NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Slottsfogdebostaden

Slottsfogdebostaden kallas en kulturhistoriskt värdefull byggnad vid Slottsallén 10A och B på Ulriksdals slottsområde i Solna kommun. Huset ligger på slottsfastigheten Ulriksdal 2:3 som är ett statligt byggnadsminne sedan år 1935. Historik Den före detta bostaden för slottsfogden på Ulriksdal ligger på en mindre kulle med utsikt över Slottsallén och infarten till slottet. Huset uppfördes på 1700-talet, men åtminstone delar kan härröra från 1670 då det redovisas på olika kartor. Sitt nuvarande utseende fick huset på 1860-talet under Karl XV:s tid på Ulriksdal. Byggnaden är ett panelat timmerhus om 1½ våningar med inredd vind under ett tegeltäckt sadeltak. Mot norr märks två identiska glasverandor med lövsågerier, den östra är av senare datum. På slänten framför huset anläggs varje år en plantering med gula blommor visande ett stort krönt U som står för Karl XI:s son Prins Ulrik vilken avled i späd ålder 1685 och namngav Ulriksdal. Tidigare hade slottet hetat Jakobsdal efter sin byggherre Jakob De la Gardie. Slottsfogdebostaden fungerar idag som privatbostad åt två familjer. Någon slottsfogde bor inte längre på denna adress. Närmaste granne i öster är Kavaljersbyggnaden. Noter Källor Byggnaderna i Nationalstadsparken, Solnadelen, sid. 31 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Slottsfogdebostaden.
Kavaljersbyggnaden

Kavaljersbyggnaden är en kulturhistoriskt värdefull byggnad vid Slottsallén 12 på Ulriksdals slottsområde i Solna kommun. Huset ligger på slottsfastigheten Ulriksdal 2:3 som är ett statligt byggnadsminne sedan år 1935. Historik Kavaljersbyggnaden ligger tillsammans med Slottsfogdebostaden på en mindre kulle med utsikt över Slottsallén, Ulriksdals slottskapell och infarten till slottet. Byggnaden stod troligen ursprungligen vid Solna kyrka där den uppfördes 1724 som skola, bekostad av Ulrika Eleonora d.y.. År 1730 flyttades byggnaden till sin nuvarande plats. Här kallades den Kapellbyggnaden efter sitt läge intill ett numera försvunnet slottskapell. Enligt en annan uppgift kan huset ha legat här ända sedan 1600-talet. Fram till 1834 fungerade byggnaden som skolhus och inhyste då Solna sockens enda skola. I huset bodde även slottsbetjäningen. På 1860-talet hyrdes byggnaden av kung Karl XV:s nära vän, hovkamrerare Daniel Hwasser. Han gav huset sitt nuvarande namn Kavaljersbyggnad och under hans tid fick huset en påkostad panelbeklädning med lisener och lövsågade fönsteromfattningar samt förstukvisten som smyckas av två delfiner. Byggnaden uthyrs av Statens fastighetsverk som privatvilla. Bilder Noter Källor Byggnaderna i Nationalstadsparken, Solnadelen, sid. 29 Brf Majgläntan: Ulriksdals Slottspark Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kavaljersbyggnaden.
Vaktmästarbostället

Slottsvaktmästarbostället eller Kungliga Tvätthuset som det ursprungligen hette är nu omdöpt till Strandstugan. Det är en kulturhistoriskt värdefull byggnad vid Ulriksdals Strandväg 2 på Ulriksdals slottsområde i Solna kommun. Huset ligger på slottsfastigheten Ulriksdal 2:3 som är ett statligt byggnadsminne sedan år 1935. Historik Slottsvaktmästarbostället är det södra av de tre strandhusen som ligger intill Edsviken, norr om slottet. Ursprungligen fanns här flera förrådsbodar och personalbostäder, bland dem Åldfruhuset, Slottsvaktmästarbostaden, Snickarbostaden och Trädgårdsdirektörsbostaden, ingen av nu kvarvarande byggnader är ursprungliga från 1600-talet. Största byggnaden var Ulriksdals gamla slottskök. De flesta husen revs på 1860-talet när kung Karl XV lät modernisera slottet och dess byggnader. Idag finns bara två kvar: Vaktmästarbostället och Byggmästarbostället, av en byggnad (troligen Trädgårdsdirektörsbostaden) återstår husgrunden. Det tredje strandhuset är Ulriksdals maskinhus, byggt 1860. Vaktmästarbostället / Strandstugan uppfördes troligen omkring 1730 och låg då något närmare vattnet, eftersom Edsvikens strandlinje har förändrats genom landhöjningen. Då var Strandstugan "Kongl. Tvätt Huset". På 1770-talet inreddes också en bostad åt slottsvaktmästaren (därav namnet). Av Axel Fredrik Cederholms illustration från 1821 framgår att huset då hade ett högt valmat sadeltak. Sitt nuvarande utseende med dekorativ fasadpanel och enkelt sadeltak fick stugan på 1860-talet. Mot sjösidan finns en glasveranda av nyare datum. Byggnaden renoverades 1996 efter ritningar av arkitekt Peter von Knorring och uthyrs av Statens fastighetsverk som privatvilla. Noter Källor Byggnaderna i Nationalstadsparken, Solnadelen, sid. 31 Informationstavla vid före detta slottsköket, uppsatt av Statens fastighetsverk. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Vaktmästarbostället.﻿
Kaptensgropen

Kaptensgropen, eller Gropen, är en instörtningsdolin efter underjordisk järnmalmsbrytning, delvis efter uppblockning av berg, vilken sedan 1971 delar Malmberget i en västlig och en östlig del. Kaptensgropen uppkom genom att LKAB sprängde bort en del av den ovanliggande marken i samband med övergång från dagbrytning till underjordsbrytning av Kaptensmalmkroppen. Tanken var då att fylla igen gropen med sovringsgråberg och beskoga marken, ett arbete som påbörjades men senare avbrutits pga sättningar och rasrisk. Gropen var 2016 omkring en kilometer lång och som djupast 200 meter.. Fabianmalmkroppen, nära Kaptensmalmen, bröts ursprungligen från 1971 med slitsblockning och skivpallbrytning under jord under 1970- och 1980-talen. Detta ledde till att ett öppet rum bildades med 164 meters längd, 30–40 meters bredd och 120 meter i höjd. Takskivan mot markytan var omkring 250 meter tjock. Malmen har därefter från 1978 brutits med skivrasbrytning under det öppna rummet, vilket ackompanjerats av en successiv uppblockning och minskning av takskivans tjocklek. Rasutvecklingen i takskivan ovan Fabianmalmen har med varierande frekvens och med olika tekniker följts sedan 1987. Den 20 mars 2012 uppkom Fabiangropen med 150 meters i diameter Senare samma dag rasade det nya slukhålet samman med Kaptensgropen, när pelarväggen mellan de båda närliggande gruvorna gav vika.. Detta var ett sedan många år förutsett händelseförlopp, såsom en given följd av den använda brytningstekniken. Nya slukhål i dess omedelbara närhet fortsätter att uppkomma. Framtida malmbrytning kommer ytterligare att utsträcka gropen söderut i Elevhemsområdet, där bostadsfastigheterna redan rivits. Kaptensgropen delar samhället i nord-sydlig riktning. Tidigare, pågående och planerad framtid brytning av de två malmådrorna – och av andra i Malmbergets underjordsgruva – under platser där människor brukade vistas, har lett till en förflyttning av huvuddelen av tätorten Malmberget. Denna flytt är i innevarande fas planerad att genomföras till 2025. Återuppbyggnad av bostäder och andra funktioner sker i huvudsak i Repisvaara och andra delar av tätorten Gällivare. Ett 30-tal kulturbyggnader i trä har också flyttats från Bolagsområdet till stadsdelen Solsidan i Koskullskulle. Se även Kaptensspelet Källor Jonny Sjöberg och Tomas Savilahti: Uppblockning i Fabian – från brytningsrum till rasgrop i Malmberget (Caving in the Fabian Orebody – from Mining Stope to Cave Crater in Malmberget) från "Bergmekanikdag" 2013 på www.befoonline.org den , sidan 15 ff Noter Externa länkar Gropen som slukar Malmberget i Arbetet den 30 augusti 2019, med flygbilder över Kaptensgropen
Biblioteca Pública de Lund

A Biblioteca Pública de Lund (em sueco Stadsbiblioteket) é uma biblioteca municipal localizada na cidade de Lund, na Suécia. Foi fundada em 1864, e está instalada desde 1970 num novo edifício na rua Petri kyrkogata, contando com uma área de 5 500 m². Referências Ver também Bibliotecas da Suécia Ligações externas Página da Biblioteca Municipal de Lund no Way Back Machine (desatualizado)
Stadsbiblioteket, Lund

Stadsbiblioteket är ett folkbibliotek i Lund. Lunds stadsbibliotek grundades 1864 och var då beläget vid pastorsexpeditionen vid Krafts torg. År 1870 flyttade biblioteket till nuvarande Vårfruskolan och 1900 till det då nybyggda församlingshemmet Ugglan. Sedermera kommunaliserades biblioteket. År 1928 flyttade biblioteket till Lunds rådhus, där det låg till 1970, då det flyttade in i den nybyggda - byggnaden vid Sankt Petri kyrkogata, ritad av Flemming Lassen. År 1999 genomfördes en omfattande rennovering av lokalerna. Biblioteket består av två våningar där den första innehåller beståndet och datorer att låna, medan den andra våningen är en tyst läsavdelning. I biblioteket finns också ett kafé. Bildgalleri Se även Bokcaféer i Lund Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Stadsbiblioteket. Detaljerat om stadsbibliotekets historia (PDF)
Villa Sofielund

Villa Sofielund är en byggnad vid Ålkistevägen 11 i området Freskati intill Brunnsviken på Norra Djurgården i Stockholms kommun. Villan är grönmärkt av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär att de anses vara ”särskilt värdefulla från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt”. Beskrivning Villa Sofielund var ursprungligen ett sommarnöje som uppfördes på 1870-talet vid Brunnsvikens strand, strax söder om Ålkistan. Liksom den samtida grannvillan Fridhem hörde byggnaden till numera försvunna Bergshamra gård. I trakten söder om Ålkistan fanns kring sekelskiftet 1900 flera sommarvillor. Området delades av Roslagsvägen och Roslagsbanan. Väster om Roslagsvägen låg Sofielund och Fridhem och öster om Roslagsvägen bland annat Åminne, Anneberg och Montebello. Den senare fanns redan 1866 men ersattes av ett nybygge 1912. Till fastigheterna hörde uthus, lusthus, bryggor och slingrande promenadgångar. Inga av villorna öster om Roslagsvägen existerar längre, de revs på 1970-talet, men området kallas fortfarande Montebello. Villa Sofielund har de vanliga detaljerna som utmärker en sommarvilla från tiden; ljusmålad träpanel, snickarglädje och en gestaltning i schweizerstil. Tomten gick ursprungligen ner till Brunnsviken men är numera avskild från vattnet genom en allmän strandpromenad. 1979 förvärvades Sofielund av entreprenören Arnfinn Röste som bor här fortfarande (2020) med hustru Els-Mari. Röste äger även grannvillan Fridhem som han hyr ut. Noter Källor Björn Hasselblad; Monica Eriksson (1999) [1982]. Djurgårdsvandringar på norra och södra Djurgården: om hus och människor på Kungl. Djurgården (3:a reviderade upplagan). Stockholm: Kungliga Djurgårdens förvaltning. sid. 104. Libris 8234102. ISBN 9185726796 Husen i Nationalstadsparken, Stockholmsdelen, sid. 133 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Sofielund.
Gamla Centralskolan

Gamla Centralskolan är en av tre äldre skolbyggnader i Gällivare, som är bevarade, vid sidan om Backskolan från 1890 och Grönskolan från 1904–1905. Gamla Centralskolan är byggd i tegel i fyra våningar och blev färdig 1914. Den var låg- och mellanstadieskola fram till 1982. Välkommaskolan i Malmberget blev senare gymnasieskola för Gällivare kommun, men revs 2021 på grund av rasrisk i framtida fortsatt gruvdrift. Bredvid Gamla Centralskolan i samma kvarter har därför uppförts Kunskapshuset, vilket från höstterminen 2020 inrymmer kommunens gymnasieskola. Bredvid skolan utmed Storgatan uppfördes ett gymnastikhus i gulmålat trä. Det gjordes om till ungdomsgården "Stacken" på 1990-talet. Bredvid skolan utmed Vassaratorget uppfördes 1906 ett spruthus i tegel för brandkåren, vilket senast inrymt ett brandmuseum. Bägge byggnaderna har rivits för att ge plats för Kunskapshuset. Gamla Centralskolan inrymmer sedan 1994 Gällivare museum. Källor Noter
Råå vattentorn

Råå vattentorn är ett oanvänt vattentorn i södra delen av Helsingborg från år 1916. Råå vattentorn uppfördes uppe på landborgen för Råå municipalsamhälle i rödbrunt Helsingborgstegel. Arkitekt var, den på sin tid välkända, August Ewe från Malmö. Vattentornet är 30 meter högt och rymmer 200 kubikmeter vatten. När Råå införlivades i Helsingborg år 1918 kopplades vattenledningsnäten ihop. Vattentornet i Råå var emellertid lägre än Helsingborgs vattentorn i Slottshagen. Tryckförhållandena blev fel så tornet i Råå kom aldrig till användning som vattentorn. Det användes dock under många år som nätstation av elverket. Trots upprepade hot om rivning står vattentornet kvar som ett riktmärke för sjöfarande på Öresund. Det renoverades på 1980-talet och är i bra skick med fasadbelysning och ljus i tornfönstren. Källor Vidare läsning Bilder från Råå vattentorn
Annes hus

Annes hus är ett envånings bostadshus på Nedre terrassen på Millesgården i Lidingö, som ritades av Evert Milles och som blev klart i maj 1951. Huset var ett av tre tjänstebostadshus från början av 1950-talet, vilka byggdes på Millesgården. Det uppfördes för Millesgårdens sekreterare och intendent Anne Hedmark (1899–1993). Carl och Olga Milles bodde också i huset vid besök sommartid i Sverige under början av 1950-talet. Huset inreddes av Estrid Ericsson och Josef Frank under våren 1951 med möbler och inredningsdetaljer från Svenskt Tenn. Insatsen koncentrerades huvudsakligen till vardagsrummet (även kallat musikrummet) och matsalen. Anne Hedmark bodde i huset till 1986. Huset är idag museum, med 1950-talsmiljön bevarad i de publika delarna. I samband med Stig Lindberg-utställningen 2021 inreddes vardagsrummet och matsalen med föremål formgivna av Lindberg. Bildgalleri Källor Informationstavla på platsen Om Annes hus på Millesgårdens vänners webbplats Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Annes hus. Annes Hus på Millesgårdens webbplats
Ladonie

Ladonie je mikronárod na pobřeží průlivu Kattegat v jižním Švédsku, který vznikl roku 1996 po dlouholetém soudním sporu mezi Lars Vilksem a místní samosprávou o dřevěné konstrukce Nimis a kamennou konstrukcí Arx. Symboly Ladonie Vlajka Ladonie je tvořena zeleným listem o poměru stran 13:21 se skandinávským křížem stejné barvy. Protože však vlajka vypadá jednotně zeleně (#009000, RGB: 0, 144, 0) a byla zaměnitelna se starší Libyjskou vlajkou, je běžně užívána varianta s bílým vyznačením kontur kříže. Rozměry polí „různých” barev jsou vertikálně 5:3:5 a horizontálně 5:3:13. Znak Ladonie je používán správou a vládou země, objevuje se na mincích, oficiálních dokumentech a na webových stránkách. Objevuje se také na výrobcích a zboží. Hymna Ladonie existuje ve dvou variantách. Jednu složil Greve Jan Lothe von Eriksen a je hrána, „když je kámen vržen do vody”. Druhou složil ministr zdravotnictví a lze ji popsat jako tónovou báseň o vývoji ladonské svobody. Jazyk Ladonie obsahuje pouze dvě slova: „waaaall“ a „ÿp“. Úředním jazykem je latina, akceptována je však i angličtina, švédština, norština, dánština, finština, němčina a francouzština. Měna Ladonie je Örtug. 1 Örtug je přibližně 1 euro nebo 10 švédských korun. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ladonia (micronation) na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ladonie na Wikimedia Commons Ladonie : Ilegální stát určený k demolici. 100+1 zahraniční zajímavost [online]. 2014-11-18 [cit. 2016-12-07]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2016-12-21.
Ladonia

Ladonia er en mikronation beliggende på halvøen Kullen i det nordvestlige Skåne, Sverige. Ladonia, med kunstneren Lars Vilks i spidsen, erklærede sin uafhængighed fra Sverige den 2. juni 1996. Grunden til dette var en årelang retssag mellem Lars Vilks og de svenske myndigheder om tre skulpturer, som Vilks havde lavet på det, der i dag er Ladonias territorium. Myndighederne krævede skulpturerene fjernet, og som reaktion mod dette udråbte Vilks Ladonia til en selvstændig stat. Ladonia er ikke anerkendt som selvstændig stat af noget andet land. Historie I 1980 begyndte kunstneren Lars Vilks at bygge to skulpturer, Nimis og Arx, i Kullaberg naturreservatet i Skåne. De to skulpturer blev først opdaget to år senere, og de lokale myndigheder krævede da, at skulpturerne blev fjernet. Vilks appellerede beslutningen gentagne gange, og i mellemtiden var skulpturen Nimis blevet solgt. Den 2. juni 1996 erklærede Vilks at området, hvor skulpturerne lå, var et selvstændigt land, Ladonia. I 1999 byggede Lars Vilks en anden skulptur kaldet Omfalos. Denne skulptur var ca. 1,5 m høj og lavet af beton. De svenske myndigheder krævede også denne skulptur fjernet, og Lars Vilks blev påbudt at finde en måde at rive den ned på. Han foreslog at sprænge den i luften den 10. december 2001, dagen for uddelingen af Nobelprisen. Inden skulpturen skulle være blevet sprængt i luften var den dog blevet købt af en anden kunstner, Ernst Billgren, som krævede, at skulpturen ikke blev beskadiget. Omfalos blev derfor, tidligt om morgenen den 9. december 2001 fjernet. På trods af den nye ejers krav blev skulpturen alligevel beskadiget under flytningen. Befolkning Da Ladonia erklærede sin uafhængighed fra Sverige havde landet ingen indbyggere. I dag har Ladonia ca. 15.000 indbyggere. Ingen af dem bor i Ladonia, men har fået statsborgerskab via Ladonias hjemmeside. Sprog Det officielle sprog i Ladonia er latin, men engelsk, svensk, norsk, dansk, finsk, tysk og fransk accepteres også. Ladonia i krig Ladonia har erklæret krig mod Sverige og San Marino. Lars Vilks har i den forbindelse redegjort for taktiken: "Terrorisme er jo populært for tiden, men er vældig dyr i drift. Derfor har Ladonia udviklet en lavpristerrorisme, idet man anvender terroristerne som bomber. Man sender dem med easyjet og så springer de ud fra flyet og rammer forhåbentligt noget, som er vigtigt for fjenden." Kilder Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside
Ladonia (mikronacja)

Ladonia – mikronacja znajdująca się w południowej Szwecji na półwyspie Kullahalvon, ogłoszona niepodległą w 1996 roku przez artystę Larsa Vilksa. Historia W 1980 roku Lars Villks zbudował na tym terenie wieże z desek, zwane Nimis. Najwyższa z nich miała 15 metrów wysokości. Ponieważ jest to teren trudno dostępny, władze dowiedziały się o tym dopiero po dwóch latach. Okazało się, iż Villks postawił je bez zezwolenia, w dodatku na terenie rezerwatu. Zażądano usunięcia konstrukcji i wypłaty odszkodowania. Próbowano też zniszczyć konstrukcje, m.in. podpalono największą wieżę. Mimo to Villks postawił kolejną budowlę – Arx (łac. „forteca”), kamienny zamek w kształcie księgi. Zamek próbowano zniszczyć za pomocą młotów pneumatycznych. Ostatecznie ogłoszono niepodległość Ladonii, obejmującej półwysep Kullahalvon. Jej władze uznały budowle za pomniki narodowe. Wybudowano też Omfalos, obelisk o wysokości 1,6 metra. Jednak słup zabrano (bez zgody Villksa) do Moderna Museet w Sztokholmie. Wtedy Ladonia wypowiedziała wojnę Szwecji, USA i San Marino. Nimis i Arx stoją do dziś. Przypisy Bibliografia Ladonia na Odyssei.com. odyssei.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-01-16)]. Oficjalna strona internetowa Ladonii Polska strona internetowa o Ladonii. ladonia.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2015-08-01)].
Ladonia

Ladonia (suedeză Ladonien) este o micronațiune, proclamată în 1996 ca rezultat al lungilor lupte din instanță dintre artistul Lars Vilks și autoritățile locale asupra a 2 sculpturi. Teritoriul proclamat face parte din rezervația naturală Kullaberg situată într-o enclavă sudică a Suediei. Referințe Legături externe Site oficial Ziarul Ladonia New Herald
Ladonien

Ladonien är en skulpturpark som anlagts utan tillstånd i Kullabergs naturreservat i Skåne, av konstnären Lars Vilks. Skulpturparken har även utropats till en "självständig stat", en konceptuell mikronation, som är byggd på "ockuperad svensk mark". Utropandet gjordes 2 juni 1996 med storleken 1 km². Konst Skulpturerna Nimis (1980) och Arx (1991) skapade många bekymmer för konstnären Vilks då dessa var uppförda inom naturreservatet Kullaberg. Myndigheterna krävde att konstverken skulle tas bort, men det genomfördes aldrig. En tredje skulptur, Omfalos (1999), forslades bort den 9 december 2001 efter beslut i tingsrätten. I januari 2002 ansökte Vilks hos länsstyrelsen att få bygga ett minnesmärke över Omfalos. Ladonien har även inspirerat till bergslöpartävlingen Ladonia Mountain Trophy som genomförts under 10 års tid med sista loppet 10 juli 2010. Ladonien som nation Den huvudsakliga verksamheten i Ladonien är konst. Självständighetsdagen 2 juni brukar på internet firas med en elefantparad i form av fotomontage, och även många andra av konstverken i Ladonien föreställer bilder eller filmer som klippts in i bakgrunder från skulpturparken vid havet. 2009 hölls under hela sommarhalvåret den första konstbiennalen i Ladonien. Ladonien har en egen flagga och två nationalsånger. Landet har även en egen valuta, örtug. Huvudspråket är latin, men även ett flertal andra språk accepteras. Ladonien ger ut egna frimärken. Postväsendet består i att man får tillstånd att leverera brevet själv. Medborgarskap i Ladonien är gratis. Vill man bli adlig så kostar det 30 USD. 2010 var antalet medborgare enligt uppgift 15 000. Alla Ladoniens medborgare är nomader som besöker konstverken Nimis och Arx när de är i landet. Ladonien är en remoni, en republikansk monarki som har både kungligheter och president. Presidenten väljs var tredje år. Det senaste presidentvalet (2010) vanns inte av en person, och ingen kom heller tvåa. Tidigare president och vice-president har varit Fredrik Axwik och Kicki von Hankell. Fredrik Axwik är konstminister sedan 1998, och han har förlagt en hel del av sitt konstnärskap i Ladonien. Lars Vilks var statssekreterare. Ladoniens webbsida med uppmaning om att söka medborgarskap har lett till att flera tusen asylsökande från fattiga länder sökt medborgarskap, i förhoppning att kunna lämna sina hemländer. Ladonien har förklarat krig mot Sverige 2003 och San Marino 2004. Se även Dalonien Referenser Externa länkar Ladoniens officiella webbplats Konstministerns (Fredrik Axwiks)officiella webbplats SvD: Ladoniens 10-årsjubileum Ladonien med inofficiella flaggor - en av många mystifierande konstkupper som ägt rum i konstkuppen Ladonien.
Venngarn Castle

Venngarn Castle (Swedish: Venngarns slott) is a non-fortified edifice in Sweden. It is located north of the town of Sigtuna in Uppland. History Venngarn was known since at least the 13th century. During the 15th century, the estate was owned by the noble family Banér. In 1441, it was given to Cecilia Haraldsdotter (Gren) upon her marriage to a member of the Banér family: it was inherited by her daughter Sigrid Eskilsdotter (Banér), the maternal grandmother of King Gustav Vasa of Sweden, and through her come to belong to the royal house in 1555. In 1568, it was given to Princess Sophia of Sweden upon her marriage and served as her residence alongside Ekolsund Castle: during the 1590s, the estate was often used by her adult son Gustav of Saxe-Lauenburg (1570–1597). Venngarn was sold to count Frans Berendt von Thurn in 1619, and bought by Magnus Gabriel de la Gardie (1622–1686) in 1653. The castle was largely built in 1670 for Magnus Gabriel De la Gardie in collaboration with the architect Jean de la Vallée. Venngarn Castle was confiscated by the crown during the Reduction (Sweden) of Charles XI and has since 1686 been rented out by the crown. In 1916–1997, it served as an institution for the rehabilitation of people suffering from alcoholism, and from 1997, it has served as a health center. See also List of castles in Sweden References Other sources Ralph Herrmanns (1985) Slott och herremanshus i Södermanland, Uppland och Västmanland (Prisma) ISBN 91-518-1845-0. Fredric Bedoire (2006) Svenska slott och herrgårdar, En historisk reseguide (Albert Bonniers Förlag) ISBN 91-0-010577-5.