NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lillhärjåbygget

Lillhärjåbygget är ett kulturreservat vid Lillhärjån i sydvästra Härjedalens kommun. Lillhärjåbygget är ett fjälljordbruk på med fäboddrift, som anlades 1804 och blev en officiell bosättning i samband med en avvittring 1842. Nybygget var tre fjärdingsväg (åtta kilometer) långt och 1,25 kilometer brett på var sida om Lillhärjån och skattebefriades i 15 år. Jordbrukare i Lillhärdals kyrkby hade dock utnyttjat platsen för slåtter redan sedan 1500-talet. Gårdens nuvarande yta är på 2 689 hektar och fastställdes 1875 när det blev ett skattehemman och kom i ägo av Olof Eriksson och Karin Kjelsdotter. Deras ättlingar har sedan dess brukat gården. Lillhärjåbygget ligger i väglöst land, 710 meter över havet. Från Storhärjåvallen är det omkring sju kilometers gångväg dit. På gårdstunet, och i dess närhet finns ett flertal byggnader, varav tre bostadshus. I juni 1934, en dag med kraftig vind, brann åtta byggnader ner efter att en gnista från skorstenen i manbyggnaden tänt eld på ett spåntak. Gården byggdes sedan upp igen. Den har 19 byggnader i två grupper, en söder om Lillhärjån och en norr om. Det finns också 16 ängslador, varav sju på utmarksslåttermark. Jordbruket är baserat på djurskötsel av sju kor av den del av rasen fjällkor som betecknas lantrasen fjällnära boskap, samt får, häst och höns. Lillhärjåbyggets fäbod Hackåsvallen anlades på 1880-talet och ligger en dryg halvmil bort uppåt fjället. På fäboden, där korna vistas en månad i augusti-september, finns fäbodstugor, ladugårdar, stall, härbre och ängslada. Kulturreservatet inrättades 2002. Litteratur Lars-Olof Hallberg: "Gården på fjället", Gullers, Örebro 2006, ISBN 91-88238-55-5 Källor Lillhärjåbygget - Fjälljordbruk i väglöst land Kulturreservatet i Lillhärjåbygget på Länsstyrelsens i Jämtlands län webbplats Externa bilder Bild från Lillhärjåbygget
Piilijärvi (meer)

Piilajärvi is een meer in Zweden. Het meer ligt in de gemeente Kiruna in de provincie Norrbottens län op 380 meter boven zeeniveau in een gebied met veel moeras. De oppervlakte van het meer is ongeveer 1 km², maar is door het omringende moeras niet precies bepaald. Er ligt een dorp aan het meer met dezelfde naam Piilijärvi.
Biskopsgården, Linköping

Biskopsgården i Linköping är tjänstebostad för biskopen i Linköpings stift. Byggnaden ligger på Ågatan 63, norr om domkyrkan i centrala staden. Biskopsgården var statligt byggnadsminne från 25 januari 1935 och är enskilt byggnadsminne sedan 1 januari 2000. På medeltiden var Linköpings slott säte för biskopen och på platsen för nuvarande biskopsgård låg då Bredgården. En biskopsgård byggdes här först under andra hälften av 1500-talet varefter flera byggnader avlöste varandra på tomten. Nuvarande biskopsgård uppfördes i sten 1733–1735 och lades utmed gatan. Ritningarna utfördes av arkitekten och överintendenten Carl Hårleman. Huset består av två våningar under ett valmat sadeltak som är täckt med rött enkupigt lertegel. Under husets västra del finns en källare med fyra tunnvälvda rum som sannolikt tillkom i samband med byggnadens uppförande. Fasaden har en så kallad spikpikad puts och är gul med vita detaljer som profilerad takfot och fönsteromfattning. Fönstren är ljusgrå och småspröjsade och har beslag av 1700-talstyp. Entrén vetter mot gårdssidan. Den består av en balkong som bärs upp av kolonner. Det stora trapphuset har steg i röd kalksten. På bottenvåningen finns två matsalar, salong, hallar och kök. På ovanvåningen finns en sal med välvt tak, salonger och bibliotek. På vindsvåningen finns sovrum. Huset har renoverats flera gånger bland annat på 1780-talet då Casper Seurling var byggmästare. År 1910 gjordes en genomgripande renovering under ledning av arkitekten Torben Grut. Vid detta tillfälle tillkom bland annat entrépartiet och köksingångens förstuga. Invändigt återskapades 1700-talskaraktären med nytillverkade spegeldörrar, fönster och en öppen spis. Inga äldre eldstäder finns bevarade. År 1998 gjordes en fasadrenovering då den äldre spritputsen med sin speciella struktur behölls, frånsett det nedre partiet av vägglivet, som putsades om och gavs en struktur som överensstämmer med den äldre. Vid omputsningen användes kalkbruk. Källor
Dekanhuset

Dekanhuset, også kendt som Dekanresidenset og Kalendehuset, er et middelalderligt hus i opført i teglsten, som står i Lund i Sverige. Det lå oprindelig i en anden del af byen, men blev flyttet til den nuværende placering i 1908. Historie Ejendommen har sandsynligvis været været dekanbolig fra starten af 1300-tallet og frem til senest 1620'erne. I 1600-tallet var det ejet af blandt andre professorne Nils Hyltenius Sifverschiöld og Richard Gjedde-Ehrensborg. I slutningen af 1700-tallet var det ejet af Eric Gustaf Lidbeck, der indførte kartoflen til Skåne og derefter fra 1829 overgik det til hans søn, Anders Lidbeck. Lunds stift ejede gården i 1836-55, hvor bygningen blev brugt som biskop Vilhelm Faxes hjem. I begyndelsen af 1900-tallet var Dekanhuset truet af nedrivning, da det lå på Stora Kyrkogatan nära Lilla Gråbrödersgatan, hvor man planglagde ny bebyggelse. Kulturens grundlægger Georg J:son Karlin engagerede sig i at bevare huset på sin oprindelige plads, men endte i stedet at købe det og flytte det til den nuværende placering i Adelgatan i 1908. Litteratur Ragnar Blomquist: Dekanernas residens i Lund i Sven T. Kjellberg (redaktör): Kulturen – en årsbok 1946, Lund 1947, sidorna 60-105 Eksterne henvisninger
Dekanresidenset

Dekanresidenset, också benämnt Kalendehuset, är ett medeltida tegelhus i Lund. Kalendehuset fanns till 1908 på tomten nr 6 i kvarteret Glädjen i Lund vid Stora Kyrkogatan nära Lilla Gråbrödersgatan, på tomten söder om Lunds studentkårs konviktorium. Det flyttades då till Adelgatan inom Kulturens område. Fastigheten har sannolikt åtminstone sedan tidigt 1300-tal varit dekanresidens, fram till senast 1620-talet. Under senare delen av 1600-talet ägdes den av bland andra professorerna Nils Hyltenius Sifverschiöld (död 1702) och Richard Gjedde-Ehrensborg (död 1700). I slutet av 1700-talet ägdes den av professorn Eric Gustaf Lidbeck (död 1803), vilken införde potatissodling i Skåne, och därefter till 1829 av dennes son Anders Lidbeck. Lunds stift ägde gården 1836-55, under vilken tid den användes som bostad för biskop Vilhelm Faxe. Freden i Lund den 26 september 1679 slöts sannolikt i Dekanhuset. I början av 1900-talet låg dekanresidenset i vägen för ett planerad nybebyggelse. Kulturens grundare Georg J:son Karlin engagerade sig i att bevara huset på plats, men den slutliga lösningen blev att huset 1908 flyttades till Kulturens område med placering vid Adelgatan. Källor Ragnar Blomquist: Dekanernas residens i Lund i Sven T. Kjellberg (redaktör): Kulturen – en årsbok 1946, Lund 1947, sidorna 60-105
Ellen Keys Strand

Strand är ett före detta privat hem tillhörigt författaren Ellen Key, som blivit ett personmuseum över henne, vanligen känt som Ellen Keys Strand. Strand ligger på sydsluttningen av Omberg invid Vättern, i Alvastra, Ödeshögs kommun, Östergötland. Beskrivning Huset byggdes 1910-1912 enligt Yngve Rasmussens ritningar. Interiören har bevarats i ursprungligt skick i syfte att vara ett personmuseum över Ellen Key. Stiftelsen "Strands vilohem för kroppsarbetande kvinnor", bildades 1914 och skulle aktiveras sex månader efter Ellen Keys död (i praktiken den 2 april 1927). Till stiftelsen skänkte hon sitt hem Strand samt 70 000 kronor, vilket utökades med 55 000 kronor, som insamlats till hennes 70-årsdag av vänner. Vilohemmet var öppet mellan 1 maj och 30 september för kroppsarbetande kvinnor, mestadels hemmahörande i Stockholm, vilka fyllt 25 år och "har kultur nog att vårda och värdera Strand". Företräde gavs medlemmarna i Tolfterna som bildades av Ellen Key 1892 för att sammanföra kvinnor ur olika yrken och klasser. Sommarhemmet upphörde senare.[källa behövs] Inredningen på Strand är i stor utsträckning från Keys föräldrars gård samt från mor- och farföräldrarnas hem. De flesta konstverk är gåvor direkt från konstnärerna. Här finns verk av bland andra prins Eugen, Richard Berg, Karl Nordström, Carl Larsson och Anders Zorn. Ett porträtt av Ellen Key, målat av Richard Berg, inköptes 1960 av Strandstiftelsen för donationsmedel. På Strand finns också Keys omfattande boksamling av modern skönlitteratur. Den består till stor del av dedikationsexemplar från författarna. Referenser Noter Tryckta källor Bendt, Ingela (2000). Ett hem för själen: Ellen Keys Strand. Stockholm: Bonnier. Libris 7150131. ISBN 9100569887 Forsström, Axel (1985). Ellen Key ([Ny uppl.]). Ödeshög: E. Keys stift. Strand. sid. 21. Libris 533415 Rydelius, Ellen; Odhe Anna (1946). Kvinnokavalkad: en bilderbok om svenska kvinnors liv 1918-1944. Stockholm: Bonnier. sid. 101. Libris 1413627 Svenska dagbladets årsbok. Stockholm: Svenska dagbladet. 1924-1964. Libris 283647 , Svenska Dagbladets årsbok : 1927, red. Erik Rudberg & Edvin Hellblom, Stockholm 1928, s. 13. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Ellen Keys Strand.﻿ Officiell webbplats
Gamleby kyrka

Gamleby kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Gamleby församling i Linköpings stift. Kyrkan ligger i samhället Gamleby i Västerviks kommun. Kyrkobyggnaden Föregående kyrka, som troligen var uppförd på 1200-talet, låg 1,5 kilometer sydost om nuvarande kyrkplats. Kyrkan var byggd av gråsten och bestod av långhus med rakt avslutat kor. Nuvarande kyrka uppfördes 1832-1833 under ledning av byggmästaren J .F. Oppman efter ritningar av arkitekt Axel Almfelt. 27 augusti 1837 invigdes kyrkan av biskop Johan Jacob Hedrén. Kyrkan har en stomme av tegel består av ett rektangulärt långhus med sydöstlig-nordvästlig orientering. Koret ligger i sydost och tornet i nordväst. Ytterväggarna är spritputsade och målade i grått. Långhusets tak är klätt med kopparplåt och valmat över koret. Tornet med lanternin har tak klädda med kopparplåt. Inventarier Nuvarande altare är byggt 1970. Altartavlan är från slutet av 1500-talet. Dopfunten av Ölandskalksten skänktes till kyrkan 1660. En dopskål av tenn är från 1600-talet. En målning med motivet Kristus på korset och nattvarden är gjord 1760 av Magnus Wicander. Predikstolen är tillverkad 1833 av bildhuggare Malmström. Orgel Läktarorgeln 1704 bygger Johan Åhrman en orgel med 5 stämmor. 1869 bygger Frans Andersson, Stockholm, en orgel med 8 stämmor. 1944 bygger Mårtenssons orgelfabrik i Lund en orgel. 1973 ombyggdes den om och byggdes ut av Magnus Fries, Sparreholm. Disposition: 2001 bygger Ålems Orgelverkstad AB den nuvarande orgeln. Kororgeln Orgeln är byggd 1980 av Walter Thür Orgelbyggen, Torshälla. Orgeln är mekanisk. Disposition: Diskografi Orgeln i Gamleby. Anders Bondeman, orgel. CD. Nosag Records CD 097. 2004. Referenser Tryckta källor Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. sid. 117. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 Sten-Åke Carlsson & Tore Johansson, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1989:II, Linköpings stift, Visby stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Webbkällor Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Wikimedia Commons har media som rör Gamleby kyrka.
Gottsunda kyrka

Gottsunda kyrka är en kyrkobyggnad i Uppsala. Den ligger i stadsdelen Gottsunda och är församlingskyrka för Gottsunda församling i södra Uppsala. Kyrkobyggnaden Kyrkan ritades av Carl Nyrén och invigdes 1980. Den är en högrest träbyggnad med väggar av rosafärgad träpanel. Taket i tre avsatser är täckt med tegel. I samma byggnadskomplex, väster om kyrksalen, finns församlingslokaler. Nordost om kyrkan finns ett fristående klocktorn med tre kyrkklockor som heter hoppet, tron och kärleken, gjutna år 1980 av Bergholtz klockgjuteri med slagtonerna A1, C2 och D2. I taket ovanför dem finns en klockspel med 22 klockor som spelar en psalm eller sång varje dag kl 12. Kyrkorummet har utsmyckning av Sven Ljungberg. Inventarier Predikstolen är en ambo. Orgel Orgeln byggdes 1980 av Nils Olof Hammarberg, Göteborg. Orgeln har mekanisk traktur, elektrisk registratur och slejflådor. Fasaden är ritad av kyrkans arkitekt Carl Nyrén. Orgeln har fyra fria kombinationer, en fast kombination och registersvällare. Tonomfånget är på 56/30. Orgeln står i kyrkans nordvästra hörn. Bilder Diskografi Inspelningar av musik framförd på kyrkans orglar. Advents- och julmusik / Åberg, Jan Håkan, orgel. LP. Wisa Wislp 611. 1981. 45 minuter med Gottsunda kyrkas orgel / Dillners, Anders, orgel. CD. Onarion Production 081. 2008. Referenser Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. sid. 24. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 Vägvisare till kyrkorna i Uppsala län. Uppsala: Länsstyr. i Uppsala län. 1997. sid. 78-79. Libris 7751016. ISBN 91-85618-54-3 Gottsunda församling informerar om Gottsunda kyrka Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Vidare läsning Lind, Helena; Leandersson, Bert (2016). Moderna kyrkor i Sverige. Lund: Bokförlaget Arena. sid. 180-187. Libris 19414914. ISBN 978-91-7843-493-0 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Gottsunda kyrka.
Tanums Hällristningsmuseum

Tanums Hällristningsmuseum Underslös is een privémuseum en informatiecentrum over de rotstekeningen van Tanum (Zweden). Het museum registreert en documenteert de rotsgravures en biedt onderdak aan het archief van het Werelderfgoedgebied Tanum. Het noordwesten van Västra Götalands län bezit verreweg de meeste rotstekeningen, waarvan de meeste liggen in de gemeente Tanum. De rotsgravures dateren uit de bronstijd en het begin van de ijzertijd. De tentoonstelling van het museum geeft een introductie in meerdere talen over de prehistorische iconografie. Het museum organiseert ook cursussen en excursies naar bekende en minder bekende rotsen binnen het Werelderfgoedgebied. Het Tanums Hällristningsmuseum wordt beheerd door de Scandinavian Society for Prehistoric Art. Deze vereniging voor prehistorische kunst in Scandinavië is een onafhankelijke vereniging die door middel van tekst en beeld de prehistorische kunst van Scandinavië wil documenteren en mogelijkheden wil geven deze afbeeldingen te onderzoeken. De vereniging heeft internationale afdelingen en een bestuur dat samengesteld is uit vertegenwoordigers uit Denemarken, Zweden en Noorwegen. De vereniging geeft jaarlijks het tijdschrift ADORANTEN uit. Externe links Officiële website Nederlandstalige website over de rotsgravures van Tanum
Tanums hällristningsmuseum

Tanums hällristningsmuseum (Underslös museum), är ett informations- och dokumentationscentrum för Tanums världsarvsområde. Museet registrerar och dokumenterar hällristningar och arkiverar material som rör hällristningarna. Tanums hällristningsmuseum är ett privat museum, som drivs av Scandinavian Society for Prehistoric Art. Det är en ideell och självständig förening med målsättningen att genom dokumentation, utställningar, kurser, utbildning i dokumentationsteknik och genom förlagsverksamhet vidga kunskapen om och främja framtida forskning och samarbete om skandinavisk förhistorisk konst. Museets utställning ger en introduktion till forntidens ikonografi (på flera språk). Museet ordnar också kurser och guidade turer i hällristningsområdet och internationella utbildningar i fältdokumentation. Öppettider är maj till oktober, kl 10.00-17.00. Norra Bohuslän är Sveriges hällristningstätaste område, varav Tanums socken är det allra främsta området. Hällristningarna i området dateras till bronsåldern med övervikt till den senare hälften av perioden samt början av järnåldern. Hällristningarna i området finns upptagna på FN:s världsarvslista. Externa länkar Museets webbplats
Linden 9

Linden 9 är en fastighet vid Villagatan 8 / Östermalmsgatan 40 i Villastaden på Östermalm i Stockholms innerstad. Byggnaden går ibland under namnen Bernska villan eller Örnska villan efter dess tidigare ägare. På tomten i den nya villastaden lät Stockholms stads byggnadschef Carl Johan Knös år 1878 uppföra en egen tornförsedd villa enligt Carl Sandahls ritningar. Villan övertogs av senare av grosshandlaren Percy F. Luck. Fastigheten köptes sedan av färgeriägaren Johan Bern från Sundsvall. Han lät riva villan omkring 1903, och istället fick arkitekten Gustaf Hermansson utarbeta ritningarna till en ny och modern bostad i jugendstil. Hermansson hade varit stadsarkitekt i Sundsvall efter den stora branden. Där hade han i början av 1890-talet ritat det Bernska huset åt Johan Bern och hans familj. Stockholmsvillan stod färdig 1905 och byggkostnaden uppgick till 120 000 kronor. Genom den senare ägaren konsul Gustaf Oskar Örn kom den även att kallas den Örnska villan. Byggnaden är sedan 1940-talet kontoriserad. Den ägs av Sveriges läkarförbund och rymmer redaktionen för Läkartidningen. Inredningen är dock välbevarad, med kakelugnar, paneler och stucktak. Byggnaden är blåklassad av Stadsmuseet i Stockholm, vilket innebär att den utgör "synnerligen höga kulturhistoriska värden". Referenser Blom, Tarras (1983). ”Villastaden vid Humlegården.”. Stadsvandringar (Stockholm : Stockholms stadsmuseum, 1976-) 1983 (6),: sid. 80-95 : ill.. ISSN 0349-1870. ISSN 0349-1870 ISSN 0349-1870. https://stockholmskallan.stockholm.se/post/8206. Libris 3384505 SSM:Byggnadsinventering, Östermalm IV (1984) Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Linden 9. Stockholmskällan har media som rör Linden 9
Rahmska huset

Rahmska huset är en byggnad uppförd 1891 i Stenstan, Sundsvall. Byggherre var Anna-Britta Rahm, änka efter krämaren Johan Ulric Rahm, och som arkitekt anlitades Adolf Emil Melander. Familjen Rahm hade blivit förmögen på försäljning av kläder och tyger. Ett barnbarn till makarna Rahm var konstnären Sigrid Hjertén, som tidvis bodde hos sin mormor i detta hus. Referenser
Residenset i Härnösand

Residenset är en byggnad vid Stora Torget i Härnösand, som inrymmer bostads- och representationslokaler för landshövdingen i Västernorrlands län. Byggnaden förvaltas av Statens fastighetsverk och är ett statligt byggnadsminne sedan 25 januari 1935. Historia Ritningar till ett nytt länsresidens, sedan Härnösand blivit residensstad, upprättades av slottsarkitekten Olof Tempelman år 1784 och godkändes av Gustav III året därpå. År 1790 stod byggnaden klar. Efter att ha varit hårt nedslitet i början av 1900-talet (landshövdingen tvingades bo på annat håll) genomfördes en grundlig upprustning åren 1928–29. År 2000 var det dags för en ny upprustning, som var färdig ett år senare. Referenser Noter Vidare läsning Nilsson, Staffan (2000). Svenska residens (1. uppl.). Stockholm: Svensk byggtjänst. sid. 220-227. Libris 8373948. ISBN 91-7332-927-4 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Residenset i Härnösand. Karta, Lantmäteriet.
Solhemmet

Solhemmet är en byggnad vid Sophiahemmet på Norra Djurgården i Stockholm som ursprungligen uppfördes som sophiasystrarnas ålderdomshem efter ritningar av Ferdinand Boberg. Beskrivning Sophiahemmet hade invigts 1889 i stadens norra utkanter utmed gränsboulevarden Valhallavägen. I samband med dess 10-årsjubileum föreslog drottning Sofia styrelsen att ett ålderdomshem för de pensionerade systrarna skulle inrättas. Byggandet bekostades dels via insamlade medel, dels genom de två fonder som inrättats för systrarnas ålderdom: Sköterskornas ålderdomshem-, understöds och pensionsfond och Fonden för ett ålderdomshem för Sophiahemmets sjuksköterskor. Prins Eugen var ordförande i byggnadskommittén och han lät vännen Ferdinand Boberg upprätta ritningarna för det nya hemmet. Hemmet invigdes den 25 september 1907 av kung Oscar II. I källarplanet fanns ett stort kök med serveringsrum, badrum och bostäder för de anställda, medan de pensionerade systrarna huserade i de första och mellersta våningarna. Svenska Dagbladet skrev i samband med invigningen att rummen var "glada och ljusa, öfverallt enfärgade tapeter i lätta färger, helt hvita tak, ljusa enfärgade tapeter, ljusa vakra möbler". Boberg lät gavelpartierna skjuta upp över taknockarna och prydde dem med solfjädersornament i huggen kalksten. Hjärtat i huset var den två våningar höga centralsalen som fick sitt dagsljus genom två över varann liggande fönsterrader. Denna finess förstördes när ett nytt bjälklag drogs in. Även exteriört har många av Bobergs typiska detaljer försvunnit på grund av en illa utförd renovering. Huset fungerade som ålderdomshem fram till 1974 då det stängdes. Sedan 1987 är Sophiahemmet Högskola inrymd i Solhemmet, och i dag delas byggnaden av biblioteket och administrationen. Referenser Noter Källor Sörenson, Ulf (1992). Ferdinand Boberg: arkitekten som konstnär. Höganäs: Wiken. Libris 7591927. ISBN 91-7024-721-8 Bengt Pernow: Solhemmet – framsynt initiativ för slitna Sophiasystrar, Läkartidningen 1998:10 Sophiasystrarnas eget ålderdomshem, Solhemmet, SophiaNytt nr 2 2011 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Solhemmet. Stockholmskällan har media som rör Solhemmet
Villa Snellman

Villa Snellman är ett bostadshus på en hörntomt vid Lokevägen/Odinvägen i Djursholm, Danderyds kommun. Villan räknas till Gunnar Asplunds tidiga verk. Beskrivning Villa Snellman uppfördes åren 1917-18 efter ritningar av arkitekten Gunnar Asplund för bankdirektören Emil Snellman (död 1957). Byggnaden är gestaltad i nyklassicistisk stil med inslag av empire och man anar den kommande 1920-talsklassicismen av svenskt snitt. Villan består av två förbundna huskroppar; den ena med två våningar med totalt nio rum och den andra (annexet) med en våning och tre rum. Den sistnämnda byggnaden står i en vinkel till huvudbyggnaden, som är mindre än 90 grader, vilket ger ett omslutande och annorlunda gårdsrum. Huvudbyggnaden, som rymmer de flesta av villans funktioner, är påtagligt smal med 1,5 rums bredd vilket ger en ljus interiör. Samtliga rum är placerade i söderläge med trädgårdsutsikt. På övervåningen ligger rummen i fil längs en avsmalnande korridor. Interiören präglas över huvud taget av en rustik, väldetaljerad och organiskt fri stil, medan exteriören är mer klassicistiskt strikt och sofistikerat stilren. Asplund har dock tänjt på gränserna i och med "skeva" detaljer såsom fönsterraderna som är något förskjutna våningarna emellan, den trubbiga vinkeln mellan huvudbyggnaden och annexet, samt ett asymmetriskt placerat, halvmåneformat källarfönster. Villa Snellman kan ses som något av en experimentbyggnad för den tjugotalsklassicismen som Asplund senare skulle utveckla i exempelvis Listers härads tingshus i Sölvesborg, Stockholms stadsbibliotek och Skogskyrkogården i Stockholm. Idag har villan status som byggnadsminne. Villan har blivit något av vallfärdsort för all världens arkitekter. Gunnar Asplund beskrev själv sina avsikter med byggnaden med följande ord: ”Byggnaden är ett försök att lösa en modern bostad i en byggnad med 1 ½ rums bredd./…/ Rumshöjden är i bottenvåningen 2,6 m, i övre våningen har sovrummen en höjd av 2,5 m, ”galleriet” är 2,2 m och övre hallen 3,2 m hög. Det är kanske en lite nyckfull variation, som emellertid synes mig ha givit varje rum goda proportioner utan att helheten blivit orolig…” Bilder Referenser Noter Källor Att bygga ett land: Rationalism och klassicism s.57-58, Eva Eriksson, 1998, ISBN 91-540-5813-9 Asplund, Arkitektur Förlag, 1985, ISBN 91-86050-11-7 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Snellman.
Lilla Karlsö

Lilla Karlsö je neobydlený ostrov ve Švédsku. Patří ke kraji Gotland v Baltském moři. Nachází se 3 km západně od ostrova Gotland. Číselné údaje Má rozlohu 940 ha. Využití Celý ostrov je součástí přírodní rezervace a také soustavy Natura 2000. Chovají se zde ovce. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lilla Karlsö na Wikimedia Commons