Rogslösa kyrkogård

Rogslösa kyrkogård är en kyrkogård vid Rogslösa kyrka i Rogslösa socken, Vadstena kommun. Kyrkan och kyrkogården ligger på Östgötaslätten mellan Tåkern och Vättern. Kyrkogården har en långsmal, rektangulär planform i sydsydvästlig–nordnordöstlig riktning och består av en äldre del omkring kyrkan samt en utvidgning från 1930-talet i norr. Den medeltida kyrkan, delar av kyrkogårdsmuren, den sannolikt medeltida tiondeboden och flera äldre gravvårdar ger miljön en tydligt ålderdomlig karaktär. Historia Den medeltida kyrkplatsen Den första kyrkan i Rogslösa var sannolikt uppförd av trä. Den nuvarande kyrkan byggdes av kalksten i flera etapper med början under 1100-talets första hälft. Korpartiet och korsarmarna tillkom vid mitten av 1200-talet och uppvisar influenser från cisterciensisk arkitektur. Kyrkan har spåntäckta sadeltak och tornet kröns av en pyramidformad huv. Vid en restaurering 1958–1959 under ledning av arkitekten Erik Lundberg tillkom ett nytt vapenhus i söder. Huvudingången leder genom vapenhuset och den rikt utsmyckade medeltida sydportalen, vars järnbeslagna dörr är känd som Rogslösadörren och räknas till landets främsta medeltida smidesdörrar. Kyrkogården har vuxit fram omkring kyrkan sedan medeltiden och de äldre kyrkogårdsmurarna innehåller enligt en inventering rester av medeltida murverk. Kyrkogårdens äldre omfattning Kyrkogården kan ha utvidgats redan före 1700-talets slut, men den äldre delens omfattning var densamma på en storskifteskarta från 1780 som i modern tid. På kartan framträder den lätt böjda södra begränsningen, medan några ingångar inte är markerade. På laga skifteskartan från 1846 finns en tydligt markerad öppning i öster. Den västra entréns grindstolpar bär inskriften ”ÅR 1794”, vilket visar att även den västra ingången har lång kontinuitet. På kartorna från 1846 och 1895 finns dessutom en byggnad längs muren i kyrkogårdens nordöstra hörn, utöver den bevarade tiondeboden. Utvidgningen på 1930-talet År 1933 fastställdes ett förslag till utvidgning av kyrkogården mot norr, upprättat av arkitekten Johannes Dahl från Tranås. Förslaget innebar att den norra kyrkogårdsmuren skulle rivas, men dess nedre del skulle lämnas kvar som terrassmur mellan den äldre och den nya delen. Domkapitlet, länsarkitekten och riksantikvarien hade i huvudsak inget att invända mot utvidgningen. Ett fotografi från 1935 visar att gångarna på den nya delen då hade anlagts och i huvudsak hade samma sträckning som senare. På ett fotografi från 1952 hade den nya delen börjat tas i bruk från väster. Utvidgningen planerades med familjegravar längs murarna och allmänna gravar i de centrala delarna. Områden för barngravar avsattes också. Tiondeboden var avsedd att användas som gravkapell och en trädkrans planerades runt hela kyrkogården samt längs gränsen mellan den gamla och den nya delen. Fynd av äldre gravvårdar Under arbetena med utvidgningen 1935 påträffades en nedgrävd gravsten nära kyrkans ingång. Stenen hade rests över Per Håkansson i Hageby, som avled 1627, och hans hustru Marit Olufsdotter. Den placerades senare sydväst om kyrktornet. När en värmekammare anlades i kyrkan 1937 bröts golvet i sakristian upp och två stora gravstenar påträffades, den ena över kyrkoherden Nicolaus Colin, död 1682, och den andra över kyrkoherden Petrus Planander, död 1721. Vid en golvomläggning 1958 togs samtliga gravhällar ut ur kyrkan eftersom det nya värmesystemet inte medgav ett lika tjockt golv. Hällarna fotograferades och avtecknades och placerades senare i kyrkogårdens sydöstra hörn. Vid restaureringen 1959 påträffades dessutom elva runristade och ornerade kalkstenshällar som utgjorde delar av tidigkristna gravmonument. En stor runristad häll hittades i koret och kan ha varit en tidigare känd men länge försvunnen sten. Trädkransens förändring Fotografier från 1935 visar höga träd väster och söder om kyrkan men yngre träd i öster. Ett flygfoto från 1965 visar däremot en förhållandevis enhetlig trädkrans. Under de trettio åren mellan fotografierna hade trädkransen därför till stor del förnyats. Trädplanteringarna var en viktig del av Johannes Dahls plan för den utvidgade kyrkogården och de bidrar fortfarande till att binda samman kyrkogårdens äldre och yngre delar. Restaureringen av tiondeboden I samband med en restaurering av tiondeboden 1981 genomfördes en mindre arkeologisk undersökning. Vid byggnadens västra gavel framkom delar av två gravar som fortsatte in under murarna. Fyndet visar att gravsättningar har ägt rum på platsen innan eller i nära anslutning till byggnadens uppförande. Läge och omgivning Rogslösa kyrkby ligger väster om landsvägen mellan Vadstena och Ödeshög. Söder om kyrkan finns två generationer skolbyggnader. Den äldre byggnaden uppfördes ursprungligen som lärarbostad på 1920-talet och har en stram utformning i 1920-talsklassicism, medan den yngre skolanläggningen tillkom 1965. Väster om kyrkan ligger det tidigare ålderdomshemmet med tillhörande uthuslänga. Öster om kyrkogården finns den tidigare prästgården med faluröda panelade huvud- och flygelbyggnader, där den nordöstra flygeln används som församlingshem. Järnvägens anläggande och stationen i Rogslösa medförde ett uppsving för kyrkbyn. Vid stationen uppfördes bland annat kvarn och mejeri, och mellan stationsområdet och kyrkbyn växte villabebyggelse fram. Kyrkogårdens utformning Kyrkogården omfattar 19 kvarter. Kvarteren I–XI ligger på den äldre kyrkogården och kvarteren XII–XIX på utvidgningen från 1930-talet. Kyrkogården har en varierad karaktär men upplevs huvudsakligen som öppen, eftersom stora ytor saknar rygghäckar. De häckar som finns är framför allt koncentrerade till de områden som enligt 1930-talets plan avsattes för allmänna gravar. Den utvidgade delen har en mer strikt utformning med förhållandevis enhetliga, låga gravvårdar, regelbundna gångar och rygghäckar. Kyrkan ligger ungefär mitt på den äldre delen, som har en ovanligt långsmal form. Kyrkogårdsmuren Västra muren Den västra muren är en skalmur av kalksten och är omkring 0,9–1,3 meter hög. Söder om grinden finns stora gråstenar i bottenskiftet, medan kalkstenen i den norra delen är mer vittrad. Muren utgör en viktig del av kyrkogårdens äldre inramning och innehåller sannolikt rester av medeltida murverk. Norra terrassmuren Mellan den äldre kyrkogården och 1930-talets utvidgning finns en låg terrassmur av kalksten. Den är omkring 0,4 meter hög och består av två eller tre skift. Muren är sannolikt den nedre delen av den äldre norra kyrkogårdsmuren, som enligt Johannes Dahls plan skulle lämnas kvar när utvidgningen genomfördes. På muren växer mossa och den döljs delvis av kryptuja. Östra muren Den östra muren är omkring 1–1,15 meter hög och cirka 1,45 meter bred. Den är uppförd som en skalmur av kalksten med inslag av gråsten i fyllningen. Muren är väl lagd men saknar tydligt avgränsade skift. Vid tiondeboden saknas muren och byggnaden fungerar där som en del av kyrkogårdens begränsning. Södra muren Den södra muren är omkring 0,7–1 meter hög och cirka 1,35 meter bred. Den består huvudsakligen av kalksten och vinklar svagt söder om kyrkan. På murkrönet växer på flera platser mossa och gräs. Liksom de övriga äldre mursträckningarna bedöms muren innehålla rester av medeltida murverk. Muren kring den utvidgade delen Den norra utvidgningen omges av en kallmur av kalksten i relativt regelbundna skift. Höjden varierar mellan omkring 0,3 och 1,1 meter beroende på terrängen. Muren är en viktig del av 1930-talets kyrkogårdsanläggning och markerar tydligt den yngre delens gräns mot omgivande mark. Ingångar Västra ingången Den västra ingången består av en dubbelgrind av järnsmide med välvd överdel, raka spjälor och dekor med upprullade ändar. Grindstolparna är uppbyggda av kalkstenshällar och kröns av svängda tak och kors av kalksten. På den norra stolpen står ordet ”ÅR” och på den södra årtalet ”1794”. Norr om grinden finns en liktrappa av kalksten som leder över muren med sex trappsteg på utsidan och fem på insidan. Liktrappan användes för att föra kistor över muren och är ett ovanligt bevarat inslag på en östgötsk kyrkogård. Östra ingången Den östra ingången har en dubbelgrind av järnsmide med samma huvudform som den västra, med välvd överdel och upprullade dekorelement. Grindstolparna består av tunna kalkstenshällar, räffelhuggna i den nedre delen och snedhuggna upptill. Kyrkogårdsmuren skjuter ut något söder om grinden. Ingångar till den utvidgade delen Den utvidgade kyrkogården har en muröppning i väster utan spår efter någon grind. Mellan den äldre och den yngre delen finns två grusgångar samt en senare anlagd kalkstenstrappa i sydväst. Trappan är försedd med ett enkelt träräcke. Vegetation Trädkransen på den äldre kyrkogården består huvudsakligen av lindar. Fyra lindar står vid den västra muren, fyra lindar och en lönn vid den östra sidan och nio lindar längs den södra muren. Längs gränsen mot den utvidgade delen växer låg kryptuja. Omgärdningshäckarna består främst av buxbom, medan rygghäckarna huvudsakligen är av berberis. På den utvidgade delen består trädkransen av en lind i väster, åtta i norr och tre i öster. Trädkransen visar det parkideal som blev vanligt på kyrkogårdarna från slutet av 1700-talet och på landsbygden framför allt under 1800-talet. Gångsystem En huvudgång löper norr om kyrkan mellan de västra och östra grindarna. Från huvudgången går flera gångar i nord–sydlig riktning mot den utvidgade delen, där en grusgång löper runt hela området. Gångarna är huvudsakligen belagda med krossgrus. Mellan vissa gravrader finns gångar av kalkstensplattor, men flera sådana gångar har vuxit över. Gångsystemet på den utvidgade delen följer i stora drag Johannes Dahls plan från 1930-talet och har därför ett särskilt kulturhistoriskt värde. Tiondeboden Strax söder om den östra grinden ligger en sannolikt medeltida tiondebod som senare har använts som gravkapell. Byggnaden har grovt slätputsade, omålade fasader och ett sadeltak täckt med stavspån. Porten är klädd med tjärad panel i fiskbensmönster. I väster finns en lucka i gavelröstet, i öster ett tvåluftsfönster med träspröjs och i norr ett fönster med järnspröjs i rombmönster. Tiondeboden hör till ett fåtal bevarade byggnader av denna typ i Östergötland och bidrar starkt till kyrkomiljöns ålderdomliga karaktär. Kvarter Kvarteren I, II, III och XI Kvarteren I, II, III och XI ligger längs den södra och sydöstra kyrkogårdsmuren. Området har i huvudsak en öppen karaktär, även om kvarter III får en mer strikt utformning genom flera rygghäckar av rosenspirea och berberis. Gravarna är huvudsakligen från slutet av 1800-talet och 1900-talet. I kvarter I finns tre grusgravar med stenramar och en grav omgiven av en klippt tujahäck, medan kvarter XI innehåller en grusgrav omgiven av buxbom. Vid den västra muren står ett stort och rikt dekorerat gjutjärnskors från 1838 över lagmannen Weibull. I området finns också äldre gravhällar och vårdar som har flyttats från kyrkan eller andra delar av kyrkogården. De omgärdade grusgravarna visar hur de mer påkostade familjegravarna placerades längs kyrkogårdsmuren, medan enklare gravar låg längre in i kvarteren. Kvarteren IV–IX Kvarteren IV–IX ligger norr och nordöst om kyrkan. Området präglas delvis av större familjegravar från tiden omkring sekelskiftet 1900. Norr om kyrktornet och kring kyrkans nordöstra del finns flera grusgravar omgivna av buxbomshäckar, stenramar, järnstaket eller pollare med kättingar. Gravvårdarna är ofta förhållandevis stora och flera är utförda i svart granit. I kvarter VIII finns en grusgrav med ett marmorkors från 1908, omgiven av ett staket av smides- och gjutjärn. Där finns även ett äldre gjutjärnskors och en yngre vård av smidesjärn. I kvarter V står två kors av kalksten, varav det ena är daterat 1878. Johannes Dahls plan från 1930-talet anger att kvarter IV skulle användas för allmänna gravar medan de övriga kvarteren var avsedda för familjegravar, en indelning som fortfarande delvis kan avläsas. Kvarter X Kvarter X ligger väster om kyrkan och har en öppen karaktär utan rygghäckar. Gravvårdarna är huvudsakligen låga och breda, men där finns även två högre vårdar och en gravsten utformad som ett iriskt kors. Tio grusgravar finns bevarade, varav åtta omges av buxbomshäckar och en av stenram. Alla gravvårdar är vända mot öster. Enligt Johannes Dahls plan skulle kvarterets östra del användas för familjegravar och en annan del för allmänna gravar och barngravar. Den äldre uppdelningen kan fortfarande delvis avläsas genom att de mer påkostade gravarna och grusgravarna är koncentrerade till vissa delar av kvarteret. Den utvidgade kyrkogården Den utvidgade delen omfattar kvarteren XII–XIX och har en mer modern och strikt karaktär än den äldre kyrkogården. Gravvårdarna är huvudsakligen låga och breda och härrör från 1930-talet och framåt, med en tydlig dominans av gravar från 1960–1990-talen. Kvarteren XVII–XIX delas in av rygghäckar. I kvarter XIX går häckarna i nord–sydlig riktning enligt Johannes Dahls ursprungliga plan, medan häckarna i de västra kvarteren löper i öst–västlig riktning. Längs murarna finns rester av låga buxbomshäckar som kan vara lämningar efter äldre gravomgärdningar. Kvarter XIX innehåller flera enkla träkors och mindre granitvårdar från den allmänna linjen. De visar den tidigare uppdelningen mellan kostnadsfria enkelgravar i mitten av kyrkogården och familjegravar längs ytterkanterna. Minneslund Minneslunden ligger längst i öster i kvarter XV på den utvidgade kyrkogården. Mot kyrkogårdsmuren finns en uppbyggd plantering som omges av kalkstensskivor. I mitten finns en huggen kalksten med plats för blomvaser. Gången fram till planteringen kantas av mindre kalkstensskivor och där ligger en minnessten av granit intill ett mindre så kallat tåreträd. Minneslunden avgränsas av idegransplantor och innehåller även en sittbänk och en lind som ingår i trädkransen. Äldre gravhällar och stenfragment Väster och söder om kyrktornet ligger flera äldre gravhällar och fragment av gravstenar i gräsmattan. Bland dem finns gravstenen från 1627 över Per Håkansson i Hageby och Marit Olufsdotter. I kyrkogårdens sydöstra hörn finns de gravhällar som togs ut ur kyrkan vid golvarbetena under 1950-talet. Vid en senare komplettering hade hällarna ställts upp under tak och försetts med skyltar som redovisar inskrifterna. Gravhällarna har höga kulturhistoriska värden genom sin ålder, sin konstnärliga utformning och sin anknytning till kyrkans och socknens personhistoria. Gravvårdar och gravtradition Rogslösa kyrkogård innehåller gravvårdar från 1600-talet fram till modern tid. Bland de äldre vårdarna finns kalkstenshällar, resta kalkstensstenar och gjutjärnskors. Ett ovanligt stort gjutjärnskors är daterat 1838 och ett annat kors från 1866 har trepassformade avslutningar. På den äldre delen finns flera grusgravar omgivna av buxbomshäckar, stenramar, järnstaket eller pollare med kättingar. De visar det familjegravskick som blev vanligt från senare delen av 1800-talet. De enklare gravarna i den allmänna linjen utgörs i stället av träkors och små granitstenar. Skillnaden mellan gravtyperna visar den sociala uppdelning som tidigare präglade många kyrkogårdar. Bindstenar och liktrappa Utanför den västra kyrkogårdsmuren står sju bindstenar som användes för att binda hästar vid kyrkobesök. Två av stenarna bär inskrifterna Bårstad respektive Hackenäs. De har välvda krön och urtag för järnöglor. Tillsammans med liktrappan vid den västra ingången utgör bindstenarna ovanliga bevarade spår av äldre kyrkobesök och begravningsbruk. Titlar och näringsliv Titlarna på kyrkogårdens gravvårdar speglar Rogslösas karaktär som jordbrukssocken. De vanligaste titlarna är lantbrukare och hemmansägare. Därutöver förekommer kyrkliga och samhälleliga titlar som kyrkoherde, lagman och banförman. Titlarna bidrar till förståelsen av socknens näringsliv, sociala struktur och lokala historia. Kulturhistoriska värden Rogslösa kyrka, kyrkogården, de delvis medeltida murarna och den sannolikt medeltida tiondeboden bildar en kyrkomiljö av nationellt kulturhistoriskt intresse. Den äldre kyrkogårdens långsmala form och kyrkans centrala placering kan ha medeltida ursprung. Murarna av kalksten, smidesgrindarna och grindstolparna från 1794 bidrar till miljöns ålderdomliga karaktär. Liktrappan och bindstenarna är mycket ovanliga inslag och har höga kulturhistoriska värden. Trädkransen visar det parkideal som blev vanligt på kyrkogårdar under 1800-talet. De äldre gravvårdarna och hällarna från 1600- och 1700-talen har särskilt höga värden genom sin ålder och utformning. De omgärdade grusgravarna visar det äldre familjegravskicket, medan linjegravarna på den utvidgade delen dokumenterar det enklare gravskicket i den allmänna linjen. Johannes Dahls plan från 1930-talet är fortfarande avläsbar i gångsystemet, trädkransen, häckarna och fördelningen mellan familjegravar och allmänna gravar. Se även Rogslösa kyrka Referenser