NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Katedralskolan (Lund)

Katedralskolan (littéralement École cathédrale en suédois) est un lycée situé à Lund en Suède. L'école a été fondée en 1085 par le roi danois Knut IV de Danemark. C'est la plus vieille école de Scandinavie, et une des plus vieilles d'Europe du Nord. Histoire L'école fut fondée en 1085 par un don du roi danois Knut IV de Danemark (à cette époque, Lund était une ville danoise). C'était initialement une école cathédrale, c'est-à-dire une école dont la vocation était de former le clergé. Après le traité de Roskilde, où Lund et le reste de la Scanie fut transféré à la Suède, et durant la guerre de Scanie, l'école fut réduite à une simple école élémentaire avec seulement deux classes. Pour ses 750 premières années d'existence, l'école était située juste à côté de la cathédrale de Lund. Cependant, en 1837, l'école acquérait les locaux entre Stora Södergatan et Grönegatan incluant le bâtiment Karl XII-huset (construit au XVIe siècle, lieu de résidence du roi Charles XII de Suède entre 1716 et 1718), considéré comme l'un des plus prestigieux bâtiments de Lund à cette époque. Le bâtiment principal fut construit en 1896 par l'architecte Alfred Hellerström. De nos jours L'école est un lycée depuis 1971. Il y a environ 1 400 étudiants, répartis dans 5 programmes : sciences naturelles, sciences sociales, langues vivantes, histoire et baccalauréat international. Notes et références Portail de l’éducation Portail de la Suède
Соборная школа (Лунд)

Соборная школа в Лунде (швед. Katedralskolan i Lund) — кафедральная школа при Лундском соборе. Кафедральная школа была основана в 1085 году датским королем Кнудом Святым. Это старейшая из непрерывно действующих школ Скандинавии и одна из старейших школ Северной Европы. Несмотря на то, что сегодня это государственная школа, она считается одной из самых сложных для поступления в Швеции. Школа в своей долгой истории претерпела периоды упадка и подъёма. Во время северных войн соборная школа превратилась в незначительную начальную школу со всего двумя классами. Семь с половиной веков своего существования школа располагалась в непосредственной близости от собора в Лунде. Однако в 1837 году школа перебралась в Вифферте, где в начале XVIII века находилась резиденция шведского короля Карла XII. Здесь же в 1896 году было построено современное здание школы. На протяжении многих веков школа была только для мальчиков, но в 1933 году школу было разрешено посещать и девочкам. С 1966 года школа стала государственной гимназией, лишь сохранив название Katedralskolan. Сегодня в школе занимаются более 1400 учеников. Среди известных выпускников школы — актёр Макс Фон Сюдов, музыкант Ула Свенссон, гольфист Хенрик Стенсон, олимпийский чемпион по парусному спорту Макс Сальминен и другие. Ссылки Сайт школы
Königlich Schwedische Akademie für Forst- und Landwirtschaft

Die Königlich Schwedische Akademie für Forst- und Landwirtschaft (Kungliga Skogs- och Lantbruksakademien (KSLA), früher Kungliga Lantbruksakademien) ist eine der königlichen Akademien in Schweden. Sie wurde 1813 auf Initiative des Kronprinzen Karl Karl XIV. Johann gegründet, um den Zentralbehörden Hilfsdienste zu leisten. Ihr heutiger Sitz ist in der Drottninggatan 95 in Stockholm. Seit 1956 wurde auch die Forstwirtschaft in den Namen aufgenommen. Heute ist die Akademie eine unabhängige Einrichtung, die Forst- und Landwirtschaft und verwandte Gebiete mit Wissenschaft und praktischer Erfahrung unterstützt. Weblinks Literatur von und über Königlich Schwedische Akademie für Forst- und Landwirtschaft im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien. Abgerufen am 15. November 2022 (englisch).
Royal Swedish Academy of Agriculture and Forestry

The Royal Swedish Academy of Agriculture and Forestry (Swedish: Kungliga Skogs- och Lantbruksakademien), formerly the Royal Swedish Academy of Agriculture (Swedish: Kungl. Lantbruksakademien), founded in 1813 at the initiative of Crown Prince Charles, is one of the Royal Academies in Sweden. Initially the academy had a function of being auxiliary to the central administrative authorities. The academy now acts an independent organization, promoting agriculture, forestry and related fields with the support of science and practical experience, in the interest of Swedish society. See also Experimentalfältet Category:Members of the Royal Swedish Academy of Agriculture and Forestry References External links The Royal Swedish Academy of Agriculture and Forestry
Real Academia Sueca de Agricultura y Silvicultura

La Real Academia de Agricultura y Silvicultura de Suecia (en sueco Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien) es una de las Academias reales de Suecia. Tiene desde 1972 su base en la calle Drottninggatan 95, cerca del parque Observatorielunden, en los antiguos locales del Instituto real de tecnología (KTH). Historia Kongl. Svenska Landtbruks-Academien, o Real Academia Sueca de Agricultura, fue fundada en 1811 y arrancó sus actividades el 28 de enero de 1813 sobre iniciativa del príncipe heredero Karl Johan, que resultará más tarde el rey Carlos XIV Juan de Suecia. Su modelo de inspiración fue probablemente la Academia de agricultura de Francia y dirigió la institución sueca recién inaugurada como primer presidente de su historia. Para esa época, cerca del 85 % de la población sueca vivía de las actividades agrícolas. Desde el comienzo de su funcionamiento, la Academia jugó un rol central como autoridad administrativa. En lo sucesivo, en proporción al desarrollo de diferentes autoridades propias a cada sector, las tareas de la Academia se fueron modificado. De numerosas instituciones actuales en el medio agrícola encuentran su origen en la Academia: Departamento de Agricultura, Oficina de la Agricultura y Consejo de investigación Forma son algunos ejemplos. La Academia se ha ocupado por numerosos años la dirección de la gestión económica y estaba por consiguiente al frente de las actividades de investigación, responsabilidad que retomó más tarde por Sveriges lantbruksuniversitet (SLU, Universidad de Agricultura de Suecia). En 1956, los campos de investigación de la Academia se extendieron a las actividades forestales, y su nombre cambió para Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien (KSLA, Real Academia Sueca de Agricultura y Silvicultura). Al paso de los años, la Academia se ha beneficiado de diferentes donaciones. Estos fondos se comparten entre subvenciones a la investigación y de becas. Cada año, el 28 de enero, día de cumpleaños de la Academia, se dan premios y recompensas a contratistas y portadores de proyecto meritorios en los sectores de la agricultura y la silvicultura. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Real Academia Sueca de Agricultura y Silvicultura. Website oficial
Académie royale de l'agriculture et de la sylviculture de Suède

L'Académie royale de l'agriculture et de la sylviculture de Suède est une des académies royales de Suède. Elle a depuis 1972 son siège à Drottninggatan 95, près du parc Observatorielunden, dans les anciens locaux de l'École royale polytechnique (KTH). Histoire Kongl. Svenska Landtbruks-Academien, ou Académie Royale Suédoise d’Agriculture, a été fondée en 1811 et a commencé ses activités le 28 janvier 1813 sur initiative du prince héritier de l’époque, Karl Johan, qui deviendra plus tard le roi Charles XIV Jean de Suède. Son modèle d’inspiration était probablement l'Académie d'agriculture de France et il prit la tête de l’institution suédoise nouvellement inaugurée en tant que premier président de son histoire. À cette époque, près de 85 % de la population suédoise vit des activités agricoles. Dès le début de son fonctionnement, l’Académie a joué un rôle central en tant qu’autorité administrative. Par la suite, au fur et à mesure du développement de différentes autorités propres à chaque secteur, les tâches de l’Académie se sont modifiées. De nombreuses institutions actuelles dans le milieu de l’agriculture trouvent leur origine dans l’Académie. Le département d’Agriculture, l’Office de l’Agriculture et le Conseil de la recherche Formas en sont quelques exemples. L’Académie a occupé pendant de nombreuses années la direction de la gestion économique et était par conséquent à la tête des activités de recherche, responsabilité qui fut reprise plus tard par Sveriges lantbruksuniversitet (SLU, Université d’Agriculture de Suède). En 1956, les champs d’investigation de l’Académie furent étendus aux activités forestières, et son nom changea donc pour Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien (KSLA, Académie Royale Suédoise de l’Agriculture et de la Sylviculture). Au fil des ans, l’Académie a bénéficié de différentes donations. Ces fonds sont partagés entre des subventions à la recherche et des bourses. Chaque année, le 28 janvier, jour d’anniversaire de l’Académie, des prix et récompenses sont remis à des entrepreneurs et porteurs de projet méritants dans les secteurs de l’agriculture et de la foresterie. Liste des conservateurs Liste des secrétaires permanents Notes et références Voir aussi Articles connexes Liens externes Site officiel Ressource relative aux organisations : Registre de transparence de l'UE Ressource relative à la recherche : CrossRef Portail de l’éducation Portail de l'agriculture et de l'agronomie Portail du bois et de la forêt Portail de la Suède
Kulturhuset, Leksand

Leksands kulturhus är ett kulturhus i Leksand, som invigdes 1985. Initiativet till ett kulturhus togs av målaren och hembygdsforskaren Gustaf Ankarcrona redan 1919. Leksands kulturhus är en byggnad i trä i två våningar, som ritades av Gunnar Mattsson då han vann en arkitekttävling som utlystes 1979. Mattssons namn på tävlingsförslaget var "Mellan björk och syrén", vilket syftar på den björkallé som leder fram till kulturhuset. Leksands Kulturhus har blivit belönat med flera priser: 1985 med SAR Dalarnas Arkitekturpris och med Sveriges Arkitekters Riksförbunds Kasper Salin-pris 1987. Kulturhuset inrymmer bibliotek, museum och lokalhistoriskt arkiv. För inredningen står Åke Axelsson. Museet har permanenta utställningar i dalmåleri och en dräktutställning med leksandsdräkten. Källor Ann Marie Rådström: Mer om Kulturhuset på Leksands kommuns webbplats Noter Externa länkar https://web.archive.org/web/20160905141519/http://www.leksand.se/Uppleva-och-gora/Kultur1/Kulturhuset/
Phare de Hallands Väderö

Le phare de Hallands Väderö (en suédois : Hallands Väderö fyr) est un phare situé sur l'île de Hallands Väderö, appartenant à la commune de Båstad, dans le comté de Scanie (Suède). Le phare de Hallands Väderö est inscrit au répertoire des sites et monuments historiques par la Direction nationale du patrimoine de Suède . Histoire Le premier phare a été construit en 1884 sur la pointe sud-ouest de l'île de Hallands Väderö au large de Torekov en mer de Cattégat. Il fonctionnait avec une lampe au kérozène. Le phare actuel a été mis en service en 1909.Il a été électrifié en 1950 et totalement automatisé en 1965. Durant l'été 2010, le câble sous-marin d'alimentation électrique a été coupé et la source d'énergie a été remplacée par des panneaux solaires et des batteries. La lumière d'origine a été changée en une lumière LED et la caractéristique modifiée pour préserver la puissance. La tour est connectée à une petite cabine de gardiens de lumière. Il est contrôlé à distance par l'Administration maritime suédoise. Depuis 1958, l'île est devenue une réserve naturelle. Elle est reliée par le ferry de Torekov. Description Le phare est une tour cylindrique en fonte de 13 mètres de haut, avec galerie et une lanterne, attachée à une maison de gardien par un passage couvert. Le phare est peint en blanc et le dôme de la lanterne est vert métallique. Son feu isophase émet, à une hauteur focale de 21 mètres, un éclat blanc toutes les 8 secondes. Sa portée nominale est de 12 milles nautiques (environ 22 km). Identifiant : ARLHS : SWE-170 ; SV-7173 - Amirauté : C2242 - NGA : 1452 . Caractéristique du feu maritime Fréquence : 8 secondes (W) Lumière : 4 secondes Obscurité : 4 secondes Voir aussi Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Hallands Väderö » (voir la liste des auteurs). Lien connexe Liste des phares de Suède Liens externes University of North Carolina at Chapel Hill's : Lighthouses of Sweden: Scania (Helsingborg-Malmö Area) (en) Online List of Lights - Sweden (en) Sweden Liste ARLHS - Finland (de) Carte d'implantation des phares suédois Portail des phares Portail de la mer Baltique Portail de la Suède
Hallands Väderö fyr

Hallands Väderö fyr är en fyr på nordvästra delen av Hallands Väderö i Kattegatt. Fyrplatsen anlades 1884 och fick en 13 meter hög fyr av järn. Den tillverkades på Ludvigsbergs Mekaniska Verkstad i Stockholm och försågs med en fotogenlampa med tre vekar och en fresnellins av tredje storleken. Fyren tändes första gången i oktober samma år och lyste med fast sken med rött blänk. Två bostadshus med jordkällare, vedbod och förråd byggdes cirka 250 meter från fyren åt personalen. Husen tillverkades av snickerifabriken Bark & Warburg i Göteborg. År 1888 installerades en ångdriven siren och 1896 fick man telefonförbindelse med fastlandet. Fotogenlampan ersattes med en Luxlampa år 1909 och 1914 installerades en knallsignalapparat. Fyren släcktes under första världskriget. Knallsignalapparaten ersattes med en tyfon 1949 och 1959 fick man elektricitet genom en kabel från fastlandet. Fyren elektrifierades och automatiserades 1964. Den avbemannades den 1 juli 1965 och fjärrstyrs sedan dess från Kullens fyrplats. År 2010 byttes ljuskällan i fyren ut mot en LED-lampa. Den drivs med batterier och solpaneler och klarar sig utan ström från land. Fyren helrenoverades ut- och invändigt år 2015. Fyren och maskinhuset ägs av Sjöfartsverket och övriga byggnader på ön av Torekovs församling. Fyrpersonalens tidigare bostäder kan hyras på sommaren. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Hallands Väderö fyr.
Enkärret

Enkärret is een plaats in de gemeente Värmdö in het landschap Uppland en de provincie Stockholms län in Zweden. De plaats heeft 126 inwoners (2005) en een oppervlakte van 50 hectare. Enkärret ligt op het eiland Ingarö, dit eiland is met het vasteland verbonden via een brug. De directe omgeving van Enkärret bestaat voornamelijk uit bos en rotsen, ook grenst de plaats aan de meertjes Återvallsträsket en Svartträsket.
Enkärret

Enkärret är en tidigare småort på Ingarö i Värmdö kommun, Stockholms län. Orten är ett villa- och fritidshusområde beläget alldeles väster om insjön Återvallsträsket. I öster gränsar Enkärret till Hedvigsberg, även det ett villa- och fritidshusområde. I samband med tätortsavgränsningen 2015 kom småorten att inkluderas i tätorten Fågelvikshöjden. Se även Ingarö socken Noter
Högbonden

Högbonden is a Swedish island and lighthouse located in the World Heritage Site Höga kusten. From springtime in May through October a hostel is open to visitors in the old lightkeeper's house. In the summer season there is regular daily boat service from Bönhamn to Högbonden. The whole island is a nature reserve. History The lighthouse was built after complaints that there were no lighthouses between Lungö and Skagsudde. It is the second-highest placed lighthouse in Sweden (after Kullen Lighthouse), and it was also one of the most powerful. In November 2010 the old lens was finally retired and the power source changed to solar cell-power. The light now consists of a small white light on the balcony's railing and the red and green sectors were removed. As of 2012 the tower is in bad condition and in need of repairs. It is owned by the Swedish Maritime Administration. See also List of lighthouses and lightvessels in Sweden References External links Sjofartsverket Archived 2016-04-08 at the Wayback Machine (in English) The Swedish Lighthouse Society
Högbonden (île)

Högbonden est une île de Suède située dans la mer Baltique. Elle dépend de la paroisse de Nordingrå, dans la commune de Kramfors (ancienne province d'Ångermanland). Elle fait partie de la réserve naturelle de Högbonden, créée en 1987 et comprenant 347 hectares (dont 88 de terres), qui comprend aussi les îles de Höglosmen et Furan. Histoire L'île comporte un phare construit entre 1909 et 1910 : le phare d'Högbonden. Notes et références (sv) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en suédois intitulé « Högbonden » (voir la liste des auteurs). Bibliographie (sv) « Naturreservat », sur Högbonden Fyr (consulté le 13 février 2018) Article connexe Liste des îles de Suède Portail de la Suède Portail des îles
Högbonden

Högbonden är en ö i Nordingrå församling i Kramfors kommun i Ångermanland. Ön, som ligger utanför inloppet till Bönhamn, är en del av Högbondens naturreservat som även består av öarna Höglosmen och Furan. Reservatet bildades 1987 och består av 347 hektar, därav 88 hektar land. Högbondens fyr Högst upp på ön står Högbondens fyr, Sveriges näst högst belägna fyr (efter Kullens fyr). Fyrtornet är 14 meter högt, dess lyspunkt ligger 75 meter över havet. Fyren med sin fyrvaktarbostad – ursprungligen dimensionerad för fyrmästare, fyrvaktare och fyrbiträde – byggdes åren 1906–1909 och ligger på öns östra sida där ön stupar rakt ner i havet. I lanterninen installerades en fransktillverkad Fresnel-lins av märket "Henry Lepaute", andra ordningen. Utöver fyranläggningen byggdes också en hamn, och Nordströms linbanor konstruerade en linbana för godstransporter mellan hamnen och fyrvaktarbostaden . När befolkningen på ön var som störst, 21 personer, fanns till och med skola på ön. 1952 sköttes fyren av fyrmästaren ensam och 1963 automatiserades fyren. Ön var därefter öde från 1964 fram till 1986, då länsstyrelsen beslutade att renovera och rusta upp fyrvaktarbostaden samt hyra ut den. Fyrvaktarbostaden är idag vandrarhem och café under sommaren. Vandrarhemmet består av 28 bäddar varav 22 i fyrvaktarbostaden samt 6 bäddar i trädgårdshuset (2+4), där även husdjur får tas med. I källaren har Kajsa G. Åberg satt samman en utställning om fyrens historia. I november år 2010 pensionerade Sjöfartsverket fyrens stora lins och den ersattes av en modern diodlykta på altanens räcke. Linsen hade då varit i tjänst i 101 år. Ljusstyrkan har därmed minskats avsevärt. Linsen sitter kvar i tornets lanternin. Högbonden i litteraturen På Högbonden utspelas Jenny Elfvings roman Revor av ljus (2024). Se även Högbondens naturreservat Nordingrå socken Källor Vidare läsning Eliasson, Anders; Wigardt Mats (1987). Högbonden: en utpost i Höga kusten. Härnösand: Länsstyr. Libris 698427 Engstedt, Pippi; Welander Gunilla (2006). Vandrarhem vid vatten. Malmö: Arena. sid. 128-132. Libris 10126431. ISBN 91-7843-222-7 Hedin, Anders (1988). Ljus längs kusten: berättelser från tio svenska fyrplatser. Stockholm: Norstedt. sid. 270-289. Libris 7154748. ISBN 9118734324 ”Högbonden”. Ur: Ljus längs kusten : berättelser från tio svenska fyrplatser (1988 ;): sid. s. 270-289. 1988. Libris 10227082 Norén, Bengt (1986). ”Högbonden: åter redo för besök”. Höga kusten 1986 (1-2), s. 76-77.. 0348-128X. ISSN 0348-128X. Libris 10193387 Söröker Svensson, Kerstin, Högbonden. Sundsvall: Mitthögskolan, 1994. 26 s. Thunman, Dan (2000). Sveriges fyrplatser: en bebyggelsehistorisk dokumentation av f.d. bemannade fyrplatser anlagda under Lotsverkets tid. Norrköping: Sjöfartsverket. sid. 119. 310-311. Libris 8380547. ISBN 9186502190 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Högbonden. Högbonden Fyr, Vandrarhem & Café ”Högbonden” (PDF). Svenska Fyrsällskapet. Arkiverad från originalet den 28 september 2007. https://web.archive.org/web/20070928010751/http://www.fyr.org/pdffiler/131700.pdf. Läst 23 juni 2006. Nordingråbygden INFO
Lejsturojr

Lejsturojr (auch Rone 113:1) ist eine Röse (Hügelgrab) bei Rone, etwa 1,0 km nördlich von Ronehamn, auf der schwedischen Insel Gotland. Die aus Granitsteinen gebaute, etwa vier Meter hohe Röse (schwedisch gravröset) hat etwa 40,0 m Durchmesser und einen großen Krater in der Mitte. Etwa 250 m südöstlich der Lejsturojr gibt es einen etwa 2,0 m hohen erdbedeckten Steinhügel von etwa 45,0 m Durchmesser. Beide Rösen stammen vermutlich aus der frühen Bronzezeit. Auf Lejstuänge und Ajuängar blieben zwei Gruppen von Hausfundamenten aus der Eisenzeit erhalten. Etwa 50 m östlich der Lejsturojr liegt ein kleines Gräberfeld aus der Eisenzeit. Bei Rone liegen auch der Uggarde rojr und der Findling Bastustainen. Literatur Erik Nylén: Gotländische Bodendenkmäler, Gotlandskonst, Visby 1976, S. 28. Weblinks Lejsturojr – Eintrag in der Datenbank „Fornsök“ des Riksantikvarieämbetet (schwedisch)
Lejsturojr

Lejsturojr är ett gravröse i Rone socken på Gotland, cirka 1 kilometer norr om Ronehamn. Gravröset, som har en stor krater i mitten, är uppbyggt av gråsten, fyra meter högt och omkring 40 meter i diameter. Ungefär 200 meter sydost om Lejsturojr finns dock ett ännu större röse, 45 meter i diameter och 3,5 meter högt. Båda rösena härrör troligen från äldre bronsåldern. Runt gravarna finns ett omfattande system av boplatslämningar. Norr om Lejsturojr på Lejstuänge och Ajuängar finns två grupper av husgrunder från järnåldern. Från gårdarna löper omfattande system av stensträngar och i väster finns ett mindre område fornåkrar. Omkring 50 meter öster om Lejsturojr finns ett mindre gravfält från järnåldern. Fornlämningar vid röset Källor Vägen till kulturen på Gotland, Gotländskt arkiv 1987 s. 182–183.
Phare d'Ystad (ancien)

Le phare d'Ystad (en suédois : Ystads inre fyr) est un ancien feu de port situé à Ystad, de la commune d'Ystad, dans le Comté de Scanie (Suède). Il a été remplacé par plusieurs feux de port après sa désactivation. L'ancien phare d'Ystad est inscrit au répertoire des sites et monuments historiques par la Direction nationale du patrimoine de Suède . Histoire Le port d'Ystad a eu deux feux de brouillard à partir de 1847, deux petites tours en bois. En 1866, une tour en fonte a été érigé sur le quai ouest et équipée d'une lentille de Fresnel de 4e ordre. Il a été désactivé en 1975. Description Le phare est une tour octogonale en fonte de 16 mètres de haut, avec une galerie et une lanterne. La moitié inférieure de phare est peint en rouge foncé, la moitié supérieure et la lanterne sont peintes en blanc avec une ligne rouge foncé et le dôme de lanterne est verdâtre métallique. Il émettait, à une hauteur focale de 15 mètres à une portée nominale est de 15 milles nautiques (environ 28 km). Identifiant : ARLHS : SWE-077 - ex-Amirauté : C2452 . Voir aussi Notes et références Lien connexe Liste des phares de Suède Liens externes University of North Carolina at Chapel Hill's : Lighthouses of Sweden: Scania (en) Online List of Lights - Sweden (en) Sweden Liste ARLHS - Finland (en) Ystad Lighthouse - Site Lightphotos.net (de) Carte d'implantation des phares suédois Portail des phares Portail de la mer Baltique Portail de la Suède
Ystads inre fyr

Ystads inre fyr, även Ystads övre fyr, är en nerlagd fyr i Ystads hamn. Fyren byggdes 1866 på platsen av en tidigare fyr i trä från 1847. Ansvarig för byggnationen var överingenjör Gustaf von Heidenstam vid rikets lots- och fyrinrättningar. Det åttkantiga rödvita fyrtornet ritades av ingenjör, Albert Theodor Gellerstedt. Fyrtornet består av en stomme av valsat vinkeljärn som är klädd med nitad järnplåt. Runt lanterninen löper en balkong och porten kröns av årtalet 1865. Fyrapparaten var försedd med en fotogenlampa och en fresnellins av femte storleken. Fyren skymdes från hamnen när Ystad–Eslövs Järnväg lät bygga ett godsmagasin senare samma år, så man beslöt att flytta den till den andra sidan av magasinet. Man flyttade fyren till sin nya plats med hjälp av en järnvägsvagn på ett tillfälligt järnvägsspår och Gellerstedt dirigerade flytten från fyrens balkong. När fyren kommit på plats skruvades den fast på sockeln med åtta jordskruvar. År 1922 ersattes fotogenlampan med AGA-belysning och 1939 elektrifierades fyren. Den var i tjänst till 1975 då den släcktes för gott. Anordningen för gasdrift finns kvar. Ystads inre fyr byggnadsminnesförklarades år 2013. Den ägs av Ystads kommun och förvaltas av Sjöhistoriska föreningen i Ystad. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Ystads inre fyr.