NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Saint Lars church ruin, Visby

Saint Lars Church ruin (Swedish: Sankt Lars kyrkoruin) is located in the central part of Visby on the island of Gotland, Sweden. History The church has been named after Saint Lawrence (225–258), one of the seven deacons of the city of Rome, Italy under Pope Sixtus II. Saint Lars Church was established probably around 1210-1220 as a Visby parish church as a result of the population increase in Gotland. Construction of the church began during the second quarter of the 12th century, with the choir being the oldest part of the building. St. Drotten's Church was built adjacent to Saint Lars Church around 1240 as the German language parish church in Visby. Both churches were abandoned in connection with the Reformation in Sweden which King Gustav Vasa carried out in the 1530s. In purely architectural terms, Saint Lars differs in its form from other Visby churches. It was probably inspired by Byzantine architecture while the other churches in Visby were similar to the German church style. Gallery See also List of church ruins on Gotland References Other Sources Lagerlöf, Erland, ed. (1973) Gotlands kyrkor (Uddevalla: Rabén & Sjögren) ISBN 9129410355 Svahnström, Gunnar (1985) Kyrkorna i Visby ( Stockholm: Svenska kulturminnen) ISBN 9171926496 Related reading Svensson, Britta (1998) Guide to Visby (Uppsala: Almqvist & Wiksell Tryckeri) ISBN 91-88036-27-8 Marita Jonsson & Sven-Olof Lindqvist (1997) Gateway to Gotland (Uppsala: Almqvist & Wiksell Tryckeri) ISBN 91-88036-23-5 Roberts, Michael (1968) The Early Vasas: A History of Sweden, 1523-1611 (Cambridge University Press) ISBN 9781001296982
Ruiny kościoła Sankt Lars w Visby

Ruiny kościoła Sankt Lars w Visby – ruiny dawnej świątyni, należące do diecezji Visby Kościoła Szwecji. Znajdują się w północnej części starówki Visby, tuż obok ruin kościoła Sankt Drotten, na Gotlandii. Obie budowle określa się czasem mianem „kościołów siostrzanych”. Świątynia dedykowana była św. Wawrzyńcowi z Rzymu, diakonowi i męczennikowi. Powstała w pierwszej połowie XIII wieku, prawdopodobnie w latach 1210–1220. Jej budowa była podyktowana wzrastającą liczbą ludności na Gotlandii. Była świątynią parafialną. Najstarszą jej część stanowiło prezbiterium, pochodzące prawdopodobnie z końca XII wieku. Kościół został opuszczony w latach 30. XVI wieku z powodu natarczywej reformacji, którą wprowadzał król Gustaw Waza. Pod względem architektonicznym, kościół Sankt Lars różnił się od innych świątyń w Visby. Widać tu wpływy sztuki bizantyjskiej, podczas gdy pozostałe kościoły stolicy Gotlandii nawiązywały stylem do budowli niemieckich. Sugerowano nawet (błędnie), że kościół był rosyjską cerkwią. Zbudowano go na planie krzyża. Prezbiterium posiadało półkolistą absydę, a nakryte było sklepieniem krzyżowym. Powstało w stylu typowym dla Gotlandii (w przeciwieństwie do nawy). Wieża zbudowana była na środku nawy. Zawaliła się jednak prawdopodobnie z powodu pożaru, którego liczne ślady tutaj wykryto. W XIV wieku od strony zachodniej wzniesiono nową wieżę. Ponadto budowla bogata była w wiele sekretnych przejść i schowków. Przypisy
Sankt Lars kyrkoruin, Visby

S:t Lars är en kyrkobyggnad (ruin) i Visby i Visby stift. Kyrkan har fått sitt namn efter S:t Laurentius som dog martyrdöden på glödande halster. Ibland har kyrkan kallats S:t Anna efter modern till Jungfru Maria. Kyrkobyggnaden Koret, som är den äldsta delen av byggnaden, är möjligen från 1100-talet. S:t Lars uppfördes i den centralförsamling som på grund av befolkningsökningen inrättades i Visby, sannolikt omkring 1210–1220, som gotlänningarnas församlingskyrka i denna. Omkring 1240 uppfördes på samma kyrkogård Drotten som tyskarnas församlingskyrka i denna församling. Kyrkan övergavs efter reformationen. Rent arkitektoniskt har S.t Lars sina förebilder i ortodoxa kyrkor, och det har (felaktigt) föreslagits att den skulle ha varit en rysk kyrka. Rimligare att tänka sig är en arkitekt influerad av rysk arkitektur. Bilder Se även Visby församling Källor Dick Wase, Kyrkorna i Visby, i Gotländskt arkiv 1990. Dick Wase, Kyrkorna i Visby - nya rön, i Gotländskt arkiv 2002. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sankt Lars kyrkoruin, Visby.
St. Matthew's Church, Stockholm

St. Matthew's Church (Swedish: S:t Matteus kyrka) is a protected church located in the Vasastaden district of Stockholm, Sweden. Originally intended to be used as a chapel in the Adolf Fredrik Parish, it was designed by Erik Lallerstedt and built in 1901–1903, at an intersection in Vasastaden. The large hall at ground floor was first meant to be used for various charitable activities, as the chapel was located in a poor working-class neighbourhood at the time. The building is reminiscent in many ways of St Peter's Church in Norrmalm, a Methodist church also designed by Lallerstedt in 1899. Some changes were made in 1907–1908, under guidance of the original architect, when the parish was split and the chapel was turned into a parish church. Gallery See also List of churches in Stockholm References External links Official website
Kościół św. Mateusza w Sztokholmie

Kościół św. Mateusza w Sztokholmie – luterański kościół parafialny należący do Kościoła Szwecji, znajdujący się w Sztokholmie przy Vanadisvägen (w pobliżu Odenplan). Historia Świątynię wzniesiono w latach 1902-1903 według projektu Erika Lallerstedta. W latach 1907–1908 do kościoła dobudowano kaplicę pogrzebową. W latach 1923–1925 obiekt przebudowano oraz powiększono. Przy tej okazji doszło do zmiany wystroju wnętrz. Zrealizowano wówczas obrazy al seeco w chórze autorstwa Olle Hjortzberga i witraże tegoż artysty. Rzeźby nastawy ołtarzowej i rzeźbę ewangelisty Mateusza w wejściu do kościoła stworzył Ivar Jonsson. Dekorację malarską sporządził Filip Månsson. W 1946 Olle Hjortzberg namalował w sferze chóru obraz „Muzyka u bram nieba”. W 1958 odbudowano kaplicę pogrzebową. Została ona ozdobiona przez Einara Forsetha. W 1972 zbudowano nowe organy (przedsiębiorstwo Marcussen och Son), które należą do najlepszych w Sztokholmie. Galeria Przypisy
S:t Mikaels och Alla Änglars kyrka

S:t Mikaels och Alla Änglars kyrka är en mindre kyrkobyggnad i trä, som ligger bland villorna på Flottbrovägen på Stora Essingen i Stockholm. Den används idag av Liberala katolska kyrkan. Historia Kapellet på Stora Essingen byggdes i början av 1920-talet och var Essingeöarnas första kyrka. Mellan 1923 och fram till slutet av 60-talet var kapellet något av en utpost till Kungsholms baptistkyrka och kallades då Essingekapellet eller Allianskapellet. Utöver gudstjänster, bedrev man där barn- och ungdomsverksamhet såsom söndagsskola och den scoutliknande verksamheten Goda kamrater. Kapellet användes även av Svenska kyrkan fram till dess att Essinge kyrka invigdes 1959. Liberala katolska kyrkan i Sverige övertog kapellet 1970. Efter renovering och viss ombyggnad invigdes kapellet som liberalkatolsk kyrka på mikaelidagen samma år.. Aktuellt Vid invigningen som liberalkatolsk kyrka 1970 fick kyrkan namnet S:t Mikaels och alla änglars kyrka. Kyrkan förvaltas av S:t Mikaels och alla änglars domkyrkoförsamling, en del av Liberala Katolska Kyrkan i Sverige, som också ansvarar för verksamheten i kyrkan. Kyrkan är även säte för regionalbiskopen för Liberala Katolska Kyrkan i Sverige och torde därmed vara Sveriges minsta domkyrka. I kyrkan firas gudstjänst varje söndag och det förekommer även annan kyrklig verksamhet. Fotnoter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör S:t Mikaels och Alla Änglars kyrka. Församlingens sida på Kyrktorget.se Liberala Katolska Kyrkan i Sveriges hemsida Heinrocks bild av kyrkan på Flickr Några bilder från LKK Äldre flygbild från Stockholmskällan
Ruiny kościoła Sankt Nicolaus w Visby

Ruiny kościoła Sankt Nicolaus w Visby – ruiny dawnej świątyni, należące do diecezji Visby Kościoła Szwecji. Znajdują się w północnej części starówki Visby, na Gotlandii. Kościół poświęcony został św. Mikołajowi, patronowi żeglarzy. Budowa tej świątyni trwała w kilku etapach. Pierwszy kościół stanął tu około 1215–1220 roku. Został zbudowany prawdopodobnie jako świątynia parafialna dla Niemców mieszkających w północnej części Visby. Prace nad budową kościoła zostały wstrzymane w wyniku pożaru, który zniszczył istniejącą już część świątyni. W związku z tym na kościół parafialny konsekrowano obecną katedrę. Następnie zniszczony kościół przejęli dominikanie, którzy go wyremontowali i przekształcili na świątynię klasztorną. Pod koniec XIII wieku przeorem tutejszego klasztoru został Petrus de Dacia, mnich uważany za pierwszego szwedzkiego pisarza (po północnej stronie kościoła znajduje się tablica pamiątkowa poświęcona jego osobie). Obecny układ z gotyckim prezbiterium kościół otrzymał około 1400 roku. Prezbiterium zostało w dużej mierze sfinansowane przez miejscowego rajcę Jacoba Knarre (który w jeden z filarów polecił wmurować tablicę pamiątkową). W 1525 roku Niemcy z Lubeki zaatakowali Visby i spalili między innymi klasztor i kościół Sankt Nicolaus. W wyniku późniejszej reformacji budynki klasztorne nigdy nie zostały odbudowane. Kościół nigdy nie był konsekrowany. W 1795 roku ówczesny burmistrz zezwolił na wywóz z tutejszego kościoła wszelkich materiałów mogących posłużyć za budulec. Prawdopodobnie właśnie wtedy zniknęła większość dekoracji rzeźbiarskich. Od drugiej połowy XIX wieku w kościele prowadzono badania archeologiczne, a także zabezpieczano pozostałą ruinę. W czasach obecnych ruinę wykorzystuje się jako salę koncertową. Przypisy
Sankt Stefans katolska kapell, Ljungby

S:t Stefans katolska kapell är en romersk-katolsk kyrkobyggnad i Ljungby i Småland. Den tillhör Marie födelses katolska församling i Stockholms katolska stift. Kyrkolokalen på Bolmstadsvägen har tidigare varit EFS Missionsförenings kyrka. Katolska kyrkan övertog lokalen och den 7 november 1999 firades den första katolska mässan där. Den 27 maj 2000 invigdes kapellet av biskop Anders Arborelius. Samma år överfördes området från Växjö till Marie födelses katolska församling med huvudsäte i Värnamo. Externa länkar Kyrktorget - S:t Stefans katolska kapell i Ljungby
Ruiny kościoła Sankt Drotten w Visby

Ruiny kościoła Sankt Drotten w Visby – ruiny dawnej świątyni, należące do diecezji Visby Kościoła Szwecji. Znajdują się w północnej części starówki Visby, na Gotlandii. Dosłownie nazwa tego kościoła oznacza Kościół Świętego Króla i jest potocznym określeniem „kościoła Świętej Trójcy”. Słowo dront pojawia się w gotlandzkim zbiorze praw Gutalagen, powstałym około 1220 roku. Słowo to zostało tam użyte jako określenie "właściciela niewolnika"; zwykle jednak oznacza "księcia" lub "króla". W przypadku tutejszej świątyni, słowo to odniesiono do Boga jako Króla. Świątynię wzniesiono około 1240 roku jako kościół parafialny dla Niemców. W drugiej połowie średniowiecza został przebudowany i rozbudowany. Opuszczono go w 1528 roku, kiedy miejscowa burżuazja zaczęła wycofywać racje żywnościowe dla owej parafii. Przy tutejszej ruinie ustawiono popiersie Christophera Polhema, szwedzkiego wynalazcy i przemysłowca nazywanego ojcem szwedzkiej mechaniki. Pomnik pochodzi z 1911 roku, a jego autorem był Theodor Lundbergs. Tuż obok ruin kościoła Sankt Drotten znajdują się ruiny innej świątyni – Sankt Lars. Przypisy
Drottens kyrkoruin, Visby

Drottens kyrkoruin är det vanliga namnet på ruinerna efter S:t Trinitatis eller Trefaldighetskyrkan i Visby i Visby stift på Gotland. Namnet Ordet drott nämns i Gutalagen, där det omnämns som ägare av en träl, men i andra sammanhang betyder det oftast furste eller kung. Drottens hustru kallades drottning. Det stundom förekommande S:t Drotten är alltså felaktigt. Kyrkobyggnaden Kyrkan byggdes omkring år 1240 som församlingskyrka för tyskarna i Sankt Drottens församling men är om- och tillbyggd under senare delen av medeltiden. Den övergavs 1528, då borgerskapet började ta ut "ransoner" ur kyrkans inventarier. S:t Trinitatis ribbvalv var sannolikt förebild för korets ribbvalv i Lokrume kyrka. Vid ruinen står Theodor Lundbergs byst av Christopher Polhem, avtäckt 1911. Strax intill Drotten ligger S:t Lars kyrkoruin. Nuvarande användning Drottens ruin ingår bland de kyrkoruiner i Visby som hyrs ut för tillfälliga evenemang såsom konserter, teateruppsättningar, bröllop, föreläsningar och mingel, både under Almedalsveckan och vid andra tillfällen. Galleri Se även Visby församling Källor Dick Wase, Kyrkorna i Visby, i Gotländskt arkiv 1990 Dick Wase, Kyrkorna i Visby - nya rön, i Gotländskt arkiv 2002 Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Drottens kyrkoruin, Visby.
S:ta Maria kyrka, Lidköping

S:ta Maria kyrka, även Mariakyrkan, är en kyrkobyggnad som tillhört Lidköpings församling i Skara stift. Byggnaden såldes 2021 till kommunen och används fortsatt som kyrka. Den ligger i stadsdelen Margretelund i centralorten i Lidköpings kommun. Kyrkobyggnaden Anläggningen, som färdigställdes i mars 1976 ritades av arkitekterna Stig Hermansson och Bengt Carlberg och utgör del av ett stadsdelscentrum. Själva kyrkorummet har kvadratisk planform och är sammanbyggt med församlingslokaler kring en atriumgård. Byggnaden har en stomme av betong och är klädd med gult fasadtegel, såväl exteriört som interiört. Takfallet är enkelsidigt från korväggen och halva korväggen är glasad mot gården där klocktornet står. Fristående bordsaltare, där putsytan bakom altaret har reliefer utförda av Harry Stålhane. Väster om kyrkorummet finns en sakristia. Inventarier Dopfunten har en pelarfot av fyra korsformigt placerade vertikala träskivor av bok. Dopskålen av kristall är placerad i en skålform högst upp på pelarfoten. Orgeln med femton stämmor, två manualer och pedal är byggd 1978 av Smedmans Orgelbyggeri i Lidköping. Referenser Externa länkar Illerstad, Lennart (1993). Nya svenska kyrkor. Del 2, Götaland. Rapport / Riksantikvarieämbetet och Statens historiska museer, 0348-6826 0348-6826. Stockholm: Riksantikvarieämbetet. sid. 230-231. Libris 5g5r3cvb30lmbdxl. http://urn.kb.se/resolve?urn=urn:nbn:se:raa:diva-5534 Kyrkor i Skara stift / red.: Johnny Hagberg ; [foto: Sture Björnson ; text: Robin Gullbrandsson]. Skara stiftshistoriska sällskaps skriftserie, 1401-7725 ; 67. Skara: Skara stiftshistoriska sällskap. 2012. sid. 110. Libris 12922511. ISBN 978-91-86681-09-8 Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Webbsida för Lidköpings församling
SALK-hallen

SALK-hallen är en idrottshall i Alvik i västra Stockholm. Hallen har fått sitt namn från Stockholms Allmänna Lawntennisklubb och används framför allt för tennis. Historia SALK-hallen i Alvik byggdes 1936–1937 efter ritningar av arkitekterna Erik Fant och Wolter Gahn. Det var en enplansbyggnad med välvt tak uppförd med en stomme av limträbalkar. Hallen hade nio banor. Här spelades den första King’s Cup-turneringen (som Davis Cup fast inomhus) och Sverige förlorade mot Frankrike. Hallen benämndes inledningsvis Alvikshallen. Klockan med tennisbollar som siffror och den runda termometern på hallens tak blev ett välkänt inslag i Stockholms stadsbild. Båda finns fortfarande på SALK-hallen, men vyn mot dem från Tranebergsbrons västra brofäste är numera blockerad av ett kontorshus som uppfördes på 1990-talet. I sin redovisning "Några under åren 1916–1940 fullbordade och avsynade byggen i Stockholm" beskrev dåvarande stadsarkitekten Sigurd Westholm den nya tennishallen 1937: Den 3 september 1993 totalförstördes Salkhallen. Ett svetsarbete i hallens pannrum var brandorsaken. Byggnaden hade brandlarm, men det hade kopplats bort medan svetsarbetena pågick. Först efter flera timmar upptäcktes branden och när brandkåren kom räckte släckvattnet inte till. Brandmännen tvingades bara följa brandförloppet. När taket störtade in var lågorna 50 meter höga. Försäkringsbolaget Skandia krävde att hallen skulle återuppföras inom ett år. Så blev det också; den 15 augusti 1994 kunde SALK-hallen åter öppna för sina tennisspelare. Nuvarande SALK-hallen är en betongkonstruktion med 14 banor i två plan. Byggnaden ritades av arkitekt Michael Granit med den gamla hallen som förebild. Interiörbilder Referenser Källor Sigurd Westholm; Lennart Holm (redaktion), Stellan Pauli (förord), Göran Sidenbladh (inledning) (1993). Stockholmsbyggen 1916–1940. Stockholm: Stockholms byggnadsförening. Libris 2051576. ISBN 91 7268 137 3 Andersson, Henrik O.; Bedoire, Fredric (1977) [1973]. Stockholms byggnader: en bok om arkitektur och stadsbild i Stockholm (3). Stockholm: Prisma. Libris 7406664. ISBN 91-518-1125-1 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör SALK-hallen. Mera om SALK
SJ-husen

SJ-husen är den populära benämningen på två bostadshus i området Slussen i Malmö, som ligger ett stenkast från kanalen och strax intill järnvägsspåren. SJ-husen uppfördes som bostadshus för järnvägstjänstemän, därav namnet. Det äldsta ligger i kvarteret Håkan och har adressen Slussgatan 12. Detta hus ritades av Alfred Arwidius och uppfördes mellan åren 1899 och 1901 för järnvägens anställda. Huset fick elektricitet på julafton 1918 och hade från början numrerade dassbås på gården. Det yngre av SJ-husen, Gustav, byggdes 1906-1907. Byggherre var Statens Järnvägars Änke- och Pupillskassa och arkitekten Folke Zettervall ritade även han vanligtvis för den övre borgarklassen vilket kan ha påverkat bägge husens höga standard. Fastigheten förblev i SJ:s ägo fram till 1939. Bägge hus är U-formade och har stora gårdar som både innehöll dass och träd när husen byggdes, en ovanlig parkliknande lösning på den tiden. Byggnaden på fastigheten Gustav 1 (Slussgatan 14) har mycket stora kulturhistoriska värden. Att den är uppförd av Statens Järnvägar som tjänstebostäder gör den intressant ur ett samhällshistoriskt perspektiv. Byggnaden är också arkitekturhistoriskt värdefull, då den är omsorgsfullt utformad i en jugendstil med regional prägel - s.k. Malmö-jugend. Det kulturhistoriska värdet förstärks av att byggnaden är mycket välbevarad. Bland annat är de karaktäristiska spröjsade jugendfönstren ursprungliga. Originalfönstren har kvaliteter och värden som aldrig kan ersättas med nytillverkade fönster. Fönsterutformningen har stor betydelse för en byggnads uttryck och karaktär, och det är många faktorer som samverkar för att skapa fönstrets speciella egenskaper och kvaliteter: Referenser Se även 1893 - Sjöbergska palatset Östergatan 2 Malmö
Sabbatsbergs kyrka

Sabbatsbergs kyrka är en kyrkobyggnad i kvarteret Grötlunken i Vasastan i Stockholms innerstad. Den tillhör Gustav Vasa församling i Stockholms stift. Sabbatsbergs kyrka är Stockholms äldsta bevarade träkyrka och en viktig del i Sabbatsbergsområdets historia. Fastigheten Grötlunken 4 (kyrkan och sakristian) ägs sedan 2010 av AB Stadsholmen. Fastigheten är blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm, vilket innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden". Kyrkobyggnaden Sabbatsbergs kyrka är en gulmålad träbyggnad i Sabbatsbergsområdet. Huset byggdes ursprungligen som bostad och stod färdig 1717, och var då Sabbatsbergs malmgård. Den uppfördes och ägdes av vinskänken och krögaren Valentin Sabbath, som dock dog 1720. Sabbaths malmgård har även fungerat som värdshus. Huset är sammanbyggt med en rödmålad loftbod som tillkom efter Sabbaths tid på 1730-talet och kan ha varit övernattningsrum för värdshusets gäster. Gården köptes 1751 av Stockholms fattighusdelegerade och byggdes om till kyrka 1760–1761 av byggmästaren Georg Fröman. Den gamla loftboden blev då sakristia. Vid ombyggnaden revs mellanväggar och innertak ut, så att enbart ytterväggarna stod kvar som hålls samman av järnstag. Taket målades himmelsblått. Väggar och altare marmorerades och bänkinredningen blev mörkbrun. En pietà av Lorentz Pasch d.ä. blev altartavla. Vid ombyggnaden kläddes byggnaden med panel och vitmålade lister, även loftboden kläddes med panel och målades likadant som kyrkan. Loftbodens panel avlägsnades 1949 och det ursprungliga liggtimret togs fram igen. Mellan 1828 och 1830 renoverades kyrkan och byggdes om. Vid ombyggnaden höjdes ytterväggarna med en meter, och det nuvarande, välvda taket tillkom. Nu fick också kyrkan ny predikstol och nytt altare. År 1848 renoverades den åter. Var tredje kyrkbänk togs bort, och bänkarna fick stoppning. Det sattes även in nya fönster och kyrkan målades om. Inventarier Kyrkan har en altarpredikstol från 1830 av hovarkitekt Per Axel Nyström. Kyrkorgeln skänktes till kyrkan 1804 och reparerades vid ombyggnaden 1828-1830. Sabbatsbergs två kyrkklockor återfinns i Nicolaihuset intill kyrkan, som ursprungligen var fattighus för Storkyrkan. Den äldre klockan är från 1734, den nyare från 1788. På den nyare finns en text ingraverad: ”Då detta fattighus åt arma skänker föda, så skänker nåden ljus åt andligt döda.” Kyrkogården och gravkapell Till Sabbatsbergs kyrka hörde även en kyrkogård. Här fanns också ett gravkapell som revs på 1880-talet då Klaragasverkets femte gasklocka byggdes. Ett nytt gravkapell med likbod inrättades istället i en uthuslänga från 1849 belägen bakom kyrkan. Byggnaden kallas idag Slöjdhuset och hyrs av Vetenskapsjournalisterna i Stockholm, som är en frilansgrupp med journalister, fotografer, grafiska formgivare, illustratörer och manusförfattare. Bilder Källor AB Stadsholmen: Fastigheten Grötlunken 4, faktabladet. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sabbatsbergs kyrka.
Sagomuseet

The Museum of Legends, or Sagomuseet in Swedish, is a museum in Ljungby, Sweden, for oral narration, fairy tales, and folklore. The museum is operated by the UNESCO Accredited Advisor and non-profit association Sagobygden that protects the oral narrative and contributes to the continuation of the oral narrative traditions. Together with the Storytelling Network Kronoberg they also arrange the Storytelling Festival in Ljungby. In March 2017 the Government of Sweden nominated Sagobygden, the operator of the Museum of Legends, to UNESCO's register of good examples on the preservation of intangible heritage. While the museum itself offer a condensed experience of the regional folklore, the Storytelling Network Kronoberg maintain several legendary places around Kronoberg. External links The official webpage Map of Legendary places around Kronoberg References
Terre des légendes

En Suède, dans la région du comté de Kronoberg, le programme Terre des légendes consiste à valoriser et promouvoir la pratique du conte traditionnel. Ce programme s'inscrit dans un contexte de déclin de ce type de narration, dû à plusieurs facteurs comme la mondialisation et les nouvelles technologies, par exemple les réseaux sociaux. Vers la fin des années 1980, bibliothécaires et professeurs prennent l'initiative d'organiser un festival pour trouver des solutions. En novembre 1990, l'Association, réseau des conteurs de Kronoberg, est lancée. Elle met en place le programme Terre des légendes. Ses mesures sont un festival, un camp destiné aux adolescents, des activités à valeur éducative et thérapeutique, ainsi que des cours pour futurs professeurs, autour du conte. Ce programme en inspire d'autres dans d'autres pays. Il valorise le conte en tant qu'art vivant. En 2018, l'UNESCO inscrit cet ensemble d'initiatives sur le registre de bonnes pratiques de sauvegarde. Notes et références Portail de la Suède Portail des contes et des fables Portail du patrimoine culturel immatériel
Museu da Saga

O Museu da Saga – em sueco: Sagomuseet - é um museu das sagas, lendas e tradições orais da região, na cidade sueca de Ljungby, na província histórica da Småland. Referências Ver também Ljungby Museus da Suécia Bibliografia Ottosson, Mats; Åsa Ottosson (2008). Upplev Sverige. En guide till upplevelser i hela landet (em sueco). Estocolmo: Wahlström Widstrand. 527 páginas. ISBN 9789146215998 Ligações externas Página do Museu da Saga