NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mariebergsparken

Mariebergsparken är en park på Kungsholmen i Stockholm. Parken ligger i Mariebergsområdet strax väster om Västerbron och Smedsudden. Den fick sitt namn 1938. Den 30 maj 2022 ändrade Stockholms stadsbyggnadsnämnd namnet på en del av parken till Fria Ukrainas plats efter Rysslands invasion av Ukraina 2022. Beskrivning Mariebergsparken sträcker sig i en dalgång från Gjörwellsgatan i norr till Mariebergsfjärdens strand i syd, förbi Triewalds malmgård och slutar vid Smedsuddsbadet. Parken omges i öst och väst av höga kullar. I öst ligger Fyrverkarbacken, med de stora bostadshusen Bacon-Hill och Erlanderhuset som uppfördes på 1960-talet. I väst gränser parken till byggnaden för Rysslands ambassad i Stockholm. Där har parken det inofficiella namnet “Ambassadparken”. Kring området fanns tidigare Mariebergs porslinsfabrik samt militärområdet Marieberg med bland annat Högre artilleriläroverket, Trängbataljonen, Kungl. Fälttelegrafkåren, Signalregementet och en ammunitionsfabrik. Om hela denna omfattande och numera nedlagda verksamhet påminner Mariebergsstenen som står i norra delen av parken. I den branta sluttningen mot norr finns Linnés päronträd. Det är ett fortfarande levande päronträd som Carl von Linné beskrev 1755 i sin Flora Suecica. Där står bland annat: "växer nära Stockholm på den berömda fysikern och mekanikern Mårten Triewalds egendom Marieberg". Symbolik I och med Rysslands invasion av Ukraina i februari 2022 lades förslag fram för att byta namn på Gjörwellsgatan där Rysslands ambassad ligger för att för att markera mot Ryssland och visa solidaritet med Ukraina. Stockholms stads namnberedning avrådde däremot förslaget och föreslog istället att en del av den intilliggande Mariebergsparken istället skulle byta namn. Den 30 maj 2022 invigde Stockholms stadsbyggnadsnämnd den del av parken som bytt namn till Fria Ukrainas plats. Även den närliggande busshållplatsen vid Fyrverkarbacken bytte i juni 2023 namn till Fria Ukrainas plats. Bilder Källor Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders (1986). Stockholms gatunamn: innerstaden. Monografier utgivna av Stockholms stad (återtryck av del av 1:a upplagan). Stockholm: Liber/Allmänna förlaget. sid. 109. Libris 7269073. ISBN 91-38-90777-1 Stockholms registerkarta från 1980. Miljöbarometern: Linnés päronträd. Referenser Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Mariebergsparken.
Marieborg

Marieborg är ett historiskt område intill sjön Magelungen i Farsta strand, södra Stockholm. Idag finns där “Villa Marieborg” som ligger mitt i ett 1960-tals radhusområde vid Rådagatan. Villans föregångare var ursprungligen torpet Aspviken från 1712. Detta ombyggdes till en villa senast 1774 av kommerserådet Paul Prinzell, med hustrun Maria Tottie, dotter till ägaren till Farsta gård och namnändrades samtidigt till Marieborg efter hustruns (och svärmoderns) namn.År 1901 köptes Marieborg av industriidkaren Ernst Gäbel på Liljeholmen. Han lät uppföra nuvarande byggnad 1902 som en av många villor som byggdes vid samma tid i Södertörns villastad. Ursprungsarkitekten är okänd, men en ombyggnad år 1927 genomfördes efter ritningar av Hakon Ahlberg. Byggnaden har bevarat mycket av sin ursprungliga karaktär. Idag finns förskolan ”Magelungarna” i huset samt en ateljéförening. Området mellan huset och sjön är idag en öppen äng, vilken på kartor från 1850-talet och framåt visar en stor trädgårdsanläggning. Nere vid vattnet låg en sjöbod som idag nyttjas av Marieborgs båtklubb. Tidigare nyttjades den även av Magelungens fiskevårdsförening. Sjöboden uppfördes till hälften av tegel och till hälften av trä. Det var då ett rökeri för fisken som fångades i sjön. Ankarslut från både mitten av 1700- och 1800-talen tyder på att byggnaden kan vara samtida med villan från 1770-talet och vara reparerad på mitten av 1800-talet. På ett fotografi från 1900-talets början syns att tegelbyggnaden var ursprungligen högre och smalare än träbyggnaden. Bilder Källor Stockholmskällan om Farsta strand Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Marieborg.
Mariedal, Kungsholmen

Mariedal är ett hus på Kungsholmen i Stockholms innerstad som byggdes på 1700-talet. På 1600-talet låg Västra sjötullen här men flyttades 1805 till andra sidan vattnet vid Rörstrand. År 1849 byggde grosshandlare Carl Scharp om huset och gav det namnet Mariedal. Garvaren Jacob Westin köpte stället och tillbringade sina sista år där, han dog 1880. Därefter var Mariedal 1907-1932 filial till S:t Görans sjukhus och användes som Hemmet för lupussjuka, för patienter med hudtuberkulos som behandlades med den så kallade Finsenmetoden, uppkallad efter den danske läkaren Niels Ryberg Finsen som uppfann metoden och fick Nobelpriset 1903. Under krigsåren utnyttjades Mariedal som militärförläggning. Mellan 1962 och 2012 fanns sällskapet Länkarna i Mariedal. När Länkarna övertog huset var det illa åtgånget och nedslitet och saknade både vatten och avlopp. Föreningens medlemmar genomförde en grundlig upprustning, installerade vattenledning, toaletter och modern uppvärmning. Källor Informationstavla på platsen Externa länkar Mariedalslänkarna
Mariefreds kyrka

Mariefreds kyrka är en kyrkobyggnad i Mariefred i Strängnäs stift. Den är församlingskyrka i Mariefreds församling. Kyrkobyggnaden Kyrkan är en enskeppig kyrka med rundbågade fönster, ett polygonalt kor i öster och spetsigt torn i väster. Sakristian finns på norra sidan. På kyrkans nuvarande plats låg 1493–1527 Monasterium pacis Mariæ, ett kloster tillhörigt kartusianorden. Orten fick namn efter klostret, försvenskat till Mariefred. Mariefreds nya kyrka uppfördes 1621–1624 över ruinerna efter det gamla kartusianklostret. Den byggdes i sten men brann 1682. Tack vare bistånd från drottning Hedvig Eleonora kunde kyrkobyggnaden återuppföras och stod klar 1697. Vid detta tillfälle slogs de tre valven i långhuset och exteriören fick det utseende som den fortfarande har. På 1710-talet tillkom på södra sidan en vinkelbyggnad med kunglig läktare. År 1787 fick kyrkan sitt första orgelverk. Inventarier Mässhake från 1400-talet försedd med broderier från Albertus Pictors verkstad. Triumfkrucifix av lövträ från verkstad i mälardalen, daterad till cirka år 1500, (bilder). Troligen har krucifixet tidigare tillhört Kärnbo kyrka. Altaruppsats utförd 1690 av bildhuggare Caspar Schröder, Stockholm. Predikstol från 1701 med drottning Hedvig Eleonoras vapen utskuret. De två främsta bänkkvarterens dörrar från 1697. Oljemålningar, bl.a. av målaren Georg Engelhard Schröder. Flertalet av konstverken är hämtade från Ulriksdals slott. Bildgalleri Orglar Läktarorglar Kronologi: 1682: Troligen fanns en orgel som förstördes vid kyrkans brand. 1787: Orgelbyggare Olof Schwan (1744-1812), Stockholm, bygger en orgel på västläktaren , ett 1-manualigt verk med 8 orgelstämmor och bihangspedal. Vem som ritat den eleganta rokkokofasaden är ej känt. 1887: Firma Åkerman & Lund, Stockholm, bygger ett nytt instrument med 11 stämmor på 2 manualer och pedal. 1935: Firma Olof Hammarberg, Göteborg, bygger en pneumatisk orgel med 21 stämmor fördelade på 3 manualer och pedal. Manual III:s pipor placeras bakom övriga verk. Disposition: 1982: Mats Arvidsson, Stallarholmen, bygger en ny mekanisk orgel med klanglig inspiration från Olof Schwans orglar. Den får 21 stämmor fördelade på 2 manualer och pedal. Disposition: Kororgel 1977: Bruno Christensen & Sønner Orgelbyggeri levererde ett mekaniskt korpositiv. Disposition 2004 flyttades positivet till Mariefreds gravkapell och ersattes med digitalorgel. Se även Kärnbo kyrkoruin Externa länkar och källor Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Medeltidens bildvärld, Historiska museet. Strängnäs stift: Mariefreds kyrka. Schröder, Georg Engelhard i Nordisk familjebok (andra upplagan, 1916) Litteratur och källor Våra kyrkor, Klarkullens förlag, Västervik, 1990, ISBN 91-971561-0-8 Nationalencyklopedin, multimedia 2000 plus Sten L. Carlsson (1973). Sveriges kyrkorglar. Lund: Håkan Ohlssons förlag. ISBN 91-7114-046-8 Dag Edholm (1985). Orgelbyggare i Sverige 1600–1900 och deras verk. Stockholm: Proprius förlag. ISBN 91-7118-499-6 Dag Edholm (red.): Inventarium över svenska orglar 1989:III, Strängnäs stift, Förlag Svenska orglar, Tostared 1990, ISSN 1100-2700 Wikimedia Commons har media som rör Mariefreds kyrka.
Marieholmskyrkan

Marieholmskyrkan är en kyrkobyggnad som tillhör Mariestads församling i Skara stift. Den ligger i centralorten i Mariestads kommun. Kyrkobyggnaden Kyrkan, som ligger i stadsdelen Marieholm, är ritad av Janne Feldt på arkitektfirman Skanark i Karlstad och uppfördes av byggfirman Bröderna Asp i Töreboda. Ett beslut att bygga kyrkan togs 1965 då Marieholmsområdet växte kraftigt under 1960-talet. Marieholmskyrkan invigdes den 7 oktober 1972. Anläggningens väggar är av rött tegel och innehåller flera funktioner grupperade kring en uppglasad gård, där kyrka och församlingshus har separata ingångar. Församlingshemmet tillkom först 1987. Kyrkorummet har mittgång och med altaret i en grund rumsnisch. Klockstapel av råbetong. Inventarier Kyrksalens inventarier är utförda i furu och mässing. Processionskorset är tillverkat av bildhuggare Gösta Qvist efter en skiss av komminister H. E. Hanser och arkitekt L. J. Ekelöf. På väggen ovanför körplatserna hänger vävnaden Koral, utförd av Kerstin Persson vid Tre Bäckar i Varnhem. Mattorna vid altaret är komponerade av Gun Billingsson i Skövde. Orgel Orgeln är tillverkad av Tore Lindegren och invigdes 1976. Den har fjorton stämmor. Referenser Illerstad, Lennart (1993). Nya svenska kyrkor. Del 2, Götaland. Rapport / Riksantikvarieämbetet och Statens historiska museer, 0348-6826 0348-6826. Stockholm: Riksantikvarieämbetet. sid. 228-229. Libris 5g5r3cvb30lmbdxl. http://urn.kb.se/resolve?urn=urn:nbn:se:raa:diva-5534 Kyrkor i Skara stift / red.: Johnny Hagberg ; [foto: Sture Björnson ; text: Robin Gullbrandsson]. Skara stiftshistoriska sällskaps skriftserie, 1401-7725 ; 67. Skara: Skara stiftshistoriska sällskap. 2012. sid. 110. Libris 12922511. ISBN 978-91-86681-09-8
Mariehällskyrkan

Mariehällskyrkan är en byggnad som fram till 2015 användes som kyrkobyggnad och församlingshus för Bromma församling i Stockholms stift. Byggnaden ligger i stadsdelen Mariehäll i Bromma. År 2015 såldes byggnaden till Stockholms kommun, som 2016 öppnade en förskola i huset. Kyrkobyggnaden Församlingshuset med kyrksal uppfördes 1922–1924 efter ritningar av arkitekt Carl Alfred Danielsson-Bååk och invigdes 1925. Inte förrän år 1972 invigdes kyrksalen till kyrka av biskop Ingmar Ström. Byggnaden står på en hög betongsockel och har slätputsade gulmålade fasader. Taket är valmat och klätt med enkupigt rött tegel. Vid nordvästra hörnet är ett guldmålat kors monterat. Församlingshuset inrymmer förutom kyrksalen, ett antal lägenheter och församlingslokaler. Kyrksalen ligger i församlingshusets västra del och har en nord-sydlig orientering. Koret med en liten absid ligger i söder. Vid kyrkorummets östra sida finns portar till församlingslokaler. Kyrkorummet har ett platt trätak med tre tvärgående bjälkar. Taket har dekormålningar utförda av Filip Månsson. Målningarna ger en illusion av längsgående bjälkar och har en färgskala i grått, blått och rött. Samme konstnär har även dekorerat korets absid. Inventarier Ett trebent altarbord är av ljus ek. På altaret står ett litet krucifix av silver med en blomma av blått glas. Krucifixet är formgivet av silversmeden Sigurd Persson. Den åttakantiga dopfunten av ekträ är från 1950. Ett tillhörande dopfat är av mässing. Orgeln med fem stämmor är tillverkad av Åkerman & Lund Orgelbyggeri och levererad 1955. Referenser Tryckta källor Nilsson, Christina (2007). Kyrkguiden : vägledning till kyrkorna i Stockholms stift (4). Stockholms stift. sid. 90. Libris 10440250. ISBN 978-91-975146-5-1 Webbkällor ”Mariehällskyrkan”. Svenska kyrkan. Arkiverad från originalet den 18 april 2013. https://archive.is/20130418102142/http://www.svenskakyrkan.se/default.aspx?id=653506. Läst 20 augusti 2010. Lindhagen, Suzanne (2008). ”Mariehällskyrkan” (PDF). Stockholms stift. http://www.svenskakyrkan.se/default.aspx?di=195752.
Marinmuseum

Marinmuseum (previously: Shipyard Museum, Varvsmuseet; alternate: Naval Dockyard Museum; translation: Naval Museum) is a maritime museum located on Stumholmen island, in Karlskrona. It is Sweden's national naval museum, dedicated to the Swedish naval defense and preservation of the country's naval history. History Marinmuseum is one of Sweden's oldest museums. The museum was established in 1752 when King Adolf Frederick began the collection and documentation of naval objects in what was called the Model Room (Modellkammaren). He also ordered the preservation of ship models and shipbuilding machinery. During the period of 1953 through 1997, the museum was situated in the barracks of the Örlogshamnen naval harbor. Prior to 1963, it was known as the Shipyard Museum (Varvsmuseet). In the 1960s, ten figureheads created by Johan Törnström were brought to the museum. Since June 1997, the museum has been housed on the island of Stumholmen in central Karlskrona. The Statens Maritima Museer organization oversees the operations of the Marinmuseum, as well as Stockholm's Vasa Museum and the Maritime Museum. Architecture and fittings The rectangular building design includes a pier which extends into the water. Around the pier are several museum ships. A specially designed underwater tunnel with windows provides a way to view the wreckage of several seventeenth-century ships. Collections Figureheads from Swedish ships are on display, including many that were made by sculptor Törnström, royal sculptor to the navy, who worked at the Karlskrona shipyard during the 1700s. These include the figurehead of the ship the Dristigheten. The Marinmuseums Archives include 4,000 drawings and maps, mostly relating to the Sweden's Naval history; there are also pictures, paintings, and models. Subjects include submarines, shipbuilding strategies, battle tactics, and life on board ships of the Baltic Sea. In June, 2014, a new section of the museum opened where visitors can view the very first submarine of the Swedish navy, HMS Hajen, as well as its far more modern sister in arms, HMS Neptun, which can be viewed not only from the outside but also from the inside. Four warships are docked outside the museum as museum ships. The minesweeper, HSwMS Bremon, the fast attack craft, HSwMS Vastervik, the torpedo boat, HSwMS T-38, and the sail training ship HSwMS Jarramas. References External links Official website
Marinmuseum

Le Marinmuseum (anciennement : Shipyard Museum, Varvsmuseet ; alternative : Naval Dockyard Museum ; traduction : Musée Naval) est un musée maritime situé sur l’île de Stumholmen, à Karlskrona. C’est le musée naval national de Suède, consacré à la défense navale suédoise et à la préservation de l’histoire navale du pays. Historique Le Marinmuseum est l’un des plus anciens musées de Suède. Le musée a été créé en 1752 lorsque le roi Adolphe-Frédéric a commencé la collecte et la documentation d’objets navals dans ce qui a été appelé la salle des modèles (Modellkammaren). Il a également ordonné la préservation des modèles de navires et des machines de construction navale. De 1953 à 1997, le musée était situé dans la caserne du port d’Örlogshamnen. Avant 1963, il était connu sous le nom de Musée du chantier naval (Varvsmuseet). Dans les années 1960, dix figures de proue créées par Johan Törnström ont été apportées au musée. Depuis juin 1997, le musée est installé sur l’île de Stumholmen, dans le centre de Karlskrona. L’organisation Statens Maritima Museer supervise les opérations du Marinmuseum, ainsi que du Musée Vasa de Stockholm et du Musée maritime. Architecture et aménagements La conception du bâtiment rectangulaire comprend une jetée qui s’étend dans l’eau. Autour de la jetée se trouvent plusieurs navires-musées. Un tunnel sous-marin spécialement conçu avec des fenêtres permet de voir l’épave de plusieurs navires du XVIIe siècle. Collections Des figures de proue de navires suédois sont exposées, dont beaucoup ont été réalisées par le sculpteur Törnström sculpteur royal de la marine qui a travaillé au chantier naval de Karlskrona dans les années 1700. Ceux-ci incluent la figure de proue du navire le Dristigheten. Les archives du Marinmuseums comprennent 4 000 dessins et cartes, principalement liés à l’histoire navale de la Suède. Il y a aussi des images, des peintures et des maquettes. Les sujets abordés comprennent les sous-marins, les stratégies de construction navale, les tactiques de combat et la vie à bord des navires de la mer Baltique. En juin 2014, une nouvelle section du musée a ouvert ses portes où les visiteurs peuvent voir le tout premier sous-marin de la marine suédoise, le HMS Hajen, ainsi que son frère d’armes beaucoup plus moderne, le HMS Neptun, qui peut être vu non seulement de l’extérieur mais aussi de l’intérieur. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Marinmuseum » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Liens externes (sv + en) Site officiel Portail du monde maritime Portail de l’histoire militaire Portail de la Suède
Marinmuseum

Marinmuseum – Muzeum Marynarki Wojennej lub też Muzeum Morskie – muzeum znajdujące się w Karlskronie, Szwecja, położone na wyspie Stumholmen. Muzeum zostało otwarte w 1997 roku. Jedną z większych jego atrakcji jest podwodny tunel, z którego można z bliska podziwiać wrak żaglowca leżącego na dnie morza od ponad 300 lat. Ponadto w muzeum znajdują się rekonstrukcje łodzi, scenki przedstawiające wydarzenia historyczne, które ukazują rozwój Marynarki Wojennej od najdawniejszych do teraźniejszych czasów. Linki zewnętrzne Oficjalna strona muzeum
Museu Naval (Karlskrona)

O Museu Naval (em sueco: Marinmuseum) é um museu da cidade sueca de Karlskrona. Ver também Karlskrona Referências Bibliografia Ottosson, Mats; Åsa Ottosson (2008). Upplev Sverige. En guide till upplevelser i hela landet (em sueco). Estocolmo: Wahlström Widstrand. 527 páginas. ISBN 9789146215998 Thaning, Olof (1983). Sverigeboken (em sueco). Estocolmo: Det Bästa. 408 páginas. ISBN 91-7030-101-8 Ligações externas Página do Museu Naval Media relacionados com Museu Naval (Karlskrona) no Wikimedia Commons
Markaryds kyrka

Markaryds kyrka en kyrkobyggnad som tillhör Markaryds församling i Växjö stift. Kyrkan ligger väster om Markaryd, utmed Riksväg 15 mot Halmstad. Ända sedan 1100-talet har en kyrka funnits på platsen. Kyrkobyggnaden Tidigare stenkyrka brann ned 1851. Nuvarande kyrka uppfördes 1853-1855 av byggmästarna Johannes Herrlin och Jonas Malmberg efter ritningar av arkitekt Carl-Gustaf Blom-Carlsson. 1854 kunde kyrkan användas för gudstjänster och 30 augusti 1857 genomfördes invigningen av kontraktsprosten Peter Granstrand, Agunnaryd. Kyrktornet, som uppfördes 1795 av byggmästare Carl Hellsten, härstammar från den gamla kyrkan och klarade av branden. Vid bygget av nuvarande kyrka höjdes tornet 2,5 meter. Kyrkan har en stomme av ohuggna gråstensblock och består av ett rektangulärt långhus med torn i väster och rakt avslutat kor i öster av samma bredd som långhuset. Öster om koret finns en halvrund sakristia. Ytterväggarna är spritputsade och genombryts av rundbågiga fönsteröppningar. Ingångar finns vid vapenhuset i tornets bottenvåning, vid långhusets norra och södra sidor samt vid sakristians östra vägg. Yttertaket är numera täckt med kopparplåt från att tidigare ha varit täckt med spån. Kyrktornet har tornur och kröns med en åttakantig lanternin. Inventarier Vid södra väggen finns ett kors från medeltiden. Vid utgången hänger två tavlor som föreställer Gustav II Adolf och Kristian IV från Danmark. Förmodligen målades tavlorna på 1700-talet till minne av kungarnas möte på Ulfsbäcks prästgård 1629. I vapenhuset står foten och skaftet till den första dopfunten som sprack vid kyrkbranden. Funten höggs av Nöttjamästaren omkring år 1200. Orgel 1876 bygger Carl Elfström, Ljungby en orgel med 20 stämmor. Tillhörande orgelfasad är ritad 1876 av Otto August Mankell. 1939 bygger John Grönvall orgelbyggeri, Lilla Edet en orgel med 24 stämmor. Den nuvarande orgeln med 33 stämmor är byggd 1975/1977 av Mårtenssons orgelfabrik, Lund. Orgeln har mekanisk traktur och elektrisk registratur. Det finns fria kombinationer till den. Referenser Tryckta källor Våra kyrkor, sidan 306, Klarkullens förlag, Västervik, 1990, ISBN 91-971561-0-8 Tore Johansson, red (1988). Inventarium över svenska orglar: 1988:II, Växjö stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Webbkällor Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Markaryds församling Externa länkar Markaryds församling Wikimedia Commons har media som rör Markaryds kyrka.
Markim Church

Markim Church (Swedish: Markims kyrka) is a medieval Lutheran church in the Diocese of Stockholm in Stockholm County, Sweden. The church is a listed building, located in a designated area of national cultural interest. History Markim is mentioned in written sources for the first time in 1287, but both etymological and archaeological evidence suggest that the cultural landscape surrounding the church is considerably older. The landscape had ancient traditions already during the Middle Ages, when the church was built. The church is situated on a small hill were an earlier, pagan sacrificial well was located. The area is rich in rune stones. The church was built during the early 13th century; dendrochronological evidence point to that the roof was laid in about 1213. It remains a largely unaltered Romanesque building. It belongs to the "first generation" of church building in Sweden. A church porch was added during the 15th century, and during the same time the ceiling was vaulted. The external bell tower was built in wood in 1727. The windows of the church were also enlarged during the 18th century, and a round window in the apse inserted during the early 19th century. The tin roof is similarly from the 19th century. Architecture Externally, the church retains much of its Romanesque appearance. Although painted yellow today, originally the roughly hewn stones of which the church was built were exposed. The original church door still remains. It dates from the 12th century and so is older than the church itself. Made of oak, it is decorated with metal hoops in different forms and shapes. The exterior of the church gives a good idea of what early Romanesque churches in the Nordic countries often looked like. It is also one of few early medieval churches in Uppland which has retained its original floor plan. Inside, the church is whitewashed except for the church porch, where fragments of medieval frescos have been found and are now again displayed. Of the church furnishings, only the triumphal cross is medieval. It is of a type more commonly found on Gotland than in Uppland, and dates from the second half of the 13th century. The altar and pulpit, dominating the apse, are a work by the carpenter Magnus Granlund (1711-1779) from Stockholm, and Rococo in style. Granlund worked on several churches in Uppland. The organ facade is from the 1820s and in a provincial Empire style, while the organ itself was replaced in 1985. The baptismal font is a modern work, presented to the church in 1972. The church has never had a tower but instead an external belfry. The presently visible belfry replaced an earlier of unknown age. It carries two church bells, one medieval and one made in 1727. References External links Official site (in Swedish) Media related to Markim Church at Wikimedia Commons