Sankt Laurentii gamla kyrkogård

Sankt Laurentii gamla kyrkogård är den äldre kyrkogården kring Sankt Laurentii kyrka i centrala Söderköping. Kyrkogården används inte längre som ordinarie begravningsplats och har i dag en parkliknande karaktär. Endast ett fåtal äldre gravvårdar finns kvar. Omgivning Sankt Laurentii kyrka ligger söder om Storån i Söderköpings historiska stadskärna. Sydväst om kyrkan ligger den äldsta prästgården, som uppfördes under 1700-talet men senare har byggts om vid flera tillfällen. Söder om kyrkan finns även en prästgård från 1912, som senare byggdes om till expeditionslokaler, samt ett församlingshem från 1984. Kyrkomiljön ingår i ett område av riksintresse för kulturmiljövården. Sankt Laurentii kyrka Sankt Laurentii kyrka uppfördes sannolikt i slutet av 1200-talet. Den nuvarande utformningen härrör huvudsakligen från tiden efter en omfattande stadsbrand under slutet av 1400-talet. Kyrkan är byggd av tegel i munkförband och har ett rektangulärt långhus, rakslutet kor, sidoskepp och sakristia. Kyrkans gavlar och sakristian är dekorerade med blinderingar. Byggnaden täcks av ett högt sadeltak med en centralt placerad takryttare. Huvudingången finns i väster och en ytterligare ingång finns på korets södra sida. Historia Före 1747 ingick området väster om kyrkan i kyrkogården. Kyrkans huvudingång låg vid denna tid på den norra sidan. Vid mitten av 1700-talet höjdes kyrkogårdens marknivå med omkring 0,7 meter. Kyrkogården omgavs tidigare av en ringmur. Denna ersattes senare av en hagtornshäck. Äldre beskrivningar uppger att kyrkogården redan under 1800-talet hade upphört att användas som ordinarie begravningsplats. Sankt Laurentii nya kyrkogård utanför stadskärnan invigdes 1860. Närheten till Storån har vid flera tillfällen orsakat översvämningar. Vid snösmältningen 1940 steg vattnet så högt att kyrkparken översvämmades. Vid en grävning på kyrkogården 1934 påträffades en medeltida gravsten. Utformning Den gamla kyrkogården omger kyrkobyggnaden och har i dag karaktären av en öppen kyrkpark. Kyrkan och den höga klockstapeln dominerar området. Gräsytorna avbryts av gångar, häckar och höga lövträd. Omgärdning I väster avgränsas kyrkogården av en häck av sibirisk ärtbuske. Längs den norra sidan, intill Storån, finns en stödmur av rundade stenar. I öster finns en häck av ölandstok längs ungefär halva sidan, medan resten är öppen mot omgivningen. Den södra sidan saknar till stor del en tydlig omgärdning och gräsmattan fortsätter ut mot Prästgatan. Längre västerut finns en hagtornshäck som sträcker sig mot kyrkogårdens sydvästra hörn. Ingångar Kyrkogården saknar egentliga grindar. I stället leder grusgångar in på området från flera håll. I norr finns en mindre bro över Storån och i söder leder två gångar ut mot gatan. Den östra sidan är öppen mot närliggande vägar och bebyggelse. Vegetation Kyrkogården har en parkliknande karaktär med höga lövträd. Lindar och lönnar växer längs Storån och på kyrkogårdens östra och södra delar. Några av lindarna är äldre och mycket höga, medan andra har planterats senare. Gångsystem Grusgångar löper runt kyrkobyggnaden och förbinder kyrkotomten med den omgivande staden. En bred gång går längs Storån på den norra sidan och delar sig i två gångar som passerar på var sin sida om kyrkan. Ytterligare gångar löper längs kyrkans norra och södra långsidor och fram till kyrkans ingångar. På den östra sidan finns två parallella gångar mot parkeringen och den omgivande bebyggelsen. Gravvårdar Endast tio gravvårdar fanns kvar vid inventeringen 2006. Samtliga är från 1800-talet och de flesta är utförda av kalksten. Sex av vårdarna står intill kyrkans östra sida, tre längs gången mot sydväst och en vid kyrkans nordvästra hörn. Bland gravtitlarna finns major och riddare, direktör för lantmäteriet samt överste och friherre. De kvarvarande gravvårdarna vittnar om att området tidigare användes som begravningsplats. Klockstapeln Norr om kyrkan står en klockstapel som uppfördes på 1580-talet av Anders Berjeson, även kallad Anders Stapelmakare, från Stegeborg. Stapeln är byggd i en hjärtkonstruktion med stödstockar som bär upp klockbocken och klockhuset. Klockhuset kröns av en spira eller takryttare. Taket och stöttorna är spånklädda och tjärade. Den inbyggda trappan tillkom senare. Klockorna göts om 1897 av J. Beckman & Co i Stockholm. Runstenen Nordväst om kyrkan står en runsten från 1000-talet. Den var tidigare inmurad i kyrkan men togs fram vid en renovering 1965. Inskriften berättar att Gunnvat reste stenen efter sina söner Torsten och Torlak. Kulturhistoriska värden Sankt Laurentii kyrka, klockstapeln och de kvarvarande gravvårdarna har mycket höga kulturhistoriska värden. Klockstapeln är ett sällsynt bevarat exempel på de trästaplar som tidigare fanns vid många kyrkor men som senare revs. De höga lövträden visar det parkideal som blev vanligt på stadskyrkogårdar från slutet av 1700-talet. Den parkliknande miljön, gångsystemet och de få bevarade gravvårdarna är viktiga för förståelsen av kyrkotomtens äldre användning. Se även Sankt Laurentii kyrka, Söderköping Referenser