NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Вестманланд (ландскап)

Вестманланд (швед. Landskap Västmanland) — історична провінція (ландскап) у східній частині центральної Швеції, в регіоні Свеаланд. Існує лише як історико-культурне визначення. Територіально входить до складу ленів Вестманланд, Еребру і Даларна. Географія Вестманланд межує на півночі з Даларною та Єстрікландом, на сході з Уппландом, на півдні з Седерманландом, а на заході та південному заході — з Нерке. Історія Найстарше місто Вестманланду Вестерос заснований близько 990 року. Деякий час він був адміністративним центром регіону, а від 1120 року стає центром Вестероської дієцезії. У XII ст. виникає місто Арбуга, в 1474 році — Чепінг, у 1624 — Сала, у 1643 — Ліндесберг і Нура. Адміністративний поділ Ландскап Вестманланд є традиційною провінцією Швеції і не відіграє адміністративної ролі. Населені пункти Більші міста й містечка: Вестерос Арбуга Фагерста Чепінг Сала (Швеція) Символи ландскапу Тварина: сарна Рослина: омела біла Птах: синиця чубата Риба: судак Гриб: лисичка трубчаста Галерея Посилання Вестманланд [Архівовано 4 грудня 2020 у Wayback Machine.] Див. також Адміністративний поділ Швеції Краї Швеції Ландскап (Швеція)
Abiskojaure (Schutzhütte)

Abiskojaure ist eine Wanderhütte des Svenska Turistföreningen. Sie befindet sich am Südufer des gleichnamigen Sees auf einer Höhe von 490 Metern. Insgesamt gibt es 53 Betten, verteilt auf zwei Häuser. Während der Saison von Mitte Februar bis Anfang Mai und von Anfang Juni bis Mitte September wird die Hütte von einem Hüttenwirt bewirtschaftet. Außerhalb dieser Zeit ist nur ein Sicherheitsraum geöffnet. Während der Saison gibt es Proviantverkauf. Abiskojaure liegt am Kungsleden und am Nordkalottleden, die hier gemeinsam verlaufen. Die Entfernungen betragen nach Abisko 15 Kilometer, nach Alesjaure 20 Kilometer (beide am Kungs- und Nordkalottleden) sowie nach Unna Allakas 24 Kilometer. Abiskojaure ist einer von nur drei Orten innerhalb des Nationalpark Abisko, an denen das Zelten erlaubt ist. Das Vorkommen des Silberwurz (Dryas octopetala) in der Umgebung der Wanderhütte zeigt kalkhaltigen Boden an. Südlich von Abiskojaure befinden sich Bunkerreste aus dem Zweiten Weltkrieg. Literatur Fjällkarte BD6, Abisko – Kebnekaise – Narvik, December 2006 Svenska Turistföreningen: Vårt fjällboende 2007 Länsstyrelsen i Norrbottens län: Abisko Turtips, Seite: 111–116 Stockholm 2003 Weblinks Internetseite von Abiskojaure auf der Seite des STF Webseite des Nationalparks
Sandgrönnorna

Sandgrönnorna est une île de l’archipel de Luleå dans le comté de Norrbotten en Suède. Présentation Sandgrönnorna est à environ 25 km au sud-ouest du centre-ville de Luleå. Elle est située le long d'une bande d'îles sablonneuses, aux côtés de Sandön, Junkön et Rödkallen. Sandgrönnorna est constituée de sédiments glaciaires sableux, qui se sont déposés à l'embouchure du fleuve Luleälven et qui émerge lentement en raison du soulèvement des terres du au rebond post-glaciaire. Sandgrönnorna est très plate, ce qui offre des possibilités de formation de dunes. La majeure partie de Sandgrönnorna est une zone protégée pour les oiseaux et l'île entière, avec Söräspen et Grillklippan, fait partie de la réserve naturelle de Rödkallen. Aujourd'hui, Sandögrynnarna mesure 6,5 kilomètres de long et 2 kilomètres à son point le plus large. Le fort soulèvement du terrain a fait se rassembler Sandgrönnarna et Skvalpen. Au cours des dernières décennies, la zone située entre les îles a été asséchée et, à marée basse, passer à sec sur la zone terrestre d'un kilomètre de large entre les îles. L'île assez grande de Sandgrönnorna n'a presque pas de végétation. L'île est principalement recouverte de sable. Entre les mois de juillet et août, il est interdit de séjourner sur l'île pur ne pas déranger l'avifaune. L'île fait partie de la réserve naturelle de Rödkallen. En été, l'eau est chaude sur les bancs de sable et est donc visitée par de nombreuses familles avec enfants. Bibliographie (sv) Anders Källgård, Sveriges öar, Carlsson, 2013, 687 p. (ISBN 9789173315739) Références Voir aussi Liens externes Portail de la Suède Portail des îles Portail de la conservation de la nature Portail du patrimoine mondial
Sandgrönnorna

Sandgrönnorna is een verzameling Zweeds zandbanken, die door de stijging van het gehele gebied aan elkaar gegroeid zijn. Sandgrönnorna behoort tot de Lule-archipel en het Rödkallens Natuurreservaat. De voormalige zandbanken Båkgrönnan, Mitti-Sandgrönnan, Stor-Sandgrönnan, Nyvallen en Skvalpen zijn door hun ligging van belang voor het foerageren en broeden van trekvogels, op deze eilanden voornamelijk steltlopers. Skvalpen kwam rondom het jaar 1900 boven water.
Sandgrönnorna

Sandgrönnorna är en ö i Lule skärgård. På den ganska stora ön Sandgrönnorna finns nästan ingen växtlighet utan ön täcks till största delen av sand. Ön heter Sandgrönnorna men kallas för Sandgrynnorna. Mellan juli och augusti månad är det förbjudet att vistas på ön på grund av att fågellivet inte får störas. Ön ingår i Rödkallens naturreservat. På sommaren är vattnet varmt på sandgrynnorna och besöks därför av många barnfamiljer för att bada och sola.
Forsön

Forsön är en ö belägen i älven Ljusnan mitt för Arbrå samhälle. Tidig historik På 1800-talet fanns på ön en bondgård och stora delar av ön var brukade som jordbruksmark. I slutet av 1800-talet fanns även en mindre villa, bostad åt förvaltare Tollin. Adolf Ungers Industriaktiebolag År 1893 inköptes Forsön med åtskilliga vattenfallsandelar av Adolf Ungers Industriaktiebolag. År 1900 revs den mindre villan och en ny större villa uppfördes som bostad åt brukspatron Bernt Unger. Byggmästaren hette Borg. Bernt Unger med fru Louise och fem barn bodde i villan, som kallades för Solgården. Den äldsta dottern Lilian skrev berättelser om de soliga sommardagarna på ön, som utgavs i bokform under namnet ”Barnen på Solgården”.År 1906 inköptes en bil av märket Winton. Det var Arbrås första bil. Gustav Sandgren, som var anställd av brukspatron Unger fick förtroendet att köra den. Först fick dock Sandgren genomgå en bekostad kurs. Den var välbehövlig ty det gällde att icke blott köra bilen utan även lappa ihop den då och då. Bilen var nämligen icke ny utan väl använd. AB Arbrå Kraftverk Efter familjen Ungers flytt var villan under en tid bostad åt kronprinsens adjutant Åsbrink, senare kontrakterad egendom för Södra Norrlands Ansgariiförbund samt år 1944 – 45 förläggningsplats för finska krigsbarn. Arbrå Kraftverk (sedermera Hälsingekraft och Fortum), var då ägare av ön. Under 1947 revs den gamla villan och en ny modern villa uppfördes som bostad till Arbrå Kraftverks platschef. Den första som flyttade in var ingenjör Sune Rönning med familj. Från mitten av 60-talet bodde dåvarande VD Allan Wrebo där med sin familj. Bollnäs Kommun År 2010 köpte Bollnäs kommun större delen av Forsön av Fortum, i avsikt att säkerställa platsen som friluftsområde för kommunens innevånare. Villan däremot är fortfarande privatägd. Idag är ön en uppskattad friluftsplats med en ca 3 km lång elbelyst bana för promenader på sommarhalvåret och med preparerade skidspår vintertid. Vid startplatsen finns dessutom träningsredskap för utomhusträning. Bilder Källor Artiklar i tidningen Arbråbygden år 1947 och 1955, skrivna av Ida Fröderberg Bilder från Arbrå Hembygdsförenings digitala bildarkiv
Garnsviken, Sigtuna

Garnsviken är en 5 km lång vik av Mälaren i Uppland. Den mynnar ut i Sigtunafjärden strax öster om Sigtuna. Venngarns slott låg ursprungligen vid Garnsviken, innan landhöjningen avlägsnade vattnet med en kilometer. Askarehage naturreservat ligger vid den grunda viken och har många utbredda strandängar med rikt fågelliv. Fram till cirka år 1000 e.Kr. utgjorde Garnsviken del av en segelled mellan Uppsala och Sigtuna, som var något kortare än nuvarande vattenförbindelsen via Skofjärden längre västerut. Källa Mattias Pettersson, "Välkommen till Askarehage naturreservat", informationsblad utgiven av Sigtuna kommun 2014.
Höglosmen

Höglosmen est une île de Suède située dans la mer Baltique. Elle dépend de la paroisse de Nordingrå, dans la commune de Kramfors (ancienne province d'Ångermanland). Elle fait partie de la réserve naturelle de Högbonden, créée en 1987 et comprenant 347 hectares (dont 88 de terres), qui comprend aussi les îles de Högbonden et Furan. Histoire À l'ouest de l'île a existé, jusqu'au XVIIIe siècle, un village de pêcheurs appelé Grönviken qui a été utilisé par les pêcheurs de Gävle. Le village eut une chapelle à partir de 1659, mais celle-ci fut déplacée à Bönhamn quand la pêche prit fin. Sources (sv) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en suédois intitulé « Högbondens naturreservat » (voir la liste des auteurs). Références Bibliographie (sv) « Naturreservat », sur Högbonden Fyr (consulté le 13 février 2018) Per Vedin, Det forntida fisket vid norrlandskusten: Gävlebohamnar under gångna århundraden, Gävle, Skolförl, Libris, 1930 Article connexe Liste d'îles de Suède Portail de la Suède Portail des îles
Inlängan

Inlängan är en ö i Torhamns socken, Karlskrona kommun. Ön har en yta av 1,34 kvadratkilometer. Sitt namn har Inlängan fått för att den till skillnad från Utlängan vänder sig inåt mot Blekinges fastland. Inlängan höjer sig tio meter över havet och är en av de högsta öarna i skärgården och en av de första som av landhöjningen höjde sig över havet och därmed en av de första att koloniseras. På ön finns sex hällkistor från senneolitikum. Som störst var ön befolkning i slutet av 1800-talet, omkring 1885 bodde 127 personer på Inlängan. Under denna tid bedrevs stenhuggeri på ön. 1920 bodde 82 personer kvar, 1940 59 personer och 1968 endast 16 personer. 2012 fanns sju bofasta på ön. Flera militära anläggningar fanns tidigare på ön. De övergavs och plomberades runt 2000, men fortfarande syns resten efter kanonbatterier, kulsprutevärn och strålkastarplattformar på ön. Tre strandvallar från litorinatid finns på öns norra del. På Inlängan finns även Blekinge skärgårds största ljunghed samt flera våtmarker rika på sjöfågel. Källor Sveriges öar, 3:e upplagan 2013, Anders Källgård s. 174-175.
Norrmjöle havsbad

Norrmjöle havsbad är en populär badplats vid Kvarkens kust, belägen cirka 20 kilometer söder om Umeå i Västerbottens län. Stranden är känd för sitt långgrunda vatten, sanddyner och natursköna omgivningar. Havsbadet är en av Umeå kommuns mest välbesökta badplatser och har utvecklats till ett viktigt inslag i regionens sommarturism. Geografi och miljö Havsbadet ligger innerst i havsviken Kläppslädan, i nära anslutning till byn Norrmjöle. Det präglas av en varierad kustmiljö med sanddyner, klippformationer och öppna strandytor. Den östra delen av stranden, som ligger på Kläppudden, har inslag av klippor, medan den västra delen (Kläppsand) domineras av sand. Det långgrunda vattnet gör området lämpligt för bad och lek, särskilt för barn. Historik Norrmjöle havsbad började utvecklas som rekreationsområde under 1900-talets första hälft, i takt med att jordbrukets betydelse i byn minskade och fritidsboenden etablerades. Redan under mellankrigstiden lockade de vidsträckta sandstränderna besökare från Umeå. Efter andra världskriget ökade turismen ytterligare, och havsbadet kom att bli en central del av Norrmjöles identitet som sommarort. Under senare delen av 1900-talet byggdes faciliteter för att möta den växande besöksnäringen. Faciliteter och tillgänglighet För längre vistelser finns uppställningsplatser för husvagnar i anslutning till området. Toaletter och servering är rullstolsanpassade, och en asfalterad gångväg leder ner till stranden, vilket gör havsbadet tillgängligt för personer med funktionsnedsättning. Referenser
Hedvigsberg

Hedvigsberg är en ort på Ingarö i Värmdö kommun i Stockholms län. Från 2015 ingår bebyggelsen i tätorten Fågelvikshöjden. Orten är strax norr om insjön Fiskmyran, och är ett villa- och fritidshusområde. I östra delen av Hedvigsberg finns även den mindre insjön Abborrsjön. Ortnamnet kommer från ett numera rivet torp, vilket lydde under Brunns gård. Hedvigsberg gränsar närmast i söder/sydväst till Fagerholm, samt i norr/nordöst till Enkärret; även dessa villa- och fritidshusområden. Befolkningsutveckling Se även Ingarö socken Referenser Noter Tryckta källor Quist, Axel (1949). En bok om Värmdö skeppslag: med gårdshistoriker för Värmdö, Bo, Gustafsberg och Ingarö socknar. [Stockholm]: [Kooperativa förbundets bokförlag]
Lundagård

Lundagård (dansk Lundegaard) var i middelalderen et befæstet slot, i dag en park i Lund i det vestlige Skåne. Fra det befæstede Lundegaard styrede den danske ærkebiskop i Lund, der blev betragtet som en ægte kirkefyrste, lig med de nordiske konger over et geografisk område, der strakte sig fra den nordtyske kyst helt op til Nordkalotten, som en åndelig fyrste over ikke kun byer og slotte, men også over herreder og over hele landsdelen Bornholm. Inden for muren lå det kongelige møntværk og Lunds domkirke (sic). I det 10. århundrede var Lundegaard en dansk kongsgård, og i det 12. århundrede kom domkirken dertil. Lundegaard mistede sin betydning under reformationen i Danmark og blev reduceret til en simpel kongebolig. Nord for parken ligger Lunds universitetsplads, syd for parken ligger domkirken. Knud den Store ønskede at gøre byen til et centrum i Danmark ifølge Adam af Bremen: "Cuius metropolis civitas Lundona" og lod blandt andet indrette et møntværk i byen; på mønterne blev byens navn stavet på samme måde, som møntmestrene i England på samme tid stavede London, og derfor skrev man LVND DENEMAC for at markere, at det var det danske London i Skåne, og ikke London i England, der var tale om. I parken ligger Kungshuset, som stammer fra det 16. århundrede. Kilder
Lundagård (park)

Lundagård is a park located in Lund, Sweden. It is situated between the Lund University Main Building in the North, and Lund Cathedral in the South with Kungshuset in between. History Lundagård was originally the name of the archbishop's fortress built in the early 12th century just north of Lund Cathedral. For a long time a walled garden separated "town" from "gown". Today, the one remaining gate (of the original three) is the entrance to the Kulturen museum. The park known today was designed in 1745 by the Royal architect Carl Hårleman and originally included a botanical garden. Kungshuset, built in 1584 as a residence by the Danish king, later became the first main building of Lund University. As the university expanded the botanical garden was replaced by Universitetsplatsen in the 1880s and the new university building, located just north of Kungshuset. Other buildings in Lundagård are the AF Borgen, the Lund University Historical Museum and Palaestra et Odeum. Tegnérsplatsen is located between the Historical Museum and the AF Borgen and contains a statue of Esaias Tegnér. In the centre of Lundagård is a statue entitled "the man that breaks free from the rock". At Universitetsplatsen is Runstenskullen, a small height with a collection of Runestones created in 1868. References
Lundagård

Lundagård es un parque en el centro de Lund (Suecia) ubicado entre la catedral y Kungshuset. El establecimiento del parque tuvo lugar en la década de 1700 por el superintendente real Johan Hårleman. Por su situación en el centro de la ciudad, Lundagård es un lugar de encuentro y de paso para los habitantes de la ciudad. Lundagård limita al oeste con la calle Kyrkogatan y al este con las plazas Tegnérsplatsen y Krafts torg. Directamente al norte se encuentra la plaza de la Universidad, que constituye una continuación natural del parque. El carnaval de Lund tiene lugar cada cuatro años en el parque. Historia La historia de Lundagård está íntimamente conectada con la historia de Lund. El nombre se usó al principio para el terreno que formaba parte de la sede del arzobispado de Lund, establecida en 1103. En esta época, Lundagård estaba rodeado por un muro, dentro del cual se ubicaban varios edificios además de la catedral. La plaza Krafts, en la esquina sureste, fue una de las áreas comerciales más importantes de la ciudad. Tras la Reforma protestante, a principios del siglo XVI, Lund perdió importancia como sede religiosa, pero continuó siendo un centro del poder real y en 1584 se edificó Lundagårdshuset para uso de los comandantes del rey. Esta construcción pasó a albergar la Universidad de Lund, fundada en 1666 al poco tiempo de pasar Skåne, hasta entonces perteneciente a Dinamarca, al control de Suecia por el Tratado de Roskilde. ​​​ En 1702 concluyó la construcción de la calle Kyrkogatan, que linda con el lado oeste de Lundagård, que hasta entonces estaba ocupado por una red de callejuelas. Durante el siglo XIX tuvieron lugar cambios importantes en el parque. A principios de siglo se efectuó una poda radical de los árboles y en 1840, el obispo Wilhelm Faxes ordenó derribar el muro circundante, debido a su mal estado.​ El número de estudiantes aumentó hasta el punto que Kunghuset y el edificio medieval Liberiet situado al lado de la catedral apenas podían albergarlos y en 1882 abrió sus puertas la actual sede de la universidad. Su arquitecto, Helgo Zettervall, también diseñó la fuente de la plaza de la Universidad, frente al nuevo edificio. A finales de siglo se plantaron un gran número de árboles.​​ Los cambios durante el siglo XX fueron menores en comparación. En 1913, se construyó un palacete de cinco pisos en el lado norte de Stortorget, lo que supuso la desaparición de la pequeña iglesia medieval entre Stortorget y la catedral. En 1980, Sandgatan, que anteriormente dividía el parque en dos partes, se cerró al tráfico de vehículos motorizados. Arte y naturaleza El parque contiene varios objetos de interés, como las seis piedras rúnicas provenientes de Skåne y varias estatuas y bustos. Los castaños y tilos albergan a varias especies de insectos, murciélagos y aves, como las grajillas, los estorninos o carboneros. Los magnolios se plantaron antes de la Primera Guerra Mundial y el haya se trasladó al parque en 1890. También son de interés los tejos y gingkos.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Lundagård.
Lundagård

Lundagård (en suédois le jardin de Lund) est un jardin public situé dans le centre-ville de Lund, en Suède. Il se situe entre le bâtiment principal de l'université de Lund et Palaestra et Odeum au nord et la cathédrale de Lund au sud. Les bâtiments Kungshuset, AF-borgen, et le musée historique de Lund sont aussi situés dans le jardin. Pendant longtemps, le jardin était entouré d'un mur, l'isolant du reste de la ville. De nos jours, la seule porte restante des trois qui existaient alors constitue l'entrée du musée Kulturen. Histoire Le nom Lundagård provient du Moyen Âge, d'un jardin planté par un évêque de Lund. Lors de la réforme, le lieu passa en la possession de la couronne danoise. Entre 1578 et 1584 fut construit dans le jardin Kungshuset (littéralement la maison du roi), alors appelée Lundagårdshuset, et le roi Frédéric II de Danemark y résida, avant que le bâtiment soit confié à l'université de Lund. En 1730, Carl Hårleman fut chargé de la création d'un véritable jardin, comme il venait de le faire à Uppsala. En 1744, le jardin fut d'abord enclos par un mur, contre les voleurs et pour empêcher les animaux non attachés de s'enfuir, et deux ans plus tard, les travaux sur le jardin à proprement parler commencèrent pour s'achever en 1749. Vers le milieu du XIXe siècle, le mur fut abattu, et le jardin devint un jardin ouvert. Références Portail de la Suède Portail du jardinage et de l’horticulture
Gimo Air Base

Gimo Air Base is a former military airfield near the town of Gimo in Sweden. It is no longer used by the military and is now known as Lunda flygfält (Lunda Airfield). Of the 2,000 metres (6,600 ft) of runway only 800 metres (2,600 ft) now remain available for aircraft use. Today, the airfield is mostly used for motorsport events. Aircraft may still use the airfield but this requires prior permission from the operator. References
Gimo flygbas

Gimo flygbas (IATA: -, ICAO: ESKA) är en före detta militär flygbas, cirka 6 km sydväst om Gimo och cirka 40 km nordost om Uppsala i Uppsala län. Historik Flygbasen anlades 1960 och var en krigsflygbas tillhörande Upplands flygflottilj (F 16). Basen hade till 1970-talet en bemanning i ett bakre klargöringsområde norr om Gimo där förläggning, klargöringsplatser och hangarer är spårbara. Flygbasen utgick ur Flygvapnets krigsorganisation i slutet av 1990-talet. Flygbasen med tillhörande mark såldes därefter till Östhammars kommun. I maj 2004 hade delar av flygbasen gjorts om till en motoranläggning och anläggningen döptes om till nuvarande namn Lunda flygfält. Av den 2000 meter långa rullbanan används 800 meter av sportflyg. Enligt hemsidan verkar dock sportflyget vara lågfrekvent, senast beskrivna flyghändelsen 2016. Däremot syns Lunda ofta i tidningsreferat och på bilprogram på TV och Youtube. Se även Militär flygplats Flygbas Referenser Noter
Stora Teatern

Stora Teatern (popularly known as Storan) is a musical theater in the Lorensberg district of Gothenburg, Sweden. Inaugurated in 1859, it is situated in Kungsparken park south of Kungsportsplatsen. History The theater was originally founded to replace the Segerlindska teatern, and as such was known as Nya Theatern ('New Theatre') until 1880. The thirty-meter-high theater was inaugurated on September 15, 1859. During the first 60 years, this was mainly a dramatic theater featuring opera and operetta. In 1916, Stora Teatern became primarily a lyrical theater. On 17 March 2003, a lease agreement was signed between KIGAB (a company in the Higab group) and the Swedish Artists' and Musicians' Association (SAMI), which gradually extended until 2023, with the possibility of extension. KIGAB had the interior of the building renovated for SEK 60 million and created a number of concert, party and conference rooms as well as a restaurant which since 2008 has been known as Grill Del Mundo. During the renovation, the building was also equipped with a recording studio, named Top Floor Studios, home to engineer and producer Jakob Herrmann. The studio can record live performances from two of Storan's three stages. Since its reopening in 2003, SAMI has been running concert, conference and restaurant activities in the building. References Other sources Pettersson, Åke (1992) Teaterliv i Göteborg (Göteborg: Göteborgs-Posten) ISBN 91-7029-102-0 Persson, Jörgen; Rising Anders (1993) Göteborg bakom fasaderna (Stockholm: Svenska turistfören) ISBN 91-7156-114-5 Rosen, Astrid von (2008) Poul Kanneworff och modernismen på Stora teatern i Göteborg (Göteborg: Göteborgs stadsmuseum) ISBN 978-91-85488-96-4 External links Stora Teatern website
Stora Teatern

El Stora Teatern (Gran Teatro, en sueco) es un teatro de la ciudad sueca de Gotemburgo.​​​ Popularmente llamado Storan, y permite presentaciones de piezas de teatro y de música. Fue inaugurado en 1859, en un edificio blanco en estilo neorenascentista, situado en la avenida Kungsportsavenyn.​ Fue el teatro principal de Gotemburgo hasta 1994, año en que apareció la Ópera de Gotemburgo. Desde entonces es una filial del Teatro Municipal de Gotemburgo.​ Galería Referencias