NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Skissernas museum

Skissernas museum (Museum der Skizzen) ist ein Kunstmuseum in der südschwedischen Stadt Lund. Geschichte Das Museum wurde 1934 vom damaligen Professor der Kunstgeschichte an der Universität Lund, Ragnar Josephson, als Archiv für dekorative Kunst der Fakultät für Kunsthistorik gegründet. Die Absicht Josephsons war es, den kreativen Prozess eines Kunstwerkes von der Idee bis zum fertigen Werk zu veranschaulichen. Es wurden Skizzen, Modelle und Fotografien von Kunst im öffentlichen Raum gesammelt, da sich diese laut Josephson besonders als Studienmaterial eigneten. Die Aufforderung zur Schaffung eines solchen Archives kam bereits 1933 vom Künstler Georg Pauli auf einer Ausstellung in Lund. Das erste Archivmaterial bestand aus gekauften Ansichtskarten über dekorative Kunst. Die Initiative des Archivs wurde sobald von Künstlern in ganz Schweden wahrgenommen und die Zahl der Schenkungen und Kaufanfragen häuften sich. So schenkte etwa auch Prinz Eugen dem Archiv Material. Nachdem das Archiv immer weiter wuchs, überließ die Universität Josephson 1941 ein früheres Lehrerinnenseminar als neue Räumlichkeit an der Ecke Sölvegatan und Finngatan, unweit der Universitätsbibliothek. Der vorgelagerte Skulpturengarten des Museums ragt in den Park des Helgonabacken herein. Fortan wurde das Archiv der Öffentlichkeit zugänglich gemacht und als Museum weitergeführt. Seit 1979 ist das Museum als eigene Einheit Teil der Universität Lund. Heute Das Museum sowie das nicht öffentliche Archiv beherbergen heute etwa 30.000 Gegenstände aus der ganzen Welt. Die Entwicklung des kreativen Schaffungsprozesses, die „Geburt des Kunstwerks“, steht laut Eigenbeschreibung im Mittelpunkt der Tätigkeit. Neben der dauerhaft zugänglichen Schausammlung werden jährlich auch temporäre Ausstellungen gezeigt. Die permanente Ausstellung verteilt sich auf zwei Etagen und ist geographisch aufgeteilt. Im Erdgeschoss befinden sich der Schwedische, der Internationale, der Mexikanische sowie der Skulpturensaal. Ein Stockwerk darüber befinden sich Skizzen und Modelle aus den übrigen nordischen Ländern. Hier finden auch die Sonderausstellungen statt. Erwähnenswert sind Werke etwa von Sigrid Hjertén und Isaac Grünewald im Schwedischen Saal sowie Skizzen von Fernand Léger, Pierre Puvis de Chavannes, Sonia und Robert Delaunay sowie Kartons von Henri Matisse im Internationalen Saal. Im Mexikanischen Saal finden sich Werke etwa von David Alfaro Siqueiros, Juan O’Gorman sowie von Rufino Tamayo. Der Skulpturensaal wird von dem Gipsmodell Hill Arches von Henry Moore dominiert. Hier finden sich des Weiteren Werke von Christo und Jeanne-Claude, Pablo Picasso, Alexander Calder, Arnaldo Pomodoro oder Claes Oldenburg. In den Nordischen Sälen sind Werke etwa von Kirsten Ortwed, Dagfin Werenskiold und Leifur Breidfjörd zu finden. Weblinks Offizielle Website (schwedisch & englisch)
Museum of Sketches for Public Art

The Museum of Sketches for Public Art (Swedish Skissernas museum - Arkiv för dekorativ konst, also known in English as the Archive of Decorative Art) is an art museum at Lund University in Sweden, dedicated to the collection and display of sketches and drawings for contemporary monumental and public art, such as frescos, sculpture and reliefs. The museums collection contains over 30,000 works, including sketches and contest entries by leading 20th-century Swedish artists such as Isaac Grünewald, other Nordic artists and foreign artists such as Henry Moore, Diego Rivera and Henri Matisse. The museum was founded in 1934 by Ragnar Josephson (1891–1966), professor of the History and Theory of Art at Lund University. Josephson, who wanted to collect material illuminating the creative process of the artist, wrote a book on the topic, Konstverkets födelse ("The Birth of the Work of Art", 1940), as well as many shorter studies. The collection opened to the public in 1941 in a building close to the Lund University Library. The original building was an old gymnastic hall; the architect Hans Westman added a new section, and another addition, designed by Johan Celsing, was completed in 2005. The museum reopened in March 2005 after having been closed for construction work since 2001. Gallery of the interior External links Skissernas Museum – Museum of Artistic Process and Public Art- in English, available in Swedish. References Ellen H. Johnson, "Lund University's Archive for Decorative Art", Art Journal 20:2 (1960), pp. 96–97.
Musée des esquisses

Le musée des esquisses (en suédois Skissernas museum - Arkiv för dekorativ konst ou plus simplement Skissernas museum ) est un musée d'art situé à Lund dans le Sud de la Suède. Le but du musée est de constituer une archive du processus créatif, pour illustrer le chemin entre la première idée de l'artiste et l'œuvre achevée. Il contient environ 30 000 esquisses. Il appartient à l'université de Lund. Histoire Le musée fut fondé en 1934 par Ragnar Josephson, professeur d'histoire de l'art de l'université de Lund. Son idée était d'établir une archive du processus créatif, ou le chemin entre la première idée de l'artiste et l'œuvre achevée, ce que Josephson appelait la naissance de l'art. Les artistes du pays apprécièrent rapidement l'idée, car cela permettait de donner de la valeur à leurs esquisses, alors qu'habituellement, seule l'œuvre était considéré comme ayant une quelconque valeur. De ce fait, le musée reçu de nombreux dons de la part des artistes. Le premier artiste ayant fait un tel don était le prince Eugen de Suède. Grâce à ces dons, la collection commença à croître, et en 1941, l'université de Lund confia un bâtiment, créant ainsi, à proprement parler, le musée. Notes et références Liens externes Site officiel Portail des musées Portail de la culture Portail des arts Portail de la Suède
Kirche von Västerplana

Die Kirche von Västerplana liegt an der Nordseite des Berges Kinnekulle etwa 25 Kilometer nordwestlich der schwedischen Stadt Lidköping. Der älteste Teil der Kirche mit dem Turm stammt aus dem 12. Jahrhundert. Von 1723 bis 1733 wurden zwei große Kreuzarme angebaut und das Langhaus um 90 Grad gedreht, sodass der alte Chor nun eine Seitenkapelle ist und der Turm die Eingangshalle beherbergt. Prächtige Deckenmalereien aus dieser Zeit prägen das Innere der Kirche. Im alten Chor befindet sich ein Taufstein des Meisters Othelric aus der ersten Hälfte des 12. Jahrhunderts. Weitere bemerkenswerte Inventare sind mehrere mittelalterliche Holzskulpturen, darunter eine Madonna von 1200 sowie der spätbarocke Altar und die Kanzel. Weblinks Informationen der schwedischen Kirche
Västerplana kyrka

Västerplana kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2002 tillhör Kinnekulle församling (tidigare Västerplana församling) i Skara stift. Den ligger i Kinnekulle naturvårdsområde i Götene kommun. Kyrkobyggnaden Stenkyrkan uppfördes på 1100-talet och helgades till Jungfru Maria. Ursprungskyrkan består av långhus med rakt avslutat kor i öster och kyrktorn i väster. I början av 1700-talet tillfogades breda korsarmar åt norr och söder. Norra korsarmen uppfördes 1721-1729 medan södra korsarmen uppfördes 1733-1737. Kyrkorummet fick därefter nord-sydlig orientering med kor i söder. Då utfördes takmålningar av Olof Collander och Johan Liedholm. På 1820-talet övergavs kyrkan och kom att stå öde i över hundra år. Enligt en kunglig befallning från 1821 skulle kyrkan rivas inom femtio år, men ortsbefolkningen vägrade att riva sin kyrka. I början av 1900-talet påbörjades arbetet med att återställa kyrkan och 7 december 1924 återinvigdes kyrkan av biskop Hjalmar Danell. Inventarier Dopfunt av sandsten med cylindrisk cuppa från 1100-talet. Indelad i åtta figurfält. Utförd i mästaren Bestiarius stil. En tronande madonnaskulptur från 1225-1300 utförd i lövträ. Höjd 85 cm. En träskulptur av Johannes Döparen från 1400-talets början med Agnus Dei, medaljong på ena armen. Predikstolen är från 1636. På väggen bakom predikstolen hänger ett triumfkrucifix från medeltiden. Klockor Kyrkan har två senmedeltida klockor som båda saknar inskrifter. Orgel Orgeln, med sex stämmor fördelade på en manual och pedal, är byggd 1961 av Nordfors och Co. och placerad på golvet i det västra hörnet. Bilder Se även Tredingstenarna Referenser Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. sid. 158. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 ”Västerplana kyrka”. Kinnekulle församling. Arkiverad från originalet den 18 april 2013. http://archive.is/2013.04.18-115315/http://www.svenskakyrkan.se/default.aspx?id=703746. Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Vidare läsning Jansson, Bror; Magnusson, Lars; Rahn, Roland (2004). Västerplana kyrka. Hällekis: Kinnekulle församling. Libris 10529282. ISBN 91-970136-4-1 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Västerplana kyrka.
Pedres d'Ale

Les pedres d'Ale (o Ales stenar en suec) és el nom d'un conjunt megalític de 67 metres de longitud que es troba al terme de Kaseberga, abocat al mar Bàltic, a 10 quilòmetres cap al sud-est de la ciutat d'Ystad, a la regió d'Escània, al sud de Suècia. Està format per 59 blocs de granit alineats en forma de vaixell. Segons el folklore de la zona, sota el monument es troba enterrat el llegendari rei Ale el Fort. Les estimacions més fiables realitzades amb la tècnica de carboni 14 en situen la creació fa uns 1.400 anys, cap al final de l'edat del ferro nòrdica, a l'any 600 dC aproximadament. El 2012, unes noves excavacions realitzades prop del conjunt descobriren, a uns 50 m de distància, les restes d'un dolmen de 22×10 m que data d'abans de 2580-2460 aC i que possiblement havia estat destruït posteriorment per ser utilitzat per a formar part del conjunt. El vaixell que es dibuixa amb els blocs de pedra té unes dimensions de 67 m de longitud en el seu eix més llarg, per 19 m d'ample. Quatre de les pedres, incloent-ne les que formen la proa i la popa, són de gres blanc, dutes des d'uns quaranta quilòmetres de distància, mentre les altres en són de granit, gneis, pòrfir i amfibolita. Origen Com amb quasi qualsevol altre monument megalític, hi ha hagut prou d'especulació sobre l'origen i significat de les pedres d'Ale. La major part de les construccions de tipus vaixell es consideren monuments funeraris, i en molts dels jaciments d'aquest tipus que hi ha a Escandinàvia s'han trobat tombes d'una o més persones. Tot i així, en l'àrea que envolta les pedres d'Ale en què s'han realitzat excavacions arqueològiques no s'ha identificat de manera totalment certa cap tomba. Una teoria n'és que si el monument en forma de vaixell no fos un lloc d'enterrament podria haver sigut construït en honor de la tripulació d'algun vaixell que perira en la mar. Una altra teoria diu que el vaixell fou construït com a calendari, per determinar certes dates al llarg de l'any. L'alineació de les pedres en relació amb el sol és tal que el sol es pon sobre la punta nord-oest del monument durant l'estiu, i ix per la punta oposada a l'hivern. Excavacions Durant les excavacions dutes a terme per intentar datar científicament l'origen del monument, el 1989, els arqueòlegs trobaren dins de la forma del vaixell un atuell decorat fet de fang i amb restes d'ossos humans calcinats a l'interior. Es pensa que els ossos provenen d'una pira i que foren col·locats al gerro en una data posterior a l'origen del monument. De fet, els continguts de l'atuell pertanyen a diverses èpoques: n'hi ha material datat entre 330 i 540 dC i també hi ha restes d'entre l'any 540 i el 650 dC. Vegeu també Túmul. Referències
Ales stenar

Ales stenar, nebo Ale stenar či místně Heds stenar nebo Urbans grav, je starobylá megalitická památka kamenná loď (podobná kromlechům) vytvořená z kamenů rozmístěných ve tvaru půdorysu lodního trupu. Nachází se ve vesnici Kåseberga v distriktu Valleberga v okrese Ystad na jižním pobřeží kraje Skåne na pobřeží Baltského moře v chráněné krajinné oblasti Hammars backar - Kåsebergaåsen v jižním Švédsku. Skládá se z 59 kamenů, z nichž každý váží přibližně 5 tun, a byl postaven ve vendelském období někdy v letech 540 až 790 po Kr., i když vzdálenost mezi kameny je charakteristická spíše pro dobu železnou nebo bronzovou. Je postaven ve výšce 32 m n. m. a jeho délka je cca 67 metrů a šířka cca 19 metrů. Je největší a nejznámější dochovanou „kamennou lodí“ ve Švédsku. Většina kamenů je ze žuly, „kormidelní kámen“ je z bílého kvarcitu a zbytek z pískovce. Další informace Datace stáří nejstarších archeologických nálezů je 5300–5600 let, což naznačuje, že lokalita byla osídlena dlouho před stavbou „kamenné lodi“. Funkce stavby je nejasná, protože při archeologických průzkumech této i podobných lokalit se obvykle nenajdou žádné důkazy o konkrétní činnosti. Některé náznaky ukazují, že možná zde existovalo jiné starší kamenné dílo, které bylo později přestavěno. Obecně se místo považuje za pohřebiště, které zároveň také plnilo astronomickou funkci (např. osa lodi ukazuje na bod na obzoru, kde vychází Slunce o zimním a letním slunovratu) případně i funkci náboženskou a společenskou. Irský spisovatel a nositel Nobelovy ceny za literaturu Seamus Heaney napsal báseň Ales stenar. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ales stenar na Wikimedia Commons
Ales sten

Ales sten (på svensk: Ales stenar eller Ale stenar) er Sveriges største skibssætning, 67 m lang, dannet af 59 fem ton tunge sten ved Kåseberga havn i det sydøstlige Skåne. Den er beskrevet i 1500-tallet. Det formodes, at den er rejst omkring år 500 e.Kr. eller de nærmeste århundreder derefter, og der er derudover fundet trækul, som kulstof-14-prøver har dateret til 1500 f.Kr. En skibssætning af samme dimensioner findes i Lejre på Sjælland. Udgravninger på stedet har vist flere grave. Lejre var i vikingetiden et vigtigt kultsted, og Ales sten kan have haft samme status. Amatører som Hasse Alfredson har søgt at vise, at skibssætningen var udgangspunkt for astronomiske observationer. Ales sten er centrum for en roman af Mankell. Eksterne henvisninger Riksantikvarieämbetet informerar Arkiveret 14. oktober 2004 hos Wayback Machine Ales stenar – ur ett arkeoastronomiskt perspektiv Arkiveret 12. december 2004 hos Wayback Machine sydsverige.dk
Ale's Stones

Ale's Stones (Swedish: Ales stenar or Ale stenar) is a megalithic monument in Scania in southern Sweden. It is a stone ship, oval in outline, with the stones at each end markedly larger than the rest. It is 67 m (220 ft) long formed by 59 large boulders, weighing up to 5 tonnes each. The carbon-14 dating system for organic remains has provided seven results at the site. One indicates that the material is around 5,500 years old, whereas the remaining six indicate a date about 1,400 years ago. The latter is considered to be the most likely time for Ales Stenar to have been created. That would place its creation towards the end of the Nordic Iron Age. Function The function and purpose of Ale's stones is much disputed, and there are many different theories. It is generally believed to be a grave monument or a cult center, but another theory is that it is a sun calendar. A theory explained by Howard Crowhurst (ACEM, Association for the Knowledge and Study of Megaliths, in France) claims that the monument is connected with the summer solstice and lunar standstill."The Ales Stenar, known in English as the Ale's Stones, is an ancient megalithic monument of Sweden. The stones are outlining a ship. Here we show the well-known alignment of this ship along the sunset direction on summer solstice. We propose also alignments of the stones along the northern possible moonset on major and minor lunar standstills. These astronomical alignments are shown using the Photographer's Ephemeris. It is possible that this megalithic monument was used for observing the cycles of the moon." Excavations In 1989, during the first archaeological excavations performed in order to scientifically investigate and date the monument, archaeologists found a decorated clay pot with burned human bones inside the ship setting. The bones are thought to come from a pyre and to have been placed in the pot at a later date. The pot's contents varied in age; some material was from 330 to 540 CE while a piece of charred food crust also found inside was determined to be from 540 to 650 CE. The archaeologists working on the project also found birch charcoal remains from 540 to 650 CE underneath an undisturbed boulder. According to the Swedish National Heritage Board, carbon-14 dating of the organic material from the site indicates that six of the samples are from around 600 CE, while one sample is from ca. 3500 BCE. The diverging sample came from soot-covered stones that are believed to be the remnants of an older hearth, found close to the ship setting. On the basis of these results, the Swedish National Heritage Board has set a suggested date of creation for Ale's Stones to 1,400 BP, which is the year 550 CE. Gallery References External links The Swedish National Heritage Board's official website on Ale's Stones Ales stenar: 2012 Report by Swedish National Heritage Board (in Swedish)
Piedras de Ale

Las piedras de Ale (o Ales stenar en sueco) es el nombre de un conjunto megalítico de 67 metros de longitud que se encuentra cerca de Ystad, en la región de Escania, en el sur de Suecia. Está formado por 59 bloques de granito alineados en forma de barco. Según el folclore de la región, bajo el monumento se encuentra enterrado el legendario rey Ale el Fuerte.[cita requerida] Las estimaciones más fiables realizadas mediante la técnica del carbono 14 sitúan su creación hace unos 1400 años, hacia el final de la Edad del Hierro nórdica, en el año 600 d. C. aproximadamente.​ A finales de 2012, nuevas excavaciones realizadas cerca del conjunto descubrieron, a unos 50 metros de distancia, los restos de un dolmen de 22×10 m que data de antes de 2580-2460 a. C. y que posiblemente había sido destruido posteriormente para ser utilizado para formar parte del conjunto.​ Localización El conjunto se encuentra situado en el término de Kåseberga, asomado al mar Báltico, a 10 kilómetros hacia el sureste de la ciudad de Ystad, en la región de Escania, en el sur de Suecia. Conjunto de piedras El barco que se dibuja con los bloques de piedra tiene unas dimensiones de 67 metros de longitud en su eje más largo por 19 metros de ancho. Cuatro de las piedras, incluyendo las que forman la proa y la popa, son de arenisca blanca, traídas de unos 40 kilómetros de distancia, mientras las demás piedras son de granito, gneiss, pórfido, y anfibolitas.​ Origen Como con casi cualquier otro monumento megalítico ha habido bastante especulación sobre el origen y significado de las piedras de Ale. La mayoría de las construcciones de tipo barco se consideran monumentos funerarios, y en muchos de los yacimientos de este tipo que hay en Escandinavia se han encontrado efectivamente tumbas de una o varias personas. Aun así, en el área que rodea a las piedras de Ale en la que se han realizado excavaciones arqueológicas no se ha identificado de manera totalmente cierta ninguna tumba. Una teoría es que si el monumento en forma de barco no fuera un lugar de enterramiento podría haber sido construido en honor a la tripulación de algún barco que pereciera en el mar. Otra teoría dice que el barco fue construido como calendario, para determinar ciertas fechas a lo largo del año. La alineación de las piedras en relación con el sol es tal que el sol se pone sobre la punta noroeste del monumento durante el verano, y sale por la punta opuesta en invierno.​​ Excavaciones Durante las excavaciones llevadas a cabo para intentar datar científicamente el origen del monumento, en 1989, los arqueólogos encontraron dentro de la forma del barco una vasija decorada hecha de barro y con restos de huesos humanos calcinados en su interior.​ Se piensa que los huesos provienen de una pira y que fueron colocados en la vasija en una fecha posterior al origen del monumento. De hecho los contenidos de la vasija pertenecen a varias épocas: hay material datado entre como de entre 330 y 540 d. C. y también hay restos del entre el año 540 y el 650 d. C.​ Véase también Barco de piedra Túmulo Referencias
Mégalithes de Ale

Les mégalithes de Ale (en suédois : Ales stenar ou Ale stenar) sont des mégalithes situés dans le sud de la Scanie, en Suède. Le site doit son nom au folklore de Scanie qui prétend qu'il s'agit de la tombe du roi Ale. Description Avec ses 68 mètres de long, Ales stenar est la plus grande construction mégalithique qui ait subsisté en Scandinavie. Ces pierres, considérées comme d'intérêt national, constituent une attraction très visitée. L'ensemble comportait autrefois 60 menhirs de grès (et aujourd'hui encore 59), pesant chacun environ 1,8 tonne. Cette construction en forme de vaisseau se trouve sur une colline couverte d'herbe et haute d'environ 37 mètres, tombant en à-pic dans la mer Baltique, en un endroit nommé Kåseberga, à environ 15 km d'Ystad et à 70 km de Malmö. Comme il ressort de vieilles notices et d'anciennes représentations[réf. nécessaire], il existait à l'origine deux autres petites constructions en forme de vaisseau à côté de la grande. Les fouilles n'ont pas permis de découvrir d'éventuelles tombes. Orientation Lorsqu'on regarde de haut la disposition de ces menhirs, ils forment une sorte de losange. Le plus grand menhir que l'on observe sur la photo est installé et dirigé comme un regard vers le Sud-Ouest. Le fil Nord de ce losange, semble indiquer la pleine lune au solstice d’été cette année 2015, lorsque la lune est à son plus bas niveau dans le ciel. Datation La date exacte de la construction reste un mystère. Bien que des indications puissent faire pencher pour une datation de l'âge du bronze tardif (entre 1000 et 500 av. J.-C.), l'âge du fer, voire l'époque des Vikings (600 - 1100), ne sauraient être exclus. Galerie Voir aussi Articles connexes Liste des sites mégalithiques en Suède Liens externes Références Portail du mégalithisme Portail de la Suède