NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Viktoriabron, Skellefteå

Viktoriabron i Skellefteå är en fyrfilig bro över Skellefte älv och utgör även E4. Den är 200 meter lång. Bron invigdes 1961 och kompletterade då den trånga Parkbron. Bron har även en lokal funktion, eftersom den förbinder de norra stadsdelarna av Skellefteå med de södra. Bron har fått sitt namn efter den 80 år äldre Viktoriagatan (som är namngiven efter Victoria av Baden), till vilken den ansluter i norr. Viktoriagatan börjar i söder vid Viktoriabron och slutar i norr vid trafikplatsen där Riksväg 95/Länsväg 372 korsar E4. Viktoriagatan Viktoriagatan, eller Viktoriaesplanaden (numera E4:an), är en av de två esplanader som stadsplanen 1883 resulterade i. Den följer ungefär Boströmsbäcken i nord-sydlig riktning och utgör därmed gräns till den då nyligen inköpta stadsdelen öster därom. Denna gata fick sitt namn 1882 "till minne av kronprinsessans Viktorias intåg i landet". Öster om korsningen Kanalgatan/Viktoriagatan ligger Viktoriaplatsen. Referenser
Viktoriakyrkan

Viktoriakyrkan, även Viktoriakapellet eller Guvertsfjälls kapell, är en kyrkobyggnad belägen vid sjön Överst-Juktan i sydvästra delen av Sorsele kommun i Lappland. Den ligger i ett mycket glesbefolkat område, åtta mil från orten Sorsele. En mindre väg passerar i närheten av kyrkan. Initiativet till kyrkan togs 1935 av ortsbor i Juktådalen under ledning av prästen i Ammarnäs, Göte Haglund. Det yttersta ursprunget var att samen Johan Andersson Gran såg i en dröm att en kyrka skulle resas på gärdan (gäran) Svallsgäran, röjd av svenske nybyggaren Svallsson. Johan Andersson Gran berättade om detta för svenskar och samer, bland annat för boende nära Överst‑juktans andra ände i Slätvik och Falträsk, som förmedlade drömmen till Göte Haglund. Göte Haglund slogs av tanken på hur viktiga de enkla lappkapellen i Jillesnålle och Tärna varit för utvecklingen i Vindeldalen och Umedalen, och han hoppades på samma verkan i Juktådalen. Sedan Guvertfjälls kapellförening bildats fick Göte Haglund i uppdrag att börja en insamling. Avgörande för projektet blev en enskild donation på 12 000 kronor från en anonym givare, som ställde villkoret att kyrkan på något sätt skulle erinra om den bortgångna drottningen Victoria. Det visade sig senare att den anonyme donatorn varit drottningens livmedikus Axel Munthe. Svallsgäran låg då sex mil från närmaste väg. I januari 1936 inleddes bygget efter ritningar av Martin Westerberg från Stockholm. Göte Haglund hade tänkt sig ett enkelt knuttimrat kapell, men när Martin Westerberg såg Göte Haglunds bilder från Svallsgäran menade han att en riktig kyrkspira måste resa sig mot Gáránasvárdduo (Korpberget). Vid midsommar 1938 stod kyrkan klar och fick namnet Viktoriakyrkan. Området där Viktoriakyrkan ligger är idag klassat som riksintresse för kulturmiljövården. Kyrkan utnyttjas (2013) för tre gudstjänster per år, alla sommartid. Det låga nyttjandet i kombination med ett väderutsatt läge och renoveringsbehov gjorde att Sorsele församling kring år 2005 utbjöd kyrkan till försäljning, någon köpare hittades dock inte. I juli 2013 uttalade församlingen önskemål om att någon form av intresseförening skulle ta över ansvaret för kyrkan. Inventarier Ett harmonium. Källor Tore Johansson, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1990:III, Härnösands stift, Luleå stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Externa länkar Flygbild över Viktoriakyrkan Wikimedia Commons har media som rör Viktoriakyrkan.
Vilhelmina kyrka

Vilhelmina kyrka är en kyrkobyggnad i Vilhelmina. Den är församlingskyrka i Vilhelmina församling i Luleå stift. Kyrkobyggnad Kyrkan uppfördes i nyklassisk stil 1835–1840 efter ritningar av Axel Almfelt. När kyrkan byggdes skulle varje byalag i församlingen bidra med ett antal dagsverken och en viss mängd sågat virke. Till exempel tillverkade Nästansjö byamän broräckets järnsmide av myrmalm. Kyrkans stod klar cirka år 1840 och rymde då 800 personer. Kyrkan, som är byggd i trä, är belägen på kyrkberget i Vilhelmina, nära kyrkstaden. Renovering och ombyggnad av kyrkan skedde 1923 och 1970. När kyrkan byggdes om 1970 minskades antalet sittplatser till 500. Vid kyrkan finns en minnessten, rest över de tre lärare och fem elever från Malgomajskolan som omkom i Estoniakatastrofen 1994. Inventarier Hela altarväggen täcktes 1840 med en vävspänd målning av Marcus Jonsson Blomqvist med skenperspektivistiskt arkitekturmotiv. Vid en restaurering 1924-26 under Fredrik Falkenberg revs den gamla sakristians vägg och den målningen monterades på kyrkans östvägg. Numera finns en fristående altarprydnad av Gunnar Torhamn. Orgel 1923 bygger Åkerman & Lunds Nya Orgelfabriks AB, Sundbybergs köping en orgel med 16 stämmor, två manualer och pedal. Den nuvarande orgeln är byggd 1960 byggd av Åkerman & Lunds Nya Orgelfabriks AB, Knivsta och är en mekanisk orgel. Fasaden är samtida med orgeln. Bildgalleri Exteriör Interiör Detaljer Källor Tore Johansson, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1990:III, Härnösands stift, Luleå stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Noter Litteratur Publicerad i SvK (Volym 217, 1993) Externa länkar Svenska kyrkan: Vilhelmina församling Wikimedia Commons har media som rör Vilhelmina kyrka.
Villa Alnäs

Villa Alnäs är en stor villa vid Djurgårdsvägen 220–222 på Djurgården i Stockholm, ursprungligen från 1780-talet och ombyggd 1905. Från Alnäs äldsta tid kvarstår en gulmålad träbyggnad intill Djurgårdsvägen. Historik Området mellan Listonhill och Nedre Manilla bebyggdes 1787 av dåvarande direktören i Svenska Ostindiska kompaniet, Carl Gottfried Küsel. Han tillhörde den så kallade Skeppsbroadeln och han lät uppföra en malmgård åt sig och sin familj. Efter hans död 1795 tog hustrun Catharina och sonen Carl Küsel över malmgården. År 1808 såldes egendomen till juvelerarfirman Michaelson och Benedicks. Michael Benedicks ägde Alnäs till sin död 1845, då övergick egendomen till sonen och generalkonsuln Carl Benedicks. Han lät bygga om huset efter arkitekt Fredrik Wilhelm Scholanders ritningar. Efter Benedicks hade Alsnäs olika ägare fram till 1904, då Anton Lindström förvärvade egendomen. Lindström beställde en genomgripande ombyggnad av arkitekt Torben Grut, villan fick då sitt nuvarande utseende. År 1905 beskrevs en om- och tillbyggnad av Villa Alnäs av Torben Grut i tidskriften Arkitektur. Efter Anton Lindström bodde bland annat grosshandlaren Carl D. Danielsson i villan samt efter år 1922 konsthistorikern Johnny Roosval och skulptören Ellen Roosval von Hallwyl. Den köptes av Stiftelsen för moralisk upprustning 1952 och var svenskt centrum för denna rörelse till början av 2000-talet. I dag är Villa Alnäs privatbostad. Bilder Referenser Källor Björn Hasselblad; Monica Eriksson (1982). Djurgårdsvandringar: villor och andra sevärdheter på Södra och Norra Djurgården: en introduktion till Kungl. Djurgården. Stockholm: Kungliga Djurgårdens förvaltning. Libris 7791397. ISBN 91-970418-0-7 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Alnäs.
Villa Asea

Villa Asea, ritad av arkitekten Erik Hahr, är en luxuös direktörsbostad i Stallhagen i kvarteret Palma, Västerås med adress Villagatan 1. Byggnaden, som uppfördes åren 1907–1908, omfattar 16 rum och kök och är bland annat försedd med hiss och kylanläggning. Villa Asea var direktörsbostad för Aseas (numera ABB) direktörer. Villan beboddes ursprungligen av Sigfrid Edström. Senare har Percy Barnevik samt Aseas koncernchefer bott i huset. Historik Villa Asea intar en särställning bland de byggnader som Erik Hahr uppförde i Stallhagen. Fastighetens betydelse för utvecklingen av den tidigmoderna svenska industrialismen har bidragit till dess historiska värde. Edström lär ha låtit bygga huset utan att tillfråga styrelsen, från vilken han fick utstå kritik. Villa Asea gjordes så ståtlig att den retade den mer asketiskt lagde Marcus Wallenberg d.ä. Efter Sigfrid Edström kom hans svåger Arthur Lindén, sedan Thorsten Ericson, Åke Vrethem, Curt Nicolin, Torsten L Lindström samt Percy Barnevik. Alla dessa chefer bodde i Villa Asea, men efter sammanslagningen till ABB upphörde bostaden att fungera som VD-bostad. Två Sverigechefer bodde dock i Villa Asea under 1990-talet: Bert-Olof Svanholm och Anders Narvinger. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Asea. http://www.industristaden.se/doc/byggnader.htm http://www.anderslif.se/index.html-inlkap1917.html
Villa Bellona

Villa Bellona (även Villa Belona) är en byggnad vid Universitetsvägen på Stockholms universitets campusområde i Frescati. Den röda trävillan mellan Lantbruksakademins museum Lantis och Södra huset är den enda bevarade av de sju så kallade Professorsvillorna från Experimentalfältets tid. Den uppfördes 1907 enligt arkitekt Lars Johan Lehmings ritningar i brytningstiden mellan jugend och nationalromantik. I samband med att Södra huset uppfördes revs de övriga sex Professorsvillorna. Villa Bellona fungerade som platskontor och skulle enligt de ursprungliga planerna också rivas, men beslutet ändrades och byggnaden bevarades. Referenser Stadsbyggnadsnämnden - Startpromemoria för planläggning av del av universitetsområdet i Frescati i stadsdelen Norra Djurgården (kårhus m m), 1997 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Bellona.
Villa Baggås

Villa Baggås är en villa på Ekorrbacken 7 i Saltsjöbaden i Nacka kommun. Byggnaden ritades av arkitektkontoret Ullrich & Hallquisth på uppdrag av generalkonsul Olof Söderberg. Huset uppfördes 1909–1910 på en hög kulle ovanför Neglingeviken och blev mycket påkostat. Efter en skiftande historia innehåller byggnaden i dag ett buddhistiskt centrum. Arkitektur Byggnaden är en tvåvåningsvilla med ett kyrkliknande torn som reser sig fyra våningar över byggnaden; tornet har även ett kyrkliknande tornur som vid den senaste renoveringen återställdes. Klockan ringer varje halvtimme mellan klockan sju på morgonen och klockan nio på kvällen. På grund av sitt kyrkliknade utseende kallades byggnaden i folkmun även för Söderbergs kyrka. Taken och tornets övre del pryds med glaserat tegel från Holland. Tidskriften Idun från den 3 september 1916 presenterar Villa Baggås enligt följande: Villans vidare öden Byggherren Söderberg sålde fastigheten 1917 till en annan privatperson. Huset blev pensionärshem för ett år 1924, från 1926 till 1939 var det pensionat. Pingströrelsen tog över huset 1967 och 1981 tog Lewi Pethrusstiftelsen över och drev ett behandlingshem för missbrukande kvinnor fram till 1989 då de nuvarande ägarna tog över och förvandlade fastigheten till ett buddhistiskt kulturcentrum. Byggnaden som efter andra världskriget var förfallen har successivt renoverats upp till dagens goda skick. Huset idag Huset är i dag ett buddhistiskt kulturcentrum och det svenska högkvarteret för rörelsen Soka Gakkai, en världsomspännande rörelse med ursprung i Japan som har 12 miljoner medlemmar i 156 länder. Interiörer 1916 Se även Gamla Saltsjöbadens villor Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Baggås.
Villa Bergabo

Villa Bergabo (även Bergabo) är en villa på Södra Djurgården i Stockholm. Villan är belägen vid Sollidsbacken 8, norr om Djurgårdsvägen. Villa Bergabo byggdes 1906 av kammarherre O. G. von Heidenstam och hans hustru efter arkitekt Ragnar Östbergs ritningar. Byggnaden reser sig på en sockel av natursten med två våningar och ett mansardtak. Mot söder och Djurgårdsvägen dominerar dels en stor mittbyggnad med rundad altan, dels ett utanpåliggande, inglasat trapphus som följer byggnadens södra och västra fasad. Två stora kopparklädda takkupor släpper in dagsljuset till mansardvåningen, fönstren är småspröjsade. Villans fasader är slätputsade och avfärgade i en roströd kulör. Tomten är på 700 m². Direkt i anslutning väster om huset finns en Ferdinand Boberg-ritad villa, Villa Bergsgården, som uppfördes samtidigt som Bergabo. Det östra grannhuset är Djurgårdsskolan från 1878. Källor Björn Hasselblad; Monica Eriksson (1982). Djurgårdsvandringar: villor och andra sevärdheter på Södra och Norra Djurgården: en introduktion till Kungl. Djurgården. Stockholm: Kungliga Djurgårdens förvaltning. Libris 7791397. ISBN 91-970418-0-7 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Bergabo.
Villa Bergsgården

Villa Bergsgården (även Anna Ströms villa) är en villa på Södra Djurgården i Stockholm. Villan är belägen vid Sollidsbacken 6 norr om Djurgårdsvägen och ritades 1905 av arkitekt Ferdinand Boberg. I direkt anslutning öster om huset finns Villa Bergabo, en villa ritad av Ragnar Östberg, som uppfördes ungefär samtidigt som Bergsgården. Villan Under en period omkring 1905 uppfördes många villor i området kring Sollidsbacken, flera är ritade av Ferdinand Boberg, så även Villa Bergsgården som beställdes av målaren Anna Ström (1867–1944). Byggnaden är uppförd i herrgårdsstil med en hög källarvåning, en bottenvåning och en mansardvåning. Mot söder dominerar en stor central takkupa med två fönster. Från bottenvåningens sal leder två symmetriska, svängda stentrappor med järnräcken ner till markplanet. Entrén nås från norr och ligger under en altan. Fasaderna är slätputsade och avfärgade i ljusgul kulör. Planlösningen är typisk för en herrgård med tre rum anordnade mot framsidan och tre mot baksidan och med en symmetri-axel genom entré, hall och sal. Anna Ströms ateljé upptar nästan hela östra delen av entréplanet och sträcker sig delvis över två våningar. Förutom salen finns även två salonger (en av dem fungerar som matsal), kök, serveringsgång och jungfrukammare. Mansardvåningen är strängt symmetriskt anordnad: sovrum, gästrum, ytterligare två jungfrukammare samt badrum och garderober. En liten hiss för tjänstepersonalen förband bottenvåningen med mansardvåningen. Den ursprungliga inredningen bestod av antika möbler, kakelugnar, vackra träpaneler och dörröverstycken med blomstermotiv. Ritningar Husets vidare öden Efter Anna Ström förvärvades Bergsgården 1944 av diplomaten Vilhelm Assarsson, som var chef vid Sveriges beskickning i Moskva under andra världskriget (1940-1944). Han testamenterade villan till Svenska Akademien. På Bergsgården har hyresgäster varit bland andra Eyvind Johnson, Karl Ragnar Gierow, Kerstin Ekman, Kjell Espmark och Anders Olsson. Källor Ann Thorson Waltson: Ferdinand Boberg - Architect, The MIT Press, 1994, ISBN 91-540-5573-3. Björn Hasselblad; Monica Eriksson (1982). Djurgårdsvandringar: villor och andra sevärdheter på Södra och Norra Djurgården: en introduktion till Kungl. Djurgården. Stockholm: Kungliga Djurgårdens förvaltning. Libris 7791397. ISBN 91-970418-0-7 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Bergsgården.
Villa Bergsjölund

Villa Bergsjölund är en villa belägen intill Prins Eugens Waldemarsudde på Djurgården i Stockholm. Huvudbyggnaden på 225 kvadratmeter uppfördes på 1770-talet, tomten omfattar i dag cirka 1.300 kvadratmeter. Numera återstår bara de på 1860-talet uppförda byggnaderna. Historik Bergsjölund var ursprungligen namnet på ett stort område "...beläget vid Stora Segeleden" (Stockholms inlopp). Ägare var Isac Kierman, en handelsman från Lindesberg, som en beskrivning från 1773 berättar. Här hade han anlagt "...en både prydelig och kostsam Åbyggnad, ett stort och vackert lusthus och neder vid Sjön Brygghus och Bagarestuga jämte rum för Domestiquer." Området övertogs 1793 av Carl Magnus Fris som lät anlägga den efter honom kallade Frisens park. År 1780 kom egendomen i generalen och friherren J.M. von Sprengtportens ägo och han sålde det redan 1792 till grosshandlaren Carl Magnus Fries. 1838 hade Bergsjölunds markområde minskats genom Djurgårdsförvaltningen som även köpte egendomen. Sedan vandrade Bergsjölund i rask takt genom många händer, bland annat bagaren W. Carsten, som här hade ett omtyckt schweizeri. Från 1878 fram till 1908 utnyttjades Bergsjölund som sommarnöje i tur och ordning av grosshandlare John Berger, tegelhandlare J. Land och snickarmästaren J.O Anderberg. I samband med Konstindustriutställningen 1909 revs de flesta byggnaderna, eftersom Bergsjölund skulle ingå i utställningen. Numera återstår av den äldre bebyggelsen enbart den paviljong, som på 1860-talet kompletterades med glasveranda och torn. Källor Realtid.se Björn Hasselblad; Monica Eriksson (1982). Djurgårdsvandringar: villor och andra sevärdheter på Södra och Norra Djurgården: en introduktion till Kungl. Djurgården. Stockholm: Kungliga Djurgårdens förvaltning. Libris 7791397. ISBN 91-970418-0-7 Stockholmiana I-IV (1912), s. 356 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Bergsjölund.
Villa Beylon

Villa Beylon (även Beylonshof) är en villa belägen i Ulriksdals slottspark i Solna kommun, uppförd 1803 intill Ulriksdals slottsteater. Byggnaden är en rosaputsad tegelbyggnad, cirka 400 kvadratmeter stor, i ett plan med två flyglar mot norr. Byggnaden har sadeltak, på huvudbyggnaden valmat. Villa Beylon är sedan 1935 ett statligt byggnadsminne. Historik och ägarlängd Den fanns en tidigare byggnad på platsen som sannolikt uppfördes på 1660-talet som ett fasaneri vars verksamhet hade flyttats från en numera riven fasangård som låg söder om "Fasanbyggnaden", som ligger nordväst om Villa Beylon. 1729 flyttades verksamheten till Fasanbyggnaden, på 1740-talet flyttade fasaneriet återigen till det som nu är Villa Beylon, och 1766 flyttade fasaneriet nära sitt ursprungliga ställe, där verksamheten fortsatte fram till 1776. Villan har fått sitt namn efter den schweiziske lektören Jean Francois Beylon som var vän och rådgivare till Gustav III och Lovisa Ulrika. Han erhöll en byggnad på slottsområdet 1772 som en gåva från kungen. Huset bestod av en envåningsbyggnad med stall och vagnshus samt en fristående köksbyggnad. Kring bostaden anlades även en mindre trädgård och park. Byggnaden revs när Beylon avled några år senare, och den nuvarande byggnaden uppfördes 1802–1803 av överdirektören M.F. Stübing. Från 1810 till 1836 hyrdes byggnaden av den ryske ambassadören Peter van Suchtelen. van Suchtelen lät anlägga en engelsk park med små romantiska byggnader på fastigheten. I början av 1900-talet var villan hem för överkammarherre Gustaf Celsing och senare för hovmarskalken Erik Wetter. 1974–2006 bodde prinsessan Christina i villan med sin familj. Sedan 2014 bor Michael Storåkers i villan. Statens fastighetsverk förvaltar fastigheten och ståthållarämbetet har dispositionsrätten och väljer hyresgäster. 2009–2010 renoverades villan. Referenser Litteratur Peter von Knorring (2000). Villa Beylon - två seklers byggnadshistoria. ISSN 0280-6851 Libris 3248195. http://www.knorring.se/beylon.htm Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Beylon.
Villa Bonde

Villa Bonde är en fastighet på Dag Hammarskjölds väg 20 (kvarteret Ambassadören 7) i Diplomatstaden, Stockholm. Villan är ritad av arkitekten Cyrillus Johansson för majoren vid Livgardet till häst, greve Nils Gustaf Bonde, och uppfördes under åren 1924–25. Villan inrymmer i dag Turkiets ambassad. Fastigheten är blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm vilket betyder "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden". Historik Bygglovsansökan är daterad den 21 februari 1923, och är undertecknad av ombudet Carl Wikström för Margit Bonde (byggherrens hustru, född Wikström och syster till Carl Wikström). Wikström byggde samtidigt sin egen villa på granntomten, Villa Wikström. Han hade förvärvat fastigheten i kvarteret Ambassadören nr 4 av generalkonsuln Robert Bünsow och delat tomten i Ambassadören nr 7 och nr 8 (varvid nr 4 utgick). Beroende på delningen hör tomten med sina 1 033 m² till de mindre i Diplomatstaden. I villan bodde flera andra ägare efter Bonde; på 1950–60-talen ägde en bankdirektör Bertil Odelfelt huset, efter honom (1969–80) kom Olga Wallenberg, änka efter bankdirektör Marc Wallenberg. Även Carl-Eric Björkegren skall ha bott här. Utformning Byggnadens huvudentré är vänd mot dåvarande Strandvägen 78. Huset är uppfört i rött tegel, och fasaderna uppvisar vissa likheter med grannbyggnadens Villa Wikström – dock är dessa inte så genomarbetade. Taket är, även här, utformat som ett säteritak med svängda takfall och är täckt med enkupiga takpannor. Även planlösningen visar vissa likheter med den Wikströmska villan. Efter samma idé anordnade arkitekten symmetriskt salongen rakt fram samt bibliotek och matsal längs respektive sida kring den åttkantiga hallen. Köket var placerat i källaren. Enligt dåtidens mönster placerades herrskapets stora sovrum och bad en trappa upp. Här fanns dessutom tre mindre sovrum, en jungfrukammare samt ett rum märkt "Gouvernant" för barnens lärarinna. Tomten är mot syd lätt avsmalnande, och arkitekten valde att låta husets plan följa tomtens form för maximalt utnyttjande av byggrätten. Därför har villan en trapetsliknande grundplan. Se även Bonde (släkt) Referenser Noter Källor Bygglovsansökan och byggnadslovsritningar uttagna på Stockholms stadsbyggnadskontor 2008-09-17. Bratt, Christian (2004). Diplomatstaden - tolv praktvillor vid Djurgårdsbrunnsviken. Född i Stockholm : Stockholms-Gillet 90 år. Stockholm: Stockholmsgillet. sid. 61-64. ISBN 91-631-4956-7. http://www.biblioteket.stockholm.se/default.asp?id=8227&extras=430578%2FID ”Stockholms adresskalender”. Stockholmskällan. Stockholms stad. Arkiverad från originalet den 1 oktober 2008. https://web.archive.org/web/20081001122606/http://www.stockholmskallan.se/index.php?sokning=2. Läst 14 oktober 2008. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Bonde.
Villa Dagaborg

Villa Dagaborg (även Hedvigsdal) är en jugendvilla intill sjön Magelungen vid Högerudsbacken 12 i Farsta Strand. Villan byggdes 1902 efter ritningar av arkitekt R. L. Lindquist och var ett av de allra första husen som uppfördes i Södertörns villastad. Beskrivning Villa Dagaborgs byggherre var auditören August von Hedenberg, krigsdomare vid kustflottan och vice krigsdomare vid Livregementets dragoner. År 1900 gifte han sig med Dagmar Cronholm och efter henne kallade han byggnaden "Dagaborg", som skulle bli deras sommarnöje. Huset ritades av arkitekten Lindquist i jugendstil med lysande vita fasader med påkostade detaljer som burspråk, festonger och balkong mot sjön. Även inredningen var påkostad med vackra snickerier. Bostadsytan blev på 613 m² (exklusive källare och vind). Huset stod klart 1902 och paret Hedenberg kunde flytta in i sin bostad med söderläge och grandios blick över sjö Magelungen. Villan omgavs av en stor (numera förvildad) trädgård med lusthus, fontän och en bred stentrappa ner mot Magelungens strand. Men glädjen blev kort. Hustrun dog 1904 och huset såldes. År 1905 flyttade disponent Peter Bolle in med hustru, tre barn, tre jungfrur och en piga. 1912 kallades huset Hedvigsdal. Under 1930-talet bodde sonen Georg Bolle med fru och son i villan samt ett hembiträde. Georg Bolle titulerades grosshandlare och var verksam i branschen för tryckerimaskiner. Några år under 1920-talet ägdes det av Hadar Schmidt (tillverkare av kontorsmöbler och kontorsmaskiner). 1968 förvärvade Stockholms stad fastigheten, som hyr ut det som bostad och ateljé. Bilder Noter Källor Södra Stockholm Sveriges ridderskaps- och adelskalender 1923 Gods & Gårdar 2001 Huddinge kommun om Fållans historia Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Dagaborg.