NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kloster Vreta

Das Kloster Vreta war eine Zisterzienserinnen-Abtei, gelegen in der heutigen schwedischen Gemeinde Linköping, westlich des Sees Roxen. Außer der völlig intakten Klosterkirche Vreta mit mittelalterlichem Hagioskop, einer so genannten Lepraspalte, existieren heute nur noch ein Gebäude und restaurierte Restmauern. Geschichte Das Kloster wurde um 1100 durch den schwedischen König Inge I. und seine Frau Helena auf Anraten von Papst Paschalis II. eingerichtet und war damit das erste Kloster in Schweden. Anfänglich war es eine Einrichtung für Nonnen des Benediktinerordens, doch 1162 erfolgte eine Umwandlung zum Kloster für Nonnen des Zisterzienserordens. Dabei erhielt das Kloster auch königliche Landgüter und eine Residenz von Karl VII. Die Residenz war zu diesem Zeitpunkt ein einfaches Holzhaus, das die Nonnen durch ein größeres Bauwerk ersetzen wollten. Dieser Neubau musste aufgrund mehrerer Brände neu begonnen werden. Der päpstliche Legat Wilhelm von Modena besuchte das Kloster in der Mitte des 13. Jahrhunderts und erlaubte den Nonnen den Ablasshandel. Dadurch konnte der Bau 1289 fertiggestellt und in Anwesenheit von König Magnus I. eingeweiht werden. Durch reiche Gaben von vielen Wohltätern entwickelte sich das Kloster ausgezeichnet. Ingegerd, eine Schwester von Karl VII., war die erste Äbtissin des Klosters und führte dieses erfolgreich über 40 Jahre. 1533 wurde das Kloster von König Gustav Wasa gemietet. Er erreichte auch eine Konversion der zugehörigen Kirchengemeinde zum protestantischen Glauben, was zum langsamen Verfall des Klosterlebens führte. Die letzte Äbtissin starb 1538 und die letzten Nonnen verließen 1562 die Abtei. Die Klosterruinen wurden zwischen 1916 und 1926 ausgegraben und größere Abschnitte sind nun nördlich der Klosterkirche, die zwischen 1914 und 1917 restauriert wurde, sichtbar. Gefundene Gegenstände, darunter eine außergewöhnliche Wasserleitung aus Holz, sind im angrenzenden Museum ausgestellt. Das neben der Kirche einzig vollständig erhaltene Gebäude ist der alte Getreidespeicher. Die Zellen im Zisterzienserkloster waren etwas größer als Zellen in anderen Klöstern. Die Nonnen hatten in diesem Orden die Erlaubnis zur Nacht andere Kleidung zu tragen als am Tage und deshalb mussten die Zellen Platz zum Umkleiden bieten. Die meisten Steine aus dem früheren Essenssaal wurden für den Ausbau eines Turmes des Doms zu Linköping verwendet. Im Süden liegt das Gräberfeld von Tift. Weblinks
Abbazia di Vreta

L'abbazia di Vreta (in svedese Vreta Kloster), attiva dall'inizio del XII secolo al 1582, fu il primo monastero femminile della Svezia e tra i più antichi della Scandinavia. Inizialmente sotto l'ordine benedettino e poi cistercense, si trovava nell'attuale comune di Linköping nell'Östergötland. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su abbazia di Vreta Collegamenti esterni Sito ufficiale, su svenskakyrkan.se.
Abadia de Vreta

A Abadia de Vreta (em sueco: Vreta kloster), em atividade de 1100 até 1582, foi o primeiro convento de freiras da Suécia e uma das mais antigas abadias da Escandinávia. Foi inicialmente Beneditino e mais tarde Cisterciense. Está localizada a 15 km a noroeste da cidade de Linköping, na província da Östergötland. As ruínas do convento (parcialmente reconstruídas) e a igreja (bem conservada) estão abertas ao público. Galeria Referências Bibliografia Ottosson, Mats; Ottosson, Åsa (2008). «Vreta kloster och kyrka». Upplev Sverige. En guide till upplevelser i hela landet (em sueco). Estocolmo: Wahlström Widstrand. 527 páginas. ISBN 978-91-46-21599-8 Ligações externas «Riksantikvarieämbetet: Vreta kloster 2006» (em sueco) «Cistercienserkloster längs Eriksgatan i Östergötland» (em sueco)
Klášter Varnhem

Klášter Varnhem (šv. Varnhems kloster) je cisterciácký klášter ve švédském Varnhemu v provincii Västergötland. Byl založen jako královská cisterciácká fundace roku 1150 a prvotní konvent byl povolán z Alvastry v Östergötlandu. Mnoho let sloužil jako královská nekropole. Jsou zde pohřbeni Inge I., Knut I., Erik X., Erik XI., jarl Birger s chotí Matyldou a synem Erikem. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Klášter Varnhem na Wikimedia Commons (švédsky) Webové stránky kláštera Raná cisterciácká architektura Nejvýznamnější cisterciácké kláštery v Evropě
Varnhems Kloster

Varnhems kloster i Varnhem, Vestergøtland i Sverige, blev grundlagt i år 1150 af cisterciensermunke fra Alvastra kloster i Østergøtland. Klosteret i Varnhem blev støttet af Eriksslægten, og mange af slægtens medlemmer er begravet ved klosteret. I 1234 blev klosteret hærget af brand og blev lagt i ruiner, en katastrofe som gik over i en vækst-og blomstringsperiode, da Birger Jarl og flere af middelalderens stormænd tog initiativ til at finansiere en endnu smukkere og prægtigere opbygning af klosteret. Klosterets ejendomme blev konfiskeret i 1527, og klosterbygningene blev nedbrændt af danske tropper i 1566 under Den Nordiske Syvårskrig. Kirken blev bygget op igen i løbet af 1600-tallet af Magnus Gabriel de la Gardie, som anlagde et familiemausoleum dér, men de øvrige klosterbygninger blev aldrig genopført. Kirken blev grundigt restaureret mellem 1911 og 1923, og mellem 1921 og 1929 blev der foretaget arkæologiske udgravninger i hele den centrale del af klosteret. Videre udgravninger blev udført i 1976 og 1977. I dag står Varnhems kirke idyllisk omgivet af ruiner. Antallet af turister, som besøger Varnhem, er mangedoblet takket være Jan Guillous bøger om Arn. Cistercienserordenen fulgte den samme grundplan for alle de klostre, de byggede, hvilket betyder, at man, uanset hvilken klosterruin man finder, let kan lokalisere de forskellige rum og sale. Klosterkirken har følgende ældre antikviteter: Altertavle: 1706 Alteropsats: 1673 Bænkerækker: 1672 Døbefont: 1200-tallet Prædikestol: 1673 Kendte personer begravet ved Varnhem Knut Eriksson Erik Knutsson Erik Eriksson Birger Jarl, hans hustru Mechtilde af Holsten og hans tidligt døde søn Erik Birgersson af Sverige. Bjørn Näf, ridder, rigsrådsmedlem og lærer for Magnus Ladulås. Magnus Gabriel De la Gardie, død 1686 Eksterne henvisninger
Kloster Varnhem

Die Klosterkirche Varnhem, im Ort Varnhem zwischen den Städten Skara und Skövde in der schwedischen Provinz Västergötland gelegen, ist die Grabkirche der mittelalterlichen Königsdynastie Eriks (Knut Eriksson und Erik Knutsson, Erik Eriksson) sowie des Stammvaters der Folkungerdynastie Birger Jarl und des Reichskanzlers Magnus Gabriel de la Gardie. Geschichte Das Kloster Varnhem wurde 1150 von Zisterziensern als Tochter von Kloster Alvastra gegründet, das wiederum eine Tochter der Primarabtei Clairvaux war. Die Mönche wurden einige Jahre später, 1158, von Königin Kristina, der Frau von Erik IX. und Mutter von Knut l. Eriksson, aus Varnhem vertrieben. Nach der im Jahr 1409 niedergeschriebenen Narratiuncula de fundatione monasterij Vitaescholae in Cimbria soll Kloster Vitskøl in Dänemark von Varnhem aus gegründet worden sein. Nach ihrer Rückkehr nach Varnhem wurden sie vom Königsgeschlecht Eriks unterstützt. Die Klosterkirche, ursprünglich in romanischem Stil gebaut, wurde bei einem Brand 1234 schwer beschädigt. Sie wurde in frühgotischem Stil nach dem Vorbild der Kirchen von Clairvaux (Frankreich) (Clairvaux II, mit Umgangschor) und Marienfeld (Deutschland) wiederaufgebaut. Der Chor wurde durch einen halbkreisförmigen Chorumgang mit Kapellenkranz erweitert. Nach der Reformation wurde das Kloster aufgelassen und von der Krone eingezogen; das Kloster und die Kirche verfielen. In der Mitte des 17. Jahrhunderts besuchte der schwedische Reichskanzler Magnus Gabriel de la Gardie (1622–1686), dessen Grafschaft Läckö nicht weit von Varnhem lag, die Kirche. Er erkannte den Wert der Kirche als ehemalige königliche Grabkirche und ließ sie renovieren, da sie seine eigene Grabstätte (und die seiner Familie) beherbergen sollte. Zu dieser Zeit wurde sie neu ausgestaltet, und die Westfassade mit den Turmspitzen und der Dachreiter über der Kreuzmitte wurden neu geschaffen. 1673 waren die Arbeiten so weit abgeschlossen, dass die Kirche wieder geweiht werden konnte. Zwischen 1918 und 1923 wurde die Kirche erneut renoviert. Gleichzeitig wurden die Grundmauern der Klostergebäude ausgegraben. Diese Ausgrabungen wurden in den 1970er Jahren wieder aufgenommen und sind heute der Öffentlichkeit zugänglich. Weitere Fundstücke können im Klostermuseum neben der Kirche besichtigt werden. Nachdem der schwedische Autor Jan Guillou das Kloster zu einem wichtigen Schauplatz in den historischen Romanen seiner Götaland-Trilogie (1998–2000) gemacht hatte, nahm der Tourismus stark zu. Ein Pilgerweg führt zum Kloster und zu anderen benachbarten Schauplätzen der Trilogie. Weitere Ausgrabungen in den Jahren 2005–2008 legten einen Raum frei, der als ältester christlicher Sakralraum Schwedens gilt und neues Licht auf die Frühgeschichte der Christianisierung wirft. Seit 2017 wird er – unter einer dazu eigens errichteten Dachkonstruktion – der Öffentlichkeit gezeigt. In der Nähe liegt das Gräberfeld von Lilla Lycke. Weblinks Eintrag beim Riksantikvarieämbetet Varnhems klosterkyrka Einzelnachweise
Convento de Varnhem

El Convento de Varnhem fue un convento en la localidad sueca de Varnhem, en la provincia de Västergötland. Fue fundado alrededor de 1150 por monjes cistercienses procedentes del convento de Alvastra. En su iglesia se hallan sepultados varios personajes de la historia de Suecia. Descripción El convento fue favorecido con donaciones por la dinastía de Erik. En 1234 se incendió y fue reducido a ruinas. Por iniciativa de Birger Jarl y otros nobles que decidieron financiarlo, se procedió a su reconstrucción. Con la llegada de la reforma protestante a Suecia, la propiedad del convento fue confiscada en 1527. El edificio fue incendiado por las tropas danesas en 1566 durante la Guerra Nórdica de los Siete Años. El templo fue restaurado en el siglo XVII por órdenes de Magnus Gabriel De la Gardie, quien creó un mausoleo familiar allí. La iglesia volvió a ser restaurada con especial cuidado entre 1911 y 1923 y entre 1921 y 1929 se realizaron excavaciones en las ruinas del convento, que se retomaron en los años setenta. Actualmente sólo permanece la iglesia, mientras que el resto del convento se halla en ruinas. El sitio es un atractivo turístico.​ Tumbas en Varnhem Enterrados en el convento de Varnhem se hallan: Canuto I Eriksson, rey de Suecia de 1167 a 1196. Erik X Knutsson, rey de 1208 a 1216. Erik el Cojo, rey desde 1222 hasta 1250. Birger Jarl, fundador de Estocolmo, su esposa Matilde de Holstein y su hijo Erik Birgersson. Magnus Gabriel De la Gardie, hombre de estado del siglo XVII. Referencias
Abbazia di Varnhem

Il monastero di Varnhem (Varnhem kloster) era un monastero cistercense situato a Varnhem nel comune di Skara. Alvastra fu fondato nel 1150 dai monaci provenienti dall'Abbazia di Alvastra. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su abbazia di Varnhem Collegamenti esterni Sito ufficiale, su svenskakyrkan.se.
Convento de Varnhem

O Convento de Varnhem (em sueco: Varnhems kloster; PRONÚNCIA) foi um convento na localidade sueca de Varnhem, na província histórica da Västergötland. Atualmente só permanece a sua igreja medieval, restaurada várias vezes desde o século XIII até ao século XX. O local é uma atração turística, de fácil acesso, localizada a 15 km a leste da cidade de Skara, e situada na encosta da montanha de Billingen. O convento foi fundado em torno de 1150 por monges cistercenses procedentes do Convento de Alvastra. Foi inicialmente ajudado com doações da dinastia de Érico. Em 1234, incendiou-se e foi reduzido a ruínas. Por iniciativa de Birger Jarl e outros nobres, o convento foi reconstruído. Com a chegada da reforma protestante na Suécia, o convento foi confiscada pela coroa em 1527, e entrou em declínio, tendo sido abandonado. O edifício foi incendiado por tropas dinamarquesas em 1566 durante a Guerra Nórdica dos Sete Anos. O templo foi restaurado no século XVII por ordem de Magnus Gabriel De la Gardie, que criou um museu de sua família ali. A igreja voltou a ser restaurado com cuidado especial entre 1911 e 1923 e entre 1921 e 1929 foram realizadas escavações nas ruínas do convento, que foram retomadas nos anos sessenta. Em sua igreja estão sepultados vários personagens da história da Suécia - Birger Jarl e Magnus Gabriel De la Gardie. Galeria Referências
Mimers Hus

Mimers Hus är en byggnad i centrala Kungälv, huvudort i Kungälvs kommun. Huset är tillägnat kultur och lärande, med Mimers kulturhus och kommunens gymnasieskola Mimers Hus gymnasium. Mimers kulturhus inrymmer Kungälvs stadsbibliotek, teater, utställningshall, samlingssalar, kulturskola, unga-verksamheten KultLab, samt Mimers café. Byggnaden Byggnaden är ritad av Wingårdh arkitekter AB/ arkitekt Jonas Edblad och invigdes i september 2004. Husets idé är ljus, öppenhet och transparens, vilket bland annat kommer till uttryck i Kulturhusets helglasade fasad med horisontella lameller, och i takhöjd på 15 meter i kulturhusets huvudentré respektive 12 meter i biblioteket. Kulturhusets innerväggar är klädda med ljuslaserad björkpanel, vilket också bidrar till intrycket av rymd. År 2016 renoverades kulturhusets gatuplan, för att anpassa lokalerna till hur husets verksamheter utvecklats. Konstnärlig utsmyckning Statens konstråd valde ut tre konstnärer som utförde permanenta konstverk för byggnaden. Björn Bergsten. Skulpturen ”Fanfar” 2004, är en 19,2 meter hög skulptur i stål formad som en lur eller en änglatrumpet som smyckar utomhusmiljön vid huvudentrén till Mimers hus. Patrick Nilsson. Installationen ”Limbo” 2004, består av en mening som ristats in i elevmatsalens glasväggar och träpaneler - ”Vissa dagar känns det mesta ganska meningslöst. Ibland känns det precis tvärtom”. Ragna Róbertsdóttir. Installationen "Is-Land" 2004, smyckar väggen utanför teatern, i Mimers Kulturhus entréhall. Verket består av 180 kg krossat fönsterglas som kastats mot en yta på ca 60 kvm stor. 2015 fick Mimers Hus ytterligare ett konstverk i direkt anslutning till huvudentrén. Monica Funks verk i granit/konglomerat från 2009 heter "Slow Life". Tre stora granitbumlingar skulpterade som ansikten tycks växa upp ur marken vid entrén. Verket hade tidigare ingått i skulpturutställningen "Skulptur så ini Norden" . I samband med ombyggnaden 2016, uppförde Carolina Falkholt målningen/installationen ”Techne”. Målningen i muralformat visar händer som tecknar det gammalgrekiska ordet ”techne”. Målningen går ner över en trappa och teateringången, vilket också gör verket till en installation som besökarna interagerar med. Ordet ”techne” betyder konst, hantverk eller skicklighet, och ska knyta an till Mimers hus, som ett hus av skapande. Referenser
Billaberget

Billaberget ist ein Berg in der schwedischen Gemeinde Örnsköldsvik, im Västernorrlands län. Er liegt zirka fünfzehn Kilometer nordwestlich der Stadt Örnsköldsvik am Moälven, zwischen der Happstafjärden und der Själevadsfjärden. Unterhalb des Berges mündet der Billabäcken, ein kleiner Bach, in die Själevadsfjärden. Da der Billaberg ein sydväxtberg ist, wächst hier unter anderem die Vogesen-Rose. Außerdem gibt es hier eine der nördlichsten Haselnusspopulationen Schwedens, die seit dem siebzehnten Jahrhundert bekannt ist. Weblink Einzelnachweise
Billaberget

Billaberget är ett naturreservat vid Billsta i Själevads socken i Ångermanland, cirka 2 km väster om Själevadsfjärden. Reservatet är 50 hektar stort och inrättades 2006. Berget är ett så kallat sydväxtberg. En sydlig brant, kallad Svarthällen, skapar ett gynnsamt lokalklimat. På berget växer många arter som man annars finner längre söderut. Här finns till exempel ett av Sveriges nordligaste bestånd av hassel. På den östra flackare stigningen förekommer klapperstensfält och andra spår efter inlandsisen. Vid sydöstra bergsfoten finns också forntida gravplatser. Högsta punkten, 235 m ö.h., kallas Galtstången och var förr plats för en vårdkase. Referenser http://www.svenskgeografi.se/laen/vaesternorrland/70760-billaberget.html Länsstyrelsen Västernorrland. ”Billaberget – nordlig utpost för hassel”. Länsstyrelsen Västernorrland. https://www.lansstyrelsen.se/vasternorrland/besok-och-upptack/naturreservat/billaberget---nordlig-utpost-for-hassel.html. Läst 2 augusti 2015. Noter
Biologisches Museum

Das Biologische Museum (schwedisch Biologiska museet) liegt auf Djurgården in Stockholm und zeigt skandinavische Säugetiere und Vögel in ihrer natürlichen Umwelt. Alle Tiere sind ausgestopft. Das Biologische Museum befindet sich auf Djurgården direkt neben dem ehemaligen Haupteingang Hazelius Porten zum Freilichtmuseum Skansen. Es wurde 1893 vom Konservator Gustaf Kolthoff gegründet und ist vom Architekten Agi Lindegren im Stile einer Stabkirche entworfen worden. Das Museum zeigt in der oberen Etage eine Sammlung präparierter skandinavischer Säugetiere und Vögel in naturgetreuen Kulissen und Szenerien. Der um die gesamte Ausstellungshalle laufende zusammenhängende Rundhorizont, ein sogenanntes Diorama, stammt vom schwedischen Tiermaler Bruno Liljefors. Im Erdgeschoss sind eine Eisgrotte auf Spitzbergen und ein Tal im östlichen Grönland nachgebildet. Insgesamt werden 299 verschiedene Arten zur Schau gestellt, von denen noch viele im Originalzustand sind, d. h. noch nie restauriert wurden. Das Museum war auf der Stockholmer Ausstellung 1897 ein großer Publikumsmagnet und wurde nach der Ausstellung nicht abgerissen. Zum 100-jährigen Jubiläum 1993 wurde das Biologische Museum gründlich renoviert. Im August 2017 wurde das Museum auf unbestimmte Zeit wegen Renovierungsarbeiten geschlossen, da sich das Gebäude in einem schlechten Zustand befindet, die Besucherzahl gering ist und es keine Wartungsmöglichkeiten gibt. Ausstellung Weblinks Biologiska museet (schwedisch) Einzelnachweise
Biological museum (Stockholm)

Biologiska museet is a museum located in Djurgården in Stockholm. It exhibits a collection of stuffed European birds and mammals in dioramas. Some of the diorama backgrounds were created by artist Bruno Liljefors, known for his dramatic paintings of Scandinavian wildlife. The museum was built in 1893 after a design by architect Agi Lindegren who was inspired by medieval Norwegian stave churches. Gallery, building Gallery, interior See also Museums in Stockholm References External links Official homepage (Swedish and English)
Museo de Biología (Estocolmo)

El Museo de Biología de Estocolmo (en sueco: Biologiska museet) se encuentra ubicado en la isla de Djurgården. Exhibe una colección de aves y mamíferos disecados y presentados en dioramas. Algunos de los fondos de diorama fueron creados por el artista Bruno Liljefors, conocido por sus pinturas dramáticas de fauna y flora escandinava. El museo fue construido en 1893 según el diseño del arquitecto Agi Lindegren, quien se inspiró en los templos cristianos medievales noruegos, construidos en madera, conocidos como Stavkirke.​ Referencias Enlaces externos Página oficial (en sueco e inglés)
Filipstads kyrka

Filipstads kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Filipstads församling i Karlstads stift. Kyrkan ligger centralt i Filipstad vid sjön Daglösen. Kyrkobyggnaden Nuvarande stenkyrka i gustaviansk stil grundlades 1779 (entreprenadauktion hölls den 14 juni 1779 om arbetets påbörjande efteråt), fullbordades med mycket kostnad och invigdes söndagen 23 oktober 1785 av kungliga hovpredikanten och prosten över Nyeds kontrakt, doktor Herman Schröderheim. Den ersatte en tidigare träkyrka som ödelades vid stadsbranden 1775. Den har en korsformad planform med tresidigt kor i öster. I väster finns kyrktornet med vapenhus och huvudingång. Korsarmar sträcker sig ut åt norr och söder. Vid korets norra sida finns en utbyggd sakristia. En utbyggnad finns även vid korets södra sida. Kyrkan täcks av mansardtak. Kyrkorummets innertak har kryssvalv. 1894 försågs valv och väggar med dekorativa motiv. Inventarier Predikstol och altaruppsats är tillverkade 1789 av Jean Erik Rehn. Altartavlan är målad 1789 av Lars Bolander. Dopfunten skänktes till kyrkan 1932 av kyrkliga ungdomskretsen. Den är gjord av guldbrun marmor och har formgivits för att passa ett silverdopfat från 1732. Orgel 1644 byggdes en orgel i kyrkan genom borgmästaren Evert Strokirk. 1730 byggde Johan Niclas Cahman, Stockholm en orgel med 18 stämmor, fördelade på en manual och pedal. Orgeln målades och förgylldes 1755 och besiktades först 4 juli 1766 av domkyrkoorganisten Gabriel Gärtner i Karlstad och postmästaren och organist Hans Walentin Leiditz i Filipstad. Den förstördes 7 maj 1775 i kyrkans brand. 1796 byggde Mattias Swahlberg, Filipstad en orgel. I början av 1869 var en reparation och ombyggnad av orgelverket gjord av Erik Adolf Setterquist, Örebro. Det bjöd på många svårigheter och dels var verket för högt stämt så de öppna labialpiporna fick justeras en hel tonhöjd. Nya stämmor tillverkades också som Gamba 8', från c, Flûte Harmonique 8', från c, Salicional 8', från c, Principal 16', från fiss, Flûte Octaviante 4' och Violone 16'. Principalbasen fick tillsatt ett andrag och regering. Intoneringen av de nya och gamla stämmorna blev jämn och fin med rätt temperering. Manual- och öververkslådorna fick nya insatta ventiler. Många delar blev nytillverkade eller förändrade enligt kontraktet. Orgeln blev besiktigad 6 februari 1869 av musikdirektör Carl Johan Lewerth, organist i Örebro, som godkände med beröm. 1939 byggdes orgeln om till 33 stämmor, tre manualer och pedal av A. Magnusson orgelbyggeri i Göteborg. 1981 byggdes en ny orgel bakom den gamla fasaden av Grönlunds Orgelbyggeri i Gammelstad som då fick 49 stämmor på tre manualer och pedal. 2015 renoverades den av Karl Nelson Orgelbyggeri i Lidköping och försågs med ett digitalt kombinationsystem samt omintonation av ett större antal stämmor. Referenser Tryckta källor Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. sid. 570. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 Webbkällor Kyrkor i Karlstads stift Del I, Utgiven av Värmlands Museum och Karlstads stift, 2008, ISBN 91-85224-71-5 Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Filipstads kyrka.
Nou Estadi de Malmö

El Nou Estadi de Malmö o simplement Stadion, conegut com a Eleda Stadion i anteriorment Swedbank Stadion per patrocini, és un estadi de futbol ubicat a la ciutat de Malmö, Suècia. En competicions de la UEFA, l'estadi també ha estat conegut amb el nom de Malmö New Stadium. L'estadi va rebre el nom del grup bancari suec Swedbank, que va ser propietari dels seus drets del nom entre 2007 i 2017. A més de ser la seu del Malmö FF, l'Stadion també ha organitzat partits internacionals d'alt nivell i de categoria juvenil. L'estadi és el tercer més gran utilitzat per un club de futbol suec, darrere del Friends Arena de l'AIK i el Tele2 Arena del Djurgårdens IF i l'Hammarby IF, ambdós ubicats a Estocolm. En partits de lliga, l'estadi té una capacitat de 22.500 espectardors, dels quals 18.000 estan asseguts i 4.500 estan en peu. En partits europeus, els 4.500 llocs en peu es converteixen en 3.000 llocs, passant als 21.000 espectadors asseguts. L'Stadion es va inaugurar l'abril de 2009 i va substituir el Malmö Stadion, on el Malmö FF hi tenia la seu des de 1958. El nou recinte va tenir un pressupost inicial de 398 milions de corones, però en última instància va costar 695 milions de corones (79,7M €). És un estadi classificat amb 4 estrelles de la UEFA i, per tant, pot acollir tots els partits de competició de clubs de la UEFA, excepte finals. L'assistència del rècord de l'estadi va ser de 24.148, en un partit de l'Allsvenskan entre el Malmö FF i el Mjällby AIF el 7 de novembre de 2010, on el Malmö FF va guanyar per 2-0 i aquella temporada va acabar aconseguint el campionat. Referències Enllaços externs Lloc web oficial Swedbank Stadion al web oficial del Malmö FF