NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Stabkirche Skaga

Die Stabkirche Staga ist der Nachbau einer Stabkirche in der Gemeinde Karlsborg in der schwedischen Provinz Västra Götalands län. Geschichte Der erste Vorgängerbau der Stabkirche entstand um 1130. Im Jahr 1826 wurde der Bau, trotz des Protestes der Einwohner, nachdem der Gottesdienst in der Kirche seit 1779 verboten worden war, abgerissen. Hauptgrund für den Abriss war, neben dem desolaten Zustand des Kirchengebäudes, die Bekämpfung von heidnischen Traditionen, die immer noch stark in der Gesellschaft verwurzelt waren. So wurden immer wieder Opfergaben an einem Brunnen nahe der Kirche niedergelegt, was noch auf die Zeit vor der Christianisierung zurückging. Nachdem im Jahr 1955 ein Verein zur Rekonstruktion der Kirche gegründet worden war, konnte die Kirche im Jahr 1960 eingeweiht werden. Beim Wiederaufbau konnte auf Zeichnungen aus der Zeit vor dem Abriss und die von den Gemeindemitgliedern geretteten Ausstattungsstücke zurückgegriffen werden. Im Januar 2000 brannte die Stabkirche bis auf das Fundament ab. Der heutige Bau wurde im Sommer 2001 vom damaligen Bischof von Skara Lars-Göran Lönnermark eingeweiht. Beschreibung Die Stabkirche Skaga ist eine Stabkirche, die dem sogenannten Haltdalentyp, benannt nach der Stabkirche Haltdalen, zuzuordnen ist. Sie wurde ohne innere Stäbe errichtet und besteht aus einem rechteckigen Langschiff und einem kurzem Chor ohne Apsis. Beim Wiederaufbau im Jahr 2001 wurde zudem eine kleine Vorhalle errichtet. In den Außenwänden der Kirche befinden sich mehrere quadratische Fenster. Die Kanzel der Kirche wurde aus einem einzigen Baumstamm geschnitzt. Legende Zu der Stabkirche Skaga existieren mehrere Legende. Einer Legende nach, wurde die Kirche an dem Ort errichtet, an dem dem Ramunder der Böse, der vor allem durch die schwedische Sage Ramunder hin Onde bekannt ist, seine schwangere Tochter Skaga im Wald aussetzte, um sie den Tieren zum Fraß vorzuwerfen, was diese überlebte. Anschließend habe sie, nach ihrer Taufe, die Stabkirche errichtet. Einer anderen Legende nach, sei die Stabkirche nach der Dezimierung der Bevölkerung durch die Pest in Vergessen geraten und anschließend durch einen Jäger wiederentdeckt worden und dabei kaum noch als solche wieder zu erkennen gewesen. Weblinks Einzelnachweise
Skaga stavkyrka

Skaga stavkyrka är en kyrkobyggnad i Undenäs församling i Skara stift. Den ligger i Karlsborgs kommun. Historia Den första stavkyrkan på platsen uppfördes någon gång kring 1137. Det finns flera sägner kring denna kyrka, exempelvis om att vikingahövdingen Ramunders dotter Skaga lät bygga kyrkan åt sin make. Det man vet säkert är, att vid den källa som finns här, hade det under hednisk tid uppstått en kultplats och det var därför naturligt att man senare byggde en kyrka där.[källa behövs] Kyrkan var en av Sveriges fåtaliga stavkyrkor och var församlingskyrka i Skagens kapellförsamling. Den revs 1826 för att få hejd på den offerkult[källa behövs] som uppstått på platsen. En rekonstruktion av medeltidskyrkan uppfördes 1957–58 efter arkitekt Erik Lundbergs ritningar och med hjälp av de gamla beskrivningarna av kyrkan som fanns bevarade. Skaga stavkyrka invigdes 1960. Den 2 januari 2000 eldhärjades dock kyrkan, som brann ner till grunden. Rekonstruktionen återuppfördes och invigdes i juni 2001 av biskop Lars-Göran Lönnermark. Kyrkobyggnaden Kyrkan består av ett rektangulärt långhus orienterat sydväst-nordost. Vid nordöstra kortsidan finns ett rakt avslutat kor som är lägre och smalare än långhuset. Vid sydöstra långsidan finns ett kvadratiskt vapenhus. Nuvarande klockstapel är uppförd 1957 efter ritningar av Erik Lundberg. Stapeln står på samma plats som den gamla från 1786. Planformen är rektangulär och väggarna smalnar av uppåt. Klockstapelns pyramidformade tak är klätt med kluvna och tjärade takspån. Referenser Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Riksantikvarieämbetet om klockstapeln Fotevikens museum om stavkyrkan Skagagården om stavkyrkan Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Skaga stavkyrka.
Skinnskattebergs kyrka

Skinnskattebergs kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Skinnskatteberg med Hed och Gunnilbo församling i Västerås stift. Kyrkan ligger i nära anslutning till Skinnskattebergs bruksherrgård, centralt i dagens tätort, två mil söder om Fagersta. Kyrkplatsen och den gamla bruksmiljön ingår i ett område av riksintresse för kulturmiljövården. Kyrkobyggnaden Skinnskattebergs kyrka ligger på en höjd som kallas Kyrkberget. På platsen har funnits två föregångare, den första ett kapell byggd i trä omkring 1490, alternativt 1540 (visitationsprotokollens uppgifter skiljer sig). Sedan Skinnskatteberg bildat egen socken byggdes en större träkyrka 1579. I mitten av 1800-talet var den i dåligt skick, dessutom för liten för den växande folkmängden. Vid sockenstämma i oktober 1853 bestämdes att en ny kyrka skulle byggas. Den regionalt verksamme arkitekten Pehr Johan Ekman fick uppdraget. Grunden till Skinnskattebergs nuvarande kyrka lades år 1858, varefter murning pågick till hösten 1863. Följande år täcktes yttertaken med engelskt skiffer. Kyrkans arkitekt Per Johan Ekman kombinerade ett historiserande formspråk med moderna byggmetoder. Kyrkorummets stjärnvalv med trästomme var en innovation. Invigningen skedde midsommardagen 24 juni 1866 av biskop Christian Eric Fahlcrantz biträdd av domkyrkosysslomannen Hanngren och assisterad av 5 präster. Biskopinnan Fahlcrantz sjöng även en aria ur Årstiderna. Den senaste stora omgestaltningen skedde 1972, efter handlingar upprättade av arkitekt Claes Laurent. På nylagda kalkstensgolv byggdes dagens fristående, murade altare och en flyttbar altarring. En altartavla borttogs. Bakomvarande korfönster, som varit igensatt, togs åter upp och rutor med glas färgat i blå och rosa nyanser. Följaktligen avfärgades valven svagt rosa och väggarna svagt blå. Senaste utvändiga renoveringen genomfördes 1991. Kyrkorummet täcks av putsade stjärnvalv, med stommar av trä. Ursprungligt golv av sexkantigt tegel ligger i mitt- och sidogångar, liksom i långhusets främre del. Uppe på västra läktaren höjer sig fasaden till en Setterquist-orgel från 1866. Prästgården utgörs av ett bostadshus i timmer klädd med gul locklistpanel, uppfört 1804. Kantorsbostaden, ett timrat hus med faluröd locklistpanel, uppfördes samma år. Inventarier Dopfunten tillverkades av mässing 1684 och är en gåva av Lars Nilsson i Godkärra. Tillhörande dopskål av silver är från 1782. En tennskål är från 1700-talet. Orgel 1866 byggdes en orgel av Erik Adolf Setterquist, Örebro, med 16 stämmor. Bilder Referenser Noter Tryckta källor Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. sid. 290. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 Webbkällor Skinnskatteberg med Hed och Gunnilbo församling Västmanlands kommuner och landsting Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Kulturhistorisk karakterisering, se https://www.svenskakyrkan.se/default.aspx?id=931286 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Skinnskattebergs kyrka.
Skogsvallen (Luleå)

Skogsvallen is een multifunctioneel stadion in de Zweedse stad Luleå. Het heeft een capaciteit van 5.000 toeschouwers en beschikt over een speelveld van kunstgras. Deze werd aangelegd in 2008. Tevens beschikt het stadion over een atletiekbaan, die om het speelveld heen ligt. Het stadion is de thuishaven van IFK Luleå, die in 1971 actief was in de Allsvenskan. In dat jaar haalde de voetbalclub maar 14 punten en moest daardoor weer degraderen naar de tweede divisie. Er werd tevens een interlandwedstrijd gespeeld in het stadion. Interlands Bijgewerkt t/m 3 januari 2014.
Nyabvallen

Nyabvallen (do 2019 roku Skogsvallen) – wielofunkcyjny stadion w mieście Luleå, w Szwecji. Obiekt może pomieścić 5000 widzów. Swoje spotkania rozgrywają na nim piłkarze klubu IFK Luleå. Na stadionie rozegrano jedno spotkanie seniorskich piłkarskich reprezentacji narodowych, 22 sierpnia 1965 roku na tym obiekcie w ramach Mistrzostw Nordyckich zagrały ze sobą drużyny Szwecji i Finlandii (2:2). W sezonie 1971 grający na tym obiekcie piłkarze klubu IFK Luleå występowali w Allsvenskan. Luleå jest jak dotąd najbardziej na północ wysuniętym miastem w Szwecji, które gościło rozgrywki piłkarskie na najwyższym poziomie ligowym. Od 1 stycznia 2020 roku, po podpisaniu umowy sponsorskiej z firmą NYAB, obiekt nosi nazwę Nyabvallen (wcześniej stadion nazywany był Skogsvallen). Przypisy
Nyabvallen

Nyabvallen, tidigare Skogsvallen, är Luleå kommuns representationsarena och huvudarena för fotboll. Här spelade IFK Luleå sina hemmamatcher under den enda säsongen de varit i Allsvenskan, 1971. Arena invigdes år 1957. Sedan mitten av 2008 är konstgräs underlaget på Nyabvallen. Planen omgärdas även av löparbanor, kastringar och längdhoppsgrop för friidrottsutövning. Notervärda personer som spelat på arenan Kevin Keegan gjorde sitt första mål i Liverpools A-lags tröja på Skogsvallen, den 27 maj 1971. Liverpool var på Sverigeturné, och spelade några matcher mot norrländska lag. Svenska landslaget i fotboll har spelat en vänskapslandskamp på Skogsvallen 1965. Man spelade 2-2 mot Finland i en match där Ove Kindvall landslagsdebuterade. Noterbart är att författaren Björn Ranelid gjorde sin första och enda A-lagsmatch med Malmö FF på Skogsvallen i en cupmatch mot IFK Luleå. Marko Nikolic gjorde sitt första mål i AIK's A-lag på Skogsvallen den 20 augusti 2014, i en cupmatch mot IFK Luleå. Källor
Skrapan, Västerås

Skrapan ("The Scraper") is the commonly used name for the only skyscraper building in Västerås, Sweden. The building is 81 meters tall and was constructed from 1988 to 1990. At the top of the building is a bar called Skybar with a good view of lake Mälaren. After the construction in 1990, it was the third tallest building in Sweden. Currently, it is the fourteenth tallest building in the country. References
Skrapan (Västerås)

Skrapan is een wolkenkrabber in de Zweedse gemeente Västerås aan het Mälarmeer zo'n 100 kilometer ten westen van Stockholm. Het gebouw is 81 meter hoog en 93 meter inclusief antennes. Het telt 25 verdiepingen (27 inclusief parkeergarage in de kelder). De bouw begon in 1988 en het gebouw werd opgeleverd in 1990. Het gebouw is het negende hoogste gebouw van Zweden. Medio 2012 besloot men het winkelcentrum om te bouwen tot kantoorruimten vanwege de lage huur die de winkels opleverden. Evenementen in het gebouw Op 9 mei 2010 vestigde avonturier Tony Berglund het wereldrecord verticaal lopen door 100 meter langs het gebouw te lopen in 34,75 seconden. Op 1 juli 2011 werd een traploopwedstrijd gehouden waarbij de snelste deelnemer de 25 verdiepingen liep in 2 minuten en 5 seconden. Op 25 mei 2013 vond een Zweedse Electronic sport evenement plaats in het gebouw met als eerste prijs 100.000 Zweedse kronen. Zie ook Lijst van hoogste gebouwen van Zweden Foto's
Skrapan, Västerås

Skrapan är ett höghus i centrala Västerås, ritat av Boris Culjat. Det började byggas 1988 och stod helt klart 1990. Det är 81 meter högt och har 25 våningar (27 om man räknar med p-huset i källaren) och är idag Västerås näst högsta byggnad och Sveriges 8:e högsta höghus / 24:e högsta byggnad. Byggnaden rymmer hotell, restauranger och bar samt mataffär, kontor, parkeringshus med 300 p-platser, lägenheter och studentlägenheter. I mitten av 2012 beslutades att den dåvarande gallerian skulle byggas om till kontorslokaler på grund av låg hyresbeläggning. Hotell, restauranger och liknande i Skrapan Best Western Plus Hotel Plaza – hotell ICA Skrapan – dagligvarubutik (på markplan, ingång även utifrån) Sky Spa– spa på våning 23 McDonald's – snabbmatsrestaurang (på markplan, ingång även utifrån) Sky Bar – skybar på våning 24 Evenemang i Skrapan Den 9 maj 2010 satte den svenske äventyraren Tony Berglund världsrekord i Vertical Run då han sprang 100 meter nedför Skrapan plus en tillfällig påbyggnad på Skrapans tak på tiden 34,76 sekunder . Den 1 juli 2011 arrangerades en trapptävling, "Du Kan Run", i Skrapan . Den snabbaste tog sig uppför de 25 våningarna på tiden 2 minuter och 5 sekunder . Den 25 maj 2013 hölls en esportturnering, Svenska e-sportcupen, i Skrapan. Den totala prissumman var 100 000 kronor. Den 25 januari 2018 arrangerades Västerås Vertical Kilometer för fjärde gången av Westeros Trail Running Society. Löparna sprang upp till 25:e våningen 15 gånger sammanlagt och fick på så sätt ihop 1000 höjdmeter. Den 5-14 december 2019 arrangerades "Skrapan 144 timmar" av Westeros Trail Running Society i syfte att samla in pengar till Musikhjälpen. Under de 144 timmar som arrangemanget pågick sprang ungefär 600 löpare tillsammans uppför trapporna 10115 gånger (ca 700 000 höjdmeter). Arrangemanget bidrog till att samla in över 123 000 kronor till Musikhjälpen. Referenser Noter Övriga källor Vlt.se - Historien om Skrapan Vlt.se - Galleria försvinner
Fjäderholmarna

Fjäderholmarna er en øgruppe, syd for Lidingö, som er en del af Lidingö kommun i Stockholms län i Sverige. De ligger knap en kilometer øst for Djurgården i Stockholm. Øgruppen nås med regulære bådforbindelser fra Nybrokajen, Slussen, Ropsten og Nacka Strand. Fra Nybrokajen er turen på ca. 20 minutter. Fjäderholmarna består af fire større holme; Stora Fjäderholmen, Ängsholmen, Libertas og Rövarns holme samt et antal mindre skær. Naturbeskyttelse Siden 1995 har Fjäderholmarna været en del af Nationalstadsparken Stockholm-Solna og er dens østligste del. Øarne Libertas og Rövarns holme samt de mindre skær rundt om disse har siden 1982 været er fuglebeskyttelsesområde, med med adgangsforbud i yngletiden. Eksterne kilder og henvisninger Fjäderholmarna Arkiveret 4. juli 2011 hos Wayback Machine Kort over Stora Fjäderholmen Arkiveret 27. juli 2008 hos Wayback Machine Fjäderholmslinjen, båttider till ön. Arkiveret 25. december 2011 hos Wayback Machine
Fjäderholmarna

Die Fjäderholmarna sind eine kleine Inselgruppe in den Stockholmer Schären, sie gehören zur Gemeinde Lidingö und sind in zwanzigminütiger Bootsfahrt von Stockholms Zentrum aus zu erreichen. Die Inselgruppe besteht aus vier Inseln: Stora Fjäderholmen, Ängsholmen, Libertas und Rövarns holme (Räuberinsel) oder Lillholmen. Schon 1381 wurde der Name in einem Kaufdokument erwähnt, da hieß es Fierdholmarna, was ungefähr „Inseln im Fjord“ bedeutet. Hier gab es auch, wie auf vielen Inseln der Schären, Ausschank von selbst gebrannten alkoholhaltigen Getränken, für die Fischer auf dem Weg nach Stockholm und für die Stockholmer, die einen billigen Tropfen kaufen wollten. Es wurden Gratisboote eingesetzt und um 1870 verkaufte man ca. 1,5 Millionen Kannen Branntwein pro Jahr (1 Kanne = 2,6 Liter). Es kam schließlich zu einem regelrechten „Sprit-Krieg“. Von 1940 bis 1985 waren die Inseln militärisches Sperrgebiet und durften nicht von Unbefugten betreten werden. Heute geht es dort friedlicher zu, die Inseln sind immer noch ein beliebtes Ausflugsziel, weil sie leicht mit den Touristenbooten erreichbar sind. Auf Stora Fjäderholmen, der Hauptinsel, gibt es verschiedene kunsthandwerkliche Betriebe, ein Museum, ein Theater und mehrere Restaurants. Der denkmalgeschützte Leuchtturm Libertus fyr befindet sich auf Libertas. Seit 1995 ist Fjäderholmarna der östlichste Außenposten des ersten Nationalstadtparks der Welt, des Ekoparken. Weblinks Fjäderholmarna, offizielle Homepage Karte über Stora Fäderholmen
Fjäderholmarna

The Fjäderholmarna (English: Feather Islands) are a group of small islands in the Stockholm archipelago close to downtown Stockholm, Sweden. The Fjäderholmarna consist of the four named islands of Stora Fjäderholmen, Ängsholmen, Libertas and Rövarns Holme, together with a number of smaller islets. The Fjäderholmarna are located within the municipality of Lidingö, and are administered as part of the Royal National City Park. Stora Fjäderholmen can be reached by regular boat services from various locations in central Stockholm, with a voyage duration of about 20 minutes. The island is home to a number of craft workshops and stores, as well as several restaurants and cafes. References External links Media related to Fjäderholmarna at Wikimedia Commons Fjäderholmarna official web site Archived 2017-12-01 at the Wayback Machine
Fjäderholmarna

Fjäderholmarna est un groupe d'îles de l'archipel de Stockholm dans le comté de Stockholm en Suède. Présentation Fjäderholmarna est situé à un peu moins d'un kilomètre à l'est de Djurgården à Stockholm, et fait partie du parc national urbain royal et de la commune de Lidingö. Fjäderholmen se compose des quatre îlots Stora Fjäderholmen, Ängsholmen, Libertas et Rövarns holme (île des voleurs) ou Lillholmen. Le nom a été mentionné dans un document dès 1381, alors qu'il s'appelait Fierdholmarna, ce qui signifie en gros « îles dans le fjord ». Ici, comme sur de nombreuses îles de l'archipel, des boissons alcoolisées faites maison étaient servies aux pêcheurs en route vers Stockholm et aux Stockholmois qui souhaitaient acheter une boisson bon marché. Des bateaux gratuits étaient utilisés et vers 1870, environ 1,5 million de bouteilles de cognac étaient vendues par an (1 bouteille = 2,6 litres). Finalement, une véritable « guerre du carburant » éclata. De 1940 à 1985, les îles étaient une zone militaire restreinte et les personnes non autorisées n'étaient pas autorisées à y entrer. Les choses y sont plus paisibles aujourd'hui et les îles restent une destination d'excursion populaire car elles sont facilement accessibles par bateaux touristiques. Sur Stora Fjäderholmen, l'île principale, se trouvent plusieurs ateliers d'artisan, un musée, un théâtre et plusieurs restaurants. Le phare classé Libertus fyr est situé sur Libertas. Depuis 1995, Fjäderholmarna est l’avant-poste le plus à l'est du parc national urbain royal. Accès Les îlots sont accessibles par des liaisons maritimes régulières depuis Nybrokajen, Slussen, Ropsten et Nacka Strand. Depuis Nybrokajen, le trajet en bateau dure environ 20 minutes. Bibliographie (sv) Anders Källgård, Sveriges öar, Carlsson, 2013, 687 p. (ISBN 9789173315739) Galerie Références Liens externes Portail de la Suède Portail des îles
Fjäderholmarna

Fjäderholmarna – grupa czterech szwedzkich wysp należących do Archipelagu Sztokholmskiego na Morzu Bałtyckim. Wyspy znajdują się kilka kilometrów na wschód od stolicy Szwecji. Do tej grupy zaliczane są wyspy: Stora Fjäderholmen, Ängsholmen, Libertas oraz Rövarns holme. Między nimi a Sztokholmem regularnie kursują statki turystyczne. Podróż trwa około 20 minut. Na największej wyspie - Stora Fjäderholmen, znajdują się liczne restauracje, kawiarnie oraz sklepy z pamiątkami. Przypisy Galeria
Skylark launch tower

A Skylark tower was a tower used for the launch of earlier versions of Skylark rockets. As Skylark rockets had no guidance system and accelerated slowly, they required a safe launch tower with a height of at least 24 metres, with its own guidance system. Later versions of the Skylark rocket were equipped with a more powerful engine and therefore did not need such a large guidance tower for launch. Woomera In 1956, a 30-metre-tall (98 ft) swivelling launch tower was set up on launch site 2, at Woomera, South Australia at 30.942947° S 136.520678° E. The tower was built of old Bailey bridge segments, weighing 35 tons together. It was since demolished. Salto di Quirra At Salto di Quirra, Sardinia in 1965, a 30-metre-tall (98 ft) Skylark tower was erected at 39°36'3"N 9°26'47"E. The tower ceased to be in use from 1972, at which point launches moved to Esrange. The tower remains today. Esrange At Esrange, Sweden in 1972, a 30-metre-high (98 ft) Skylark tower was built at 67°53'35"N 21°6'25"E. The tower consists of a pyramid-like building with a launch tower on its top, in order to protect the rocket from cold before launch, necessary as Esrange is within the Arctic Circle. At launch, exhaust doors were opened to enable the smoke to leave the construct. As Skylark rockets are no longer produced, the Esrange Skylark launch tower was modified in 2005 for launching Brazilian VSB-30 rockets. The tower is now used for launches of rockets manufactured in Brazil. References Description in DORADO, José M. Spain and the European Space Effort. Studies in Modern Science and Technology from the International Academy of the History of Science, Volume 5. Beauchesne. Paris, 2008, pp 75–119 External links European Space Agency: In Brief Skyscraper Page – features a diagram of the Woomera Skylark Tower Skyscraper Page – features a diagram of the Esrange Skylark Tower Skylark Tower at Structurae University of Leicester: The Skylark Sounding Rocket
Slottsbacken

Slottsbacken er en gade i Gamla stan den gamle del af det centrale Stockholm, Sverige. Den går fra Storkyrkan og Stockholms Slot ned mod Skeppsbron, hvor den løber ned til vandet i den østlige kant af Gamla stan. I den vestlige endeleder strædet Källargränd mod syd Stortorget, mens Storkyrkobrinken løber videre fra Slottsbacken mod vest forbi Storkyrkan og Högvaktsterrassen, ned til Riddarhustorget. På sydsiden af Slottsbacken ligger tre stræder der giver adgang til resten af Gamla stan; på hver side af Tessins Palads findes Finska Kyrkogränd og Bollhusgränd, mens Österlånggatan begynder længst mod øst. Referencer Eksterne henvisninger
Slottsparken, Malmö

Slottsparken is a park in Malmö, Sweden established in 1897 and opened for public in 1900. Malmö City Library is located in one corner of the park. Across the canal to the north lies Kungsparken, which was known as Slottsparken until 1881. Because of this name change and the fact that the two parks effectively form one continuous park, there is often confusion about the names, even on maps. The park is a popular place to go for a walk on a sunny day with children on account of the large playground and the many birds living in Big Pond (Swedish: Stora dammen), including ducks, black-headed gulls, grey herons and swans. References
Smygehuk Fyr

Smygehuk Fyr (svensk: Smygehuks fyr) ligger cirka 1½ kilometer vest for Smygehamn i Skåne, er 17 meter høj og konstrueret i jern. Fyrtårnet stod færdigt i 1883, og blev taget ud af drift i 1975 for at blive afløst af Kullagrundet Fyr beliggende længere ude i Østersøen. På foranledning af blandt andre Trelleborgs kommun blev lyset i fyrtårnet tændt igen i april 2001. Smygehuk Fyr ligger ved Smygehuk, det allersydligste punkt i Sverige og den Skandinaviske halvø. Historie Fyret blev oprindeligt drevet med petroleum, men det blev hurtigt erstattet af elektricitet, og fyret blev udstyret med et 1.000 watt glødelampe. Lysets intensitet var på 180.000 Hefner. Den roterende tredjegrads linse spredte lysstrålerne in det rigtige mønster "hvert femte sekund et glimt skiftende mellem rødt og hvidt". I dag roterer linsen ikke længere, og lampen er kun på 60 watt. På trods af denne lave spænding, når lyset stadig omkring 15 kilometer udover havet, og viser hovedsagelig vejen for turister og fiskerbåde. Kilder Rowlett, Russ. "Lighthouses of Sweden: Scania (Helsingborg-Malmö Area)". The Lighthouse Directory. University of North Carolina at Chapel Hill. Arkiveret fra originalen 14. maj 2011. Hentet 1. marts 2011.