Risinge nya kyrkogård

Risinge nya kyrkogård är en kyrkogård vid Risinge nya kyrka i Risinge socken, Finspångs kommun. Kyrkogården ligger omkring en och en halv kilometer öster om Finspång, på ett högt område väster om sjön Hultbosjön. Den består av fyra delar som har anlagts och utvidgats från mitten av 1800-talet till 1980-talet. Den äldsta delen omger kyrkan och har en traditionell plan med kyrkogårdsmurar, trädkrans, grusgångar, rygghäckar och större familjegravar. Söder om denna ligger Björkallén, som anlades 1916 och till stor del användes för linjegravar. De två yngre delarna tillkom huvudsakligen under 1950- respektive 1980-talet. Historia Bakgrund och kyrkbygge Under medeltiden och fram till mitten av 1800-talet begravdes sockenborna vid Risinge gamla kyrka, omkring tre kilometer söder om den nuvarande kyrkan. Diskussioner om att uppföra en ny och större församlingskyrka fördes redan under 1700-talet, men först 1844 fattades beslut om ett nybygge. Frågan om kyrkans placering väckte diskussion. Brukspatronen Diedrich Reder på Stjärnvik erbjöd mark på Hults gärde, en plats som ansågs lämplig för ändamålet. Förslaget innebar att kyrkan placerades närmare Finspångs bruk och dess växande befolkning. Trots protester från sockenbor som skulle få längre kyrkväg beslutade kyrkostämman att anta erbjudandet. Reder avled 1847 och fick senare ett gravkor öster om kyrkan. Risinge nya kyrka uppfördes 1845–1849 av byggmästaren Abraham Nyström efter ritningar av arkitekten Johan Adolf Hawerman. Kyrkan byggdes i en blandstil mellan nyklassicism och medeltidsromantik och blev en av Östergötlands största kyrkobyggnader. Kyrkogårdens invigning Kyrkan och kyrkogården invigdes i september 1849. Kyrkogården var dock inte helt färdig vid invigningen. Under de följande två årtiondena genomfördes omfattande fyllningsarbeten och planteringar. År 1853 beslutades att träd skulle planteras parallellt med ringmuren. Först 1869 uppges hela kyrkogården ha varit färdig att tas i bruk. Redan 1864 diskuterades en framtida utvidgning. Ett förslag om att anlägga en särskild begravningsplats i Finspång genomfördes dock aldrig. Under 1880-talet genomfördes en mer systematisk planering och indelning av kyrkogården av kommissionslantmätaren A. Lodén. Gravkapellet Ett gravkapell uppfördes norr om kyrkan och togs i bruk 1907. Kapellet ritades av arkitekten Erik Lallerstedt. Byggnaden har vitputsade fasader och ett svart plåttäckt sadeltak. Fasaderna är dekorerade med rundbågefris och trappstegsgavlar, vilket anknyter till kyrkans medeltidsromantiska formspråk. Björkallén 1916 Frågan om en utvidgning togs åter upp 1914. Under denna tid användes även Risinge gamla kyrkogård för enklare begravningar i den allmänna linjen. Församlingen önskade utvidga den nya kyrkogården mot söder och samtidigt upphöra med linjebegravningarna på den äldre kyrkogården. Den nya delen söder om kyrkan invigdes hösten 1916 och kom att kallas Björkallén. Området användes i stor omfattning för linjegravar. Gravsättningarna skedde efter hand som dödsfallen inträffade, utan att särskilda familjeplatser reserverades. Rederska gravkoret Öster om kyrkan ligger det Rederska gravkoret, uppfört för brukspatronen Diedrich Reder och hans familj. Reder hade skänkt marken till kyrkan och kyrkogården. Gravkoret renoverades och återinvigdes 1935. Material till nya portar och kistor skänktes av Finspongs Metallverk. Utvidgningar under 1900-talet År 1937 beslutades att köpa in mark norr om kyrkan. Arkitekten Johannes Dahl från Tranås anlitades för att utarbeta ett förslag till en ny begravningsplats. Ytterligare mark köptes 1940. Markköpen avsåg sannolikt delar av det område som senare blev kyrkogård nummer 3, nordöst och öster om kyrkan. Flera delar av området invigdes under 1950-talet. Ett område som invigdes 1954 hade utformats av trädgårdskonsulenten Eric Lind i Linköping. I de nya kvarteren erbjöds sockenborna fri gravplats och fri gravöppning. När en gift person gravsattes reserverades automatiskt en plats för den efterlevande maken eller makan. Planeringen omfattade vattendammar med springbrunnar, prydnadsträd mellan kvarteren, en stenmur längs Norrköpingsvägen och en promenadväg kantad av lindar. Ytterligare kyrkogårdsmark invigdes 1981. Denna utgör huvudsakligen kyrkogård nummer 4 söder om Björkallén samt de sydligaste kvarteren på kyrkogård nummer 3. Senare förändringar Konstbevattning installerades på kyrkogården 1978. En minneslund på kyrkogård nummer 3 invigdes 1985. Den konstnärliga utsmyckningen kring minneslundens brunn tillkom 1987. Smidesringen ritades av silversmeden Peter Hjertkvist från Finspång och tillverkades av smeden Nils Haglund i Falla. År 1999 infördes gravsättning i urnrundlar. Dessa består av en central plantering som omges av mindre naturstenar med inskrifter. Läge och omgivning Kyrkan och kyrkogården ligger på en höjd väster om Hultbosjön. Från området finns en vid utsikt över sjön och det omgivande landskapet. I öster sträcker sig kyrkogården fram till sjöstranden. Norr om kyrkogården går riksväg 51 mellan Norrköping och Finspång. Väster om kyrkan löper landsvägen mot Risinge gamla kyrka. På andra sidan vägen väster om kyrkan ligger den tidigare sockenstugan. Den uppfördes 1845 efter ritningar av Abraham Nyström och är en tvåvåningsbyggnad med reveterade, gulfärgade fasader och tegeltäckt sadeltak. I anslutning till kyrkogårdens nordöstra del finns personalbyggnader, garage och maskinhallar. Kyrkomiljön ingår i riksintresset för kulturmiljövården Risinge. Kyrkogårdens delar Risinge nya kyrkogård består av fyra huvuddelar: kyrkogård nummer 1, den äldsta delen omkring kyrkan, kyrkogård nummer 2, Björkallén från 1916, kyrkogård nummer 3, huvudsakligen anlagd under 1950-talet, kyrkogård nummer 4, invigd 1981. Delarna skiljer sig åt genom sina murar, gångsystem, vegetation, gravvårdar och planeringsideal. Kyrkogård nummer 1 Den äldsta kyrkogårdsdelen omger kyrkan. Den har en traditionell och förhållandevis strikt plan med rygghäckar, grusgångar, trädkrans och större familjegravar längs murarna och kvarterens ytterkanter. Väster om kyrkan löper gravraderna huvudsakligen i öst–västlig riktning. Söder om kyrkan är de i stället orienterade i nord–sydlig riktning. Större och mer påkostade gravmonument ligger framför allt längs kyrkogårdsmuren och i den sydöstra delen. I kvarterens inre finns enklare vårdar och rester av tidigare linjegravar. Murar och ingångar Den västra och norra sidan omges av kallmurade stödmurar av gråsten. I det nordöstra hörnet når muren omkring tre meters höjd på grund av terrängskillnaderna. Den östra muren bryts av en gång som leder ned mot kyrkogård nummer 3. Den södra gränsen mot Björkallén utgörs huvudsakligen av en slänt och en låg stenskoning. I väster finns två ingångar med fyrkantiga grindstolpar av granit och trappor med järnhandledare. Grindarna var borttagna vid inventeringen 2005. Asfalterade gångar förbinder den äldre delen med de yngre kyrkogårdsdelarna i söder och öster. Vegetation och gångar Trädkransen består bland annat av lönnar och lindar. Mittgången till kyrkans västra portal kantas av kastanjer. Rygghäckar av tuja, måbär, oxbär, avenbok och andra buskar delar in gravkvarteren och skapar tydliga rum. En bred gång av cementplattor leder fram till kyrkans västra ingång. De flesta övriga gångarna är grusade, medan vissa huvudstråk är asfalterade. Gravkapellet Gravkapellet ligger norr om kyrkan och invigdes 1907. Det är ritat av Erik Lallerstedt. Kapellet har slätputsade vita fasader, trappstegsgavlar och rundbågefris. Sadeltaket är täckt med svartmålad plåt. I väster finns en dubbelport av ek med rusticerad omfattning och tympanonfält. Fasaderna i norr och söder har grupper med rundbågiga fönster. Rederska gravkoret Det Rederska gravkoret ligger öster om kyrkan inom kvarter H:1. Det uppfördes för brukspatronen Diedrich Reder, som skänkte marken till den nya kyrkan och kyrkogården. Gravkoret är murat av sandsten och nås via en trappa från grusgången. De dubbla portarna är klädda med kopparplåt och försedda med rikt dekorerade järnbeslag. Byggnaden kröns av ett kors. Gravkoret är ett av kyrkogårdens mest påkostade gravmonument och har både arkitekturhistoriskt och personhistoriskt värde. Kvarteren på kyrkogård nummer 1 Kvarter A:1 Kvarter A:1 ligger nordväst om kyrkan och har en långsträckt geometrisk plan. Rygghäckar av tuja delar in området Längs murarna finns flera större familjegravar med höga gravvårdar från början av 1900-talet. Några gravar omges av klippta tujahäckar eller smidesstaket. Bland titlarna finns smältsmed, vilket visar anknytningen till Finspångs järnindustri. Kvarter B:1 Kvarter B:1 ligger sydväst om kyrkan. Det domineras av låga och breda gravvårdar, men längs den västra muren finns även större familjegravar. Gravvårdarna är huvudsakligen från 1900-talet, med en tydlig koncentration till åren omkring 1938–1940 och 1950-talet. En äldre vård är rest över änkan Katharina Nilsdotter, som avled 1875. Titlar som verkmästare, konduktör, tegelmästare och hemmansägare speglar både industrin, järnvägen och jordbruket. Kvarter C:1 Kvarter C:1 har en varierad uppsättning gravvårdar. I den södra delen finns tre stora grusgravar, varav en har en hög gravvård med porträttmedaljong. Där finns även två gjutjärnskors, ett träkors och flera högresta gravvårdar. En grav omges av en klippt ligusterhäck. Titlar som prost, lokförare, änka, åkeriägare och hemmansägare förekommer. Kvarter D:1 Kvarter D:1 ligger söder om kyrkan och har en strikt plan med sex nord–sydligt orienterade rygghäckar av tuja. Gravvårdarna är huvudsakligen låga och breda och härrör från 1940- och 1950-talen. Det finns även två gjutjärnskors. Flera gravvårdar har anknytning till järnvägen genom titlar som stationsföreståndare, lokförare och konduktör. I kvarteret finns även en gravvård över riksdagens talman Fridolf Thapper. Kvarter E:1 Kvarter E:1 innehåller rester av ett linjegravssystem. En äldre gravkarta visar att en stor del av området var indelat i enkelgravar. Bland gravvårdarna finns flera träkors och mindre stenar från 1940-talet. I den östra delen finns en sammanhängande rad grusgravar med stenramar. Kvarteret visar tydligt den tidigare uppdelningen mellan enklare linjegravar i kvarterets inre och köpegravar längs ytterkanten. Titlar som skräddarmästare, murare och gjuteriförman förekommer. Kvarter F:1 Kvarter F:1 ligger sydöst om kyrkan och innehåller flera påkostade familjegravar. I den sydvästra delen finns släkten Ekelunds gravar. Den ena omges av kätting och den andra består av fem gjutjärnshällar från perioden 1850-tal till 1920-tal. Gjutjärnshällarna är en ovanlig gravvårdstyp. I området finns också bautastenar, en obelisk och grovhuggna stenramar. Bland titlarna förekommer kontraktsprost, godsägare, stålräckare och smältsmed. Kvarter G:1 Kvarter G:1 ligger längs kyrkogårdens södra gräns och innehåller nästan genomgående äldre gravvårdar. Där finns kyrkogårdens äldsta bevarade gravvård, en gjutjärnsvård från 1859 formad som en gotisk gavel med hörntorn. I kvarteret finns även ett rikt dekorerat dubbelkors av smidesjärn. Flera gravvårdar är resta över personer med anknytning till bergsbruket och brukskyrkorna, däribland en bergsfogde och två brukspredikanter. Kvarter H:1 Kvarter H:1 ligger öster och nordöst om kyrkan och har en strikt plan med sju rygghäckar av tuja. Gravvårdarna är huvudsakligen låga och från 1940-talet och senare, men där finns även några bautastenar och liggande hällar. Det Rederska gravkoret ligger i kvarterets sydöstra del. Bland titlarna finns rälsbussförare, postförare och grenadjär. Kyrkogård nummer 2 – Björkallén Björkallén ligger söder om den äldsta kyrkogården och invigdes 1916. Området har en öppnare karaktär och användes i stor omfattning för linjegravar. Gravvårdarna består huvudsakligen av enkla träkors, mindre granitstenar, gjutjärnskors och gjutna gravvårdar av konststen. De gjutna gravvårdarna utgör en särskild lokal typ som enligt inventeringen kan vara unik för denna kyrkogård. Björkar kantar mittgången, och i kyrkogårdens centrum finns en rundel som fungerar som blickpunkt. De nuvarande björkarna är yngre ersättningsplanteringar. Området hör till de bäst bevarade linjegravsområdena i Östergötland. Gravskicket i Björkallén Vid linjebegravning placerades gravarna i kronologisk ordning efter dödsfallen. Makar och andra familjemedlemmar kunde därför komma att gravsättas långt ifrån varandra. Linjegravarna uppläts vanligen utan kostnad och kom under 1800- och 1900-talen främst att användas av personer som inte köpte en särskild familjegravplats. De enkla träkorsen och små gravvårdarna står i tydlig kontrast till de större familjegravarna på kyrkogård nummer 1. Kyrkogård nummer 3 Kyrkogård nummer 3 ligger nordöst och öster om kyrkan och sträcker sig ned mot Hultbosjön. Den togs huvudsakligen i bruk under 1950-talet. Området ligger lägre än de äldre kyrkogårdsdelarna och har en strikt plan med rygghäckar och förhållandevis enhetliga gravvårdar. Gravradernas riktning varierar mellan kvarteren. Vissa är raka medan andra är lätt böjda. De södra kvarteren M–O ligger i sluttningen upp mot en platå och har en mer naturpräglad karaktär som påminner om en skogskyrkogård. Gravvårdarna är huvudsakligen låga och breda och utförda i grå, svart eller röd granit. I de yngre delarna finns även mindre liggande vårdar. Kyrkogård nummer 4 Kyrkogård nummer 4 ligger söder om Björkallén och invigdes 1981. Området har både strikta och friare delar. Några kvarter är indelade med rygghäckar, medan andra innehåller urngravar i böjda rader och urnrundlar. Kvarteren omges delvis av höga häckar och buskage som skapar mindre rum. Flera områden hade ännu inte tagits i bruk vid inventeringen. Gravvårdarna är huvudsakligen låga och breda. De yngre vårdarna är ofta smalare och utförda i ljusgrå eller röd granit. Minneslundar Minneslunden norr om kyrkan Nordväst om gravkapellet finns en rund minneslund med cementplattor omkring en springbrunn. Brunnen kröns av ett smidesgaller. Runt den finns parkbänkar och belysning. Den konstnärliga utsmyckningen tillkom 1987 och utformades av Peter Hjertkvist och Nils Haglund. Minneslunden på kyrkogård nummer 4 En andra minneslund ligger i den sydöstra delen av kvarter M:4. Den består av en oregelbunden gräsbevuxen jordningsyta som omges av en gång med cementplattor. På flera platser finns anordningar för blommor, delvis i anslutning till större stenblock. Minneslunden omges av tallar och lövträd och har en mer naturpräglad karaktär. Urnrundlar Gravsättning i urnrundlar infördes 1999. Varje rundel består av en central plantering som omges av mindre naturstenar med namn och inskrifter. Urnrundlarna är främst anlagda på kyrkogård nummer 4 och representerar ett yngre och mer sammanhållet gravskick. Gravvårdar och gravtradition Kyrkogården innehåller gravvårdar från mitten av 1800-talet till modern tid. De olika delarna visar en tydlig utveckling av gravskicket. På kyrkogård nummer 1 finns större familjegravar, grusgravar, bautastenar, gjutjärnsvårdar, smideskors och höga granitvårdar. Björkallén präglas i stället av enkla linjegravvårdar, däribland träkors, små granitstenar, gjutjärnskors och gjutna konststensvårdar. Kyrkogårdarna nummer 3 och 4 domineras av låga och breda gravvårdar från efterkrigstiden och senare. I de yngsta delarna förekommer även liggande vårdar, urngravar och naturstenar. Ett mindre antal grusgravar med stenramar eller häckomgärdning finns kvar på den äldsta kyrkogården. Dessa visar ett gravskick som tidigare var betydligt vanligare. Titlar och näringsliv Titlarna på gravvårdarna speglar Risinges historia som jordbruks-, bruks-, industri- och järnvägsbygd. Jordbruket representeras av titlar som hemmansägare och lantbrukare. Bruks- och industrimiljöerna framträder genom titlar som bergsfogde, smältsmed, stålräckare, gjuteriförman, tegelmästare, verkmästare och brukspredikant. Järnvägens betydelse syns i titlar som stationsföreståndare, konduktör, lokförare, överbanmästare och rälsbussförare. Andra titlar är prost, kontraktsprost, godsägare, åkeriägare, urmakarmästare, postförare och rikstelefonist. Kulturhistoriska värden Risinge nya kyrkogård har stora kulturhistoriska värden genom att de fyra delarna tydligt visar kyrkogårdens utveckling från 1800-talets mitt till slutet av 1900-talet. Den äldsta delen har värde genom sina kyrkogårdsmurar, träd, gångar, rygghäckar och påkostade familjegravar. Placeringen av större gravar längs murarna och enklare gravar i kvarterens inre speglar äldre sociala skillnader. Det Rederska gravkoret har särskilt värde genom sin koppling till kyrkans och kyrkogårdens tillkomst. Björkallén har ett mycket högt kulturhistoriskt värde som ett av länets bäst bevarade linjegravsområden. De många träkorsen, gjutjärnskorsen och små gravvårdarna gör det möjligt att avläsa gravsättningarnas kronologiska ordning. Kyrkogårdarna nummer 3 och 4 är representativa exempel på 1950- och 1980-talens kyrkogårdsplanering. Rygghäckar, böjda gravrader, skogskyrkogårdskaraktär och urnrundlar visar förändrade ideal inom begravningsväsendet. Trädkransar, alléer och gångsystem är viktiga för kyrkogårdens rumsliga uppbyggnad. De visar även det parkideal som präglade kyrkogårdar från 1800-talet och framåt. Se även Risinge nya kyrka Referenser