 210 meter lång, vilket motsvarar farledens bredd. Brons totala längd är cirka 420 meter och bredden är 15 meter. Den segelfria höjden är 22 meter. Bron har tre körfält, varav två för västergående trafik och ett för östergående. Högsta tillåtna hastighet på bron är 80 km/h. Farstabron är den första fasta broförbindelsen som byggdes över Farstaviken. Innan dess fick man ta Värmdövägen genom Gustavsberg. Fram till 1860-talet existerade även en flottbro som passerade viken vid torpet Farstabro och Farstabrohål. Här låg även en krog. Bilder Källor Slottshyllan: En bygd med spännande kulturhistoria. Eniro sjökort Trafikverket Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Farstabron.﻿