NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Röstånga kyrka

Röstånga kyrka är en kyrkobyggnad i Röstånga. Den är församlingskyrka i Kågeröd-Röstånga församling i Lunds stift. Kyrkobyggnaden Kyrkan uppfördes av gråsten i romansk stil under 1100-talets andra hälft och bestod då av ett långhus, ett smalare kor och en absid. Vissa detaljer, såsom omtag till portarna och hörnkedjorna byggdes av Höörsandsten. På 1300-talet byggdes ett vapenhus framför den sydliga porten. Inga takvalv uppfördes under medeltiden, utan kyrkan hade ett brädtak under hela medeltiden och fram till 1800-talet. Det medeltida vapenhuset vid södra sidan revs 1715 och ersattes av ett nytt i trä. Det låga kvadratiska tornet i väster tillkom 1813 efter att västgaveln skadats i en storm. Långhuset förlängdes 1838-39 åt öster, då nuvarande raka kor tillkom. Ett nytt tunnvälvt tak byggdes till kyrkan. Vid en ombyggnad 1939 höjdes tornet med en meter till sin nuvarande höjd. 1954 byttes takbeläggningen ut från plåt till tegel. Det södra vapenhuset revs 1813, utan att ersättas av ett nytt. 1972 byggdes en sakristia på det medeltida vapenhusets plats vid södra sidan. Under renässansen fick kyrkan en altarsats av typ additionsaltare med textavsnitt på latin, två fält målade med en nattvardsscen och korsfästelsen, samt ett lamm med en fana längst upp. Efter renoveringen 1838 ersattes detta av en altarpredikstol, men 1893 flyttades predikstolen till sin nuvarande plats i långhusets sydöstra hörn. En altartavla av H Lindqvist föreställande Jesus i Getsemane tog dess plats 1898. Inventarier Dopfunten i sandsten är från medeltiden. Dopfatet i mässing har bebådelsen i bottenrelief. Fatet tillverkades omkring år 1600 i Nürnberg och har året 1627 inpräntat tillsammans med en initial och en vapensköld. Någon gång mellan 10 och 11 oktober 2013 stals nästan allt kyrksilver. Däribland stals sex ljusstakar, fyra vaser och hela nattvardsservisen. Orgel 1881 byggde Rasmus Nilsson, Malmö en orgel med 8 stämmor. Den kom till från avsatt penninggåva av Jonas Hallenborg, arrendator på Herrevadskloster, som skänkt 8000 kr för en ny orgel och till gamla kyrkans reparation. Den nuvarande orgeln byggdes 1943 av E. A. Setterquist & Son Eftr., Örebro, och är en pneumatisk orgel. Den har fria och fasta kombinationer. Noter Källor Demografisk databas Södra Sverige Röstånga kyrka - utvändig renovering. Antikvarisk kontroll 2005. Regionmuseet Kristianstad Åsbo Släkt- och Folklivsforskare Tore Johansson, red (1988). Inventarium över svenska orglar: 1988:I, Lunds stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784
Rövarekulan

Rövarekulans naturreservat ligger i Gudmuntorps socken, Höörs kommun. Reservatet utgör ca 2,5 km av Brååns dalgång och ravindal. Rövarekulan är också ett natura 2000-område. Historik Namnet Rövarekulan lär komma från att området förr var ett tillhåll för rövare som överföll dem som passerade på landsvägen. Kronprins Oscar, senare Oscar I, besökte området och 1836 restes en sten till minnet av hans besök. Från slutet av 1800-talet fram till i början av 1970-talet fanns här en festplats med dansbana och övertäckt servering. Här anordnades bland mycket annat teaterföreställningar och pingstfirande med korande av Skånes sommarflicka. När stället var som mest populärt hade den närliggande Ystad-Eslövs Järnväg en hållplats med namnet Rövarekulan. Utflyktsmål Området är artrikt och på de upp till 20 meter höga och branta sluttningarna växer lövskog. Skåneleden passerar genom området med ett övernattningsläger i utkanten av naturreservatet. Här finns också en gammal och välbevarad stenvalvsbro över Bråån. I början av 1960-talet restaurerades bron. Ekonomiska bidrag från Frosta härads hembygdsförening, dåvarande Snogeröds kommun samt privatpersoner finansierade restaureringen som utfördes av entreprenör Gunnar Nilsson från Sjöbo. Flora och fauna Rövarkulan är mycket artrik både vad gäller djur och växter. På våren finns här fågelarter såsom näktergal, svarthätta, trädgårdssångare, grönsångare, lövsångare, bofink och koltrast. Vid ån förekommer kungsfiskare, strömstare och forsärla. Här växer orkidéer, majviva, tätört och den sällsynta tistelsnyltroten i kalkkärr och kalkfuktänger nere i dalbotten. På sluttningarna växer främst bokskog. I de nedre delarna av Rövarkulan där det är fuktigt växer mycket vitskråp, skogsbingel, kåltistel, gulplister, myskmadra och ramslök på våren. Framemot sommaren byts de ut mot häxört, skogsskräppa, skogsknipprot och kal knipprot. I ån finns den rödlistade, tjockskaliga målarmusslan och öring som vandrar uppåt i ån. I luften finns det gott om insekter med flera arter av bäcksländor. På våren kan det finnas stora mängder paddor som leker i ån. Vägbeskrivning Från E22 kör man i Rolsberga mot Löberöd, och efter ca 2 km går en grusväg till vänster ner till Rövarekulans parkeringsplats, där det också finns en rastplats med bord. Referenser Externa länkar Skånetrafiken webbplats Länsstyrelsen Skåne - Rövarekulan Naturvårdsverket
Rövarns holme

Rövarns holme ist eine zu Schweden gehörende Insel im Stockholmer Schärengarten. Sie ist die kleinste der vier Inseln der Inselgruppe Fjäderholmarna und gehört zur Gemeinde Lidingö. Rövarns holme hat eine Grundfläche, deren Form an einen Bumerang erinnert. Die Seiten haben eine Länge von etwa 60 und 40 Metern, bei einer Breite von 20 Metern. Nach Süden öffnet sich die Insel zu einer Bucht. Die unbewohnte und unbebaute Insel ist mit einigen Büschen und Bäumen bewachsen. Unmittelbar nördlich von Rövarns holme liegt die Insel Libertas, mit der Rövarns holme ein Vogelschutzgebiet bildet. Etwas weiter westlich liegt Ängsholmen. Der als Dieb bekannte Joseph Forsberg (1870–1944) lebte über dreißig Jahre hinweg in einem Schuppen auf der Insel. Die Insel trug zunächst den Namen Lillholmen und soll dann, mit Bezug auf ihren Bewohner, Rövarns holme (deutsch: Räuberinsel) genannt worden sein. Dieser Name findet sich für die Insel heute auf Landkarten. Seit 1995 ist die Insel Teil des Königlichen Nationalstadtparks. Unmittelbar südlich des Ostteils der Insel liegen zwei Wracks gesunkener Schiffe. Das östliche der beiden Wracks ist 22,5 Meter lang und 6,4 Meter breit. Es befindet sich in einer Tiefe von 10 Metern. Nur etwas westlich hiervon liegt mit einem Gefälle von 65° der Überrest eines hölzernen Schiffes in einer Tiefe von bis zu 10 Metern. Das Heck des Schiffes ragte zumindest in den 1990er Jahren über die Wasseroberfläche hinaus. Weblinks Einzelnachweise
Ruiny kościoła Sankt Clemens w Visby

Ruiny kościoła Sankt Clemens w Visby – ruiny dawnej świątyni, należące do diecezji Visby Kościoła Szwecji. Znajdują się w północnej części starówki Visby, na Gotlandii. Kościół Sankt Clemens był jedną z najstarszych świątyń w Visby. Pierwszy kościół w tym miejscu został wzniesiony już około 1060 roku, kiedy miasto podzielono na dwie parafie. Zastąpiono go nowym w XIII wieku; to właśnie jego ruiny można dziś oglądać. Kościół stał się świątynią parafialną dla mieszkańców północnej części miasta. Poświęcony był św. Klemensowi I zwanemu Rzymskim, czwartemu z kolei papieżowi, patronowi między innymi marynarzy. Kościół był jedną z największych i najbardziej okazałych świątyń w Visby. Był trzynawową świątynią halową, z czterema filarami podtrzymującymi dziewięć sklepień krzyżowych. Pod tym względem bardzo mocno przypominał kościół w Lau. Pod koniec lat 60. XIII wieku dobudowano okazałą wieżę, bardzo podobną do tej, którą w tamtym czasie posiadał kościół w Stenkyrce. Portal główny znajdował się po południowej stronie nawy. W późniejszym czasie na wschód od istniejącej konstrukcji dobudowano duży chór z transeptem od południa. Po północnej stronie chóru dostawiono zakrystię. Z budowli pozostało wiele dobrze zachowanych elementów ścian, a nawet łuków czy sklepień. W 2025 roku ruiny kościoła pozostawały własnością znajdującego się obok hotelu S:t Clemens. Podczas tak zwanego "Tygodnia Średniowiecza" na terenie ruin odbywają się koncerty. Przypisy
Sankt Clemens kyrkoruin, Visby

Sankt Clemens är en kyrkobyggnad (ruin) i Visby i Visby stift på Gotland. Kyrkobyggnaden Sankt Clemens är en av de äldsta kyrkorna i Visby. Sannolikt byggdes de äldsta delarna ungefär samtidigt med Sankt Hans, omkring 1060, då staden delades på två församlingar. Sankt Clemens var församlingskyrka för gotlänningarna i stadens norra församling, Sankt Clemens församling. Att kyrkan skulle ha uppförts för danskar har ingen som helst grund. Gotlänningarna hade fler kulturimpulser från kontinenten (där Sankt Clemens är ett sjöfararhelgon, passande för de sjöfarande gotlänningarna) än från Danmark (som var av marginell betydelse för Gotland). Galleri Se även Visby församling Referenser Bohrn, Erik; Westlund, Per-Olof (1977). S. Nicolaus och S. Clemens, Visby, Gotland. Sveriges kyrkor ; 169 ; Gotland. Stockholm: Almqvist & Wiksell International. Libris 19512887. http://kulturarvsdata.se/raa/samla/html/7014 Dick Wase, Kyrkorna i Visby, i Gotländskt arkiv 1990. Dick Wase, Kyrkorna i Visby - nya rön, i Gotländskt arkiv 2002. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sankt Clemens kyrkoruin, Visby.
S:t Eriks torg, Uppsala

S:t Eriks torg är ett torg i stadsdelen Fjärdingen i Uppsala, nedom domkyrkan, inramat av Konsistoriehuset, Saluhallen, Kyrkans hus, Vetenskaps-Socitetens hus och Akademikvarnen. Namn Namnet kommer av S:t Eriks källa, som enligt legenden sprang fram på den plats där kung Erik den helige dödades år 1160. Det nuvarande namnet S:t Eriks torg fick torget 1828 på förslag av landshövdingen i Uppsala län. Torget kallades tidigare Oxtorget på grund av den kreaturshandel som ibland pågick där, och det namnet levde kvar i dagligt tal ända in på 1940-talet. Historia S:t Eriks torg har förmodligen varit en medeltida handelsplats som uppkommit i stadens utkant. Det ligger vid en av Uppsalas tidiga huvudinfarter, från Enköpingsvägen, och även infarten från Börje ledde till platsen. Torget fick sin nuvarande utformning efter stadsbranden 1809 i samband med den nya stadsplanen 1810. Man antog då en ny stadsplan för första gången sedan 1643. Sysslomansgatan, som tidigare slutat vid nuvarande S:t Olofsgatan, förlängdes fram till torget. Eftersom många av husen i området hade brunnit ner kunde gatan dras genom kvarteret. Man utökade också torgets storlek för att minska brandrisken. Se även Gillbergska genomfarten Källor Annelie Johnson (2008). Torg i Uppsala – en historisk studie av Stora torget, Gamla torget, Fyristorg, S:t Eriks torg och Riddartorget Sveriges lantbruksuniversitet (kandidatuppsats) Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör S:t Eriks torg.﻿ S:t Eriks torg från Uppsala – på nätet
S:t Eskils gymnasium

S:t Eskils gymnasium är en av de nio gymnasieskolorna i Eskilstuna. S:t Eskils gymnasium är mest känt för att vara en skola med estetisk inriktning, dock också med inriktningar på såväl samhäll-social som International Baccalaureate. År 2016 gick cirka 850 elever på skolan. Skolan bildades 1968 genom en ombildning av Eskilstuna högre allmänna läroverk. Program S:t Eskils gymnasium hade följande linjer ht 2017– vt 2018: Estetiska programmet med inriktningar på bild och formgivning, samt musik International Baccalaureate - Internationell program med flera inriktningar, undervisningen är till den största delen på engelska. Samhällsvetenskapsprogrammet med inriktningar Samhällsvetenskap, Samhällsvetenskap med undervisningsspråk engelska samt Samhällsvetenskap med säkerhetsprofil. Naturvetenskapsprogrammet med undervisningsspråk engelska. Ekonomiprogrammet med undervisningsspråk engelska. Introduktionsprogrammet med inriktningar Preparanda, Individuellt alternativ och Språkintroduktion. Alumner Jonas Arnell-Szurkos, ordenshärold vid Kungl. Maj:ts Orden. Joakim Berg, ledsångare Kent. Martin Sköld, basist i Kent. Hans Ekström, riksdagsledamot och ordförande för Konstitutionsutskottet. Karin Enström, tidigare försvarsminister. Ulf Kristersson, partiledare för Moderaterna. Fredrik Lindström, lingvist och journalist. André Pops, journalist och programledare för SVT. Maria Wetterstrand, tidigare språkrör Miljöpartiet. Referenser Externa länkar S:t Eskils gymnasium, på Eskilstuna kommuns webbplats
S:t Eskils kyrkogård

S:t Eskils kyrkogård är en begravningsplats belägen i Ekeby, omkring fyra kilometer väster om Eskilstunas centrala delar. Denna kyrkogård, som är den större av Eskilstunas två begravningsplatser, invigdes 1887. Den består av 19 hektar gravplatsindelad mark. Där finns också en byggnad som inrymmer två begravningskapell och ett krematorium. På kyrkogården ligger bland andra Carl Edvard Johansson, Conrad Jonsson samt bordtennisspelaren Kjell Johansson begravna. På kyrkogården finns begravningsplatser för ett flertal trosinriktningar. Bilder Källor http://svenskakyrkan.se/eskilstuna/st-eskils-kyrkogard Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör S:t Eskils kyrkogård.
S:t Eskilskyrkan, Eskilstuna

S:t Eskilskyrkan i Eskilstuna invigdes i september 1961. Den är ritad av arkitekten Bengt Romare, vars första stora arbete var Historiska museet i Stockholm (tillsammans med Georg Scherman). Han har dessutom också skapat bland annat Abrahamsbergskyrkan i Bromma, samt kyrkor i Burträsk och Hofors. S:t Eskilskyrkan ägs av S:t Eskilskyrkans församling som är en del av Equmeniakyrkan. S:t Eskilskyrkans orgel stod klar 1963 och är på 17 stämmor, fördelade på huvudverk, bröstverk och pedal. Den är byggd av Grönlunds Orgelbyggeri, Gammelstad, där den senare så kände orgelbyggaren Walter Thür, var anställd. Fonden domineras av ett textilkonstverk, av skaparen AnnMari Thyregård, kallat Livsträdet. Det är laddat med symbolik där evangeliets avgörande händelser gestaltas på olika sätt. Ur den ödsliga jorden vid skapelsen strävar trädet, i form av korset, upp mot himlen, där man ser livsträdets krona med andens duva, som står för kärlek, kraft och fred, som konstnären själv uttrycker det. Samma konstnär har också utfört predikstolsklädet, som vill gestalta temat Sådd och skörd - vetekornet som dör för att ge nytt liv med ny skörd. På norra kyrkväggen hänger en bronsskulptur, ”Den lidande Kristus”, skapad av stockholmskonstnären Nils Enberg. Silversmeden David Stegler har designat och tillverkat silverljusstakarna liksom blomsterurnan, som vid gudstjänster pryder det massiva nattvardsbordet av kalksten. Kyrkklockan, som är gjuten av Bergholtz klockgjuteri i Sigtuna, är försedd med inskriptionen: ”Idag är frälsningens dag”. Intressant är att klockan är stämd i en tonart som ska harmoniera med klockorna i den närbelägna Fors kyrka.Sedan 1996 finns en ljusbärare i kyrkan. Den är skapad av församlingsmedlemmen Arne Sörliden. Han fick inspiration till utformningen en gång när han gick på en isbelagd sjö och såg de frusna starruggarna, som sträckte sig mot öster. Externa länkar S:t Eskilskyrkans församlings hemsida
S:t Görans gymnasium

S:t Görans gymnasium, (före detta yrkesskolan för huslig utbildning och sömnad), var en kommunal gymnasieskola i Stockholms kommun. Skolbyggnaden ligger i kvarteret Vallgossen på Sankt Göransgatan i stadsdelen Kungsholmen. Skolan invigdes 1960 och var ursprungligen sömnads- och hushållsskola för flickor med en kapacitet på 1000 elever. Skolan blev 1971 gymnasieskola med praktisk profil. Skolan avvecklades 2007 då byggnaden hade stort behov av renovering. Men kostnaden var för stor för kommunen. I november 2011 såldes byggnaden till Svenska Bostäder som har inrättat studentbostäder i byggnaden. Byggnaden är blåklassad av Stadsmuseet i Stockholm, vilket innebär att bebyggelsen har "synnerligen höga kulturhistoriska värden" motsvarande fordringarna för byggnadsminnen. I mars 2024 förklarade Länsstyrelsen i Stockholms län byggnaden som byggnadsminne. Arkitektur Den modernistiska skolbyggnaden är särskilt ritad för yrkesskolans verksamhet av Charles Edouard och Léonie Geisendorf. Byggnaden är inspirerad av Le Corbusiers Unité d'Habitation och som sådan ett typexempel på arkitekturstilen brutalism. Byggnaden är idag K-märkt. Exteriör Huvudbyggnaden är tio våningar hög med en bärande stomme av platsgjuten betong och icke bärande, prefabricerade fasader. Fasaderna är utförda i råa, obehandlade betongelement med utfackningar av härdat glas som uppdelats i ett fönsterraster. Interiör Materialen är huvudsakligen medvetet obehandlade för att understryka deras naturliga egenskaper. Bottenvåningen har tillägnats generella funktioner med bibliotek och café, samt en tidstypisk entréhall. Ovanför ligger undervisningssalarna. I flyglar som ligger i vinkel med huvudbyggnaderna finns demonstrationshallar, ateljéer, bageri och butiker. Totala lokalytan ligger på 15 000 kvadratmeter. ”I samarbete med inredningsarkitekt Thea Leonhard har vackra interiörer formats med det yttersta av skandinavisk inredningskonst. För att ge eleverna kännedom om material och skötsel har en variation i golvmaterial, textilier, väggbeklädnad och möbeltyper eftersträvats. Vid sidan av Thea Leonard finns möbelformgivare som Kaare Klint, Carl Malmsten, Bruno Mathsson, Alvar Aalto, Josef Frank och Arne Jacobsen representerade.” Omvandling till bostäder Eftersom ventilationen var undermålig och huset i stort behov av renovering beslutade SISAB och utbildningsförvaltningen i Stockholm att avveckla skolverksamheten i byggnaden. På hösten 2011 sålde SISAB S:t Görans gymnasium till systerbolaget Svenska Bostäder som byggde om lokalerna till studentbostäder. Den 22 maj 2015 tog bostadsborgarrådet Ann-Margarethe Livh första spadtaget till ombyggnaderna. Byggnaden innehåller 238 studentbostäder som blev inflyttningsklara 2017. Ombyggnaden har blivit nominerad till arkitekturtävlingen Årets Stockholmsbyggnad 2018. Bilder Källor Geisendorf, Léonie; Gullström Charlie (1990). Arkitektur. Stockholm: Byggförlaget. Libris 7678723. ISBN 91-7988-019-3 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör S:t Görans gymnasium.﻿
Ruiny kościoła Sankt Göran w Visby

Ruiny kościoła Sankt Göran w Visby – ruiny dawnej świątyni, należące do diecezji Visby Kościoła Szwecji. Znajdują się w północnej części Visby, na Gotlandii. Kościół został wzniesiony w XIII wieku na miejscu starszej świątyni z XII wieku. Przeznaczony był dla żyjących w Visby trędowatych. Obok kościoła znajdował się również szpital Sankt Göran dla cierpiących na tę chorobę. Ze względu na ryzyko infekcji, szpitale takie umieszczano poza murami obronnymi. Św. Jerzy był przyzywany w chorobach, w tym przy trądzie. Dopiero jednak w 1353 roku kościół zaczęto nazywać jego imieniem. Fakt ten wynikał z tego, że w tamtym czasie szpitale zaczęto powszechnie kojarzyć ze św. Jerzym. Wcześniej obiekt nazywano po prostu „szpitalem”. Placówka została opuszczona na mocy dekretu królewskiego w 1542 roku, ale była używana jeszcze przez pewien czas po pożarze miasta w 1611 roku, kiedy to odbudowano szpital przy kościele Helgeand. Ruiny nie są otwarte dla zwiedzających; można je oglądać jedynie z zewnątrz. Starszy kościół był świątynią romańską zbudowaną z kamienia. Posiadał nawę oraz chór z półkolistą absydą. Podczas wykopalisk w latach 1969 i 1971 odnaleziono fundamenty kościoła. Powodem, dla którego starszy kościół został zastąpiony nowym, mogła być jego niewystarczająca wielkość, zniszczenie w pożarze lub zły stan techniczny. Nowy kościół był dwunawowy, z prosto zakończonym prezbiterium, które (co było dość nietypowe) łączyło się asymetrycznie z nawą. Pośrodku każdej dłuższej ze ścian znajdowały się portale. Główny portal od południa był wyposażony w przedsionek. W zachodnim szczycie znajdowały się dwa mniejsze otwory obok siebie, a nad nimi trzeci. Łuki na zewnętrznej stronie muru wskazują, że istniał tu również jakiś rodzaj przedsionka lub że kościół łączył się bezpośrednio ze szpitalem. Okna w nawie były wysoko osadzone, szerokie i zamknięte łukiem półkolistym. Chór miał wysokie, smukłe otwory okienne. Po południowej stronie chóru znajdował się mały portal ostrołukowy z dekoracyjnym trójliściem na tympanonie. Po północnej stronie chóru mieściła się zakrystia ze sklepieniem kolebkowym. Nietypowo spiczaste szczyty zostały prawdopodobnie dodane w związku z przebudową pod koniec XIII wieku. Kościół nie posiadał wieży. Przypisy
Sankt Görans kyrkoruin, Visby

Sankt Görans kyrkoruin är en kyrkobyggnad (ruin) i Visby stift i Visby på Gotland. Kyrkobyggnaden Kyrkan byggdes på 1200-talet på en under 1100-talet uppförd äldre kyrka och var de spetälskas kyrka i Visby, likaså fanns ett spetälskesjukhus, Sankt Görans hospital, bredvid kyrkan. På grund av smittorisken placerades de utanför ringmuren. Sankt Göran tillbads för hjälp vid sjukdomar och var de spetälskas skyddshelgon, men det är inte förrän 1353 som kyrkan kallas för ”S:t Jörgen”. Det hänger samman med att hospital allmänt vid denna tid började kopplas ihop med helgonet S:t Georgius. Tidigare kallas anläggningen bara ”hospitalet”. Anläggningen övergavs enligt kungligt dekret 1542, men användes en period efter stadsbranden 1611, då Helgeandshospitalet reparerades. De intagna var organiserade efter klosterregel, som ”nunnor” och ”munkar” och 1486 omtalas ”priorissan” vid ”Klostret”, det namn som anläggningen hade i folkmun. 1617 nämns också ”Nunnestugan” vid anläggningen, en byggnad som också förutsätter en ”Munkestuga” för männen. Ruinen är inte öppen för allmänheten, men kan ses från utsidan. Galleri Källor Dick Wase, Kyrkorna i Visby, i Gotländskt arkiv 1990. Dick Wase, Kyrkorna i Visby - nya rön, i Gotländskt arkiv 2002. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sankt Görans kyrkoruin, Visby.
Ruiny kościołów Sankt Hans i Sankt Per w Visby

Ruiny kościołów Sankt Hans i Sankt Per w Visby – ruiny dwóch połączonych niegdyś kościołów, należące do diecezji Visby Kościoła Szwecji. Znajdują się na starówce Visby, na Gotlandii. Pozostałości, które można dziś oglądać, zostały wzniesione w XIII wieku. Oba kościoły poświęcono apostołom: jeden Janowi, a drugi Piotrowi. Kościół Sankt Hans był starszy. To prawdopodobnie pierwszy kamienny kościół zbudowany na Gotlandii (choć kościół Sankt Clemens powstawał mniej więcej w tym samym czasie). Świątynię wzniesiono na dawnym pogańskim miejscu składania ofiar. Było to około 1060 roku, kiedy chrześcijaństwo wyparło miejscowe wierzenia pogańskie. Bardzo możliwe, że na tym miejscu stała także pogańska świątynia. Kościół Sankt Hans był kościołem parafialnym dla mieszkańców Visby. Kościół Sankt Per zbudowany został po 1161 roku jako niemiecki kościół parafialny, na miejscu starszego, drewnianego i opuszczonego już kościoła. Wraz z upływem wieków różnice między świątyniami zacierały się. Z czasem przyjęło się, że kościół Sankt Hans to świątynia dla ludzi z wyższych sfer, zarówno Gotlandczyków, jak i Niemców (różnice jednak między obiema nacjami wciąż były widoczne w sposobie pochówku). Kościół Sankt Per stał się kościołem „zwykłego ludu”. Po wybuchu reformacji mieszczanie wybrali obie świątynie na tak zwany kościół miejski. Nie trwało to jednak długo. W latach 1533–1534 zburzono wieże obu świątyń, ponieważ ze względu na swoje rozmiary były w stanie pomieścić armaty wroga, które następnie stamtąd mogłyby ostrzeliwać zamek. W związku z tym, kościołem miejskim stała się obecna katedra. W kościele Sankt Hans odbyły się pierwsze w historii Gotlandii nabożeństwa luterańskie. Biskup Hans Brask, podczas wizytacji w 1527 roku, wygnał protestantów z kościoła, jednak po opuszczeniu przez niego wyspy ci wciąż odprawiali w kościele swoje modlitwy. Kościoły zostały zburzone zapewne w XVII wieku. Zniknęły z map odpowiednio w 1646 i w 1696 roku. Pozostały jednak wówczas po nich stosy kamieni, wykorzystywanych potem do wznoszenia innych budynków w mieście. Rozbiórka taka trwała do początku XIX wieku. Przypisy