Vallerstads kyrkogård

Vallerstads kyrkogård är en kyrkogård vid Vallerstads kyrka i Vallerstads socken, Mjölby kommun. Kyrkogården ligger i ett öppet och nästan helt uppodlat slättlandskap. Den består av fyra sammanfogade rektangulära delar, där de två norra tillkom genom en utvidgning under 1930-talet. Kyrkogårdens karaktär präglas av kallmurade gråstensmurar, en uppvuxen trädkrans, grusgångar, äldre monumentala gravvårdar och yngre, strikt ordnade gravkvarter. Historia Kyrkogården har sannolikt vuxit fram kring den medeltida kyrkan i Vallerstad. Den äldre kyrkan var en romansk stenkyrka, troligen uppförd under slutet av 1100-talet eller något senare. Den hade långhus, kor, absid, västtorn och ett vapenhus på den södra sidan. Den nuvarande kyrkan uppfördes 1832–1833 efter ritningar av arkitekten Abraham Bengtsson Nyström. Delar av det medeltida tornet införlivades i den nya byggnaden, medan övriga delar av den äldre kyrkan revs. Kyrkan fick en tydligt nyklassicistisk utformning och har genom sin storlek karaktär av en landsbygdskatedral. Av kyrkogårdens äldsta gravminnen finns endast ett fåtal bevarade. Broocman beskrev ett fragment av en runsten med en inskrift till minne av en släkting. En gravvård över Måns Abrahamsson och hans hustru, rest vid hustruns död 1698, finns kvar. Äldre gravvårdar över bland andra kyrkoherden Olaus Haqvini Scheningiensis och smeden Anders Nilsson är däremot försvunna. Från 1800-talet finns ett flertal gravvårdar bevarade. Bland dem finns gravvården över kyrkoherde Lindmark, som ansvarade för uppförandet av den nya kyrkan. Den ingår i en rad av sex kyrkoherdegravar längs den västra kyrkogårdsmuren. Utvidgningen på 1930-talet År 1934 beslutades att kyrkogården skulle utvidgas norrut till ungefär dubbla storleken. De äldsta gravarna i den nya delen är från 1936, och området började tas i bruk under slutet av 1930-talet. Den gravkarta som fortfarande användes vid inventeringen upprättades 1944. Den äldre norra kyrkogårdsmuren behölls mellan den gamla och den nya delen. Muren täcktes senare av grässlänt på båda sidor men dess sträckning markeras fortfarande av äldre lövträd. Den visar tydligt kyrkogårdens tidigare begränsning. Utvidgningen skapade gott om utrymme för nya gravsättningar. Det innebar att många äldre gravvårdar på den södra kyrkogårdsdelen kunde stå kvar, eftersom behovet av att återanvända gravplatser där minskade. År 1945 restes en kopia av Gottfrid Larssons skulptur Såningsmannen i den norra delen. Skulpturen placerades i huvudgångens förlängning och omges av en berså av höga häckar. Omgivning och utformning Söder om kyrkogården ligger landsvägen och mindre bybebyggelse. I öster finns en parkeringsplats på den tidigare platsen för socknens ålderdomshem. I norr och väster gränsar kyrkogården direkt till öppen jordbruksmark. Kyrkogården är indelad i fyra huvuddelar: ett nordvästligt, ett nordöstligt, ett sydvästligt och ett sydöstligt kvarter. Den äldre kyrkogården utgörs av de två södra delarna, medan de norra kvarteren hör till utvidgningen från 1930-talet. Den södra delen präglas av höga gravvårdar från 1800-talet och början av 1900-talet, öppna gräsytor och monumentala familjegravar. Den norra delen är mer regelbundet utformad med rygghäckar, yngre låga gravvårdar och stora ännu outnyttjade ytor. Murar och ingångar Kyrkogården omges av en omkring 1,2 meter hög kallmurad gråstensmur. Den består av två eller tre skift av utvalda och anpassade stenblock. Insidan övergår i en gräsbevuxen slänt. Innanför muren står en trädkrans av huvudsakligen lind, lönn och alm. Trädkransen följer även den äldre mursträckningen mellan kyrkogårdens norra och södra delar. Huvudingången ligger mitt på den södra sidan, där muren bildar en rundad indragning. Där finns en dubbel smidesgrind mellan obeliskformade granitstolpar. Grinden är dekorerad med spjälor och blomrankor. Mot parkeringen i öster finns två mindre ingångar. Den södra består av en öppning i muren med två trappsteg av kalksten. Den norra är en bredare öppning som ligger i närheten av jordkällaren. Vegetation och gångsystem Den äldre kyrkogårdsdelen saknar i huvudsak rygghäckar och präglas i stället av öppna gräsytor och stora träd. I den norra delen löper nord–sydliga häckar av liguster och tuja mellan gravraderna. Alla gångar är belagda med naturgrus. Huvudgången leder från den södra grinden till en mindre grusplan framför kyrkans tornportal. Därifrån fortsätter den norrut mot Såningsmannen, men övergår till gräs inne i bersån. Både den äldre och den yngre kyrkogårdsdelen omges av kringgående grusgångar. Mellan gångarna och muren finns en yttre gravrad. I de norra kvarteren förekommer även gångar av kalkstensplattor och gräs mellan gravraderna. Gravvårdar och gravtradition Den äldre kyrkogårdsdelen innehåller många höga gravvårdar från 1800-talet och början av 1900-talet. Flera är försedda med titlar och är placerade nära kyrkan eller längs murarna. Monumentala familjegravar, stenramar, järnstaket och krattat grus markerar de äldre kvarterens hörn och ytterkanter. Längs den västra muren ligger en rad gravar över sex kyrkoherdar från 1800-talet. Flera av gravarna har höga stenkors. På kyrkogården finns även ett antal järnkors, bland annat fyra likadana kors placerade på rad norr om kyrkan. Bland de mer ovanliga gravvårdarna finns en stensarkofag, en obelisk, vårdar av bautastenstyp och en gravvård med porträttmedaljong. Gravtitlarna speglar främst jordbruksbygden, bland annat genom titeln hemmansägare. Där finns även kombinationen organist och skollärare samt den kvinnliga yrkestiteln knypplerska. Linjegravar På den öppna gräsytan framför kyrkans torn finns rester av en äldre allmän linje. Gravvårdarna är från perioden 1907–1934 och flera saknar gravnummer. De visar hur gravsättningar tidigare skedde i tidsföljd, utan att familjemedlemmar nödvändigtvis placerades tillsammans. Omkring 1936 flyttades den allmänna linjen till det nordöstra kvarteret. Där finns omkring tio gravvårdar från perioden 1936–1946 bevarade i tidsordning. De utgör ett tydligt och kulturhistoriskt värdefullt exempel på ett äldre gravskick. De norra kvarteren Det nordvästra kvarteret tillkom 1936 och präglas av trädkrans, nord–sydliga häckar och låga, breda gravvårdar. Två stenramsgravar finns kvar, men området är fortfarande glest belagt. Det nordöstra kvarteret har en liknande utformning. Där finns en övervuxen stenramsgrav och de bevarade linjegravarna från åren 1936–1946. I övrigt dominerar gravvårdar från 1960-talet och senare. Mellan de båda kvarteren ligger bersån med Såningsmannen. Skulpturen bildar ett blickfång i huvudgångens förlängning och ger den norra kyrkogårdsdelen en tydlig centralpunkt. De södra kvarteren Det sydvästra kvarteret präglas av en stor öppen gräsyta framför kyrkans huvudingång. Där finns rester av den äldre allmänna linjen samt flera äldre kalkstensvårdar, kors och stenramsgravar. Längs den västra muren ligger kyrkoherdegravarna. I det sydvästra hörnet finns en stensarkofag omgiven av järnstaket. Ytterligare en grav med smidesstaket ligger under en stor alm. Kvarteret har en tydlig tyngdpunkt i gravvårdar från 1800-talet. Det sydöstra kvarteret omger kyrkan och innehåller flera påkostade familjegravar från omkring 1890–1930. De är ofta resta över hemmansägare från större gårdar i socknen. På gräsmattan norr om kyrkan står fyra identiska järnkors och söder om kyrkan en hög obelisk. Gottfrid Larsson Den östgötske skulptören Gottfrid Larsson är begravd i kyrkogårdens sydöstra hörn. Hans grav har ett mycket högt personhistoriskt värde. En kopia av hans skulptur Såningsmannen står i den norra kyrkogårdsdelen. Placeringen gör skulpturen till fondmotiv för huvudgången och skapar ett tydligt samband mellan konstnärens grav och hans verk. Gravkapell Nordöst om kyrkans kor ligger ett gravkapell som möjligen ursprungligen varit en äldre tiondebod. Byggnaden är rektangulär, gulputsad och har ett spetsigt tak av falsad plåt. Taket kröns av ett kors och portarna är gråmålade. Norr om gravkapellet ligger en jordkällare som ursprungligen tillhörde det tidigare ålderdomshemmet. Den har en kallmurad gråstensgavel och var vid inventeringen inte längre i bruk. Kulturhistoriska värden Vallerstads kyrka och kyrkogård bildar tillsammans med murarna, smidesgrindarna, trädkransen och gravkapellet en sammanhållen miljö med mycket höga kulturhistoriska värden. Den äldre kyrkogårdens norra mur och trädkrans visar anläggningens ursprungliga omfattning och är viktiga för förståelsen av kyrkogårdens utveckling. Den yngre delen visar samtidigt 1930- och 1940-talens strikta kyrkogårdsideal genom sina rygghäckar, gångar och låga gravvårdar. De monumentala gravarna längs murarna visar den sociala indelning som var vanlig under 1800-talet. Särskilt betydelsefulla är kyrkoherdegravarna, gravarna med järnstaket, stenramsgravarna och de bevarade grusytorna. Resterna av de båda linjegravsområdena har mycket höga kulturhistoriska värden. De gör det möjligt att följa hur den allmänna linjen flyttades från den äldre till den nya kyrkogårdsdelen under 1930-talet. Se även Vallerstads kyrka Referenser