NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Phare de Långe Jan

Le phare de Långe Jan (en suédois : Långe Jan fyr) est un phare situé à Ottenby (en) sur l'île d'Öland, appartenant à la commune de Mörbylånga, dans le Comté de Kalmar (Suède). Le phare de Långe Jan est inscrit au répertoire des sites et monuments historiques par la Direction nationale du patrimoine de Suède . Histoire Le phare a été érigé en 1785 à la pointe sud de l'île d'Öland, construit probablement par des prisonniers russes. C'est l'un des phares les plus célèbres de la Suède avec le phare de Kullen, le phare de Vinga et le phare de Landsort, et également le plus grand phare en Suède. À l'origine, sa lumière était un feu ouvert et la tour n'était pas peinte. Il a été peint en blanc en 1845 et, la même année, la lanterne de la tour a été installée pour abriter une lampe à huile de colza. Quelques années plus tard, une bande noire a été ajoutée à la tour. Le phare reste en service et est télécommandé par l'administration maritime suédoise à Norrköping. Pendant la saison estivale, il est possible de visiter la tour. Les bâtiments entourant la tour forment la station ornithologique d'Ottenby (en). Description Le phare est une tour circulaire de 41,6 mètres de haut, avec une galerie et une lanterne. Le phare est peint en blanc avec une bande noire et le dôme de la lanterne est rouge. Il émet, à une hauteur focale de 41 mètres, deux éclats blancs les 30 secondes. Sa portée nominale est de 26 milles nautiques (environ 48 km). Il émet aussi, à une hauteur focale de 19 mètres, une lumière continue (blanche, rouge et verte) selon différents secteurs. Sa portée nominale est de 19 milles nautiques (environ 35 km) pour la lumière blanche, 15 pour la rouge et 14 pour la verte. Identifiant : ARLHS : SWE-041 ; SV-5528 - Amirauté : C7280 - NGA : 7720 . Voir aussi Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Långe Jan » (voir la liste des auteurs). Lien connexe Liste des phares de Suède Liens externes University of North Carolina at Chapel Hill's : Lighthouses of Sweden: Öland (en) Online List of Lights - Sweden (en) Sweden Liste ARLHS - Finland (en) Ölands Södra Udde Lighthouse - Site Lightphotos.net (de) Carte d'implantation des phares suédois Portail des phares Portail de la mer Baltique Portail de la Suède
Långe Jan

Långe Jan is een vuurtoren op de zuidpunt van het Zweedse eiland Öland. De toren werd in 1785 gebouwd. Waarschijnlijk is gebruikgemaakt van Russische krijgsgevangenen. Tijdens de zomer is de toren toegankelijk voor toeristen. Zie ook Långe Erik, de vuurtoren op de noordkaap van Öland
Långe Jan

Långe Jan, Ölands södra udde – latarnia morska znajdująca się w miejscowości Ottenby, na południowym krańcu wyspy Olandia, w południowej części Szwecji. Wieża ma 42 metry, co czyni ją najwyższym tego typu obiektem w kraju. Ma cylindryczny kształt. Światło umiejscowione 41 m n.p.m. nadaje 2 błyski co 30 sekund w kolorze białym, a także światło ciągłe w kolorze białym, czerwonym lub zielonym w zależności od kierunku. Zasięg światła wynosi 26 mil morskich. Obiekt został oddany do użytku w 1785 po dwóch latach budowy. Na początku był zasilany węglem, później także ropą naftową i naftą. Obecny system latarni i soczewek pochodzi z 1907. Do tego czasu latarnia przeszła szereg prac remontowych i modernizacyjnych. Została wybielona w 1845 roku, a w drugiej połowie XIX wieku został namalowany charakterystyczny pas, najpierw czerwony, a następnie zmieniony na czarny. Latarnia została zelektryfikowana w 1948 roku i jest do dziś bezobsługowa i w pełni automatyczna. Latarnia jest otwarta dla zwiedzających w sezonie letnim. Można na nią wejść poprzez spiralne schody o 197 stopniach. W pobliżu znajduje się restauracja, centrum informacji turystycznej i obserwatorium ptactwa. Zobacz też Långe Erik Przypisy
Långe Jan

Långe Jan ( PRONÚNCIA) é um farol situado na ponta sul da ilha sueca da Olândia - Ölands södra udde. É o farol mais alto do país, com altura de 41,6 metros. Foi construído em 1785. É um popular ponto de observação de aves, acessível por uma escadaria com 197 degraus. Na proximidade existe um museu do farol e um museu de aves e da natureza. Referências Bibliografia Magnusson, Thomas; Sjögren, Peter A. (2004). «Långe Jan». Vad varje svensk bör veta (O que todos os suecos devem saber) (em sueco). Estocolmo: Albert Bonniers Förlag e Publisher Produktion AB. 654 páginas. ISBN 91-0-010680-1 Miranda, Ulrika Junker; Hallberg, Anne (2007). «Långe Jan». Bonniers uppslagsbok (em sueco). Estocolmo: Albert Bonniers Förlag. 1143 páginas. ISBN 91-0-011462-6 Ottosson, Mats; Ottosson, Åsa (2008). «Ottenby». Upplev Sverige. En guide till upplevelser i hela landet (em sueco). Estocolmo: Wahlström Widstrand. 527 páginas. ISBN 9789146215998 Thaning, Olof (1983). «Ölands södra udde». Sverigeboken (em sueco). Estocolmo: Det Bästa. 408 páginas. ISBN 91-7030-101-8 Ligações externas Media relacionados com Långe Jan no Wikimedia Commons Fyren Långe Jan
Långe Jan

Långe Jan, officiellt namn Ölands södra udde, är en fyr i Ås socken på Öland. Den tändes första gången den första november 1785 efter en byggnadstid på nästan två år. Fyren är belägen längst ned på Ölands södra udde och är en angöringsfyr. Fyren var vid uppförandet 60 alnar hög (ca 36 meter) med en diameter av cirka 12 meter och 197 trappsteg upp till toppen. Fyren är i dag 41,6 meter och därmed Sveriges högsta fyr. Sedan den 5 juni 2008 är fyren ett statligt byggnadsminne. Tidigare var fyren lagskyddad som byggnadsminnesmärke från den 25 januari 1935. Historik Smeknamnet Långe Jan kan härledas från det medeltida kapellet Capella Beati Johannis eller S:t Johannes (Jan). Kapellet låg vid det gamla fiskeläget Kyrkhamn vid Ölands södra udde. Kapellet revs efter reformationen och stenen användes till byggandet av fyren. Ett stenkors väster om vägen mellan Långe Jan och Ottenby kungsgård utmärker platsen för det dåtida kapellet. Från början var fyren byggd som en öppen stenkolsfyr med lager för stenkol i de inre tre kamrarna; den övre var avsedd för fyrpersonalen. Nuvarande lanternin och linssystem är från 1907. Fyren vitputsades 1845 och någon gång under senare delen av 1800-talet fick den sin ring, under första tiden röd för att sedan ändras till svart. Den elektrifierades 1948 och är i dag obemannad och helautomatisk. Fyrtornet är öppet för besökande under sommartid mot inträdesavgift. Vid fyrplatsen ligger också Ottenby fågelstation, vilken drivs av Sveriges Ornitologiska Förening, ett naturum och en restaurang. Se även Långe Erik naturreservatet Ottenby Naturreservatet Ottenby rev Källor Lagskydd, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 28 juni 2016. ”Ölands södra udde” (PDF). Svenska Fyrsällskapet. 10 augusti 2008. http://www.fyr.org/pdffiler/552800.pdf. Läst 18 september 2010. Sjökort 713 och 714, Sjöfartsverket. ”Fyren Långe Jan”. Sveriges Ornitologiska Förening. http://www.sofnet.org/naturum-ottenby/lange-jan/. ; Birgit Falck-Källquist, "Några primära fyrnamn." Ord och gärning. Festskrift till Anki Mattisson 31 augusti 2015, utg. av Svenska Akademien. Thunman, Dan (2000). Sveriges fyrplatser: en bebyggelsehistorisk dokumentation av f.d. bemannade fyrplatser anlagda under Lotsverkets tid. Norrköping: Sjöfartsverket. sid. 48-51. Libris 8380547. ISBN 9186502190 Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Långe Jan. Karta, Riksantikvarieämbetet.
Schloss Penningby

Schloss Penningby (schwedisch Penningby slott) nahe Norrtälje in der historischen Provinz Uppland ist ein Schloss aus der Zeit der Wasa. Geschichte Penningby wurde das erste Mal um 1330 erwähnt, im 14. Jahrhundert erfolgte der Bau einer mittelalterlichen Burg auf dem Platz. Diese wurde durch ein Schloss ersetzt, dessen Bau von Birgitta Tordsdotter Bonde begonnen wurde. Im Jahre 1831 wurde das Schloss von einem Brand heimgesucht. Dach und Turm wurden im Laufe der nachfolgenden Renovierung verändert. Das Schloss besteht aus einem fast quadratischen Mittelgebäude und zwei diagonal angeordneten runden Ecktürmen. Die beiden unteren Geschosse sind aus Graustein gefertigt. Die zwei darüber gelegenen Geschosse, welche vermutlich im Laufe des 15. Jahrhunderts dazukamen, wurden von Lars Turesson (Tre Rosor) gebaut. Das Schloss ist nicht mehr bewohnt, jedoch gibt es im Sommer Führungen für Besucher und Touristen. Hier verstorben Axel Nilsson Ryning (1552–1620), schwedischer Reichsadmiral Siehe auch Liste historischer Gebäude in Schweden Weblinks Offizieller Internetauftritt, abgerufen am 1. Oktober 2016 ehemalige Website des Schlosses (Memento vom 14. März 2016 im Internet Archive)
Penningby Castle

Penningby Castle (Swedish: Penningby slott) is a medieval-period private castle located the Länna parish of Norrtälje Municipality in Uppland, 70 kilometres north of Stockholm, Sweden. Penningby situated in the valley near Edsviken, a narrow inlet in the Saltsjön bay of the Baltic Sea. History One of the most well-preserved castles from the Vasa era, the Penningby Manor is first mentioned in the 1380s. To the northeast is an overgrown ruin castle with a moat, which may be the remains of a predecessor to the castle. Its earliest owners included Lord Tord Bonde, burgrave of Raseborg and margrave of Viborg. In late 15th century, a fortress was built by its owners, initiated by Lady Birgitta Tordsdotter Bonde, daughter of Tord Karlsson (Bonde), Lord High Constable of Sweden. The medieval castle was a so-called twin house unusual in its placement near the sea coast. The immense tower was erected just before the 1550s under Lord Lars Turesson, Tre Rosor. In his time, the eastern façade got a new entrance. Later, the sea tower got its round salon, arguably the most beautiful room in the castle. In 1805 countess Maria Juliana von Rosen had the castle garden recreated in a so-called English style. In 1831, a fire destroyed the interiors of the castle, but parts of it, for example the ceiling, were restored, and the tower was modified. A section of the medieval walls are yet left. A restoration was carried out from 1951 to 1953. Penningby castle was declared a national cultural heritage (byggnadsminne) in 1980. Today the castle is not inhabited, but visitors may have access to it in summers. Olof Persson Stille, one of the early settlers in New Sweden, was employed on the Penningby Manor. In 1641 Olof Stille, a millwright by trade, was the original owner of the area which is today Eddystone, Pennsylvania. Stille was one of the four commissaries or magistrates appointed to administer justice among local inhabitants, and thus became a judge of the first court on the banks of the Delaware River. Notable people Svante Nilsson (ca.1460–1512) a Swedish nobleman and regent of Sweden from 1504 to 1512. He was born at Penningby Castle. Sources This article is fully or partially based on material from Nordisk familjebok, Penningby, 1904-1926. References External links Official information about Penningby slott (in Swedish) Norrtälje Municipality - Penningby slott Stockholm County Administrative Board - Photos of Penningby slott
Castillo de Penningby

El Castillo de Penningby (en sueco: Penningby slott) es un castillo privado del periodo medieval localizado en la parroquia de Länna del municipio de Norrtälje en Uppland, 70 kilómetros al norte de Estocolmo, Suecia. Penningby se sitúa en el valle cerca de Edsviken, en una estrecha entrada en la bahía de Saltsjön del mar Báltico.​ Historia Uno de los castillos mejor conservado de la era Vasa, la mansión de Penningby es mencionada por primera vez en la década de 1380. Al noreste hay las ruinas de un castillo cubierto de maleza con foso, que pueden ser los restos de un castillo predecesor. Los primeros propietarios incluyen a Lord Tord Bonde, burgrave de Raseborg y margrave de Viborg. A finales del siglo XV, fue construida una fortaleza por sus propietarios, iniciada por Lady Birgitta Tordsdotter Bonde, hija de Tord Karlsson (Bonde), Lord Alto Condestable de Suecia. El castillo medieval era una llamada casa gemela inusual en su localización cerca de la costa. La torre inmensa fue erigida justo antes de la década de 1550 bajo Lord Lars Turesson, Tre Rosor. En este tiempo, la fachada oriental obtuvo una nueva entrada. Después, la torre del mar obtuvo su salón redondo, posiblemente la habitación más hermosa del castillo.​ En 1805 la condesa Maria Juliana von Rosen recreó el jardín del castillo en estilo inglés. En 1831, un incendio destruyó los interiores del castillo, pero partes de él, por ejemplo los techos, fueron restaurados, y la torre fue modificada. Aún queda un tramo de las murallas medievales. Una restauración fue llevada a cabo entre 1951 y 1953. El castillo de Penningby fue declarado patrimonio cultural nacional (byggnadsminne) en 1980. Actualmente el castillo no está habitado, pero los visitantes tienen acceso en verano. Olof Persson Stille, uno de los primeros colonos en Nueva Suecia, fue empleado en la mansión de Penningby. En 1641 Olof Stille, mecánico de molinos, fue el propietario original del área de lo que hoy es Eddystone, Pennsylvania. Stille fue uno de los cuatro comisarios o magistrados elegidos para administrar justicia entre los habitantes locales, y así se convirtió en juez del primer tribunal en los márgenes del río Delaware.​ Referencias Bibliografía Nordisk familjebok, Penningby, 1904-1926. Enlaces externos Official information about Penningby slott (en sueco) Norrtälje Municipality - Penningby slott Stockholm County Administrative Board - Photos of Penningby slott (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Пеннингбю

Пеннингбю (швед. Penningby slott) — средневековый замок в Швеции. Расположен в 70 км к северу от Стокгольма, в приморской долине. Является одним из наилучшим образом сохранившихся замков периода Ваза. Находится в частном владении. История Известен с 1380-х годов, но вероятно существовал и ранее. В 1831 году замок горел, после чего был частично восстановлен и перестроен. В 1951—1953 годах реставрировался. В 1980 году объявлен национальным культурным наследием (byggnadsminne). Сегодня замок необитаем, но сезонно посещается туристами. Связанные люди С Пеннингбю связаны (владели им или жили в нём, либо его окрестностях) ряд шведских исторических и культурных деятелей, в частности, до своего отъезда в Америку в замке работал один из первопоселенцев Новой Швеции Олаф Перссон Стилле. См. также Список замков и дворцов Швеции Примечания Ссылки Официальная информация (шведск.) Архивная копия от 11 января 2022 на Wayback Machine Norrtälje Municipality — Penningby slott Фотографии Пеннингбю (недоступная ссылка)
Penningby

Penningby slott är ett slott i Länna socken i Norrtälje kommun, Uppland. Läge Godset Penningby är känt sedan 1339. Den till sin huvuddel ännu kvarstående borganläggningen med två diagonalt placerade runda hörntorn, av vilket det sydvästra inrymmer en stor brunn, är uppförd på en strategisk plats invid Penningbyån och Väsbysjön, vattendrag vilka under medeltiden och tidigare utgjorde delar av färdleden mellan Östersjön och Uppsalatrakten. Historia Penningby gård är första gången nämnd på 1330-talet. Rester av en medeltida borg finns på Estängen någon kilometer från platsen för det nuvarande slottet. På 1400-talet byggdes en borg på platsen. Den byggdes i etapper om till en slottsbyggnad påbörjad av Birgitta Tordsdotter Bonde. År 1831 eldhärjades slottet, och huset och taket modifierades i samband med branden. Restaurering av torn har senare genomförts. Slottet består av en nästan kvadratisk mittbyggnad och två diagonalt belägna runda torn. De två nedre våningarna, med rum täckta av tunnvalv, är uppförda i gråsten. De två övre, som sannolikt byggts om under 1600-talet är byggda i sandsten. Gården som avbildas i Erik Dahlberghs Sueciaverk som två sammanbyggda trappgavelhus med torn förändrades med dubbla säteritak under den senare ägaren Anders Torstensons tid, omkring 1675. Ombyggnadsritningar från denna tid och senare förvaras i Bergshammarsamlingen i Riksarkivet. Mai Zetterling spelade in sina filmer Nattlek och Amorosa på slottet 1965 respektive 1985, och tv-serien Huset Silfvercronas gåta spelades in där 1973. Namnets härledning är okänd. Det skrevs vid olika tillfällen Pitingæby (1339), Penningaby (1413), Pydingaby (1425), Pyningaby (1478) och Penningeby (1709). På 1360-talet bodde Gustav Vasas farfars farfar, häradshövdingen Nils Kettilsson (Vasa), på Penningby. Lars Turesson (Tre Rosor) och dennes hustru Kristina Eriksdotter Gyllenstierna övertog Penningby på 1500-talet, enligt en uppgift 1543. Egendomen har därefter tillhört medlemmar av ätterna Fleming, Bielke, Ryning, Oxenstierna, Torstenson, Stenbock, Lillie, Säck, Brahe, Wrede och von Rosen. Sedan Simon Nordström köpte Penningby 1836 tillhör slottet släkten Nordström. Det omvandlades till aktiebolag inom släkten 1949. Perioden 1951–1953 restaurerades byggnaderna, på ett sätt som delvis återställde taken till ursprunglig form. Slottet förklarades som byggnadsminne 1980. Slottet, som inte längre är bebott, visas sommartid för besökare. Källor Vidare läsning Gillingstam, Hans (2006). Penningby. Stockholm. Libris 10399751 Nordström, Fritz (1953). Penningby. Stockholm. Libris 2939144 Nordström, Fritz (1952). Penningby gårds ägare under äldre tid. Tierp. Libris 2939145 Penningby slott i Roslagen. s.n: s.l. 1981. Libris 649717 Åberg, Alf (1966). Kungaslott och adelsborgar från vasatiden / [text:] Alf Åberg ; [foto:] Ola Terje. Stockholm: Forum. sid. 134–139. Libris 700038 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Penningby slott. Penningby slott, Svenskt Kulturarv. ”Penningby”. Suecia antiqua et hodierna, första bandet. Kungliga biblioteket. https://suecia.kb.se/F/?func=find-c&ccl_term=wso+%3D+asaml&local_base=sah. Penningby, Stockholms läns museum.
Замок Пенінґбю (Швеція)

Замок Пенінґбю (швед. Penningby slott) — замок у волості Ленна в муніципалітеті Норртельє, Упланд. Місцезнаходження Маєток Пенінґбю відомий з 1339. Здебільшого збережений замковий комплекс із двома розташованими по діагоналі круглими кутовими вежами, на південному заході від яких знаходиться велика криниця, побудована на стратегічному місці поруч із Пенінґбьоном і Весбісйоном, водотоками, які в середні віки та раніше були частиною маршруту між Балтійським морем і Упсалою. Історія Ферма Пенінґбю вперше згадується в 1330-х рр. Залишки середньовічного замку можна знайти в Естенгені за кілька кілометрів від місця нинішнього замку. У 15 столітті на цьому місці був побудований замок. Його поетапно перебудовували. Перебудову розпочала Бірґітта Тордсдоттер Бонд. У 1831 замок був зруйнований пожежею, а будинок і дах були замінені. Пізніше була проведена реставрація вежі. Замок складається з майже квадратної центральної будівлі та двох діагонально розташованих круглих веж. Два нижніх поверхи з кімнатами, перекритими циліндричими склепіннями, збудовані з сірого каменю. Два верхніх, які, ймовірно, були перебудовані в 17 столітті, побудовані з пісковику. Ферма, зображена в праці «Швеція давня і сучасна» Еріка Дальберґа у вигляді двох суміжних будинків на сходах з вежами, була змінена на подвійні садибні дахи за пізнішого власника Андерса Торстенсона близько 1675. Ремонтні креслення того часу і пізніше зберігаються в колекції Берґамара в Національному архіві Швеції. Май Зеттерлінг знімав свої фільми «Нічна гра» та «Амороза у замку» у 1965 та 1985 рр. відповідно, а в 1973 там знімали телесеріал «Будинок таємниці Сільфверкрони». Походження назви невідоме. Вона була написана у різних варіантах: Пітінґебю (Pitingæby, 1339), Пенінґебю (Penningaby, 1413), Підінґабю (Pydingaby, 1425), Пінінґебю (Pyningaby, 1478) і Пенінґебю (Penningeby, 1709). У 1360-х у Пенінґбю проживав прапрапрадід Густава І Вази, окружний начальник Нільс Кеттілсон (Ваза). Ларс Туресон (Тре Розор) і його дружина Крістіна Еріксдоттер Джиленстієрна зайняли Пенінґбю в 16 столітті, згідно з інформацією 1543 р. Власність з тих пір належала родинам Флемінґів, Бієлке, Рюнінґ, Оксеншерна, Торстенсон, Стенбок, Ліллі, Сьок, Браге, Вреде і фон Розен. З 1836 Пенінґбю належав родині Нордстрем. У 1949 замок був перетворений на товариство з обмеженою відповідальністю в рамках родини. У 1951–1953 була проведена реставрація. У 1980 замок оголошено пам’яткою архітектури. Замок нині не заселений і демонструється відвідувачам влітку. Джерела Література Gillingstam, Hans (2006). Penningby. Stockholm. Libris 10399751 Nordström, Fritz (1953). Penningby. Stockholm. Libris 2939144 Nordström, Fritz (1952). Penningby gårds ägare under äldre tid. Tierp. Libris 2939145 Penningby slott i Roslagen. s.n: s.l. 1981. Libris 649717 Åberg, Alf (1966). Kungaslott och adelsborgar från vasatiden / [text:] Alf Åberg ; [foto:] Ola Terje. Stockholm: Forum. sid. 134–139. Libris 700038 Зовнішні посилання Penningby slott [Архівовано 11 січня 2022 у Wayback Machine.], Svenskt Kulturarv. Penningby, Stockholms läns museum.
Nybroplan

Nybroplan (Swedish for "New Bridge square") is a public space in central Stockholm, Sweden. Located on the border between the city districts Norrmalm and Östermalm, Nybroplan connects a number of major streets, including Birger Jarlsgatan, Strandvägen, Hamngatan, and Nybrogatan. The squares Norrmalmstorg, Stureplan, and Östermalmstorg are located within 500 metres, as is the park Kungsträdgården. It is the location of the Royal Dramatic Theatre and Berzelii Park with the restaurant Berns Salonger. Facing the bay Nybroviken, it is also public transportation hub offering ferry trips to Djurgården and the Stockholm Archipelago. Public art At Nybroplan, and the open spaces immediately south of it (Raoul Wallenbergs Torg and Nybrohamnen), there are several monuments dedicated to various famous Swedish citizens: The diplomat Raoul Wallenberg The inventor John Ericsson The actress Margaretha Krook Additionally, there is a bronze sculpture by K G Bejermark in the pavement facing the park. Named Humor and inaugurated in 1970, it displays a man lifting a manhole cover in the pavement. The man is modelled after the actor and humorist Hans Alfredsson. The sawhorses surrounding the sculpture are, however, additions by the City Park Administration (Parkförvaltningen). History Until the 18th century, Nybroplan was still submerged by the present-day bay Nybroviken (historically known as Ladugårdslandsviken, "Barn's Land's Bay") which once stretched several hundreds metres further north. As the innermost part of the bay was transformed into Berzelii Park around 1850, quays were built around the bay. The name comes from the bridge Ladugårdslandsbron which once stretched across the old bay (where today is Berzelii Park.) The streets Arsenalsgatan and Nybrogatan still indicates the location of the old bridge. (See Nybroviken.) Notes References Järbe, Bengt (1995). Dofternas torg - Hur Packartorget blev Norrmalmstorg (in Swedish). Byggförlaget. ISBN 91-7988-100-9.
Nybroplan

A stockholmi tágas Nybroplan téren a Birger Jarlsgatan, Strandvägen, Hamngatan és Nybrogatan utcák futnak össze. Itt van a Berzelii park is. Ugyanitt van a Kirsten Ortweds sokat vitatott emlékműkve Raoul Wallenbergről. Kapcsolódó szócikkek Nybroviken Nybrokajen