NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Petersgårdens kyrka

Petersgårdens kyrka är en kyrkobyggnad i Lunds kommun. Den är församlingskyrka i S:t Peters klosters församling i Lunds stift. Kyrkobyggnaden Kyrkan invigdes den 27 februari 1965 som församlingshem. Arkitekter var Hans Westman och Fritz Österling. Byggnaderna renoverades 1993-94. Då byggdes den öppna gården in och ändrades till ett kyrktorg med bland annat café. Kyrkan med klockstapel är inrymd i östra längan. På gården finns en skulptur av Ivar Ålenius-Björk. Inventarier Processionskorset i ek och järnsmide är utförd av konstnären Bertil Ågren 1977. Glasmosaiken med temat Störst i hela himmelriket är utförd 1987 av Tore Ekelin. I januari 1996 installerades ett glaskrucifix tillverkat vid Åfors glasbruk och formgivet av Bertil Vallien. Orgel Den nuvarande orgeln byggdes 1967 av Anders Persson Orgelbyggeri, Viken och är en mekanisk orgel. Referenser Tryckta källor Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen AB. 1990. sid. 366. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 Tore Johansson, red (1988). Inventarium över svenska orglar: 1988:I, Lunds stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Webbkällor Sankt Peters klosters församling Wikimedia Commons har media som rör Petersgårdens kyrka.
Petiknäs kyrka

Petiknäs kyrka är en kyrkobyggnad i Norsjö kommun. Den är församlingskyrka i Norsjö församling, Luleå stift. Kyrkobyggnaden Byggnaden uppfördes 1920 som gravkapell och låg ursprungligen i Bastuträsk. 1955 uppfördes en ny och större kyrkobyggnad i Bastuträsk och kapellet flyttades i sektioner till sin nuvarande plats. Kapellet byggdes till och invigdes 1958. Inventarier Orgeln med fem stämmor tillkom 1973 och är byggd av Grönlunds Orgelbyggeri. I koret står en sexkantig dopfunt som troligen fanns i kyrkan när den stod i Bastuträsk. Källor Tryckta källor Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen AB. 1990. sid. 669. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 Webbkällor Norsjö församling informerar Länsstyrelsen Västerbotten Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Petiknäs kyrka.﻿
Petissan

Petissan är en historisk kafébyggnad i stadskvarteret på Skansen i Stockholm. Huset stod ursprungligen på adressen Drottninggatan 116 (tidigare 110), i korsningen med Kungstensgatan i Stockholm. Bredvid Petissan låg malmgården Schefflerska palatset, även kallat Spökslottet. Historik Byggnaden har fått sitt namn efter den kaférörelse, ett Petit café ("Lilla kaféet"), som fröken Karin Åkerman öppnade omkring år 1870. Det låg vid Observatoriekullen i hörnet av Drottninggatan och Kungstensgatan intill dåvarande Tekniska högskolan, Teknologiska institutets tidigare byggnader på Drottninggatan 95A. Café Petissan var en populär samlingsplats för Stockholms studenter, framför allt för teknologer, men också för andra stockholmare, och var öppet till år 1907. I kaféet fanns då som nu småbord med enkla stolar. Spetsgardiner och krukväxter bidrog till den trevliga atmosfären. Man åt landgångar och bakelser och drack därtill mjölk, öl och kaffe. I flygeln på andra sidan portvalvet hade man diskrum och innanför bodde värdinnan Lovisa Dahlberg, "den ständigt redbara, glada och godmodiga huvudpersonen". När Stockholms högskola skulle byggas 1907 flyttades Petissan till Skansen, detta till stor del på Svenska Teknologföreningens bekostnad. Där uppfördes byggnaden vid nedre Solliden, på den plats där det senare byggdes ett elefanthus. Byggnaden flyttades på nytt år 1931 och är sedan dess en del av Skansens Stadskvarter. Byggnaden kom till vid 1600-talets slut och är byggd i liggande timmer och panelades på 1700-talet. Huset hörde ursprungligen till den norra flygeln till Schefflerska palatset, även kallat "Spökslottet", och byggdes omkring år 1700. Schefflerska palatset är ett pampigt hus, som fortfarande ligger kvar i en stor trädgård på Drottninggatan 116. Namnet Spökslottet uppstod efter påstådda spökerier och märkvärdiga händelser som utspelades i huset under 1700-talets slut. I samma byggnad som Café Petissan finns Skansens Apoteket Kronan med 1700-talsinredning. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Petissan. Stockholmskällan har media som rör Petissan
Pettersberg, Stockholm

Pettersberg (ursprungligen Petersberg) är en tidigare sjökrog och ett torp längst ut vid Båtsmanskroken 28 i Mälarhöjden i Stockholm. Idag driver Lindcare Allomsorg AB HVB-Hem för alkohol- och drogberoende, samt psykisk ohälsa på fastigheten som ägs av Careall AB. Pettersbergsvägen fick sitt namn efter gården 1924. Sjökrog Krogen är känd från 1772, och torpet Pettersberg avstyckades från Hägerstens gård 1776, då frälseinspektorn Peter Nystrand blev ägare. Efter honom fick gården sitt namn. Den nuvarande huvudbyggnaden byggdes på 1860-talet. Den tidigare värdshusbyggnaden revs efter starkt förfall i början av 1960-talet. Ångbåtsbrygga Pettersbergbryggan var en av de första ångbåtsbryggorna på södra Mälarstranden. Den trafikerades på traden Riddarholmen-Fittja, med början 1856 med järnhjulångaren Tessin. Från 1863 sköttes trafiken av tre olika ångfartyg med samma namn, Sjöfröken, fram till mitten av 1930-talet. Behandlingshem Sedan början av 1960-talet har Pettersbergsgården fungerat som behandlingshem, inledningsvis i Landstingets regi som ett hem för "fallna kvinnor", och senare i Stockholms stads regi som ett behandlingshem för alkohol- och drogmissbrukare. En som skildrat sin tid som patient där är strippdansösen Gunilla af Halmstad, som vårdades för alkoholism 1971. 2012 avvecklade staden sin verksamhet och sålde fastigheten. Idag ägs den av Careall AB. En verksamhet som HVB-hem drivs i privat regi av Lindcare Allomsorg AB. Källor Lennart Rydberg: Med ångbåt till Vårbybaden 1931-32 i Skärgårdsbåten 2012:1 Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders & Ferenius, Jonas & Lundqvist, Gunnar (2005) [1982]. Stockholms gatunamn. Monografier utgivna av Stockholms stad (3:e upplagan). Stockholm: Stockholmia förlag. sid. 446. Libris 10013848. ISBN 91-7031-152-8 Noter Externa länkar https://lindcare.se/ Wikimedia Commons har media som rör Pettersberg, Stockholm.
Bierikjávrre

Bierikjávrre, enligt tidigare ortografi Pierikjaure, är en sjö i Sareks nationalpark i Jokkmokks kommun i Lappland som ingår i Lule älvs huvudavrinningsområde. Den ligger vid östra änden av högslätten Pielavalta, mellan Ähpar- och Sarektjåkkåmassiven. Sjön har en area på 2,17 kvadratkilometer och ligger 799 meter över havet. Pierikjaure ligger i Sarek Natura 2000-område. Sjön avvattnas av vattendraget Bierikjåhkå. Delavrinningsområde Bierikjávrre ingår i delavrinningsområde (747557-158704) som SMHI kallar för Utloppet av Pierikjaure. Medelhöjden är 1 079 meter över havet och ytan är 11,82 kvadratkilometer. Räknas de 5 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 46,39 kvadratkilometer. Bierikjåhkå som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 4, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 4 vattendrag (Sijddoädno, Blackälven (Smadjeädno), Lilla Luleälven, Luleälven) innan det når havet efter 342 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av kalfjäll (79 procent). Avrinningsområdet har 2,18 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 18,4 procent. Delavrinningsområdet täcks till 2,84 procent av glaciärer, med en yta av 0,3363 kvadratkilometer. Se även Lulesamiska naturobjekt på kartorna Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Bierikjávrre på VISS
Piksborg

Piksborg er en borgruin fra slutningen af 1300-tallet med resterne af pælesætning i vandet, der ligger på en ø i søen Bolmens sydlige ende, vest for Ljungby i Annerstads sogn i det nuværende Ljungby kommune, Kronobergs län. Slottet var bygget af træ med jordvolde, strategisk placeret i Sverige i det daværende grænseland mellem Sverige og Danmark. Det blev brugt som en grænsefæstning og som centrum for kongens fogeder i Sunnerbo härad. Navnet Piksborg kommer efter hallandske ridder Ebbe Pik, som også ejede godser i Finnveden i 1360'erne. I slutningen af 1300-tallet kom slottet i Abraham Broderssons besiddelse. I 1434 blev slottet nået af en af Engelbrektssons oprørere. Olof Ragnvaldsson, fogeden på borgen, forhandlede med lederen af oprørerne, Herman Berman. Under forhandlingerne blev slottet stukket i brand. Ved branden blev slottet fuldstændig ødelagt og forladt. I 1908 blev Piksborg gravet ud under ledelse og på bekostning af civilingeniør Algot Friberg og kaptajn Bror Kugelberg. Piksborg station på den smalsporede Halmstad-Bolmen Järnväg (1889-1966) lå lige syd for borgruinen. Jernbanebroen over Fettjesundet, syd for søen Bolmen, findes stadig ved Piksborg. Referencer Eksterne henvisninger Smålands museums arkæologiske samling på Kulturarvscentrum Arkiveret 25. august 2017 hos Wayback Machine (svensk), hentet 25. august 2017. Piksborg - den konglige fogedborg Arkiveret 21. august 2010 hos Wayback Machine (svensk), hentet 25. august 2017. På opdagelse med arkæologen i Ljungby kommun Arkiveret 21. august 2010 hos Wayback Machine (svensk), hentet 25. august 2017. google.se: Billeder fra Piksborg, hentet 25. august 2017.
Pildammsvägen

Pildammsvägen är en av Malmös längsta gator och en viktig infart från söder. Den sträcker sig från Östra Rönneholmsvägen vid Malmö opera och musikteater i norr till Klagstorpsvägen strax norr om Västra Klagstorp i söder, där den övergår i Tygelsjövägen. Gatunamnet, ursprungligen Pildamsvägen, tillkom 1904 men avsåg då en helt annan sträckning än den nuvarande, från Triangeln till Carl Gustafs väg och förlängdes sedermera till John Ericssons väg. År 1945 tillkom nya Pildammsvägen varvid den norra delen av den ursprungliga gatan erhöll namnet Rådmansgatan och den södra kom att ingå i Allmänna sjukhusets område (sedan 2012 ingående i Jan Waldenströms gata). Den nya trafikleden sträckte sig ursprungligen från Rönneholmsvägen förbi Pildammsparken till John Ericssons väg. År 1963 förlängdes den till Stadiongatan, 1966 till Arkitektgatan och 1970 till stadsgränsen mot dåvarande Bunkeflo landskommun. Efter sistnämnda kommuns inkorporering med Malmö 1971 förlängdes Pildammsvägen 1972 ytterligare över före detta Naffentorpsvägen och före detta Trelleborgsvägen förbi Västra Klagstorp och Tygelsjö till den nya kommungränsen, mot Vellinge kommun. År 1974 utgick dock namnet på sträckan från Klagstorpsvägen till kommungränsen och ersattes med namnet Tygelsjövägen. Källor Bender, Birgit (red) (1999): Gator i Malmö, ISBN 91-971637-1-6, sid. 189
Pilthyttedammens naturreservat

Pilthyttedammens naturreservat är ett naturreservat i Nyköpings kommun beläget i Tunaberg cirka tre kilometer söder om Tuna kyrka. Syftet med reservatet är att bevara ett våtmarksområde med omgivande barrblandskog. Reservatets främsta naturvärde är det rika fågellivet i anslutning till våtmarkerna. Vattenområdena Överdammen och Pilthyttedammen är reglerade. Dammarna från 1400–1500- talet anlades i samband med järnhanteringen i området. Bland annat låg en masugn vi Pilthyttedammans utlopp. Järnhanteringen upphörde omkring år 1600. Sörmlandsledens etapp 36 går genom reservatet. Naturreservatet ingår i det Europeiska nätverket (Natura 2000) av värdefulla naturområden tillsammans med det näraliggande Stora Bötets naturreservat. Källor Länsstyrelsen i Södermanlands län om Pilthyttedammens naturreservat
Pinbackshallen

Pinbackshallen är en ishall i Märsta, som uppfördes 1986. Ritad av arkitekten Ralph Erskine, var den då ishall nummer 180 i Sverige. Hallen ägs och drivs av Sigtuna kommun som hyr ut den till bland annat ishockeylaget Wings HC Arlanda och Sigtuna skridskoklubb. Hallen har 420 sittplatser och 800 ståplatser. I anslutning till hallen ligger "B-hallen" utan läktare, en kallhall som tidigare varit en uterink. B-hallen används endast för träning. Matcher och uppvisningar sker i A-hallen. Wings har sitt kansli i anslutning till A-hallen. Källor Sigtuna kommun, Pinnbackshallen
Pingstkyrkan, Sundsvall

Pingstkyrkan är en kyrkobyggnad i Stenstan i centrala Sundsvall. Den tillhör Filadelfiaförsamlingen i Sundsvall. Framför kyrkans entré, som inte visar mycket av själva kyrkobyggnaden som är byggd på kvarterets innergård, ligger Hedbergska parken. Kyrkobyggnaden 1947 förvärvade församlingen fastigheten Kraften 1 i Stenstan av Sundsvalls Mjölkcentral. Fastigheten togs över 1 maj 1948 och invigning kunde ske i mars 1949. På fastighetens innergård mellan de befintliga husen byggde man 1954–1957 den nuvarande kyrksalen. Av denna syns därför inte mer än själva entrén utifrån Rådhusgatan. Den nya kyrkobyggnaden fick två plan och hade ritats av Birger Lindberg. Det övre planet, med välvt glastak, gjordes till kyrksal och det nedre plan till församlingsvåning. Kyrksalen har plats för 700 sittande. Källor
Pingstkyrkan Bredäng

Pingstkyrkan Bredäng är den enda frikyrkan i Bredäng i stadsdelsområdet Skärholmen i Stockholm. Det är den enda pingstkyrkan i Stockholms sydvästra förorter. Historik Föregångare till den nuvarande kyrkan fanns i Aspudden (från 1913 på Jarlagatan 35, nuvarande Hägerstensvägen 145), i Mälarhöjden (bland annat på Mälarbio på Sätravägen 23, nuvarande Mälarhöjdsvägen 23) och i Älvsjö (från 1962 på Herrängsvägen 21). 2004 firade församlingsgruppen 90-årsjubileum. Kyrkobyggnaden År 1979 invigdes den tidstypiskt vita och bruna tegel- och träkyrkan, som ligger väl synlig vid en av Bredängs "infarter", i hörnet av Skärholmsvägen och södra änden av Bredängs allé (med adress Bredängs allé 55). Mot Skärholmsvägen finns, likt ofta utanför kyrkor i USA, en stor skylt med inbjudan till kyrkans verksamhet. Det moderna träblonda kyrkorummet domineras av de höga takbågarna i limträ, korset i fondfönstret, talarstolen med namnet Jesus centralt på podiet, samt dopgraven på podiet högra sida. Därtill finns även lokaler för söndagsskola, kyrkkaffe och liknande. Verksamhet Församlingen har nära band med Filadelfiaförsamlingen, Stockholm och med övriga pingströrelsen i Sverige, samt med de andra kristna församlingar i sydvästra Stockholmsområdet. Församlingens arbete bedrivs huvudsakligen av ideella krafter, men man avskiljer även pastor och så kallade äldste för att tjäna församlingen med förkunnelse och för att leda församlingens arbete. Då besökarna kommer från många olika länder, tolkas gudstjänsterna till arabiska, engelska, ryska och spanska. Vissa dagar har man samlingar på lingala. Föreståndare Ingvar Henningsson Stig Alkebratt (1934–2013) Abner Dahl (1917–2002) Stig Norrby Olof Sahrling Josef Pansell (född 1974) Joakim Davidson Referenser Eriksson, Olle, 1994, Redan 1913 var man i Aspudden. Det digitala pingstbiblioteket. Eriksson, Olle, 1994, En utpost vid spårvagn 16:s ändhållplats. Det digitala pingstbiblioteket. Eriksson, Olle, 1994, Det började i Smyrna och slutade i Bredäng. Det digitala pingstbiblioteket. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Pingstkyrkan Bredäng. Pingstkyrkan Bredängs webbplats Patmosförsamlingens webbplats Pingströrelsen Sveriges webbplats Pingstkyrkan Bredäng på Facebook Pingstkyrkan Bredäng på Stockholmskällan
Piperska muren

Piperska Muren är en malmgård, tidigare i kvarteret Äpplet, nu i kvarteret Piperska muren, på Kungsholmen i Stockholm, uppförd under 1600-talet och inköpt 1694 av hovmannen greve Carl Piper för 9 000 daler kopparmynt. Hans hustru Christina Piper lät 1702 uppföra en hög mur av roslagssandsten, vilken i folkmun kom att kallas Piperska Muren. Fastigheten ägs sedan 1807 av Stockholmslogen av Coldinuorden. Även Svea orden och ett flertal andra ordenssällskap har sina kanslier här. Utöver ordnarnas egna sammankomster används lokalerna numera till konferens- och festvåningsverksamhet. Piperska murens trädgård 1695 påbörjades anläggandet av en lustträdgård väster om huset. Efter det att Carl Piper år 1700 följde med Karl XII:s arméer i det stora nordiska kriget till Ryssland 1700 som rådgivare och diplomat, och 1709 efter slaget vid Poltava hamnat i långvarig rysk fångenskap på fästningen Nöteborg, fullföljde hans hustru Christina Piper arbetet med trädgården. Nicodemus Tessin d.y. och Johan Hårleman anlitades som trädgårdsarkitekter. Christina Piper lät bland annat uppföra den höga stenmur av sandsten från Roslagen som givit platsen sitt namn, med romerska byster i nischer. Efter Carl Pipers död i rysk fångenskap 1716, övertogs malmgården av sonen Carl Fredrik Piper. Fastigheten såldes av honom 1757 till den inflyttade fransmannen och snusfabrikören Jean Theodor La Font, varefter trädgården förföll och minskades genom att tomtmark avstyckades. La Font gjorde konkurs 1764, varefter den återstående fastigheten köptes av Amarantorden. Den såldes 1807 vidare till Arla Coldinu Orden, vilken fortfarande är ägare. Under 1940-talets första hälft träffades en överenskommelse mellan Stockholms stad och Coldinuorden om att ge allmänheten tillträde till trädgården mot att staden övertog ansvaret för dess skötsel, varefter parken upprustades 1945–1946. Trädgården idag Under senare delen av 1990-talet har trädgården restaurerats för att åter bli en barockträdgård. Utmed gränderna in från Scheelegatan avgränsas trädgården innanför ett smidesstaket av tre klippta lindalléer, två rader på den norra sidan och en på den södra. Trädgården har i huvudsak fyra kvarter med gräsmattor omgivna av krossat tegel och lågklippt buxbom. I trädgården finns två fontäner. Gångarna är belagda med vit singel. Piperska muren är rikt försedd med skulpturer, framför allt avgjutningar av romerska byster och statyer. I muren mot Pipersgatan finns nio byster, de flesta av romerska kejsare. I själva barockträdgården finns åtta små förgyllda putti och åtta större friskulpturer, bland annat av Herkules, Minerva och Mars. Fotogalleri Se även Piperska palatset Litteratur Svante Norrhem (2010). Christina och Carl Piper : en biografi. Lund: Historiska media. Libris 11640097. ISBN 978-91-86297-11-4 Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Piperska muren. Piperskamuren.se
Palais Piper

Le palais Piper (en suédois : Piperska palatset) ou maison Falkenberg (en suédois : Falkenbergska huset) est un édifice situé dans le quartier de Gamla stan à Stockholm en Suède. Présentation Le palais du XVIIème siècle est situé dans l'ilôt Memnon, à l'adresse Munkbrogatan 2. Les îlots de Gamla stan portent le nom de concepts, principalement des dieux, de la mythologie grecque et de la mythologie romaine, notamment l'îlot Memnon, qui porte le nom du légendaire roi Memnon. Il était le fils d'Eos et participa à la guerre de Troie où il fut tué par Achille. Cet îlot de Gamla stan se compose d'une seule propriété : Memnon 4. Histoire Le palais a été construit dans la seconde moitié des années 1690 selon les plans de l'architecte municipal de l'époque, Nicodème Tessin le Jeune pour le comte Carl Piper. En 1694, Carl Piper avait acheté un terrain dans la partie nouvellement réglementée de Gamla Stan qui venait d'être drainée. Il s'agissait du premier plan d'urbanisme de Stockholm avec un réseau de rues rectangulaires, réalisé après le grand incendie de 1625. Cependant, le comte Gabriel Falkenberg avait été autorisé à louer le palais lors de sa construction et le louait toujours selon le recensement de 1711, ce qui a donné lieu à la confusion des propriétaires. Il peut être prouvé au moyen d'un acte de vente que Carl Piper était le premier propriétaire du terrain et donc le promoteur. Nicodème Tessin le Jeune a conçu un plan en U et un bâtiment de trois étages avec des façades en plâtre, divisés par des pilastres. À l'ouest et à Riddarfjärden, il y avait des bâtiments annexes, désormais démolis, qui entouraient un jardin. Après avoir été transmise aux enfants, elle fut vendue par la famille Piper en 1758 à l'homme d'affaires et homme politique Gustaf Kierman, qui fit renover la maison. Le grenier et l'étage au-dessus de la corniche ont été ajoutés dans les années 1760 par l'architecte Jean Eric Rehn. Gustaf Kierman fut contraint de quitter le palais après un scandale financier aux connotations politiques et fut emprisonné dans le fort de Carlsten, où il mourut en 1766. Les enfants de Kierman furent plus tard réhabilités et reçurent l'héritage de leur père, mais en raison des lourdes dettes de ce dernier, ils furent contraints de vendre la propriété à l'État et au Collège de guerre royal (sv), qui emménagea dans une partie de la maison en 1770. En 1865, le Collège de guerre fut transféré à l'administration de l'armée et la maison entière fut utilisée jusqu'en 1929, date à laquelle elle fut vendue à la ville de Stockholm. Dans les années 1970, l'Office statistique de la ville de Stockholm avait des locaux dans le bâtiment. Galerie Bibliographie (sv) Ohlsson, Martin A., ”Piperska palatset”. Stormaktstidens privatpalats i Stockholm: med en utblick över följande sekler., Stockholm, Forum, 1951 (LIBRIS 796716) Références Voir aussi Articles connexes Lieux et monuments de Stockholm Architecture à Stockholm Liens externes Îlot Mnemon Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Stockholm
Piratenmuseet

Piratenmuseet är ett författarmuseum i Vollsjö i Skåne. Piratenmuseet är ägnat åt författaren och skröneberättaren Fritiof Nilsson Piraten, hans verk och levnad. I museet finns också ett antikvariat. Museet drivs av Fritiof Nilsson Piraten Sällskapet, som också har sitt kansli där.
Piteå stadskyrka

Piteå stadskyrka är en kyrkobyggnad i Piteå. Den är församlingskyrka i Piteå församling i Luleå stift. Kyrkan invigdes 1668 och är Norrlands äldsta träkyrka. Historik Kyrkan byggdes 1684-86 då Piteå flyttades till sin nuvarande plats efter en brand 1666. Innan dess låg staden i nuvarande Öjebyn och då använde man Öjeby kyrka som stadskyrka. Trots många krig då fientliga trupper härjade i och omkring staden har kyrkan undgått ödeläggelse. Närmast att förstöras var den 1721, då ryska soldater brände hela staden men sparade kyrkan för att använda den som högkvarter. Kyrkklockan räddades genom att den grävdes ner på kyrkogården; (förr var det vanligt att militärstyrkor stal kyrkklockor och smälte ner dem för att tillverka kanoner). Kyrkan har renoverats bland annat 1954, 1986 och 2016. Inventarier Altartavla Altartavlan är tillverkad på 1600-talet. Den köptes in år 1700 från Maria Magdalena kyrka i Stockholm. Troligen är altartavlan ett krigsbyte från Polen. Predikstol 1702 beställde man predikstolen av snickaren Nils Fluur, som levererade den samma år. Orgel Före 1755 var det kören som ledde psalmsången. 1951 byggde Grönlunds orgelbyggeri en ny orgel – med undantag av fasaden som är den ursprungliga (inklusive piporna däri, vilka dock är förändrade). Orgeln renoverades 1984 och byggdes om 2005–2006 av tillverkaren. 1755 byggde Jonas Gren och Petter Stråhle, Stockholm en orgel med 7 stämmor. 1899 byggde Nils Oskar Alm, Boden en orgel med 11 1⁄2 stämmor och två manualer. 1943 ombyggdes och tillbygges orgeln av Bo Wedrup, Uppsala och fick då 38 stämmor, tre manualer och pedal. Den nuvarande orgeln byggdes 1951 av Grönlunds Orgelbyggeri, Gammelstad. Orgeln är mekanisk och fasaden är från 1755 års orgel. 1985 fick orgeln ett kombinationssystem med 100x2 fria kombinationer. Orgeln har under senare år fått ett nytt spelbord. Klockstapeln 1723 började man diskussionerna om uppföra en klockstapel bakom kyrkan (dessförinnan hade kyrkklocka funnits i ett klocktorn överst på kyrkan). Stapeln var klar 1727 men efter besiktning var man tvungen att förstärka den då den inte klarade av krafterna från klockornas svängningar då de ringdes. Klockan användes inte bara för ringa samman till gudstjänst utan också för att varna stadens befolkning för brand och andra faror. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Piteå stadskyrka. Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Piteå för 200 år sedan Piteå stads kyrka 300 år