NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Risö, Nyköpings kommun

Risö är en ö i Tystberga socken i Nyköpings kommun, 15 kilometer öster om Nyköping och 500 meter söder om Vålarö. Ön har en yta av 65 hektar. I äldre tid användes Risö främst för jakt och skogsavverkning, och den enda byggnaden på ön var en enkel timmerkoja. På 1960-talet började öns ägare Nils Mörner att hyra ut arrendetomter på Risö, och på 1980-talet friköptes dessa. Idag finns drygt 60 fritidshus på ön. En av stugorna har byggts om till heltidsboende och sedan 2005 finns en bofast familj. De delar av ön som inte utgörs av fritidshustomter ägs ännu av familjen Mörner. Den östra tredjedelen av ön, Hummelholmen, består av ett orört skogsområde. Källor Sveriges öar, 3:e upplagan 2013, Anders Källgård s. 277–278.
Segelholmen

Segelholmen, på kartor ofta angivet som Segholmen, är en ö i Ornö socken i Haninge kommun, nordväst om Björkös nordspets. Ön har en yta på 10 hektar. Segelholmen var tidigare obebodd; på norra delen av ön finns en gammal begravningsplats som troligen är en kolerakyrkogård. 1909 bosatte sig en fiskarfamilj på ön, vilken även försörjde sig på snickeriarbeten. På 1960-talet blev gården fritidshus men därefter 2007 åter permanentboende. Segelholmen är ganska klippig, särskilt västsidan är brant och svårframkomlig. Bryggorna ligger huvudsakligen på öns lägre östra sida. Trädvegetationen består mestadels av tall, och på Segelholmens norra sida av björk. Källor Sveriges öar, 3:e upplagan 2013, Anders Källgård s. 321.
Bahnbetriebswerk Molnby

Das Bahnbetriebswerk Molnby (schwedisch depå) ist ein Bahnbetriebswerk zum Unterhalt von Triebzügen der Baureihe SL X15p der Roslagsbanan. Das Betriebswerk liegt in der schwedischen Gemeinde Vallentuna und wird auch als Vallentunadepån bezeichnet. Geschichte Durch die 2016 erfolgte Bestellung von neuen Triebzügen der Baureihe X15p durch Storstockholms Lokaltrafik (SL) reichte der Platz in den beiden bisher vorhandenen Betriebswerken Stockholm östra und Mörby nicht mehr aus. Um Platz für die Wartung der neuen Fahrzeuge zu schaffen, wurde im Zeitraum 2017–2019 ein neues Betriebswerk in Molnby errichtet. Das Depot in Vallentuna dient dem Abstellen und der Wartung der 60-Meter-Fahrzeuge. Es ist die Voraussetzung, um die zukünftige Kapazitätssteigerung auf der Roslagsbana bewältigen zu können. Vor Baubeginn wurden auf dem 15 ha großen Areal in den Jahren 2016 und 2017 archäologische Untersuchungen auf dem an antiken Denkmälern reichen Gelände durchgeführt. Im November 2016 wurde in einem 3000 Jahre alten Grabhügel ein Fund aus 163 Silbermünzen, sogenannten Dirhem, gemacht. Der Schatz ist einer der größten, der in Uppland gefunden wurde. Gleichzeitig erfolgte die Planung und die Vergabe der Bauaufträge. Der Baubeginn war in der ersten Hälfte des Jahres 2017, die Arbeiten wurden 2020 abgeschlossen. Das neue Betriebswerk besitzt eine Abstellhalle, eine Werkstatthalle, eine Raddrehbank für Bestands- und Neufahrzeuge, eine Gleichrichterstation, ein Fernheizwerk, ein Bürogebäude für Verwaltung, Personalraum und Lager. Anschlussgleise führen zum Bahnhof Molnby. Ausblick Das Betriebswerk in Molnby wird stufenweise gebaut und am Ende in der Lage sein, das Betriebswerk in Mörby und Teile des Betriebswerkes Stockholms Östra zu ersetzen. Die erste Ausbaustufe wurde für mindestens 22 neue Züge der Baureihe X15p geplant. In der zweiten geplanten Stufe erfolgt der Ausbau auf eine Werkstattkapazität für insgesamt 67 Züge sowie weitere Abstellplätze. Die vorhandenen Arbeits- und Bestandsfahrzeuge (101 Einheiten) werden weitere 10 bis 15 Jahre vorgehalten. Einzelnachweise
Vallentunadepån

Vallentunadepån är en depå för Roslagsbanans fordon i Molnby i Vallentuna kommun. Depån underhåller Roslagsbanans nya tåg X15p som delvis har börjat trafikera Roslagsbanan, men vissa tåg testas fortfarande. Till år 2024 ska 22 tåg levereras till depån medan senare skall tillkomma verkstadskapacitet för 67 tåg och ytterligare uppställningsplatser. Det formella "första spadtaget" togs i maj 2017. Depån färdigställdes hösten 2020. Bakgrund År 2016 köpte SL in 22 nya fordon till Roslagsbanan, som fick beteckningen X15p, i syfte att möjliggöra utökad trafik. För att kunna underhålla de nya vagnarna behövde en helt ny depå byggas, och man valde en plats mellan Molnby och Lindholmen. Depån skulle vara cirka 15 hektar stor och omfatta uppställningshall, verkstadshall, leverans och anslutningsspår, närvärmeverk samt administrativa kontor. Beslutet om att bygga depån fattades samma år, och byggstarten skedde i maj 2017 och pågick i cirka 3 år. Depån färdigställdes hösten 2020, och i samband med detta levererades de första X15p-vagnarna till Roslagsbanan. En ny mötesstation vid namn Vedalund byggdes också, liksom en ny infart till depån. Idag underhåller depån 23 X15p-vagnar, varav 21 är färdigtestade och 14 har satts i trafik sedan april 2026. Framtid Totalt har 26 X15p-vagnar beställts, och ytterligare tio planeras att beställas i framtiden, i stället för de 31 som tidigare var planerade på grund av budgetfrågor. Planen är dock att innan år 2032 ska de resterande 21 vagnarna vara på plats för att kunna ersätta de äldre fordonen X10p. Därför kommer Vallentunadepån att behöva byggas ut för att kunna rymma upp till 45 fordon. När verkstaden vid Stockholms Östra läggs ned i samband med förlängningen av Roslagsbanan till T-centralen är planen att en ny depå längs Österskärsgrenen ska byggas, med kapacitet för upp till 35 fordon. Referenser
Frihamnens bussgarage

Frihamnens bussgarage eller Frihamnens bussdepå (internt inom Keolis Frihamnsgaraget eller bara Frihamnen) är en bussdepå som tillhör Keolis Sverige och Region Stockholms trafikförvaltning. Depån är en av tre depåer i Stockholm som handhar innerstadstrafiken för SL, de andra två är Fredriksdal och Tomteboda. Byggnaden är belägen på Frihamnsgatan 1 i strax norr om Norra Djurgården. Depån har utrymme för drygt 50 bussar, två verkstadsplatser och en tvätthall. Bussdepån har tre olika ramper benämnda A, B och C som har HVO-, elhybrid- och gasbussar. Bussflottan planeras att elektrifieras under 2026 i samband med ett nytt trafikavtal med trafikförvaltningen. Linjer Frihamnen trafikerar alla linjer på Lidingö (200-linjerna), närtrafiklinjerna 921 och 923 samt innerstadsbusslinjerna 1, 6, 76, 72 och ibland 67 och 75. Vid nedstägning av den övre ingången vid Ropstens tunnelbana kan Frihamnen köra ersättningstrafik mellan Ropstens bussterminal och linje 57:s ändhållplats. Referenser
Gubbängsdepån

Gubbängsdepån är en av Storstockholms Lokaltrafiks bussdepåer, belägen i stadsdelen Gubbängen i Söderort inom Stockholms kommun. Beskrivning Depåområdet omfattar 10 000 m² och har plats för nära 100 bussar. Det finns också verkstadsplatser för reparation och underhåll samt busstvätt. Anläggningen togs i bruk 2011 och ritades av White Arkitekter och konstruerades av Ramböll. Busstrafiken som utgår från Gubbängsdepån körs av Nobina Sverige på uppdrag av Storstockholms Lokaltrafik. Bilder Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Gubbängsdepån.
Kalvön, Värmdö kommun

Kalvön är en ö i Djurö socken i Värmdö kommun, norr om Boda på Värmdölandet och väster om Puttisholmen. Ön har en yta av 49 hektar. Kalvön tillhörde tidigare Sunds gård som hade ett torp vid Hemviken på Kalvön. 1912 byggdes även en fyr på ön. På Kalvöns västra udde fanns fram till 1950-talet en fyrvaktarstuga. Den gamla toppstugan revs 2000 för att ersättas av ett nytt bostadshus. Källor Sveriges öar, 3:e upplagan 2013, Anders Källgård s. 365.
Långholmen, Västerås kommun

Långholmen är en ö i Mälaren i Ängsö socken i Västerås kommun, strax söder om Ängsö. Långholmen har en yta av 3,36 kvadratkilometer. Långholmen har varit befolkad i flera hundra år; här har funnits flera torp och gårdar. En kvarn fanns tidigare på ön. 1660 bodde omkring åtta personer på ön och 1850 omkring 15 personer. Som flest invånare torde Långholmen ha haft under mellankrigstiden, för att sedan snabbt avfolkas; i slutet av 1960-talet fanns inga fastboende kvar. Sedan 1984 är dock gården Stora Långholmen åter permanentbostad. Därtill finns även ett antal torp kvar som fungerar som fritidshus. Stora Långholmens mangårdsbyggnad är en gammal parstuga, dock kraftigt ombyggd under 1950-talet. Vid gården finns även ett flertal välbevarade ekonomibyggnader, huvudsakligen uppförda omkring 1800. Källor Sveriges öar, 3:e upplagan 2013, Anders Källgård s. 600.
Flatgarn

Flatgarn är en ö i Lillkyrka socken i Enköpings kommun, strax öster om Bryggholmen. Flatgarn har en yta av 42 hektar. Garn syftar på öns långsmala form; under början av vikingatiden bestod Flatgarn av flera småholmar som efterhand växte samman. I början av 1900-talet fanns en bondgård på ön, men vid mitten av 1950-talet övergavs den. På 1970-talet flyttade åter en helårsboende familj ut på ön. 15 hektar åkermark hålls ännu öppen. Därutöver finns tre fritidshusfastigheter på ön. Källor Sveriges öar, 3:e upplagan 2013, Anders Källgård s. 614–615.
Pelle Svanslös lekplats

Pelle Svanslös lekplats är en lekplats belägen bakom Carolina Rediviva i Engelska parken i Uppsala. Historik Lekplatsen anlades av Lekplatsbolaget och invigdes till Pelle Svanslös 75-årsjubileum sommaren 2014. Erna Knutsson var med vid invigningen och står även skulptur som Maja tillsammans med Pelle. Deras hus finns mitt emot Råttströms konditori, vid Gammel-Majas domkyrkotorn, invid Måns skjul, nära bussen till Skogstibble tillsammans med mycket mer ur Gösta Knutssons kattvärld. Lekplatsen har blivit prisbelönt av både Uppsalatidningen[källa behövs] och Upsala Nya Tidning. Referenser Noter Externa länkar Uppsalas lekparker Wikimedia Commons har media som rör Pelle Svanslös lekplats.
Adventskyrkan, Hjortkvarn

Adventskyrkan i Hjortkvarn är en kyrkobyggnad i Hjortkvarn i Strängnäs stift. Den tillhör Sköllersta församling. Kyrkobyggnaden Kyrkan, som ligger i utkanten av samhället invid Hjortkvarnsån, är uppförd med en spånklädd och tjärad trästomme. Den består av långhus med rakt kor i öster och indraget kyrktorn i väster. Kyrkan uppfördes åren 1931-1933 efter ritningar av arkitekt Martin Westerberg. 2 december 1933 invigdes kyrkan av biskop Gustav Aulén. 1955 sattes glasmålningar utförda av Jan Brazda in i korfönstret. En ombyggnad genomfördes 1970 efter program av arkitekt Jerk Alton då man tog bort sakristian och doprummet. Sakristian flyttades in i vapenhuset. En senare utbyggnad har genomförts. Inventarier Två kyrkklockor är tillverkade 1933 av Bergholtz klockgjuteri. Dopfunten är tillverkad efter ritningar av Jerk Alton och kom på plats 1970. Orgel Tidigare användes ett harmonium i kyrkan. Den nuvarande orgeln är byggd 1959 av Åkerman & Lund, Knivsta och är en mekanisk orgel. Referenser Adventskyrkan och Kyrkhaga i Hjortkvarn Dag Edholm, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1989:III, Strängnäs stift; Stockholms stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Wikimedia Commons har media som rör Adventskyrkan, Hjortkvarn.
Östra klocktornet, Nyköping

Östra klocktornet är ett klocktorn (klockstapel) vid Alla Helgona kyrka i Nyköping, Södermanlands län. Historik Platsen har haft fem efter varandra uppförda klocktorn. Det första tornet uppfördes 1625 och brann ner 1634. Ett nytt byggdes 1648 och brann ner vid den stora stadsbranden i Nyköping 1665. 1675 uppfördes det tredje klocktornet. Det brändes ner av den ryska galärflottan 1719. Det fjärde tornet uppfördes 1725, under ledning av rådmannen och borgmästaren Peter Baillet. Detta torn totalförstördes i en brand (troligen orsakad av ett elfel) den 2 juni 2017. Klocktornet hade tre klockor, gjutna 1668, 1675 och 1725 (omgjuten efter branden 1719). Den 29 september 2019 välsignades det återuppbyggda och rekonstruerade klocktornet av biskop Johan Dalman. Rekonstruktionen var möjlig genom en noggrann dokumentation utförd av KTH-studenter. De tre nytillverkade klockorna i brons är gjutna i Norge. Referenser Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Östra klocktornet, Nyköping.
Folkparksteatern, Linköping

Folkparksteatern är en teaterbyggnad i friluftsmuseet Gamla Linköping, uppförd år 1921 men flyttad till ny plats år 2015. Folkparksteatern i gul träbyggnad uppfördes i Linköpings Folkets park 1921, ritad tillsammans med merparten av folkparken av Axel Brunskog. Teatern invigdes med bland annat folklustspelet Värmlänningarna. 1927 byggdes tak över teatersalongen och på 1940-talet byggdes teatern om och ut för att rymma 1000 sittplatser och 1000 ståplatser. 1979 byggdes den då öppna teaterladan in helt. I samband med flytten 2014-2015 från tidigare Folkets park-området tvärs över gatan återställdes teatern till stor del till sin ursprungliga 1920-talsform enligt ett gestaltningsprogram framtaget av arkitekt Börje Mathiasson. Förutom teatern flyttades även ett par mindre byggnader och en replik av den gamla tombolan byggdes. Området innehåller även en utställning om Linköpings Folkets park och invigdes 9 maj 2015. Teatern är en inomhusteater med publikkapacitet på ca 500 personer och presenterar såväl teater som konserter etc. På teaterns nya lokaliseringsplats fanns fram till 2013 den Sjöbergska friluftsteatern. Referenser ”Gamla Linköping, "Folkparksteatern"”. Friluftsmuseet Gamla Linköping. Arkiverad från originalet den 18 februari 2020. https://web.archive.org/web/20200218182527/http://www.gamlalinkoping.info/sv/se-och-gora-sp-26754/hus-och-gardar/stadskvarteren/folkparksteatern. Linköpings kommun (9 maj 2015). ”Nygammal Folkparksteater på plats i Gamla Linköping”. Pressmeddelande. Arkiverad från originalet den .
Västmanland

Västmanland ist eine von 25 historischen Provinzen (landskap) Schwedens im Landesteil Svealand. Sie liegt am Nordwestende des Mälaren. Im Süden grenzt Västmanland an Södermanland und Närke, im Westen an Värmland, im Norden an Dalarna und im Osten an Uppland. Die größte Stadt ist Västerås, das auch Sitz der Provinzregierung des heutigen Västmanlands län ist. Weitere Städte sind Sala, Köping, Arboga und Fagersta. Wichtigster Wirtschaftszweig ist die Elektroindustrie. Geografie Västmanland ist im Westen und Nordwesten bergig aber im Übrigen ein gewelltes Flachland mit leichtem Gefälle zum Mälaren. Zwischen diesem See und dem Vänern liegt ein Höhenzug, der als Wasserteiler fungiert. Die höchsten Erhebungen der westlichen Region liegen etwa 450 m ü. NN. Auch die Umgebung der Bergbauorte Skinnskatteberg und Norberg ist erhöht. Von dieser Region ziehen sich kleinere Höhenzüge nach Südosten, deren Senken mit Sümpfen gefüllt sind. Die Eismassen der letzten Kaltzeit hinterließen auf ihrem Rückzug so genannte Rollsteinrücken (rullstensåsar), die an mehreren Stellen in Västmanland anzutreffen sind. Die Flüsse flossen in dieser Zeit, im Gegensatz zu heute, überwiegend von Nordost nach Südwest. Danach setzte im Nordwesten eine stärkere Landhebung als im östlichen Landschaftsteil ein und die Wasserläufe änderten ihre Richtung. Große Gebiete lagen längere Zeit unter dem Meeresspiegel und zeichnen sich heute durch das Vorhandensein wertvollen Lehms aus. Der Berggrund Västmanlands ist reich an Bodenschätzen, die in zahlreichen Gruben abgebaut wurden. Neben Metallen findet man Marmor und viele weitere nutzbare Mineralien vor. Geschichte Die Besiedlung Västmanlands begann nach dem Abschmelzen des Inlandeises von westlich gelegenen Regionen aus. Im Eisenzeitalter, als das Machtzentrum Mittelschwedens in Uppland lag, erhielt Västmanland seinen Namen, der sich darauf gründet, dass die Region westlich von Uppland liegt. Nachdem man die Bodenschätze der Landschaft entdeckt hatte, begann man diese in vielen Gruben abzubauen. Einige Bergbauorte, die heute in Västmanland liegen, wie zum Beispiel Norberg und Noraskog gehörten ursprünglich zu anderen historischen Provinzen. Bei Västerås liegt Anundshög, eines der bedeutendsten Gräberfelder der Wikingerzeit. Die nördlichen Gebiete Västmanlands waren lange Zeit fast unbewohnte Wälder, bis sie im 17. Jahrhundert von einwandernden Finnen besiedelt wurden. Wappen Beschreibung: In Silber drei blaue rotbrennende Berge. Landschaftssymbole Blume: Weißbeerige Mistel (lat. Viscum album) Tier: Reh (Capreolus capreolus) Vogel: Haubenmeise (Lophophanes cristatus, Syn. Parus christatus) Fisch: Zander (Sander lucioperca) Weblinks Västmanland. In: Theodor Westrin, Ruben Gustafsson Berg, Eugen Fahlstedt (Hrsg.): Nordisk familjebok konversationslexikon och realencyklopedi. 2. Auflage. Band 33: Väderlek–Äänekoski. Nordisk familjeboks förlag, Stockholm 1922, Sp. 414–415 (schwedisch, runeberg.org). Einzelnachweise
Vestmania

Vestmania (en sueco: Västmanland) es una de las 25 provincias históricas de Suecia (en sueco: landskap) situada en el centro del país, en la región de Sueonia,​ que limita con las provincias históricas de Sudermania, Nericia, Värmland, Dalecarlia y Uplandia. Su nombre significa «hombres del oeste» en referencia a que estaba al oeste de Uplandia, considerada el núcleo de la región. Aunque en la actual organización territorial de Suecia las provincias históricas no son entidades administrativas, sino solo culturales e históricas, existe la actual provincia de Västmanland que ocupa la zona oriental de la antigua provincia histórica. La parte occidental de la provincia histórica pertenece a la provincia de Örebro. Ciudades La ciudad más antigua de Vestmania es Västerås, fundada alrededor de 990. Entonces la ciudad era la capital provincial y además a partir de 1120 la sede de la diócesis de Västerås. Actualmente Västerås sigue siendo la ciudad más grande de la provincia, con 130.000 habitantes en todo su municipio. Posteriormente se concedió el estatus de ciudad a Arboga, en el siglo XII, a Köping en 1474, a Sala en 1624, a Lindesberg y Nora ambas en 1643 y finalmente a Fagersta en 1944. El estatus de ciudad se abolió en Suecia en 1971, quedando solo como títulos históricos. Las minas de Norberg y Skinnskatteberg empezaron a explotarse en el siglo XIV y la de Lindesberg en el siglo XVI. Esta parte de Vestmania pertenece a la comarca minera de Bergslagen. Referencias
Västmanland

Västmanland je švedska pokrajina u Svealandu. U pokrajini se nalazi željezara Engelsberg koja je 1993. godine upisana na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Europi. Administrativna podjela Tradicionalne pokrajine u Švedskoj nemaju administrativnu ili političku svrhu, ali su povijesni i kulturni subjekt. Veći dio pokrajine dio je županije Västmanland, a manji zapadni dio županije Örebro. Zemljopis Västmanland se nalazi u središnjem dijelu Švedske, na sjevernoj obali trećeg po veličini švedskog jezera Mälaren. Graniči s pokrajinama Södermanland, Närke, Värmland, Dalarna i Uppland. Prostire se na 8.363 km². Stanovništvo Prema podacima iz 2009. godine u pokrajini živi 289.206 stanovnika dok je prosječna gustoća naseljenosti 35 stanovnika na km². Vanjske poveznice Västmanland - turističke informacije Izvor
Västmanland tartomány

Västmanland Svédország egyik történelmi tartománya Közép-Svédországban. Szomszédai: Södermanland, Närke, Värmland, Dalarna és Uppland tartományok. Megye A tartomány a két megye területén fekszik. Történelem Nagyobb települések Arboga (13. század) Fagersta (1944) Köping (1474) Lindesberg (1643) Nora (1643) Sala (1624) Västerås (990 körül) (zárójelben az alapításuk ideje) Földrajz Legmagasabb hegycsúcs: Älvhöjden – 422 méter Legnagyobb tó: Mälaren Nemzeti parkok: Färnebofjärden Kultúra Engelsberget az UNESCO a világörökség részének nyilvánította. Címer A címert 1560-ban, I. Vasa Gusztáv temetésekor kapta. A tartomány hercegség is, ezért hercegi korona is látható a címeren. Jegyzetek Külső hivatkozások Västmanland – Turista információk
Västmanland

Västmanland is een zogenoemd landschap in het Midden-Zweedse landsdeel Svealand. Het ligt ten noordwesten van het Mälarmeer en grenst in het noorden aan Dalarna, in het oosten aan Uppland, in het zuiden aan Södermanland en Närke en in het westen aan Värmland. De grootste stad is Västerås. De Bosbrand in Västmanland in 2014 was de grootste in Zweden sinds de jaren 1950. Het duurde zes weken voordat men de brand meester was. Dertienduizend hectare bos ging verloren en er kwam een persoon om het leven. Zie ook Västmanlands län Externe link Officiële website
Västmanland

Västmanland (câteodata cunoscută ca Vestmania) este o provincie a Suediei. Teritoriul acestei provincii corespunde în prezent regiunii administrative Västmanlands län. Demografice Län Västmanland Örebro Orașe Arboga Fagersta Hallstahammar Heby Kungsör Köping Norberg Sala Skinnskatteberg Surahammar Västerås
Вестманланд (провинция)

Вестманланд — историческая провинция в центральной Швеции. Граничит с провинциями Сёдерманланд, Нерке, Вермланд, Даларна и Уппланд. Название провинции переводится как «земля западных людей», то есть людей, живущих к западу от Уппланда, одной из основных провинций ранней Швеции. Административное подчинение Провинции не имеют ныне какого-либо административного значения, однако сохраняют культурную и историческую значимость. В административном плане восточная часть провинции Вестманланд входит в одноименный лен, а западная — в лен Эребру, небольшая часть провинции относится к лену Даларна. Геральдика Провинция получила герб в 1560 году. В тот момент на нём была изображена одна огненная гора, символизировавшая серебряную шахту в Сале. Вскоре их стало три, что символизировало также шахты Линдесберга и Нурберга/Шиннскаттеберга. Современный вид герба был закреплён в 1943 году. Увенчанный герцогской короной, он означает провинцию. При этом с 1943 года тот же герб имеет значительно меньший по размеру лен Вестманланд. География Местность на севере и северо-востоке провинции гориста. Здесь находятся самые высокие горы: Эльвхёйден (422 м) и Йиллерсклак (408 м). Остальная территория провинции в основном равнинная. Крупнейшее озеро провинции — Меларен, третье по величине в Швеции, находится на южной границе. На северо-западе провинции расположена небольшая часть национального парка Фернебуфьерден. Западную часть Вестманланда традиционно относят к горнодобывающему региону Бергслаген. История Старейший город Вестманланда Вестерос основан около 990 года. Некоторое время он был столицей провинции, а с 1120 года — центром Вестеросского диоцеза. В настоящее время Весторос остаётся крупнейшим городом провинции с населением более 130 000 жителей. В XII веке был основан город Арбуга, в 1474 году — Чёпинг, в 1624 — Сала, в 1643 — Линдесберг и Нура. Последним статус города в 1944 году получила Фагерста. C 1971 года статус города имеет только историческое значение. Шахты Нурберга и Шкиннскаттеберга разрабатываются с XIV века, шахта Линдесберга — с начала XVI века. Герцоги Вестманланда С 1772 года шведские принцы получают титулы герцогов различных провинций. Титул носит чисто номинальный характер. Эрик, герцог Вестманландский (1889—1918) Культура Железоделательный завод Энгельсберг входит в список объектов всемирного наследия ЮНЕСКО. Здесь родилась и умерла Ю. Найберг (1784—1854), одна из самых известных поэтесс Швеции периода романтизма. Спорт Västmanlands Fotbollförbund входит в Шведский футбольный союз. Районы провинции Вестманланд исторически состоит из нескольких районов. На территории Бергслагена они называются «горными районами» (швед. bergslag), в остальной части — сотнями (швед. härad) Примечания Ссылки Västmanland — туристическая информация (швед.) article Västmanland из Nordisk familjebok (1922).