Väderstads kyrkogård

Väderstads kyrkogård är en kyrkogård vid Väderstads kyrka i Väderstads socken, Mjölby kommun. Kyrkogården anlades i samband med att den nuvarande kyrkan uppfördes och invigdes omkring 1840. Den ersatte kyrkogårdarna vid de medeltida kyrkorna i Väderstad och Harstad. Anläggningen består av den ursprungliga kyrkogården kring kyrkan, en utvidgning från början av 1900-talet samt en ny kyrkogårdsdel som togs i bruk under 1980-talet. På kyrkogården finns kistgravplatser, askgravplatser och en minneslund. Historia Väderstad och Harstad beslutade 1818 att uppföra en gemensam kyrka. De båda medeltida kyrkorna revs och den nya kyrkan byggdes på en ny plats vid landsvägen mellan Ödeshög och Mjölby. Kyrkan invigdes 1840 och ritades av länsbyggmästaren Johan Holmgren, med vissa ändringar av arkitekten Carl Gustaf Blom Carlsson vid Överintendentsämbetet. Kyrkogården anlades samtidigt som kyrkan och utformades enligt det tidiga 1800-talets ideal. Den fick murar, trädkrans och regelbundna grusgångar. De mer påkostade familjegravarna placerades längs kyrkogårdens ytterkanter, medan enklare gravar och linjegravar låg i de inre delarna. Kyrkogården utvidgades mot söder under början av 1900-talet. De äldsta säkert daterade gravvårdarna i utvidgningen är från 1919. Den nya delen utformades som en fortsättning på den äldre kyrkogården med liknande murar, häckar och trädkrans. Åren 1981–1983 anlades ytterligare en kyrkogårdsdel österut och en personal- och redskapsbyggnad uppfördes. Väderstads kyrka Väderstads kyrka är ovanligt orienterad i nord–sydlig riktning, med kor i söder och torn i norr. Orienteringen anpassades till landsvägens sträckning. Kyrkan är uppförd av sten och har ett rektangulärt långhus med halvrunda kortsidor. Sakristian är placerad under koret. Exteriören är välbevarad och präglas av nyklassicismens ideal med vitputsade fasader och ett flackt plåttäckt sadeltak. Kyrkorummet har behållit en ljus och rymlig karaktär. Ursprungliga delar av inredningen, bland annat predikstol, altaruppsats och altarring, finns kvar. Orgeln från 1861 är också till stor del bevarad. Harstads ödekyrkogård Harstads kyrkogård ligger nordväst om Harstads Bosgård. Den utgörs av en fyrsidig yta med till stor del bevarad kyrkogårdsmur och trädkrans. I mitten finns en ruinkulle som markerar platsen för den tidigare kyrkan. Kyrkogården har sannolikt anlagts kring en gårdskyrka med anknytning till Bosgården. På kyrkogården står två runstenar. Den ena påträffades vid en reparation av kyrkomuren 1684 och restes till minne av Oddlög, en bonde som dog i Grekland. En annan runsten upptäcktes 1974 liggande i marken. Den hade sannolikt tidigare varit inmurad i kyrkan och restes omkring fem meter från fyndplatsen. Inskriften berättar att Jarl reste stenen efter Otryggs broder. Ytterligare en runsten påträffades i en bäck nära kyrkogården 1861. Den höggs sönder och användes som byggnadsmaterial och är numera försvunnen. Väderstads ödekyrkogård Väderstads gamla kyrkogård ligger i Väderstads by, söder om prästgården. Den består av en omkring 90 gånger 50 meter stor gräsbevuxen yta som omges av en låg vall. På ett kortare parti i söder finns en omkring en meter hög del av den äldre kyrkogårdsmuren kvar. I det sydvästra hörnet finns en moränkulle med ruinen efter en klockstapel. Den tidigare kyrkans plats markeras av en låg ruinkulle i kyrkogårdens nordvästra del. Rester efter en stiglucka kan finnas i en mindre stenhög väster om kyrkoruinen. En runsten var tidigare inmurad i den västra stigluckan. Inskriften uppgav att Götulf och Sven reste stenen efter sin far Brune. Stenen är numera försvunnen. Vid klockstapelruinen står en annan runsten som hittades vid Stora Valby 1930. Den visade sig vara delar av en runsten som ursprungligen funnits vid Skänninge hospital och senare återanvänts på flera gårdar. Kyrkogårdens utformning Den ursprungliga kyrkogården omfattar kvarteren A–C kring kyrkan. Kvarteren D–F söder därom tillkom under början av 1900-talet, medan kvarter G ligger på den nya kyrkogården från 1980-talet. Kyrkogårdens äldre delar präglas av murar, trädkrans, grusgångar och regelbundna gravrader. Den gamla kyrkogården hade ursprungligen öppna gräsytor, som senare delvis omvandlades till system med grusgravar. Från 1960-talet togs många grusgravar och äldre linjegravvårdar bort och ersattes med rygghäckar och yngre gravvårdar. Den nya kyrkogården öster om den äldre anläggningen innehåller flera olika funktioner. Där finns parkeringsplats, körväg, arbetslokaler, minneslund och ett planerat gravkvarter. Vid inventeringen fanns endast en gravvård i kvarter G. Murar, ingångar och vegetation Den äldre kyrkogården omges av omkring 1,2 meter höga halvmurar av huggen sten. Vid utvidgningen från början av 1900-talet användes i stället större sprängda stenblock. Innanför murarna finns syren- och idegranshäckar samt en trädkrans av lindar. Huvudingången ligger i norr och leder genom en trappa direkt till kyrkans tornportal. Grindar på båda sidor om trappan ger tillträde till kyrkogården. I väster finns en dubbelgrind av smidesjärn och till den nya kyrkogården leder en bredare grind som är anpassad för biltrafik. De äldre kyrkogårdsdelarna har häckar av bland annat tuja, idegran, spirea, måbär och hagtorn. Häckarna delar in gravraderna och ger kyrkogården en strikt struktur. Den nya kyrkogården omges av bokhäck och yngre lindar, men endast delar av de planerade inre häcksystemen hade anlagts vid inventeringen. Gångsystem På den ursprungliga kyrkogården består gångarna huvudsakligen av naturgrus. En gång följer ytterkanterna och lämnar en gravrad mellan gången och muren. Gångar leder även från de västra och östra kvarteren till kyrkans sidoingångar. På utvidgningen från början av 1900-talet löper en kringgående grusgång och en nord–sydlig mittgång mellan kvarteren D och E. På den nya kyrkogården är gångarna asfalterade och förbinder huvudgrinden, parkeringen, kvarter G och arbetslokalerna. Gången till minneslunden är belagd med trädgårdsplattor. Gravvårdar och gravtradition De äldsta gravvårdarna på den nuvarande kyrkogården härrör från 1840-talet. Längs den östra muren står även äldre gravstenar från de två ödekyrkogårdarna uppställda. Tre är från 1600-talet och sju från 1700-talet. Den äldsta gravvården som står på sin ursprungliga plats är rest över rusthållaren Olof Carlsson i Haddestad, som avled 1843. Han var en av de personer som drev arbetet med den nya kyrkans uppförande. Vården restaurerades och infördes i kyrkans inventarieförteckning 1995. Kvarter A innehåller ett bevarat område med grusgravar och stenramar från 1950-talet. Där finns även höga, smala gravvårdar från perioden 1873–1930 och Karleby släktgrav med en natursten och en bronsplakett över tio personer ur tre generationer. I kvarter B finns rester av kyrkogårdens allmänna linje, medan kvarter C innehåller både äldre och yngre gravvårdar. Bland de ovanligare formerna finns kalkstenskors och en gravvård med vapensköld. I kvarter D finns flera linjegravvårdar från åren 1925–1932 och i kvarter F står flera höga familjegravvårdar över traktens hemmansägare. Titlarna på gravvårdarna speglar utvecklingen från jordbrukssocken till stations- och industrisamhälle. Hemmansägare, lantbrukare och rusthållare är vanliga, men där finns även titlar som kyrkvärd, rektor, mjölnare, urmakare, smidesmästare, fabrikör, civilingenjör, läkare och kommunalkamrer. Gravkapell och minneslund Gravkapellet ligger öster om kyrkan och uppfördes efter ritningar av arkitekten Johannes Dahl, godkända 1935. Det är en kvadratisk, vitputsad byggnad i souterräng med svart plåttak och lanternin. Portar finns på både den östra och västra sidan. Minneslunden ligger i den nya kyrkogårdens sydöstra hörn. I mitten finns en rund plantering kring ett naturligt stenblock med inskriften ”Minneslund”. Anläggningen omges av en fyrsidig yta med avrundade hörn och en gång belagd med trädgårdsplattor. Vid ingången finns blomrabatter och i fonden växer tårpil och syren. Kulturhistoriska värden Väderstads kyrka och den ursprungliga kyrkogården bildar en sammanhållen miljö från 1840-talet. Murarna, trädkransen, grusgångarna och flera av de äldsta gravvårdarna är viktiga delar av 1800-talets park- och kyrkogårdsideal. De tidigaste gravvårdarna representerar den första generation som begravdes på den nya kyrkogården. De höga och smala vårdarna längs ytterkanterna visar kyrkogårdens äldre sociala indelning, medan det bevarade gruskvarteret i kvarter A är ett ovanligt tydligt exempel på 1950-talets begravningsskick. Utvidgningen från början av 1900-talet har ett kulturhistoriskt värde genom att den noggrant anpassades till den äldre kyrkogårdens utformning. De kvarvarande familjegravarna i ytterkanterna och linjegravarna i de inre delarna gör den ursprungliga strukturen avläsbar. Harstads och Väderstads ödekyrkogårdar har höga kulturhistoriska värden genom sina ruiner, murar, runstenar och samband med de rivna medeltida kyrkorna. På den nya kyrkogården är de viktigaste värdena knutna till gravkapellets parkmiljö och de uppställda äldre gravvårdarna. Se även Väderstads kyrka Referenser