NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église Gustave Vasa

L'église Gustave Vasa (en suédois : Gustaf Vasa kyrka) est une église située dans le quartier de Vasastaden à Stockholm, en Suède. Situation L'église Gustaf Vasa est une église de la paroisse Gustaf Vasa du diocèse de Stockholm, consacrée le 10 juin 1906. Sa construction a commencé en 1901 après une division de la paroisse d'Adolf Fredrik. L'église se trouve place Odenplan et occupe un îlot urbain entier entre Odengatan, Karlbergsvägen, Upplandsgatan et Västmannagatan. L'édifice a été conçu par l'architecte Agi Lindegren. Architecture L'église a été conçue par l'architecte Agi Lindegren et construite par le cabinet d'architectes Jakobsson & Eriksson d'Umeå. L'église a été conçue comme une église cruciforme avec un dôme de plus de 60 mètres de haut et peut être considérée comme inspirée des églises italiennes du baroque tardif. L'édifice est orienté dans une direction ouest-est et sa magnifique façade est avec l'entrée principale tournée vers Odenplan. L'église est l'une des plus grandes de Stockholm et compte environ 1 200 places. Intérieur Le retable de 15 mètres de haut a été conçu et réalisé par Burchard Precht dans son atelier entre 1728 et 1731. Il s'agit de la plus grande œuvre sculpturale de style baroque de Suède, créée à l'origine pour la cathédrale d'Uppsala. Conservé au musée Skansen pendant plusieurs années, il a finalement été exposé à l'église Gustav Vasa en 1906. L'intérieur de la coupole a été peint par Viktor Andren et présente une interprétation de la Transfiguration de Jésus. L'église possède également plusieurs autres fresques du même artiste, représentant les Évangélistes, le Baptême du Christ, la Cène, le Sermon sur la montagne et le Décalogue. L'orgue de l'église a été construit selon les souhaits du compositeur Otto Olsson, qui fut également organiste de l'église de 1907 à 1956. Il possède 76 jeux répartis sur trois claviers et pédalier. La crypte sous l'église servait à l'origine de chapelle funéraire et fut agrandie en 1924 pour accueillir ce qui est probablement le premier columbarium de Suède. Galerie Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste d'églises de Stockholm Liens externes (sv) Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de l’architecture chrétienne Portail de Stockholm
Gymnastik- och idrottshögskolan

Gymnastik- och idrottshögskolan (GIH) tidligere Idrottshögskolan (IH), er et statsligt svensk universitet i Stockholm. GIH er Sveriges eneste højere uddannelsesinstitution for idræt og Sveriges førende videnskabscenter for kombinationen af fysisk aktivitet, idræt og sundhed. Skolen blev grundlagt i 1813 af Pehr Henrik Ling, som Kungliga Gymnastiska Centralinstitutet (GCI). GIH er ansvarlig for den grundlæggende universitetsuddannelse for idrætslærere i det svenske skolesystem, men uddanner også sundhedspædagoger og trænere. I 1966 åbnede en anden idrætslæreruddannelse i Örebro, også med navnet: Gymnastik- och idrottshögskolan (GIH). Den er nu en del af "Hälsoakademin" (Sundhedsakademiet) på Örebro Universitet. Eksterne henvisninger GIH
Gymnastik- och idrottshögskolan

Die Gymnastik- och idrottshögskolan (deutsch: Gymnastik- und Sporthochschule), oftmals abgekürzt mit GIH, ist eine schwedische Hochschule in Stockholm. Die Einrichtung ist auf Sportwissenschaften spezialisiert. Hintergrund Auf Betreiben von Pehr Henrik Ling wurde die Lehranstalt 1813 unter dem Namen Kungliga Gymnastiska Centralinstitutet gegründet und entwickelte sich zum Zentrum der schwedischen Sportbewegung. Stand anfangs noch Gymnastik im Mittelpunkt, öffnete sich die Hochschule, an der bereits ab den 1860er Jahren Frauen studierten, im Lauf der Zeit zunehmend weiteren Sportarten. Mit der Ling-Gymnastik gilt die GiH als Wiege der Bewegungstherapie. In der Folge änderte sie 1966 ihren Namen und gab sich die aktuelle Bezeichnung. 1992 wurde sie mit der Lärarhögskolan Stockholms zusammengelegt und hieß anschließend bis 2005 Idrottshögskolan i Stockholm. Es gibt Schwerpunkte in Sportmedizin, aber auch für Sportlehrer und -trainer, wobei die Hochschule eine enge Verknüpfung zwischen Theorie und Praxis sucht. Weblinks Homepage Einzelnachweise
Swedish School of Sport and Health Sciences

The Swedish School of Sport and Health Sciences (Swedish: Gymnastik- och idrottshögskolan, GIH) in Stockholm is a Swedish institution offering higher education in the fields of teaching profession in Physical Education, Sports coaching and Preventive health. The school offers both programmes and courses. It was founded as the Royal Central Gymnastics Institute (Swedish: Kungliga Gymnastiska Centralinstitutet, GCI) in 1813 by Per Henrik Ling, which makes it the oldest university college in the world within the field of human movement sciences. References External links Official website (in Swedish) The Swedish School of Sport and Health Sciences (in English)
Escola Superior de Ginástica e Desporto

A Escola Superior de Ginástica e Desporto (GIH; em sueco: Gymnastik- och idrottshögskolan; em inglês: Swedish School of Sport and Health Sciences) é uma instituição pública de ensino superior na cidade de Estocolmo, na Suécia. Tem o seu campus na rua Valhallavägen em Estocolmo, precisamente a norte do Estádio Olímpico de Estocolmo. Foi fundada em 1813, por Pehr Henrik Ling, precursor da Educação Física. Tem 768 estudantes (2024), dos quais 29 doutorandos, e conta com 144 professores e funcionários. Dispõe de uma biblioteca, com obras relacionadas com os programas de estudo da escola, com foco na educação física. No seu espólio existe ainda valiosa literatura histórica, com obras do século XVI até aos nossos dias. Oferece cursos de formação de professores de educação física, treinadores desportivos e educadores de saúde. Ver também Lista de universidades da Suécia Referências Ligações externas Página oficial
Villa Kallstenius

Villa Kallstenius (även kallad Villa Kallstena) är en kulturhistoriskt värdefull byggnad vid Krokvägen 1B i Storängen, Nacka kommun. Villan ritades 1906 av arkitekt Gustaf Petterson för konstnärsparet Gottfrid Kallstenius och Gerda Roosval-Kallstenius. Villan bedömdes enligt en kulturhistorisk byggnadsinventering av Storängen år 1979 som ”värdefull”. Bakgrund Storängens villasamhälle grundades år 1904 av Tjänstemännens egnahemsförening och lockade till sig inte bara tjänstemän från övre medelklass utan även universitetslärare, direktörer, ingenjörer och en lång rad konstnärer, bland dem Georg och Hanna Pauli, Richard Bergh, Anton Genberg, Thure Lennart Nyblom samt Gottfrid Kallstenius med hustru Gerda Roosval-Kallstenius. Den nyöppnade järnvägen Stockholm-Saltsjön (Saltsjöbanan) med sin snabba trafikförbindelse till och från Stockholm och hållplats i Storängen bidrog till att villasamhället blev attraktivt. Beskrivning År 1906 gav Kallstenius arkitekt Gustaf Petterson i uppdrag att i östra utkanten av Storängen rita en villa med två ateljéer till både sig och hustrun. Villan blev en mäktig stenbyggnad i jugend. Huset är uppfört i två våningar under ett valmat sadeltak. Planen är i U-form med sina flyglar mot en brant sydvästsluttning. Fasaderna är putsade och avfärgade i ljusgul kulör. Detaljer som burspråk och räcken är rödmålade. Fönstren är småspröjsade, som var vanligt på Storängens villor. Tidningen Idun uppmärksammade Gottfrid Kallstenius konst 1909 och passade på att visa några ”ex- och interiörer från hans trefna artisthem ute vid Storängen”. Till granne, vid nuvarande Krokvägen 1A, hade Kallstenius bokförläggaren Wilhelm Widstrand, som 1906 flyttade in till Villa Widstrand. Kallstenius bodde i villan fram till sin död 1943, hustrun avled redan fyra år tidigare. Till familjen hörde även sonen Evald Kallstenius (1898-1957), också han konstnär. Villans enskilda läge i södra kröken av dåvarande Skogsvägen och med bara 200 meter gångavstånd till Långsjön förändrades drastiskt i slutet av 1960-talet när Saltsjöbadsleden byggdes. Sedan dess är kontakten österut bruten av motorvägen. Bildgalleri Källor Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Kallstenius.
Slottskyrkogården

Slottskyrkogården är en begravningsplats i Jönköping i Sverige. Ingen vet exakt hur gammal den är, men den skall ha anor tillbaka till 1600-talet. Åren 1890–1920 förföll den på grund av brist på gravplatser, innan gravplatserna 1925 återigen började iordningställas. 1994 tillkom en minneslund. Viktor Rydbergs mor ligger begravd på Slottskyrkogården., Källor Noter Externa länkar Slottskyrkogården, Jönköping
Bråneryds kapell

Bråneryds kapell är ett kapell vid Bråneryds kyrkogård utanför Huskvarna i Sverige. Det invigdes den 29 juni 1958, och används främst som gravkapell. Det avsakraliserades 1999, och kan sedan dess användas för alla sorters begravningar. Orgel 1959 byggde Olof Hammarberg, Göteborg en mekanisk orgel till kapellet. Källor Noter Tore Johansson, red (1988). Inventarium över svenska orglar: 1988:II, Växjö stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Externa länkar Brånerydskapellets webbplats
Eastern Cemetery (Uddevalla)

The Eastern Cemetery (Swedish: Östra kyrkogården) is a cemetery in Uddevalla, Sweden. It belongs to the Church of Sweden, which professes to Lutheranism, and serves as burial grounds for – primarily – the members of Bäve Parish (sv). History It is one of the oldest active cemeteries in urban Uddevalla, together with the contemporary Northern Cemetery, which was created 1809–1810. From the medieval period and onwards until the period around the great fire of 1806, most citizens of Uddevalla were buried by the now-lost Saint Mikael's Church. In 1812 land was purchased to house the Eastern Cemetery, which was opened in 1813. The cemetery was expanded southwards in 1892, with an additional land purchase. In 1905 full ownership was handed over to the Church of Sweden, which was the state church at the time. A number of prominent people from the city have been buried at the Eastern Cemetery, among them the businessman and politician Ture Malmgren, the creator of Tureborg Castle, who died in 1922. His wife Hilma Malmgren survived him by several decades, and was buried next to him following her death in 1942. Other prominent burials include the parish priest Casten Rabe (buried in 1836), the provost Magnus Ullman (1842), the colonel Georg Gillis von Heideman, and a range of members from the historically well-known Bagge family. In 2015 it was proposed that the walkway by the cemetery would be renamed for the noted Uddevalla historian, Sten Kristiansson, who died in 1957. References External links Eastern Cemetery at Find a Grave
Östra kyrkogården, Jönköping

Östra kyrkogården är en begravningsplats i Jönköping i Sverige, belägen vid Östra kapellet. Den omnämndes första gången 1636, och byggdes ut 1809 samt återigen under tidigt 1900-tal. Södra delen byggdes ut åren 1969-1971, och en minneslund tillkom 1978., Källor Fotnoter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Östra kyrkogården, Jönköping. Östra kyrkogården, Jönköping (svenska)
Dunkehalla kyrkogård

Dunkehalla kyrkogård är en begravningsplats i Jönköping i Sverige, belägen vid Dunkehalla kapell. Den invigdes den 11 maj 1893, efter 1889 års förbud att begrava avlidna på Slottskyrkogården. 1991 tillkom en minneslund intill gravkapellet. Källor Externa länkar Dunkehalla kyrkogård (svenska)
Ljungarums kyrkogård

Ljungarums kyrkogård är en begravningsplats i Jönköping i Sverige, belägen vid Ljungarums kyrka. Gravar belägna norr om kyrkan omnämndes första gången under 1600-talet, men gravsättningar antas ha skett här ännu tidigare., Referenser Externa länkar Ljungarums kyrkogård, Jönköping (svenska)
Fyrunga kyrka

Fyrunga kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2018 tillhör Varabygdens församling (2002—2018 Larvs församling och tidigare Fyrunga församling) i Skara stift. Den står på en kulle på Varaslätten i kyrkbyn Fyrunga i Vara kommun. Kyrkobyggnaden Kyrkan ersatte 1874 en medeltida stenkyrka från 1100- eller 1200-talet troligen på samma plats och byggdes av byggmästaren Anders Pettersson i Värsås efter ritningar av arkitekt Ludvig Hedin. Det är en centralkyrka, vars plan är ett likformigt kors. Från dess mitt reser sig ett torn med en lanternin. Gavlarna har för nygotiken typiska spetsbågsfönster. Byggnaden är vitputsad med skiffertäckt tak och spiran kopparklädd. Innertaket har kryssvalv av trä. Vid en omfattande restaurering 1952 under ledning av Adolf Niklasson förlorade byggnadens inre något av sin centralkyrkokaraktär då inbyggnader anlades under läktarna. Vidare tillkom en ny dörr mot öster, som enda större yttre förändring. Inventarier Dopfunten är från 1200-talet. Klockstapel och klockor Kyrkklockorna flyttades 1946 till en nybyggd klockstapel, ritad av arkitekt Ärland Noreen. Efter en renovering av tornet 1952 flyttades klockorna tillbaks dit. Klockstapeln flyttades till Årsta kyrka i Stockholms kommun. Lillklockan är av en primitiv, tidig medeltida typ som saknar inskrifter. Storklockan inköptes från Bitterna socken. Orgel Orgel, som är placerad på läktaren i öster, byggdes 1912 av Eskil Lundén, Göteborg och är nästan orörd sedan dess — endast en stämma har bytts ut. Fasaden är stum och orgeln har tretton stämmor fördelade på två manualer och pedal. Orgeln har fasta kombinationer och är pneumatisk. Referenser Kyrkor i Skara stift / red.: Johnny Hagberg ; [foto: Sture Björnson ; text: Robin Gullbrandsson]. Skara stiftshistoriska sällskaps skriftserie, 1401-7725 ; 67. Skara: Skara stiftshistoriska sällskap. 2012. sid. 53-54. Libris 12922511. ISBN 978-91-86681-09-8 Tore Johansson, red (1989). Inventarium över svenska orglar: 1989:I, Skara stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Fyrunga kyrka.
Viaduc de Gröndal

Gröndalsviadukten (en français : viaduc de Gröndal) est un pont autoroutier situé dans le quartier Gröndal à Stockholm en Suède. Situation Gröndalsviadukten est un pont de l'Essingeleden. Il ne doit pas être confondu avec le Gröndalsbron, qui est le prolongement du viaduc de Gröndals vers le nord. Le viaduc de Gröndal est situé directement au sud du carrefour de Gröndal et il enjambe une vallée est-ouest à Gröndal. Le viaduc de Gröndal a été construit en même temps que l'Essingeleden au cours de la première moitié des années 1960 et a été inauguré le 21 août 1966. Le client en était le bureau des rues de Stockholm et la maître d'œuvre œuvre était la société municipale Gekonsult. Le viaduc de Gröndal a sa copie au sud avec le viaduc de Blommensberg, qui a les mêmes dimensions et la même construction. Les deux viaducs ont une longueur de 300 mètres et une portée de 23 mètres et 21 mètres respectivement. La chaussée du viaduc de Gröndal mesure 29,5 mètres de large et, comme le viaduc de Blommensberg, repose sur 14 paires de piliers ronds en béton. La hauteur maximale au-dessus du fond de la vallée est de 30 mètres. La structure porteuse est constituée de poutres en béton armé non précontraint. Les superstructures du viaduc ont été coulées par étapes sur des fermes en acier en porte-à-faux. Cette méthode bénéficiait du fait que les portées pouvaient être maintenues constantes. Galerie Références Voir aussi Articles connexes Liste de ponts de Suède Liens externes Portail des ponts Portail de Stockholm
Gröndalsviadukten

Gröndalsviadukten är en motorvägsbro och en del av Essingeleden i stadsdelen Gröndal i Stockholm. Den ska ej förväxlas med Gröndalsbron som är Gröndalsviaduktens fortsättning mot norr. Beskrivning Gröndalsviadukten ligger direkt söder om trafikplats Gröndal och spänner över en östvästlig dalgång i Gröndal. Den är Mörtvikens fortsättning österut med bland annat Gröndalsvägen och Tvärbanans linje. Bron anlades samtidigt med Essingeleden under 1960-talets första hälft och invigdes den 21 augusti 1966. Byggherre var Stockholms gatukontor och ansvarig för genomförandet var kommunägda Gekonsult. Gröndalsviadukten har sin kopia söderut i Blommensbergsviadukten, som har samma mått och konstruktion. Båda viadukterna har en längd på 300 meter och spännvidden är 23 meter respektive 21 meter. Körbanan är 29,5 meter bred och vilar liksom Blommensbergsviadukten på 14 par runda betongpelare. Största höjden över dalbotten är 30 meter. Den bärande konstruktionen är slakarmerade (icke förspända) betongbalkar. Viaduktens överbyggnader göts etappvis på fribärande fackverksställningar av stål. Den metoden gynnades av att spännvidderna kunde hållas konstant. Bilder Källor Dufwa, Arne, red (1985). Trafik, broar, tunnelbanor, gator. Monografier utgivna av Stockholms stad, Stockholms tekniska historia 1. Stockholm: Liber Förlag. sid. 212-213. Libris 513275. ISBN 91-38-08725-1 Sundström, Thorsten (1966). Essingeleden. Stockholm: Stockholms stads gatunämnd. sid. 62 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Gröndalsviadukten.
HGÜ Gotland

Die HGÜ Gotland war eine Hochspannungs-Gleichstrom-Übertragung (HGÜ) zwischen Västervik in Schweden und Ygne auf Gotland. Die erste HGÜ Gotland ging 1954 in Betrieb und konnte bei einer Betriebsspannung von 100 kV eine Leistung von 20 MW durch ein 98 km langes Seekabel übertragen. Sie war die erste kommerzielle Anlage zur Hochspannungs-Gleichstrom-Übertragung in der westlichen Welt und verwendete Quecksilberdampfgleichrichter als Stromrichter. 1970 wurde die Übertragungsleistung auf 30 MW und die Übertragungsspannung auf 150 kV erhöht, in dem zu den bestehenden Stromrichter mit Quecksilberdampfgleichrichter ein thyristorbestückter Stromrichter in Reihe geschaltet wurde. Es war dies der erste Einsatz von Thyristoren in einer Anlage zur Hochspannungs-Gleichstrom-Übertragung überhaupt. Allerdings reichte auch die Übertragungskapazität dieser Anlage nicht und so wurde 1983 eine gänzlich neue Verbindung, die HGÜ Gotland 2 gebaut. Sie kann bei einer Übertragungsspannung von 150 kV maximal 130 MW übertragen und ist vollständig mit Thyristoren bestückt. Sie verwendet ein 92,9 km langes Seekabel und im Unterschied zur ersten HGÜ-Anlage auch einen Freileitungsabschnitt von 6,6 km Länge, der von der Stromrichterstation Västervik zur schwedischen Küste führt. Als Maste kommen Holzmaste zum Einsatz. 1987 wurde diese Anlage durch eine weitere HGÜ-Verbindung, Gotland 3 ersetzt. Sie besteht aus einer 98 km langen Erd- und Seekabelstrecke ohne Freileitungsabschnitte und verfügt über eine maximale Übertragungskapazität von 130 MW bei einer Betriebsspannung von 150 kV. Diese Anlage machte die 1954 installierte und 1970 erweiterte Erstanlage überflüssig und so wurde diese nach deren Inbetriebnahme stillgelegt und abgebaut. Ein Stück des ersten Seekabels kann im Deutschen Museum in München besichtigt werden. Es wurde 1952 in Liljeholmens Kabelfabrik gebaut. Weblinks The Gotland HVDC link - ABB Grundlagen und Geschichte der HGÜ-Technologie (Artikel Energie & Management 6/2005, S. 4)
Nedre Kårtyllasjön

Nedre Kårtyllasjön är en sjö i Borlänge kommun och Säters kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,278 kvadratkilometer och ligger 107 meter över havet. Delavrinningsområde Nedre Kårtyllasjön ingår i det delavrinningsområde (670259-148735) som SMHI kallar för Ovan VDRID = 672632-158939 i Dalälvens vattendrag*. Medelhöjden är 112 meter över havet och ytan är 2,44 kvadratkilometer. Räknas de 2340 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 24 968,95 kvadratkilometer. Avrinningsområdets utflöde Dalälven (Österdalälven) mynnar i havet. Avrinningsområdet består mestadels av skog (17 procent), öppen mark (17 procent) och jordbruk (41 procent). Avrinningsområdet har 0,58 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 23,9 procent. Se även Lista över insjöar i Säters kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Nedre Kårtyllasjön på VISS
Farsta torg

Farsta torg är ett torg i Farsta Centrum, stadsdelen Farsta i Söderort inom Stockholms kommun. Farsta torg anlades som en italiensk piazza i samband med byggandet av Farsta Centrum och invigdes den 23 oktober 1960. Det långsmala torget mäter 180×100 meter samt sidogator och har en konvex form som kan ha inspirerats av Piazza delle Erbe i Verona. Arkitekterna Backström & Reinius svarade för utformningen. På torget är det torghandel de flesta dagar i veckan, bland annat med frukt och blommor. Runt torget fanns affärshus, butiker och varuhus, bland annat Nordiska Kompaniet, Kvickly (senare omdöpt till Domus) och Tempo (senare omdöpt till Åhléns). Av varuhusen finns idag (2008) bara Åhléns kvar. Torgets sydvästra del överbyggdes år 2000 med en förbindelsebyggnad mellan det gamla NK- och Tempohuset. På torget finns fontänskulpturen Farstafontänen, av Per-Erik Willö från 1960 och i torgets nordöstra del fanns en plaskdamm, som är numera överdäckad. Bilder Referenser
Schloss Skånelaholm

Das Schloss Skånelaholm liegt in der schwedischen Gemeinde Sigtuna in der Provinz Uppland. Im Schloss ist eine Sammlung von Bauernmöbeln und Landwirtschaftsgeräten ausgestellt, die von Carl Herbert Rettig gespendet wurde. Ein Flügel des Magazingebäudes enthält ein Wagenmuseum mit alten Pferdedroschken. Skånelaholm ist im Sommerhalbjahr für die Öffentlichkeit zugänglich. Das heutige zweietagige Hauptgebäude aus Ziegelstein wurde in den 1640er Jahren gebaut und erhielt sein aktuelles Aussehen 1891. Die vier einetagigen Flügel entstanden um 1760. Geschichte Das Grundstück im Kirchspiel Skånela am See Fysingen gehörte im frühen 13. Jahrhundert zu König Magnus I. Besitz und wurde 1276 an die Nonnen des Klosters Sko verkauft. Unter Gustav I. Wasa ging das Anwesen wieder an die Krone und 1641 kaufte es Anders Gyldenklou. Gyldenklou betrieb einen umfassenden Handel mit Waren und Grundstücken und besaß auch Anwesen in Södermanland, Västergötland und Bremen-Verden. Unter ihm erhielt das Schloss das Aussehen, wie es im Werk Suecia antiqua et hodierna abgebildet ist und seine Nachfahren hatten das Gut bis 1735. Der Schlossbau war wahrscheinlich 1643 fertiggestellt. Bei Restaurierungsarbeiten wurden Fragmente eines Kamins entdeckt, die das Wappen des Ritterhauses Gyldenklou und die Jahreszahl 1643 zeigten, was zum Schluss führte, dass es sich um das Jahr der Fertigstellung handeln müsse. 1742 kaufte Außenhandelsrat Frans Jennings das Gut und wandelte es zu einem Familienfideikommiss um. Dieses wurde 1918 aufgelöst. 1929 kaufte Herbert Rettig das Schloss und schenkte es 1962 der Königlichen Gelehrsamkeits-, Geschichts- und Antiquitätenakademie. Die Gebäude Das Schloss Skånelaholm besteht aus einem Hauptgebäude dessen Hauptfassade zum Land zeigt und aus vier freistehenden Flügeln. Als es bewohnt war, führte ein Kanal zum Schloss, doch heute liegt ein Park zwischen Schloss und See. Das rechteckige Hauptgebäude mit steil abfallendem Satteldach hat zwei Hauptetagen sowie Keller- und Dachbodenräume. Im Keller befindet sich auch ein Verlies, ein Relikt aus der Zeit Gyldenklous. 1965 wurde das Gebäude als Byggnadsminne unter staatlichen Schutz gestellt. Panorama Literatur Karin Sidén: Skånelaholms slott, ISBN 91-7402-201-6. Weblinks Schloss Skånelaholm auf den Seiten der Königlich Schwedischen Gelehrsamkeitsakademie. Eintrag im bebyggelseregistret des Riksantikvarieämbetet (schwedisch)