Svanshals kyrkogård

Svanshals kyrkogård är en kyrkogård vid Svanshals kyrka i Svanshals socken, Ödeshögs kommun. Kyrkogården ligger på Östgötaslätten, med utsikt mot sjön Tåkern. Den har vuxit fram omkring den medeltida kyrkan och har en något sned, rektangulär planform. Kyrkogården har två tydligt skilda delar. Området norr om kyrkan har en senare och mer enhetlig karaktär med gräsytor, låga gravvårdar och rygghäckar. Området söder och öster om kyrkan är däremot helt eller nästan helt grustäckt och präglas av äldre gravvårdar och ett stort antal gravplatser omgivna av klippta tujahäckar. På kyrkogården finns kistgravplatser och en minneslund. Historia Den medeltida kyrkplatsen Svanshals är en medeltida socken och kyrkogården har sannolikt vuxit fram omkring kyrkan sedan medeltiden. Kyrkan uppfördes av sten, troligen under 1100-talet, med rektangulärt långhus och torn i väster. Kyrkans nuvarande utseende präglas i hög grad av en omfattande ombyggnad 1844–1845 under ledning av byggmästaren Abraham Nyström. Kyrkan fick då en tydligare nyklassicistisk karaktär med vitputsade fasader och en öppen lanternin på tornet. Kyrkogårdens äldsta kända planform framgår av en geometrisk karta från 1695. Där redovisas två ingångar, en i öster och en i nordväst. Den östra ingången låg sannolikt på ungefär samma plats som den nuvarande. Kyrkogårdens norra gräns låg troligen längre söderut än i dag, ungefär i höjd med det nuvarande sockenmagasinet. Kyrkan låg därmed ursprungligen närmare kyrkogårdens norra del, vilket var en vanlig placering på äldre kyrkogårdar. Kyrkogården under 1700- och 1800-talen På storskifteskartan från 1785 gick vägen längs kyrkogårdens östra och norra murar och därefter ned längs den västra sidan. Den nuvarande vägen söder om kyrkogården hade ännu inte samma sträckning. Två teckningar av Johan Fredrik Kock, utförda senast 1828, visar kyrkan och delar av kyrkogården. På en av teckningarna syns den östra ingången. På en annan avbildning står flera gravmarkeringar på kyrkogården, sannolikt gravbrädor av trä med rundade krön. På den södra delen syns även två liggande gravhällar. Minst en av dessa förefaller ha legat på en uppbyggd gravanläggning. Kyrkogårdens nuvarande sneda rektangulära planform finns redovisad på flera äldre lantmäterikartor. Det är därför sannolikt att huvuddelen av planformen har lång kontinuitet. Sockenmagasinet Nordväst om kyrkan ligger ett tidigare sockenmagasin, som enligt en uppgift uppfördes 1811. Byggnaden användes ursprungligen för förvaring av spannmål. Sockenmagasin var en del av ett system för att hantera spannmålsöverskott och bistå befolkningen under år med dåliga skördar. Byggnaden har därför ett betydande samhällshistoriskt värde. Under en period användes magasinet som förråd för ved och andra föremål. På 1920-talet gjordes det om till bårbod. År 1956 byggdes magasinet om till bisättningsrum och mindre gudstjänstlokal i samband med en större restaurering av kyrkan under ledning av arkitekten Kurt von Schmalensee. Nya fönster sattes in och portarna kläddes med koppar, även om kopparbeklädnaden senare togs bort. Utvidgningen under 1900-talet Trädgårdskonsulenten Eric Lind utarbetade 1953 ett förslag till utvidgning av kyrkogården. Utvidgningen gällde området norr om den äldre begravningsplatsen, främst kyrkogårdens nuvarande nordvästra hörn. På området hade det omkring 1908 uppförts redskapsbodar och en bod för ortens brandspruta. Dessa byggnader hade tagits bort när utvidgningsförslaget upprättades. Enligt förslaget skulle gravraderna läggas ut i gräs och skiljas åt med rygghäckar av fritt växande buskar. Den nya delen skulle omges av en stödmur av gråsten, utförd i samma karaktär som den äldre kyrkogårdsmuren. En framtida större utvidgning planerades norrut, när den dåvarande skolbyggnaden hade flyttats eller ersatts. Om denna senare utvidgning genomfördes i sin helhet framgår inte av inventeringen. År 2001 gav länsstyrelsen tillstånd till föryngring av kyrkogårdens trädkrans. Flera äldre träd har därefter ersatts av nyplanterade lönnar. Läge och omgivning Kyrkan och kyrkogården ligger på den öppna slätten söder om Tåkern. Landskapet är flackt och domineras av jordbruksmark och jordbruksbebyggelse. Tåkern sänktes 1844 med omkring 1,7 meter. Sjöns medeldjup blev därefter omkring 0,8 meter, vilket bidrog till utvecklingen av den rika växtlighet och det fågelliv som senare har kommit att känneteckna sjön. Väster om kyrkan ligger Mellangården kvar på sin ursprungliga plats. Gården utgör en väl sammanhållen äldre bebyggelsemiljö. Öster om kyrkan ligger det nuvarande församlingshemmet. Byggnaden uppfördes ursprungligen som kyrkskola under 1850-talet och har välbevarade spritputsade fasader. Norr om kyrkan fanns tidigare en småskola från 1880-talet och ett kommunalhus. Dessa byggnader är senare rivna. Den norra kyrkogårdsingången visar fortfarande hur kyrkogården var förbunden med denna bebyggelse. Öster om kyrkoanläggningen ligger den äldre prästgården. Den tidigare mangårdsbyggnaden ersattes under 1950-talet, och en äldre flygel revs på 1970-talet. En ny prästgård uppfördes längre åt sydost under slutet av 1910-talet. Kyrkogårdens utformning Kyrkogården saknar formell kvartersindelning. I den kulturhistoriska inventeringen delas den därför in i två huvudområden: området norr om kyrkan samt området söder och öster om kyrkan. Den norra delen består huvudsakligen av gräsytor med regelbundet placerade gravrader. Rygghäckarna och grusgångarna ger området en strikt och enhetlig karaktär. Den södra och östra delen är i huvudsak helt grustäckt. Gravarna ligger tätt och omges till stor del av regelbundet klippta tujahäckar. Gravvårdarna är mer varierade och ofta äldre och högre än i den norra delen. Omgärdning Kyrkogårdsmuren Kyrkogården omges av en kallmurad mur av gråsten. Murens utformning varierar beroende på markens nivå och de olika delarnas ålder. I väster är muren upp till omkring 0,8 meter hög och uppförd av stora gråstenar. Norr om sockenmagasinet övergår den till en stödmur i ett enda skift av stora stenar. På muren växer en klippt idegranshäck. Den norra muren är även den utformad som en stödmur. I den nordöstra delen försvinner muren bakom en jordkällare och under en körväg. Den östra muren har varierande utformning. I norr består den av mer regelbundna block i två skift, medan den södra delen liknar muren i väster. Den södra muren är lägre och består huvudsakligen av ett skift gråsten. Sedum och andra växter förekommer på murkrönet. Trädkrans Kyrkogårdens trädkrans består huvudsakligen av lönnar och lindar. Flera äldre träd har ersatts av yngre planteringar. I sydväst finns unga lönnar, medan två äldre lindar står i nordväst. Längs den södra muren planterades under början av 2000-talet nio nya lönnar som ersättning för äldre träd. Trädkransen är ett uttryck för det parkideal som blev vanligt på landsbygdens kyrkogårdar under 1800-talet. Ingångar Kyrkogårdens huvudingångar finns i väster och öster. Båda har pargrindar av järnsmide med raka krön och dekor av elliptiska och bladformade ornament. Grindstolparna är fyrkantiga, utförda av granit och försedda med svagt spetsiga krön. I den norra muren finns en enklare svartmålad järngrind. Den är infäst direkt i muren och nås via en mindre trappa med granitklädda steg. Den norra ingången användes tidigare av besökare från småskolan och kommunalhuset norr om kyrkogården. Ingången har därför ett samhällshistoriskt värde trots att byggnaderna inte längre finns kvar. I kyrkogårdens nordöstra hörn finns även en grusad körväg. Gångsystem Norr om kyrkan finns ett regelbundet system av grusgångar. Gångarna är belagda med både naturgrus och krossgrus. En grusgång löper runt kyrkan och förbinder den västra och den östra grinden. På den norra delen finns en mittgång i nord–sydlig riktning fram till den norra ingången samt en gång i öst–västlig riktning mot sockenmagasinet. Mellan vissa gravrader norr om kyrkan finns delvis övervuxna gångar av kalkstensplattor. Den södra delen är utformad som en sammanhängande gruskyrkogård med smala gångar mellan delar av gravraderna. Området norr om kyrkan Området norr om kyrkan omfattar kyrkogårdens yngre och mer regelbundet planerade del. Det har en strikt karaktär genom rygghäckarna, grusgångarna och de enhetliga gravvårdarna. Gravraderna är i huvudsak orienterade i öst–västlig riktning. De flesta gravvårdarna är låga och breda och utförda av gråaktig granit. Rygghäckarna består bland annat av snöbär, berberis, måbär och rosenspirea. Norr om sockenmagasinet finns ytterligare en berberishäck. En stor blodbok står i en av gravraderna, och vid kyrkans norra vägg finns höga spireabuskar. Gravvårdar De flesta gravvårdarna är från senare delen av 1900-talet och har ett enhetligt utseende. Ett mindre antal är äldre och enklare och kan ha ingått i ett tidigare linjegravssystem. Bland de enklare vårdarna finns ett träkors. I den västra murslänten, söder om sockenmagasinet, ligger en äldre häll som delvis är täckt av mossa. Fem gravplatser med stenramar är bevarade. Gravytorna innanför ramarna är numera gräsbevuxna och delar av stenramarna har vuxit över. Linjegravarna representerar en äldre begravningsform där de avlidna gravsattes i kronologisk ordning. Från mitten av 1800-talet kom systemet främst att användas av personer som inte kunde eller ville köpa en enskild gravplats. Området söder och öster om kyrkan Området söder och öster om kyrkan har en äldre och mer särpräglad karaktär. Hela området är i huvudsak grustäckt och gravplatserna omges av klippta tujahäckar. De regelbundet placerade häckarna ger området en enhetlig och tydligt geometrisk utformning. Häckarna närmast de större grusgångarna är högre än de övriga. Ett mindre antal gravplatser har gräsytor eller är omgivna av stenramar, men grus och tujahäckar dominerar. Gravvårdar Gravvårdarna är huvudsakligen utförda av svart eller grå granit. Flera ljusa granitvårdar är högresta. Bland de särskilda gravvårdstyperna finns bautastenar, ett avbrutet livsträd och flera kors av gjutjärn. Ett gjutjärnskors bär årtalen 1829 och 1845. Vid kyrkans södra långsida finns två kalkstensvårdar, varav den ena kan vara från 1600- eller 1700-talet och den andra från 1800-talet. Öster om kyrkan finns ytterligare kalkstensvårdar och ett gjutjärnskors. Fädernas gård Öster om kyrkan finns ett område som på gravkartan benämns ”Fädernas gård”. Där har ett antal äldre gravvårdar ställts upp efter att de tagits bort från sina ursprungliga gravplatser. Området fungerar som en museal uppställningsplats för gravvårdar som bedömts vara värdefulla att bevara. Även utanför kyrkogårdens norra mur finns undanställda gravvårdar. Sockenmagasinet Sockenmagasinet ligger nordväst om kyrkan med den västra gaveln i linje med kyrkogårdsmuren. Byggnaden är putsad och har slätputsade hörn och omfattningar. Sadeltaket är täckt med träspån. På den västra sidan finns en panelklädd pardörr och på vindsvåningen träluckor. Dörrar och luckor är svartmålade. På fasaderna finns synliga ankarjärn. Efter ombyggnaden 1956 har byggnaden använts som bisättningsrum och mindre gudstjänstlokal. Gravvårdar och gravtradition Svanshals kyrkogård innehåller gravvårdar från flera tidsperioder och av varierande material och utformning. De äldre vårdarna finns huvudsakligen söder och öster om kyrkan. Där förekommer höga granitvårdar, kalkstenshällar, gjutjärnskors, bautastenar och gravvårdar utformade som avbrutna trädstammar. Den norra delen domineras av yngre, låga och breda vårdar. Enstaka enklare vårdar kan vara rester av tidigare linjegravar. Grusgravarna med tujahäckar är kyrkogårdens mest utmärkande gravtradition. Helt grustäckta kyrkogårdar var tidigare vanliga i Östergötland men har på många håll lagts om till gräs för att förenkla skötseln. Även häckomgärdade gravar var tidigare vanliga. Svanshals kyrkogård utgör ett av länets bäst bevarade exempel på denna tradition. Stenramar omkring gravplatser blev särskilt vanliga från 1920-talet till omkring 1960-talet. Sådana gravar finns både på den södra och på den norra delen. Titlar och näringsliv Titlarna på gravvårdarna speglar Svanshals sockens tydliga jordbruksprägel. Vanliga titlar är hemmansägare, lantbrukare och godsägare. Även olika hantverksyrken finns representerade. Bland titlarna förekommer murarmästare, kakelugnsmakare och smidesmästare. Titlarna ger information om socknens näringsliv och sociala struktur under 1800- och 1900-talen. Kulturhistoriska värden Svanshals kyrka och kyrkogård bildar tillsammans med murarna, grindarna, trädkransen och sockenmagasinet en sammanhållen kulturmiljö med mycket höga kulturhistoriska värden. Kyrkogårdsmurarna och smidesgrindarna är viktiga för den äldre miljön. Den enkla norra ingången har särskilt värde genom att den visar sambandet med den tidigare småskolan och kommunalhuset. Sockenmagasinet har ett högt samhällshistoriskt värde som exempel på det system för spannmålsförvaring och försörjningsberedskap som förekom under 1700- och 1800-talen. Den norra kyrkogårdsdelens grusgångar och rygghäckar visar 1950-talets strikta kyrkogårdsplanering. De enhetliga gravvårdarna och bevarade stenramarna bidrar till områdets tidstypiska karaktär. Den södra gruskyrkogården har ett särskilt högt kulturhistoriskt värde. Kombinationen av sammanhängande grusytor, klippta tujahäckar och äldre gravvårdar är ovanligt välbevarad. De äldre gravvårdarna av kalksten och gjutjärn samt vårdar utformade som bautastenar eller avbrutna livsträd har höga värden genom sin ålder, utformning och hantverksmässiga kvalitet. Trädkransen bidrar till kyrkogårdens parkprägel och visar det ideal som blev vanligt på landsortskyrkogårdar under 1800-talet. Gravsatta på kyrkogården Felix Hamrin, Sveriges statsminister Adolf Fredrik Ölander, kontraktsprost Se även Svanshals kyrka Referenser