NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Muzej Vasa

Muzej Vasa (švedski: Vasamuseet) je pomorski muzej u Stockholmu na otoku Djurgårdenu, Švedska. Unutar muzeja nalazi se gotovo u cijelosti očuvan brod "Vasa" iz 17. stoljeća. Jedini je takvi sačuvani brod na svijetu iz toga vremena. Potonuo je na svom prvom putovanju 1628. godine. Muzej je otvoren 1990. godine i najposjećeniji je muzej u Skandinaviji. Zajedno s nekoliko drugih muzeja dio je Švedskoga nacionalnoga pomorskog muzeja. Od 1961. do 1988., brod "Vasa" bio je čuvan polietilen glikolom. Posjetitelji su tada mogli vidjeti brod na udaljenosti od 5 metara. Godine 1981., švedska vlada odlučila je izgraditi trajni muzej, gdje će brod biti izložen. Na natječaju za muzej pobijedili su arhitekti Marianne Dahlback i Göran Månsson. Izgradnja nove zgrade započela je ceremonijom otvaranja, u organizaciji princa Bertila 2. studenog 1987. Brod se preselio u novu zgradu u prosincu 1988. Muzej je svečano otvoren 15. srpanj 1990. godine. Brod je vidjelo više od 29 milijuna posjetitelja od 1961. godine. Galerija Izvori
Museo Vasa

Il Museo Vasa a Stoccolma, Svezia, si trova sull'isola di Djurgården ed espone una nave del XVII secolo rimasta intatta, la Regalskeppet Vasa (anche solo Vasa), un galeone svedese ornato in modo elaborato che affondò durante il suo viaggio inaugurale nell'agosto del 1628. La nave Il vascello era una delle navi più grandi del suo tempo, lunga 62,00 metri e con una stazza di 1.200 tonnellate; aveva tre alberi, era in grado di portare dieci vele ed era dotato di 64 cannoni. Sarebbe stato probabilmente utilizzato contro la Confederazione polacco-lituana, che in quell'epoca era la nemica principale della Svezia. Poco prima del varo, in verità, il capitano nutrí qualche dubbio sulla capacità della nave di gestire il rollio laterale. Per questo motivo ordinò a 30 uomini di percorrere di corsa e ripetutamente il ponte del vascello da un lato all'altro. Nonostante questa prova avesse dimostrato l'instabilità della nave, per ordine del re che aveva investito parecchie risorse nella sua costruzione, fu costretto a salpare ugualmente. Dopo nemmeno 1000 m di navigazione la nave fu investita da un'onda laterale che la fece rovesciare su di un fianco procurandone l'affondamento. Il restauro Dopo che la Vasa, recuperata dal bacino dove era affondata, fu rimorchiata nei cantieri navali di Stoccolma nell'aprile del 1961, venne costruita un'apposita struttura galleggiante, utilizzata per il trattamento di conservazione ma anche equipaggiata con due livelli di osservazione per i visitatori lungo le fiancate. Insieme alla nave sono stati recuperati migliaia di oggetti, tra cui le ossa di numerosi uomini della ciurma, i loro oggetti personali e l'equipaggiamento di bordo. Particolarmente significativo è stato il recupero delle sei vele non spiegate al momento del varo, che nel loro stato di conservazione sono uniche al mondo. Il museo Nel 1981 il governo svedese ha deciso la costruzione di un museo permanente. Alla gara hanno partecipato 384 architetti e la commissione incaricata ha scelto il progetto di Göran Månsson e Marianne Dahlbäck. Il Museo Vasa fu inaugurato nel giugno del 1990 e, secondo quanto dichiarato nel sito web ufficiale, è il museo più visitato della Scandinavia. Ormeggiata a fianco del museo è presente la nave rompighiaccio Sankt Erik. Galleria d'immagini Note Bibliografia Vivilmondo - Europa del Nord, Milano, 1992, ISBN 88-17-10217-2. Tiina Arrankoski, Scandinavia, Milano, 1990, ISBN non esistente. Scandinavia, Novara, De Agostini-Baedeker, 1999, ISBN 88-415-0191-X. Voci correlate Svenska marinen Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo Vasa Collegamenti esterni (SV) Sito ufficiale, su vasamuseet.se. Vasamuseet (canale), su YouTube. (EN) Vasa Museum, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. Museo Vasa, su archINFORM. (EN) Museo Vasa, su Structurae.
Vasamuseum

Het Vasamuseum (Zweeds: Vasamuseet) is een maritiem museum in Stockholm. Het bevindt zich op het eiland Djurgården en het herbergt het enige volledig intact gebleven zeventiende-eeuwse schip, de Vasa. Het Vasamuseum opende zijn poorten in 1990 en is het drukstbezochte museum in Scandinavië. Geschiedenis Kort na de berging van de Vasa werd het schip naar het droogdok Gustaaf V van de marinewerf in Stockholm gesleept, waar het in april 1961 op een speciaal ervoor gebouwd ponton in een aluminiumconstructie werd geplaatst, dat dienstdeed als tijdelijke behuizing. Deze behuizing met de naam Wasawarvet diende voor de conservering van het schip en deed tevens dienst als tijdelijk museum. Bezoekers konden de conservering volgen vanaf twee galerijen rond de wand waarachter zich het schip bevond. In 1978 was de conservering van het schip voltooid. In 1981 besloot de Zweedse overheid een permanent Vasamuseum te bouwen. 384 architecten zonden hun ontwerp in. Uit alle ontwerpen werd dat van de Zweedse architecten Göran Månsson en Marianne Dahlbäck gekozen. Uiterlijk lijkt het door de op het museum aangebrachte masten alsof het schip boven het gebouw uitsteekt. Op 2 november 1987 werd na een officiële inhuldigingsceremonie door prins Bertil aan de bouw van het museum begonnen. Tijdens de zomer van 1989 werden voor het eerst bezoekers toegelaten en 228.000 mensen bezochten het half voltooide museum. Het Vasamuseum werd officieel geopend op 15 juni 1990. Externe link (mul) Officiële website
Museu Vasa

O Museu Vasa (em sueco: Vasamuseet; PRONÚNCIA) é um museu histórico temático localizado em Estocolmo, na Suécia, em cujo local está exibido o navio Vasa. O Vasa foi um navio de guerra sueco, construído na década de 1620, afundado quando deixava o porto em sua primeira viagem em 1628, o que causou uma comoção nacional à época. Depois de 333 anos debaixo de água, foi recuperado e tornado acessível ao público neste museu. Atualmente é o museu mais visitado dos países escandinavos - 1 532 779 visitantes (2019). O Vasa Construído por determinação do Rei Gustavo Adolfo II da Suécia, com o desafio de se constituir no mais potente navio de guerra de seu tempo, os seus três mastros principais elevavam-se a mais de 50 metros de altura, suportando uma dezena de velas. Estava equipado com 64 peças de artilharia de diversos calibres, magnificamente decorado com 700 esculturas entalhadas em madeira. A sua tripulação era de 400 homens. No dia 10 de agosto de 1628, poucos minutos após ter soltado ferros para a sua viagem inaugural, e após ter percorrido 1 300 metros, o navio foi acossado por uma forte rajada de vento que o fez inclinar para esquerda, deixando entrar água pelas portas de arma inferiores, causando o seu naufrágio ainda no porto, um acidente que envergonhou o país. O achado arqueológico submarino Na década de 1950 o navio foi encontrado imerso no lodo do fundo do porto, que teve a virtude de conservar relativamente intacta a estrutura da embarcação dada a baixa salinidade das águas de Estocolmo. Em 1961 o navio foi trazido de novo à superfície. Iniciou-se assim um dos mais importantes trabalhos de resgate e restauro do nosso tempo, apresentado ao público em um museu histórico temático, onde os visitantes podem observar os diversos aspectos construtivos e de resgate, limpeza, preservação e restauro da embarcação, assim como aspectos da vida cotidiana da Suécia no início do século XVII. Referências Ligações externas Vasa Museet: Site Oficial do Museu Detalhes sobre o Navio em português
Музей корабля «Ваза»

Музей Ваза (швед. Vasamuseet) — шведский морской музей, расположенный в Стокгольме на острове Юргорден. В музее представлен почти полностью сохранившийся 64-пушечный корабль XVII века «Ваза», который затонул 10 августа 1628 года во время своего первого выхода в море в гавани Стокгольма. Причиной стала неудачная конструкция корабля, из-за которой сильные порывы ветра накренили корабль так, что через открытые пушечные порты вода стала быстро наполнять корпус. Корабль пролежал на дне гавани три столетия и был вновь обнаружен исследователем Андерсом Франсе́ном и водолазом Пером Эдвином Фелтингом в 1956 году. Подъём парусника весом около 700 тонн был осуществлён в 1957–1961 гг. Музей Ваза был открыт в 1990 году и, согласно информации на официальном сайте, является самым посещаемым музеем Скандинавии. Вместе с другими музеями, например, Стокгольмским морским, относится к группе шведских национальных морских музеев. Примечания Ссылки www.vasamuseet.se — официальный веб-сайт музея Малов, Владимир. Тайны погибших кораблей — М.: «Оникс», 2005, ISBN 5-488-00079-8 Скрягин, Лев Николаевич. Тайны морских катастроф — 2-е изд. — М.: Транспорт, 1986. — 366 с., ил. Стр. 148—150.
Muzej Vasa

Muzej Vasa (švedski: Vasamuseet) je pomorski muzej u Stokholmu na ostrvu Jurgorden. Unutar muzeja nalazi se gotovo u celini očuvan brod "Vasa" iz 17. veka. Jedini je takav sačuvani brod na svetu iz toga vremena. Potonuo je na svom prvom putovanju 1628. godine. Muzej je otvoren 1990. godine i najposećeniji je muzej u Skandinaviji. Zajedno s nekoliko drugih muzeja deo je Švedskog nacionalnog pomorskog muzeja. Od 1961. do 1988, brod "Vasa" bio je čuvan polietilen glikolom. Posetioci su tada mogli videti brod na udaljenosti od 5 metara. Godine 1981, švedska vlada odlučila je izgraditi trajni muzej, gde će brod biti izložen. Na takmičenju za muzej pobedili su arhitekti Mariana Dahlbak i Goran Manson. Izgradnja nove zgrade započela je ceremonijom otvaranja, u organizaciji princa Bertila 2. novembra 1987. Brod se preselio u novu zgradu u decembru 1988. Muzej je svečano otvoren 15. jul 1990. godine. Brod je videlo više od 29 miliona posetioca od 1961. godine. Reference
Sjölidens naturreservat

Sjölidens naturreservat är ett naturreservat i Lycksele kommun i Västerbottens län. Området är naturskyddat sedan 2019 och är 106 hektar stort. Reservatet ligger vid östra stranden av Gäddträsket norr om Gäddträsk och består av gammal grandominerad skog. Referenser Sjölidens naturreservat Länsstyrelsen i Västerbottens län Noter
Storbackens naturreservat

Storbackens naturreservat är ett naturreservat i Lycksele kommun i Västerbottens län. Området är naturskyddat sedan 2019 och är 25 hektar stort. Reservatet ligger nordväst om Storbacksjön och består av granskog med inslag av tall och lövträd. Referenser Storbackens naturreservat Länsstyrelsen i Västerbottens län Noter
Sågbäckslidens naturreservat

Sågbäckslidens naturreservat är ett naturreservat i Nordmalings kommun i Västerbottens län. Området är naturskyddat sedan 2018 och är 250 hektar stort. Reservatet omfattar raviner och sluttningar kring Sågbäcken och en del av Lögdeälven. Reservatets består av strandlövskogar och äldre grannaturskogar. Referenser Sågbäckslidens naturreservat Länsstyrelsen i Västerbottens län Noter
Örsbäcks naturreservat

Örsbäcks naturreservat är ett naturreservat i Nordmalings kommun i Västerbottens län. Området är naturskyddat sedan 2019 och är 24 hektar stort. Reservatet ligger nordost om Öreälven och består av gammal tallskog på sandhed. Referenser Örsbäcks naturreservat Länsstyrelsen i Västerbottens län Noter
Dainans naturreservat

Dainans naturreservat är ett naturreservat i Vilhelmina kommun i Västerbottens län. Området är naturskyddat sedan 2018 och är 2 291 hektar stort. Reservatet omfattar myrområde mellan Stor-Dainan och består av våtmarker och grannaturskog. Referenser Dainans naturreservat Länsstyrelsen i Västerbottens län Noter
Baksjöbäckens naturreservat

Baksjöbäckens naturreservat är ett naturreservat i Åsele kommun i Västerbottens län. Området är naturskyddat sedan 2019 och är 212 hektar stort. Reservatet omfattar tre delsträckor av Baksjöbäcken och sjöarna den passerar: Lill-Baksjön, Stor-Baksjön samt mynningen i Stensjön. Reservatet består av bäcken, där det finns flodpärlmusslor, barrskog med inslag av lövträd samt sumpskog. Referenser Baksjöbäckens naturreservat Länsstyrelsen i Västerbottens län Noter
Laraborgs naturreservat

Laraborgs naturreservat är ett naturreservat i Åsele kommun i Västerbottens län. Området är naturskyddat sedan 2019 och är 145 hektar stort. Reservatet ligger på Storbergkullen sydväst om Sängsjön och består av gammal granskog. Referenser Laraborgs naturreservat Länsstyrelsen i Västerbottens län Noter
Mjältön

Mjältön es el nombre que recibe una isla​ en el centro de la Costa Alta del país europeo de Suecia.​ Mjältön es la isla más elevada en Suecia, con una altura de 236 metros sobre el nivel del mar. Los lugares más próximos a Mjaeltoen son Norr-Aspviken (2 km al este), Baggviken (2 km al sureste), Onnskaret (2 km al este), Bagdsand (2 km al sur), y Karingskaret (3 km al este). Está separada de la parte continental en un punto cercano a Mjältösundet. Véase también Geografía de Suecia Geografía de Europa Referencias Lundqvist, Jan (1948-); Mjältön: en växtekologisk undersökning med tonvikt på vegetationsbeskrivning och vegetationskartering, Härnösand: Länsstyrelsen, 1971 Nordström, Alvar (1901-), red; Ullångers kommun: Ullånger och Vibyggerå socknar, Härnösand, 1971, 567 sidor
Mjältön

Mjältön est une île suédoise. Géographie Située au centre de la Haute Côte, elle fait partie de la municipalité de Vibyggerå socken. Il s'agit de l'île la plus élevée de Suède avec une altitude de 236 m. Bibliographie Jan Lundqvist, Mjältön : en växtekologisk undersökning med tonvikt på vegetationsbeskrivning och vegetationskartering, Härnösand, Länsstyrelsen, 1971 Voir aussi Articles connexes Liste des îles de Suède Lien externe Vue satellite Portail de la Suède Portail des îles Portail de la mer Baltique
Mjältön

Mjältön é uma pequena ilha do Mar Báltico, situada ao largo da Costa Alta, na província histórica da Ångermanland. Pertence ao município de Kramfors, do condado de Västernorrland. Tem uma área de 1,48 km 2 e uma altitude máxima de 236 m, o que a torna a ilha mais alta da Suécia. Comunicações O acesso a Mjältön é possível por barco ou por caiaque. Em julho há uma ligação regular por barco a partir de Skuleberget na terra firme, aos sábados e domingos. Referências
Mjältön

Mjältön ligger i Vibyggerå socken vid Höga kusten i Kramfors kommun och skiljs från fastlandet av Mjältösundet. På ön finns Bastutoberget, vars topp når 236 meter över havet, vilket gör Mjältön till Sveriges högsta ö. På ön ligger, innanför Baggviken i öster, den lilla Baggtjärnen (11 m ö.h.). I öns nordspets ligger Öberget, och mellan Norr-Aspviken och Sör-Aspviken sticker halvön Aspholmen ut mot nordost. På öns östsida ligger Sköloberget norr om Baggviken. Söder om viken ligger Baggberget. Markusberget utgör öns södra del, varifrån en liten halvö, Valmen, löper ut i Mjältösundets södra del. Ungefär mitt på ön, på Bastutobergets sydöstra sluttning, ligger en grotta. Från Baggviken, Sör-Aspviken och Sundsbodarna går markerade stigar upp till toppen. Av tradition ska de som bestiger ön plocka med en sten från strandkanten och bära med sig upp till stenhögen på toppen av berget. På så sätt blir ön ytterligare lite högre. Litteratur Lundqvist, Jan (1948-) ; Mjältön : en växtekologisk undersökning med tonvikt på vegetationsbeskrivning och vegetationskartering, Härnösand : Länsstyrelsen, 1971 Nordström, Alvar (1901-) ,red; Ullångers kommun : Ullånger och Vibyggerå socknar, Härnösand, 1971, 567 sidor Referenser Mjältön Länsstyrelsen Västernorrland
Kåtamyrans naturreservat

Kåtamyrans naturreservat är ett naturreservat i Arvidsjaurs kommun i Norrbottens län. Området är naturskyddat sedan 2019 och är 1,3 kvadratkilometer stort. Reservatet ligger nordost om Sandforsdammen och består av vårmarker och gammal gran- och tallskog. Källor Kåtamyrans naturreservat Länsstyrelsen i Norrbottens län
Åsarna naturreservat

Åsarna naturreservat är ett naturreservat i Bodens kommun i Norrbottens län. Området är naturskyddat sedan 2019 och är 4,2 kvadratkilometer stort. Reservatet ligger utmed två vattendrag norr om Råneälven. Reservatet består av gammal sandtallskog och sumpskog. Källor Åsarna naturreservat Länsstyrelsen i Norrbottens län
Lill-Furuön (réserve naturelle)

La réserve naturelle de Lill-Furuön (en suédois : Lill-Furuöns naturreservat) est une réserve naturelle autour de l'île de Lill-Furuön dans l’Archipel de Luleå dans le comté de Norrbotten en Suède. Présentation La réserve naturelle est protégée depuis 2019, elle est située à 25 kilomètres au Nord-Ouest du centre-ville de Luleå. La réserve a une superficie de 1,5 kilomètres carrés dont 34 hectares de terres forestières, environ 109 hectares d'eau et 7 hectares d'affleurements.. La réserve comprend la petite ile de Lill-Furuön qui culmine à environ 15 mètres. Un affleurement abrupt forme sa partie méridionale d'où l’on peut voir Fjuksön et Stor-Furuön. Des affleurements légèrement arrondis s'élèvent également au nord avec une vue sur Degerö Börstskär et Båtön. La réserve a une plage de sable le long de la baie du côté ouest. Le substrat rocheux est constitué de granite et le type de sol est dominé par la moraine avec des éléments de sédiments gonflés sous forme de champs de gravier et de dunes de sable au nord et au nord-ouest. Des plages bordent la partie orientale de l'île. La réserve comprend la zone aquatique environnante, y compris quelques petits hauts-fonds à l'est de Lill-Furuön. La zone est située dans un environnement changeant où l'élévation des terres ainsi que l'action des glaces et des vagues ont une grande importance pour les environnements terrestres et aquatiques. Les écosystèmes sont fortement interconnectés et les zones peu profondes vont, en raison du soulèvement des terres, sortir de la mer et former de nouvelles terres. Les fondations en blocs, actuellement petites, dans le coin nord-est de la zone, pourraient éventuellement se développer et devenir de bons habitats pour les oiseaux. Un environnement peu profond intéressant se trouve à côté du côté est de Lill-Furuön. Entre le récif et l'île se forme un environnement long et étroit, semblable à un lagon, qui est dans une certaine mesure protégé de l'exposition aux vagues, ce qui est inhabituel pour l'environnement autrement exposé de la zone. Flore Bien que la plupart des arbres n'aient qu'une centaine d'années et soient donc assez jeunes d'un point de vue biologique, la forêt a déjà développé de belles qualités forestières naturelles. Les parties dominées par les pins sont plus clairsemées et contiennent plus de bois mort, Dans les parties pierreuses, on trouve également des éléments de pins plus âgés et noueux qui ont survécu au dernier incendie. Certains d’entre eux sont porteurs de la tramète du pin, un champignon du bois qui vit sur des arbres âgés d’environ 200 ans ou plus. Au nord-ouest se trouve une lande de pins en pente sur un sol sablonneux. Le Ramalina roesleri pousse sur le tremble dans la partie la plus méridionale de l'île. En Suède, l'espèce n'a été trouvée que dans quelques endroits le long de la côte du Norrbotten et du Västerbotten. Bibliographie (sv) Anders Källgård, Sveriges öar, Carlsson, 2013, 687 p. (ISBN 9789173315739) Références Liens externes Ressource relative à la géographie : World Database on Protected Areas Portail de la Suède Portail de la conservation de la nature Portail du patrimoine mondial
Lill-Furuöns naturreservat

Lill-Furuöns naturreservat är ett naturreservat i Luleå kommun i Norrbottens län. Området är naturskyddat sedan 2019 och är 1,5 kvadratkilometer stort. Reservatet omfattar ön Lill-Furuön i Lule skärgård. Ön är bevuxen med naturskog av främst tall men även gran och lövträd. Källor Lill-Furuöns naturreservat Länsstyrelsen i Norrbottens län
Norra Kölens naturreservat

Norra Kölens naturreservat är ett naturreservat i Luleå kommun i Norrbottens län. Området är naturskyddat sedan 2019 och är 0,2 kvadratkilometer stort. Reservatet ligger nordväst om Vitå söder om Umpomyrans naturreservat och består av gammal granskog. Källor Norra Kölens naturreservat Länsstyrelsen i Norrbottens län
Umpomyrans naturreservat

Umpomyrans naturreservat är ett naturreservat i Luleå kommun i Norrbottens län. Området är naturskyddat sedan 2019 och är 1,2 kvadratkilometer stort. Reservatet ligger nordväst om Vitå norr om Norra Kölens naturreservat och består av våtmarker och gammal granskog med inslag av asp, björk och sälg. Källor Umpomyrans naturreservat Länsstyrelsen i Norrbottens län
Täljstensskogen

Täljstensskogen är ett naturreservat i Pajala kommun i Norrbottens län. Området är naturskyddat sedan 2019 och är 0,2 kvadratkilometer stort. Reservatet omfattar stränderna av en sträcka av Tärendöälven och består av kalkbarrskog av främst gran. Källor naturreservatet Täljstensskogen Länsstyrelsen i Norrbottens län Noter
Ридархолмен

Ридархолмен (на шведски: Riddarholmen) е остров в Стария град на Стокхолм. Разположен е в залива Ридарферден (Riddarfjärden), заемащ най-източната част на езерото Меларен. Островът е известен с лутеранската (католическа до 1527 г.) Ридархолменска църква (Riddarholmskyrkan), която е сред най-старите монументални сгради в града. В нея са погребани почти всички крале на Швеция и членове на кралското семейство от ХVІІ до началото на ХХ век. Източници
Riddarholmen

Riddarholmen, literalment l''illot dels cavallers', és una petita illa del centre d'Estocolm, a Suècia. Forma part del Gamla Stan, la vella ciutat d'Estocolm, i alberga nombrosos hotels de luxe del segle xvii. La principal atracció de l'illa és la seva església, Riddarholmskyrkan, que va ser el lloc oficial de soterrament dels reis suecs des del segle xvi. La costa occidental de l'illa oferix una vista excepcional sobre la badia de Riddarfjärden, així com sobre l'Ajuntament d'Estocolm. Una estàtua de Birger Jarl, considerat el fundador de la ciutat, es troba sobre una columna al nord de Riddarholmskyrkan.
Riddarholmen

Riddarholmen er en 6 hektar stor holm (ø) i Mälaren, samt en bydel i det centrale Stockholm, Sveriges hovedstad, hørende under bydelsområdet Södermalm. Holmen er arealmæssigt en af de mindste bydele i Stockholm by, og den mindste efter befolkningstal. Ifølge folkeregisteret flyttede den sidste genværende privatperson derfra i 2010. I Erikskrøniken fra cirka 1325 nævnes øen Kidaskär/Kidhaskär, hvor forstavelsen Kidh- er det gammelsvenske ord for "killing" (dvs. "gedekid" på dansk), og af den grund formodes der at have været geder på græs på holmen. I 1270 donerede Magnus Ladulås penge til et franciskaner- eller gråbrødrekloster, og derfor forsvandt navnet Kidhaskär til fordel for Gråbrödraholm, Gråmunkeholm eller Munckholmen. Dele af klosteret er bevaret under Riddarholmskyrkan. I 1638 omtales "Riddarholmen, tidligere kaldet Gråmunkeholmen". Der gik dog lang tid, før navnet slog helt igennem. Kong Karl 11. foretrak navnet Riddarholmen, men hans datter Ulrika Eleonora holdt i sine optegnelser fast ved Gråmunkeholm. Man har ingen entydig forklaring på, hvorfor navnet blev ændret i 1630'erne. Navnet Kidskär anvendes fortsat, da kvarteret ved den sydlige Riddarholmskaj er opkaldt efter holmens oprindelige navn. På Riddarholmen ligger foruden Riddarholmskyrkan: Svea hovrätt som har til huse i de tre gamle private slotte: Wrangelska palads Hessensteinska palads Schering Rosenhanes palads Högsta förvaltningsdomstolen (tidl. Regeringsrätten) som holder til i Stenbockska palads Birger Jarls tårn Gamla riksdagshuset Gamla riksarkivet Forfatteren August Strindberg blev i 1849 født i det daværende Sundhetscollegiets hus på Riddarholmen. Noter Eksterne henvisninger
Riddarholmen

Riddarholmen, literalmente "el islote de los caballeros", es una pequeña isla del centro de Estocolmo, en Suecia. Forma parte de Gamla Stan, la vieja ciudad de Estocolmo, y alberga numerosos palacios del siglo XVII. La principal atracción de la isla es su iglesia, Riddarholmskyrkan, que fue el lugar oficial de entierro de los reyes suecos desde el siglo XVI. La costa occidental de la isla ofrece una vista excepcional sobre la bahía de Riddarfjärden, así como sobre el Ayuntamiento de Estocolmo. Una estatua de Birger Jarl, considerado como el fundador de la ciudad, se encuentra sobre una columna al norte de Riddarholmskyrkan.​ Historia El nombre más antiguo que se conoce de la isla es Kidaskär ("Islote rocoso de las cabras"). En el siglo XII se construyó allí un monasterio franciscano y el nombre de la isla se cambió a Gråmunkeholmen ("El islote de los monjes grises"). Durante la Reforma, la isla se transformó, el monasterio se cerró y se convirtió en una iglesia, y, en 1638, la isla tomó su nombre actual. Referencias