Örberga kyrkogård

Örberga kyrkogård är en kyrkogård vid Örberga kyrka i Örberga socken, Vadstena kommun. Kyrkan och kyrkogården ligger högt på Östgötaslätten med vida utblickar över odlingslandskapet och Vättern. Kyrkogården har en långsmal, rektangulär planform i nord–sydlig riktning och kyrkan ligger nästan mitt på området, med en mindre förskjutning mot väster. Den öppna karaktären, den medeltida kyrkogårdsmuren, den medeltida tiondeboden och de stora gräsytorna ger kyrkogården en tydligt ålderdomlig prägel. Historia Den tidigmedeltida kyrkplatsen Den första kyrkan i Örberga var sannolikt uppförd av trä. Den nuvarande stenkyrkans torn har genom dendrokronologisk undersökning daterats till 1116–1117. Tornet har en ovanlig utformning med halvrunda trapptorn på både den norra och södra sidan och är, vid sidan av tornet vid Husaby kyrka i Västergötland, det enda bevarade av sitt slag. Korpartiet och korsarmarna uppfördes under 1200-talet med tydliga influenser från cisterciensisk arkitektur. Kyrkan har vuxit fram i flera medeltida byggnadsetapper och dess interiör präglas av valv, kalkmålningar och den inredning som tillkom vid en omfattande renovering 1885. Tornspiran och kyrkans utformning Kyrkans sadeltak och tornspirans takfall är täckta med träspån. Tornspiran uppfördes 1750 av byggmästaren Petter Frimodig efter att kyrkan hade träffats av blixten. Huvudingången finns i tornet i väster, men ingångar finns även till den södra korsarmen och sakristian. Fönstren är rundbågiga och försedda med antikglas i blyspröjsade bågar. Kyrkogårdens medeltida omfattning Kyrkogården har vuxit fram omkring den medeltida kyrkan och omges fortfarande av den medeltida bogårdsmuren. En inventering av kyrkogårdsmurarna i Linköpings stift visade att murens ursprungliga höjd till stor del är bevarad och att den tidigare har haft ett sadelformat tak eller annan slät täckning. Lantmäterikartor från 1762 och 1780 visar att kyrkogården hade samma omfattning som i början av 2000-talet. Kyrkogårdens långsmala form och kyrkans förhållandevis centrala placering har därför sannolikt mycket gamla anor. Begravningar inne i kyrkan Under tidig medeltid förekom begravningar även inne i kyrkobyggnaden. Tornets bottenvåning användes som gravplats, något som har satts i samband med privat uppförda stormannakyrkor i södra Skandinavien. Vid en arkeologisk undersökning 1993 framkom att minst två män hade begravts där under tidig medeltid. En gravkalk som senare hittades i kyrkans magasin har sannolikt påträffats vid äldre golvarbeten och kan ha hört till en prästgrav. Fyndet antyder att en präst av hög rang begravdes i kyrkan redan under tidigt 1100-tal. Tidigkristet gravmonument Vid dräneringsarbeten intill kyrkan 2005 påträffades delar av ett tidigkristet gravmonument som hade återanvänts i en senare begravning. Fyndet ger ytterligare belägg för att begravningsverksamheten vid kyrkan och på kyrkogården går tillbaka till den allra första kristna tiden i området. Den äldre byindelningen En odaterad gravkarta, sannolikt från första hälften av 1800-talet, visar att kyrkogården var indelad efter socknens olika byar. Det stora området norr om kyrkan var markerat som allmän begravningsplats, medan områdena öster och söder om kyrkan var avsatta för bland annat Kasta, Säby, Krigsberga, Ullnäs, Naddö, Ullevid, Mörby, Örberga, Nytorp, Arneberga och Luckerstad. Blyertsanteckningar antyder att även de enskilda gårdarna inom byarna kunde ha egna platser. Denna äldre indelning kan fortfarande delvis avläsas genom att gravvårdar med vissa by- och gårdsnamn står inom de områden som på kartan var reserverade för respektive by. Den allmänna begravningsplatsen Det stora området norr om kyrkan användes enligt den äldre planen för allmänna gravar utan gravrätt. Det var vanligt att den så kallade allmänna linjen placerades norr om kyrkan. Delar av detta område lades senare om och togs i bruk för familjegravar. De många omgärdade grusgravarna i kvarteren V och VI visar att förändringen sannolikt hade genomförts före 1940-talet. Kyrkogården under 1900-talet Fotografier från omkring 1938 och 1945 visar att stora delar av kyrkogården öster, sydöst och norr om kyrkan bestod av öppna gräsytor med endast ett fåtal gravvårdar. Längs gången från den södra grinden till korsarmen stod många träd och sannolikt fanns även en trädrad längs gången mot den östra ingången. Kyrkogården har senare blivit mer enhetligt gräsbevuxen, men den öppna karaktären har i hög grad bevarats. Äldre gravhällar Öster om tiondeboden finns en samling liggande gravhällar och stående kalkstensvårdar från 1600- och 1700-talen. Flera av hällarna har sannolikt tidigare legat inne i kyrkan och kan ha flyttats ut när korets trägolv ersattes med kalkstensgolv 1951. Bland gravhällarna finns vårdar över flera av församlingens kyrkoherdar. Ytterligare äldre gravstenar står söder och öster om kyrkan, och några av dem kan fortfarande stå på sina ursprungliga platser. Läge och omgivning Örberga kyrka ligger på en höjd där den tidigmedeltida Eriksgatan passerade. Platsen har vida utblickar över Östgötaslätten och Vättern. Sydöst om kyrkogården finns en välbevarad skolmiljö med folkskola, småskola och tjänstebostad. Folkskolan uppfördes på 1880-talet som en reveterad envåningsbyggnad, medan småskolan från samma tid byggdes i trä. Lärarbostaden tillkom under 1920-talet. Väster om kyrkan ligger den tidigare prästgården med en mangårdsbyggnad från mitten av 1800-talet och tillhörande flyglar. Den södra flygeln byggdes om till församlingshem 1959–1960. Söder om landsvägen ligger komministerbostaden. Örgården Prins Eugen lät 1915–1916 uppföra sommarhemmet Örgården i Örberga efter egna ritningar, med viss hjälp av arkitekten Ferdinand Boberg. Byggnaden är en tidstypisk nationalromantisk anläggning med vid utsikt över landskapet och Vättern. Prins Eugen hämtade motiv från trakten till flera av sina målningar. Kyrkan, kyrkogården, skolmiljön, prästgården och Örgården ingår tillsammans i ett område av riksintresse för kulturmiljövården. Kyrkogårdens utformning Kyrkogården är indelad i tio kvarter, I–X. Den har en mycket öppen karaktär eftersom rygghäckar saknas och gravvårdarna står glest i flera delar. Enstaka grusgravar finns framför allt norr och nordväst om kyrkan. De stora gräsytorna, den medeltida kyrkan, tiondeboden och kyrkogårdsmuren förstärker det ålderdomliga intrycket. Grusgångarna och trädkransen representerar däremot till stor del det parkideal som utvecklades under 1800-talet. Kyrkogårdsmuren Västra muren Den västra muren är omkring 1,6 meter hög och lika bred. Den är uppförd som en skalmur av kalkstenar i regelbundna skift. Stenarna är omkring 0,3–0,8 meter långa och vid murens bas syns enstaka gråstenar. På murkrönet växer gräs och mossa. Norra muren Den norra muren är omkring 1,2–1,4 meter hög och cirka 1,6 meter bred. Den består av kalkstensskivor lagda i skift. I det nordöstra hörnet är stenarna tunnare och ligger inte i samma tydliga skift som i den övriga muren. Murkrönet är bevuxet med gräs och mossa. Östra muren Den östra muren är omkring 1,3 meter hög och har samma grundläggande konstruktion som de övriga mursträckningarna. På utsidan döljs den delvis av högt lövbuskage. Sedum, mossa och gräs växer på murkrönet. Södra muren Den södra muren är omkring 0,85 meter hög från utsidan eftersom landsvägen ligger högre än kyrkogården. Från kyrkogårdens insida varierar höjden mellan omkring 1,2 och 1,6 meter. Muren består av kalksten med vissa inslag av gråsten i basen och täcks av liggande kalkstensskivor. På krönet växer mossa, gräs och sedum. Ingångar Västra ingången Den västra ingången ligger i höjd med kyrkans västportal och har en trägrind med spjälor i den nedre delen och kryss i den övre. Grinden kröns av ett kors och är fäst direkt i muren. Ingången användes tidigare av prästen. Bevarade trägrindar är ovanliga på äldre kyrkogårdar och har därför ett särskilt kulturhistoriskt värde. Norra ingången Även den norra ingången har en enkel trägrind av samma typ som den västra, med spjälor, kryss och korsformad avslutning. Tillsammans visar grindarna ett äldre och numera ovanligt material- och formbruk. Östra ingången I den östra muren finns ett grindhål men själva grinden har tagits bort. Gången fram till öppningen finns fortfarande kvar och visar att ingången tidigare haft en tydlig funktion i kyrkogårdens gångsystem. Södra ingången Den södra huvudingången har en dubbelgrind av järnsmide med raka spjälor. Grindens överdel är konkavt svängd och avslutas med ett enkelt ornament. Smidesgrinden bedöms sannolikt vara från slutet av 1700-talet och har ett högt kulturhistoriskt värde. Trädkrans och vegetation Trädkransen består av både äldre och nyplanterade lindar, lönnar och almar. I väster finns flera yngre lindar tillsammans med äldre lind och alm, medan den norra sidan har både äldre och nyplanterade lindar samt en lönn. På den östra sidan finns höga lönnar och almar tillsammans med yngre lindar. Söder om kyrkan står äldre och yngre lindar samt lönnar. På kyrkogårdens östra del finns även tujor och prydnadsenar. Sex unga rönnar står på båda sidor om mittgången från söder. De häckar som omger enskilda gravar består främst av hagtorn och liguster. Gångsystem En grusgång löper runt hela kyrkogården med en gravrad närmast muren, och i nordväst finns två gravrader utanför gången. Från kyrkan går två smalare gångar mot den norra delen. En mittgång leder från den västra grinden till tornets ingång och en annan från den södra grinden till den södra korsarmen. En bredare grusgång omger kyrkan och en särskild gång leder till det östra grindhålet. Gångarna är belagda med grovt naturgrus. Tiondeboden På kyrkogårdens södra del står en medeltida tiondebod av fogad grå kalksten. Byggnaden har sadeltak täckt med enkupigt rött tegel, en portal av huggen kalksten och en kraftig plankdörr med dekorerade järnbeslag. På fasaderna finns rester av puts och fönstren är spröjsade. Tiondeboden användes senare som sockenmagasin, där överskottssäd förvarades som reserv vid nödår och för fattigvård. Den hör till det fåtal bevarade medeltida tiondebodarna i Östergötland. Kvarter Kvarter I Kvarter I ligger i kyrkogårdens sydvästra hörn och följer den västra och södra muren. Området har en varierad karaktär med öppna gräsytor och flera häckomgärdade grusgravar. Fyra grusgravar omges av låga häckar av hagtorn eller liguster. Gravvårdarna sträcker sig från 1800-talet till början av 2000-talet och omfattar låga moderna vårdar, svarta granitstenar från tidigt 1900-tal, kalkstensvårdar och ett iriskt inspirerat kors. De mer påkostade gravarna ligger längs muren, vilket följer ett vanligt äldre mönster för familjegravar. Kvarter II Kvarter II ligger i kyrkogårdens nordvästra hörn. Gravarna ligger i två rader i söder och en rad i norr, vilket ger området en oregelbunden karaktär. Där finns både enkla gravar utan omgärdning och större grusgravar. Bland vårdarna märks ett gjutjärnskors från 1865, en marmorobelisk och flera kalkstensvårdar från 1800-talet, varav några har klassicerande former som tempelgavel och akroterier. Sex grusgravar är bevarade, två med enhetliga stenramar och fyra med häckar. Bland titlarna finns mamsell, organist, mönsterskrivare och inspektor. Museistenarna I kvarterets nordvästra hörn finns en uppbyggd platå av kalkstensskivor med ett ytlager av vit krossad sten. Där ligger sju gravvårdar som har flyttats från sina ursprungliga platser och ordnats som en mindre museidel. Anläggningen visar hur äldre vårdar har bevarats även efter att deras ursprungliga gravplatser tagits ur bruk. Kvarter III Kvarter III ligger i kyrkogårdens nordöstra hörn och har en relativt enhetlig karaktär med flera familjegravar. Längs den norra och östra muren finns grusgravar omgivna av stenramar eller häckar av hagtorn och liguster. Några vårdar är höga men de flesta är låga och breda och härrör från tiden mellan 1890-talet och slutet av 1900-talet. I kvarteret finns även den lilla gravstenen över författaren Verner von Heidenstams son Dag. Titlar som lantbrukare och hemmansägare visar socknens jordbruksprägel. Kvarter IV Kvarter IV ligger i kyrkogårdens sydöstra hörn. Den östra delen innehåller flera omgärdade grusgravar, medan den södra delen har en museal karaktär genom de ditflyttade gravhällarna och stående kalkstensvårdarna från 1600- och 1700-talen. Bland dessa finns gravhällar över flera kyrkoherdar, däribland en sten från 1655. Kvarteret innehåller även sju grusgravar med häckar eller stenramar samt ett kors av smidesjärn. Den medeltida tiondeboden ligger inom området och förstärker den ålderdomliga karaktären. Kvarter V Kvarter V ligger norr om kyrkan och består av två gravrader med vårdarna vända mot de omgivande gångarna. Den västra delen präglas av omgärdade grusgravar. Där finns bland annat en grav med järnsmidesstaket, flera stenramar och häckomgärdningar av liguster. Gravvårdarna är huvudsakligen från tiden omkring 1890 till slutet av 1900-talet. Området låg strax väster om den äldre allmänna begravningsplatsen och användes huvudsakligen för mer påkostade familjegravar. Kvarter VI Kvarter VI ligger norr om kyrkan och har en enhetlig karaktär med många omgärdade grusgravar och låga, breda gravvårdar. Gravarna ligger i två rader med vårdarna rygg mot rygg. Häckarna består av liguster, buxbom och tuja och flera gravar har enhetligt utformade stenramar och vårdar. Kvarteret låg ursprungligen inom området för den allmänna begravningsplatsen men lades senare om till familjegravar, sannolikt före 1940-talet. Bland gravvårdarnas titlar finns godsägare, skeppare och soldat. Kvarter VII Kvarter VII ligger norr och nordöst om kyrkan och har en öppen karaktär. Gravvårdarna är koncentrerade till den västra delen och består främst av låga, breda stenar från 1900-talets senare hälft. En av gravarna markeras av en uppbyggd liggande häll i svart granit. Området låg inom den äldre allmänna begravningsplatsen och saknar i dag tydliga rester av den äldre linjegravsstrukturen. Kvarter VIII Kvarter VIII består till största delen av en öppen gräsyta med en gravrad i öster och tre äldre vårdar i söder. En av de äldre gravarna är en kalkstenshäll från 1695, en annan är en stående vård från 1830 och den tredje är en liten kalkstenssten med ett kors på baksidan. Gravhällen från 1695 är rest över en person från Kasta, och kvarteret ligger inom det område som på den äldre gravkartan var avsatt för Kasta by. Detta samband ger gravvården och platsen ett särskilt kulturhistoriskt värde. Kvarter IX Kvarter IX ligger söder om kyrkan och har en öppen karaktär med stora ytor utan gravvårdar. I den västra delen finns yngre, låga stenar och i en annan rad står flera gravvårdar över personer från Säby. Två av dessa är kalkstensvårdar från 1800-talet och de yngre vårdarna är av granit. Där finns även en kalkstensvård daterad 1603 och en sten av den lokala typen med kors på baksidan. Att Säbygravarna står inom det område som på den äldre kartan var avsatt för Säby har ett mycket högt kulturhistoriskt värde. Kvarter X Kvarter X ligger sydöst om kyrkan och har en öppen karaktär med glest placerade gravvårdar. I nordväst finns två kalkstensvårdar från 1800-talet och därutöver ett fåtal yngre kalkstens- och granitvårdar. I söder ligger fyra gravhällar från 1600- och 1700-talen tillsammans med stenarna i kvarter IV. En gravvård från 1901 står inom det område som enligt den äldre kartan hörde till Ullevid. Bland titlarna i kvarteret finns trotjänarinna och skatteman. Gravvårdar och gravtradition Örberga kyrkogård innehåller gravvårdar från 1600-talet fram till modern tid. De äldsta består främst av liggande hällar och resta kalkstensvårdar. Bland de yngre finns höga familjegravstenar, låga granitvårdar, ett gjutjärnskors från 1865 och ett odaterat smideskors. De omgärdade grusgravarna ligger främst längs kyrkogårdsmuren och norr om kyrkan. De visar hur mer påkostade familjegravar från slutet av 1800-talet och början av 1900-talet placerades i kyrkogårdens ytterområden. Titlar och näringsliv Titlarna på gravvårdarna visar att Örberga var en jordbrukspräglad socken. Hemmansägare, lantbrukare och godsägare förekommer på flera stenar. Närheten till Vättern avspeglas genom titeln skeppare. Därutöver förekommer äldre benämningar som mamsell, mönsterskrivare, inspektor, skatteman och trotjänarinna. Titlarna bidrar till förståelsen av socknens näringsliv och sociala struktur. Kulturhistoriska värden Örberga kyrka, kyrkogården, den medeltida kyrkogårdsmuren och tiondeboden bildar en kyrkomiljö av nationellt intresse. Kyrkans nästan centrala placering är ovanlig, eftersom medeltida kyrkor oftare ligger nära kyrkogårdens norra gräns. Den höga och välbevarade muren bidrar starkt till den ålderdomliga karaktären. Tiondeboden är en av få bevarade byggnader av sitt slag i länet och dess senare användning som sockenmagasin knyter den även till 1700- och 1800-talens socialhistoria. Trägrindarna och den södra smidesgrinden har höga kulturhistoriska värden, liksom trädkransen och grusgångarna. De äldre kalkstensvårdarna från 1600- och 1700-talen, grusgravarna med häckar och stenramar samt gjutjärns- och smideskorsen utgör viktiga exempel på äldre gravskick. Särskilt betydelsefullt är att flera gravvårdar fortfarande står inom de områden som på 1800-talets karta var avsatta för respektive by eller gård. Se även Örberga kyrka Referenser