NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Judiska begravningsplatsen Kronoberg

Judiska begravningsplatsen Kronoberg är en äldre begravningsplats som ligger vid det nordvästra hörnet av Kronobergsparken på Kungsholmen i Stockholm. Begravningsplatsen anlades 1787. Den sista begravningen ägde rum 1857. Begravningsplatsen har använts av den Judiska församlingen i Stockholm och är vilorum för 209 personer av judisk börd. Begravningsplatsen skapades som en följd av oenighet inom stadens judiska invandrargrupp. Några av de cirka 150 medlemmarna ansåg att en av de ledande personerna i församlingen, Aaron Isaac, agerade alltför auktoritärt. De oppositionella beslöt att skaffa sig en egen begravningsplats, som inköptes i januari 1787. Ytan är cirka 1 100 kvadratmeter stor. Begravningsplatsen Kronoberg blev därmed den andra judiska begravningsplatsen i Stockholm. Elva år tidigare hade församlingen fått tillstånd att etablera sin första begravningsplats, Mosaiska begravningsplatsen Aronsberg. Begravningsplatsens gjutjärnsstaket uppfördes åren 1905–1906. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Judiska begravningsplatsen Kronoberg.
Havdhem Church

Havdhem Church (Swedish: Havdhems kyrka) is a medieval church in Havdhem on the Swedish island of Gotland. Built during the 12th and 13th centuries, it contains fragments of murals showing influences from Byzantine art. Havdhem Church belongs to the Diocese of Visby. History and architecture While the oldest parts of Havdhem Church have been identified as being from the first half of the 12th century, graves dating from the period of the arrival of Christendom to Gotland (11th century) have been discovered in the cemetery. The choir is the oldest part of the church and shows resemblances with the churches of Garde and Källunge. The choir portal is however later, from the 13th century. The nave dates from circa 1200 but was originally both lower and somewhat shorter. It was possibly enlarged in 1580, following a fire that devastated the church. The apse was added to the choir at approximately the same time as the nave was built. It displays similarities with a now ruined church in Visby, St. Drotten. The church tower dates from the middle of the 13th century and was originally slightly higher. It replaced an earlier, smaller tower. Internally, the apse retains a few fragments of murals displaying Byzantine influences. The altarpiece dates from 1667 and the pulpit from 1679, while the baptismal font is from 1685. The triumphal cross is a work from the 15th century. References External links Media related to Havdhem Church at Wikimedia Commons
Kościół w Havdhem

Kościół w Havdhem – świątynia należąca do diecezji Visby Kościoła Szwecji. Znajduje się w południowej części Gotlandii. Architektura Najstarsze części tego kościoła są datowane na pierwszą połowę XII wieku. Mimo to na pobliskim cmentarzu odkryto groby z okresu, gdy chrześcijaństwo przybywało dopiero na Gotlandię, a więc z XI wieku. Najstarszą częścią świątyni jest prezbiterium. Portal do niego prowadzący wybudowano w XIII wieku. Nawa powstała około 1200 roku, ale pierwotnie była niższa i nieco krótsza. Prawdopodobnie powiększono ją w 1580 roku, po pożarze kościoła. Mniej więcej w czasie powstawania nawy dostawiono absydę. Wieża kościelna została pobudowana w połowie XIII wieku i wcześniej była nieco wyższa. Wnętrze We wnętrzu, w absydzie, zachowało się kilka fragmentów fresków o wyraźnych wpływach bizantyjskich. Ołtarz pochodzi z 1667 roku, ambona z 1679 roku, chrzcielnica z 1685 roku, zaś krzyż triumfalny jest dziełem XV-wiecznym. W kościele znajduje się także epitafium, prawdopodobnie z XVII wieku. Przypisy
Havdhems kyrka

Havdhems kyrka är en kyrkobyggnad på Gotland som tillhör Havdhems församling i Visby stift. Kyrkan ligger i södra Gotland nära till väg 142 från Hemse till Burgsvik, 53 km söderut från Visby, 8.5 km söderut från Hemse och 15 km norrut från Burgsvik. Kyrkobyggnaden Kyrkan består av ett rektangulärt långhus med absidkor. På korets norra sida finns en sakristia. Ingångar finns i tornets västsida samt på korets och långhusets sydsida. Koret som ursprungligen inte hade någon absid är den äldsta delen som finns kvar och är från början eller mitten av 1100-talet. Ett mycket smalt fönster finns i norra väggen. En portal som tillfogades senare, 1200-talets början, tros vara uppförd av stenmästaren Calcarius. Absiden tillfogades samtidigt med uppförandet av långhuset omkring 1200. Ursprungligen var långhuset lite kortare och inte så högt. Det är inte känt när det ändrades till dagens höjd. Tidigare fanns tornet i västväggen, men i 1200-talets mitt ersattes det med nutidens mycket större torn. Inventarier Altartavlan är av J. Bartsch och dateras till 1667 Predikstolen är huggen av Jochim Sterling, 1679 Epitafium troligen från 1600-talet Orgel 1869 sattes en orgel upp av Jonas Runbäck med 9 stämmor. År 1912 flyttades orgeln till Gotlands Fornsal. Orgeln skänktes från början 1698 till S:t Olofs kapell i Stockholm (senare Adolf Fredriks kyrka). Ombyggdes 1784 av Jonas Gren och Peter Stråhle, Stockholm. Den hade då 8 stämmor. Den har sedan stått i Botkyrka kyrka och senare Huddinge kyrka. Orgeln byggdes 1914 av Eskil Lundén, Göteborg, och har fasta kombinationer. Orgeln är pneumatisk. Övrigt År 2003 installerade 3GIS en basstation för 3G-telefoni i kyrkans torn. På en av våningarna i tornet byggdes ett teknikskåp (tillverkat av Emerson Electric Co) och på planet ovanför monterades antenner för radiokommunikation och transmission. Antennerna målades därefter in i tornets färger för att smälta in bättre. Bildgalleri Källor Sten-Åke Carlsson & Tore Johansson, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1989:II, Linköpings stift, Visby stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Externa länkar guteinfo: Havdhems kyrka på Gotland: Havdhems kyrka Orgelanders Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Wikimedia Commons har media som rör Havdhems kyrka.
Kaknästornet

Kaknästornet je spojovací věž pro rozhlasové a televizní vysílání, má výšku je 155 metrů a spolu s anténou měří 170 m. Věž je ve Stockholmu, má 34 pater a v minulosti sloužila i jako rozhledna, která byla zdarma přístupná veřejnosti. Kvůli své poloze, významnosti a potencionálním bezpečnostním hrozbám je tento vládou chráněný objekt od 25. 9. 2018 veřejností nepřístupný. Kaknästornet není vysílací věží, ale je ústředním uzlem celostátní spojovací a optické sítě společnosti Teracom, která distribuuje rozhlasové a televizní vysílání po celém Švédsku. Historie stavby Rozhodnutí o stavbě věže padlo v roce 1963. Věž byla odlita z betonu pomocí posuvných forem. Při této technologii (kdy forma stoupá s rostoucí výškou věže) je kladen důraz na přesnost. Rychlost odlévání byla 4 metry za den. Budova byla odlita za 35 dní. Slavnostně otevřena byla dne 12. května 1967 tehdejším ministrem komunikací Olofem Palmem a starostou města Hjalmarem Mehrem. Věž navrhli architekti: Hans Borgström a Bengt Lindroos architektonický styl: Brutalismus Vlastníkem i provozovatelem je společnost Teracom. Poloha Věž stojí ve stockholmské čtvrti Ladugårdsgärdet (lidově Gärdet). Tato čtvrť je, kromě zastavěné části, ekologickým městským parkem. Původně se jednalo o vojenské cvičiště, v roce 1843 se zde konaly „olympijské hry“ a v roce 1919 v Gärdetu přistála i vzducholoď (Zeppelin, LZ 120 Bodensee). V ekoparku se volně pohybuje lesní zvěř, ovce i pasoucí se skot. Z centra města (T-centralen) autobusem č. 69 trvá cesta k věži 10–15 minut. Uvnitř věže Ve vestibulu zdobí stěny umělecké dílo Spelrum Futurum ze smaltované mědi, jehož autorem je výtvarník Walter Bengtsson. Byla zde i prodejna se zajímavým zbožím. Veřejnost mohla vyjet (vyjít) do 30. patra věže a za jasného počasí vidět Stockholm s předměstími a vnitřním souostrovím (přes sklo, viditelnost až 60 kilometrů). Ve 30. patře byla kavárna a bar. Z třicátého patra vedou schody, kde byla o patro výš klecová venkovní plošina s dalekohledem určená veřejnosti. Ve 28. patře věže byla restaurace. Věž má 34 pater. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kaknästornet na švédské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaknästornet na Wikimedia Commons
Kaknästornet

Kaknästornet er et tv-tårn i Stockholm og knudepunkt i Sveriges tv- og radio-broadcasting, med omkring 70 ansatte. Navnet "Kaknäs" stammer fra en af de fire ladegårde, der lå i området. Det nationale svenske broadcastingselskab Teracom ejer tårnet, som er tegnet af arkitekterne Hans Borgström og Bengt Lindroos. Det blev bygget under ledelse af Sven-Olof Asplund fra 1963 til 1967. Tårnet er 155 meter højt (170 meter med antenner) og var i mange år den højeste bygning i Skandinavien, men blev i 2000 overgået af det tre meter højere Kista Science Tower i det nordlige Stockholm, som i 2005 blev overgået af Turning Torso i Malmö. Tårnet har 34 etager, hvoraf tre tidligere var åbne for offentligheden. Siden slutningen af 2018 har adgangen for offentligheden været lukket af sikkerhedshensyn. Det vides ikke, om man på et tidspunkt åbner igen. Eksterne henvisninger/kilder Kaknästornets websted (på svensk) Teracom om Kaknästornet (på svensk)
Kaknästurm

Der Kaknästurm (schwedisch Kaknästornet) ist ein kombinierter Aussichts- und Richtfunkturm in Stockholm und war mit einer Höhe von 170 Metern das höchste für Touristen zugängliche Bauwerk in Schweden. Seit dem 25. September 2018 ist der Kaknästurm für die Öffentlichkeit gesperrt. Der Betreiber Teracom nennt als Grund Mängel im Brandschutz, insbesondere bei der Sprinkleranlage und beim Rauchabzug. Beschreibung Der Kaknästurm befindet sich im Stadtteil Djurgården. Er wurde von 1964 bis 1967 geplant und gebaut. Architekt waren die Partner Borgström & Lindroos. Er ist wie die meisten modernen Fernsehtürme eine Stahlbetonkonstruktion, die allerdings im Unterschied zu den meisten anderen Fernsehtürmen einen quadratischen Querschnitt besitzt. Die Plattformen für die Antennen und das Restaurant haben ebenfalls einen quadratischen Grundriss, diese sind in einen Winkel von 45 Grad gegen den Turmschaft gedreht, was entsprechende Schattenwürfe verursacht. Im oberen Teil befand sich ein Restaurant und die Aussichtsplattform im 30. Geschoss. Der Stahlbetonturm ohne den Antennenmast ist 155 Meter hoch. Vom Kaknästurm aus wird die gesamte Rundfunk-, Fernseh- und Satellitenkommunikation der schwedischen Radio- und Fernsehprogramme überwacht und gesteuert. Bildergalerie Weblinks Kaknästurm. In: Structurae Offizielle Website Einzelnachweise
Kaknästornet

The Kaknäs tower (Swedish: Kaknästornet) is a telecommunications tower located at Ladugårdsgärdet in Stockholm, Sweden. The tower is a major hub of Swedish television, radio and satellite broadcasts. It was finished in 1967, designed by architect Bengt Lindroos, and the height is 155 metres (509 ft) or 170 metres (560 ft) with the top antenna included. For a few years Kaknästornet was the tallest building in the Nordic countries until Näsinneula was opened in Tampere, Finland in 1971. It was surpassed in 2005 by the Turning Torso in Malmö. The tower is owned by the national Swedish broadcasting company Teracom. Its name comes from the ancient name of the area, Kaknäs. The tower used to be open to the public, with an information centre and gift shop, indoor and outdoor observation decks as well as a restaurant, but has now been permanently closed to the public since 2018 on the grounds that the security repairs would have become too expensive. It was later revealed that the real cause is the threat of foreign intelligence. The fear is that a foreign power would seek to take control of important communication lines and systems of society. According to Swedish television, the Swedish security police have stated in a report in 2017 that the number of foreign intelligence companies has increased, and the tower will be closed due to the report. Since December 2019, it is forbidden to photograph, copy, measure or describe the tower without permission. Popular culture The tower appears in the SVT1 (a.k.a. Kanal1) ident from 1988. A photo taken from the tower appears on the cover of the album "Erotik" by the black metal band Lifelover Gallery See also Architecture of Stockholm References External links Media related to Kaknästornet at Wikimedia Commons Information from Visit Stockholm Information from Teracom (in Swedish) Kaknäs Transmission Tower at Structurae
Torre Kaknäs

La torre Kaknäs​ (en sueco: Kaknästornet) es una torre de telecomunicaciones de Suecia, construida en Gärdet, en Estocolmo, la capital del país. Cuenta con 72 pilares. La torre es un importante centro de transmisiones de televisión, radio y satélite. Fue terminada en 1967, diseñada por el arquitecto Bengt Lindroos y tiene una altura de 155 m, o 170 m considerando la antena. La torre es propiedad de la empresa de radiodifusión nacional sueca Teracom. El nombre de la torre viene del nombre antiguo de la zona, Kaknäs. La torre está abierta al público, con un centro de información /tienda de regalos, una plataforma de observación en lo más alto, interior y al aire libre, así como un restaurante. La torre ofrece magníficas vistas de la ciudad de Estocolmo en el oeste y del archipiélago de Estocolmo hacia el este. Durante unos años esta torre fue el edificio más alto en toda Escandinavia hasta que fue inaugurado en 1971, en Tampere, Finlandia, Näsinneula. Fue también superada en 2003 como el edificio más alto de Suecia por la Torre Ciencia de Kista, en el norte de Estocolmo, apenas tres metros más alta (incluyendo la antena en el techo), que a su vez fue superada por el Turning Torso en Malmö en 2005 . Galería de imágenes Véase también Torre Edificio Arquitectura Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Torre Kaknäs. Information from Visit Stockholm Information from Teracom (en sueco) «Torre Kaknäs» (en inglés). Structurae.
Kaknästornet

Kaknästornet est une tour TV dans le quartier Gärdet à Stockholm, Suède. Description Cette tour est le centre majeur des télévisions, radios, et émissions satellites suédoises. L'édifice fut achevé en 1967 et fut dessiné par les architectes Hans Borgström et Bengt Lindroos. La hauteur de la tour, en incluant l'antenne atteint 155 mètres. La tour est la propriété de la compagnie nationale suédoise de diffusion Teracom. La tour est ouverte au public et il y a un centre de renseignements, un magasin de souvenirs, des bureaux d'observations intérieurs et extérieurs ainsi qu'un restaurant. Voir aussi Articles connexes Lieux et monuments de Stockholm Liste des plus hauts bâtiments du comté de Stockholm Liens externes (sv) Site officiel Ressource relative à l'architecture : Structurae Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la télévision Portail de Stockholm
Kaknästornet

Kaknästornet (Kaknästoren) is een zendmast in het stadsdeel Djurgården van de Zweedse hoofdstad Stockholm. Het is een belangrijke zendmast voor de Zweedse televisie- en radio-zenders. De toren werd in 1967 geopend en is ontworpen door Bengt Lindroos. De toren is 155 meter hoog (met antenne 170 meter). Verder was het lange tijd de hoogste toren van Scandinavië, tot het in 1971 voorbij werd gestreefd door de toren Näsinneula in het Finse Tampere. (deze informatie lijkt niet te kloppen, de toren in Tampere is lager dan die in Stockholm, ook inclusief antenne) Het bleef daarna nog lange tijd het hoogste gebouw van Zweden, totdat het in 2005 werd ingehaald door de Turning Torso in Malmö. De toren was tot september 2018 geopend voor publiek, maar is sinds die tijd gesloten. Voordat de toren voor het publiek gesloten werd war er een observatiedek, een restaurant en een toeristenwinkel. De toren bood in het westen uitzicht op het centrum van Stockholm en in het oosten op de scherenkust van Stockholm.
Kaknästornet

Kaknästornet – wieża telewizyjna znajdująca się w Sztokholmie, w Szwecji. Wybudowana w 1967 roku z wysokością 155 metrów była najwyższym budynkiem Skandynawii do roku 2000, kiedy wybudowano, również w Sztokholmie, budynek Kista Science Tower o łącznej wysokości 156 metrów (z anteną). W 2005 roku ukończono Turning Torso w Malmö o wysokości 190 metrów, spychając Kaknästornet na trzecie miejsce. Linki zewnętrzne Strona budynku (wersja archiwalna) (szw.)
Torre de Kaknäs

A Torre de Kaknäs (em sueco: Kaknästornet) é uma torre de transmissão televisiva na cidade de Estocolmo na Suécia. Está situada no bairro de Gärdet, no centro da cidade. Tem uma altura de 155 m (170 m, incluindo a antena), e é o centro de transmissão de televisão e rádio da Televisão da Suécia (Sveriges Television). Mais de 600 canais são transmitidos a partir de lá. A torre é uma importante atração turística, aberta ao público. Dispõe de 34 andares – com um miradouro no 31º, um café no 30º e um restaurante no 28º. Referências Ligações externas Media relacionados com Torre de Kaknäs no Wikimedia Commons
Schloss Taxinge

Schloss Taxinge (auch: Schloss Taxinge-Näsby) liegt in der schwedischen Gemeinde Nykvarn, die zur Provinz Stockholms län und zur historischen Provinz Södermanlands län gehört. Es befindet sich auf einer Landzunge, die in den See Mälaren ragt. Das Gebäude in zwei Etagen wurde zwischen 1807 und 1813 durch den Bergbaurat Anders von Wahrendorff nach Plänen des Architekten Carl Christoffer Gjörwell errichtet. Die freistehenden Seitenflügel sind etwas älter. Der weitläufige Park sowie das Gewächshaus und mehrere Lusthäuser, darunter ein chinesischer Pavillon, sind hauptsächlich von Wahrendorffs Werke. Die erste Erwähnung des Gutes erfolgte in einer Urkunde von 1281, in der König Magnus Ladulås bezeugte, dass sein Bruder Herzog Erik Land an die Domkirche in Strängnäs gespendet hatte. 1481 wurde Gut Taxinge ein Außenposten des Schlosses Gripsholm, das zu dieser Zeit Sten Sture d. Ä. gehörte. Danach war es lange ein Gut der Krone. Erst 1681 wurde Gut Taxinge durch den Hauptmann Johan von Westphal aus dem königlichen Besitz gelöst und 1685 zum sogenannten Frälsegut umgewandelt (steuerbefreites Gut als Entschädigung für geleistete Kriegsdienste). 1755 kaufte der Großhändler Gustav Kierman Gut Taxinge, der es seinem Schwager General Johan Didrik Duvall überließ. Der Schlossbauer Anders von Wahrendorff kaufte Taxinge 1795. Nachdem dessen Sohn, Hofmarschall Martin von Wahrendorff, das Schloss übernommen hatte, wechselte es durch Erbschaft und Heirat zwischen verschiedenen Adelsfamilien. Kurz bevor das Schloss 1923 von der Handelsbank gekauft wurde, gehörte es Leutnant Graf Knut Arvid Posse, ein Verwandter des Ministerpräsidenten Graf Arvid Posse. Die Bank verkaufte Schloss Taxinge 1928 an den Pferdezüchter Ernst Sjögren, nach dessen Tod 1969 es von der Gemeinde Södertälje übernommen wurde, bevor es 1999 an die Gemeinde Nykvarn ging. Der Schwager von Anders von Wahrendorff, der Industrielle Holterman aus dem Ort Forsby in der Gemeinde Österåker, hatte in seinem Testament von 1826 bestimmt, dass seine Kunstsammlung nach seinem Ableben nach Schloss Taxinge geschafft werden sollte, was auch geschah. Heute werden im Schloss Konferenzen abgehalten und es gibt ein Restaurant sowie ein Café, das überregional für seine große Auswahl an Torten und Kuchen bekannt ist. Auf Schloss Taxinge wurde der Film Schreie und Flüstern von Ingmar Bergman eingespielt, der 1973 Premiere hatte. Literatur Schloss Taxinge. In: Theodor Westrin, Ruben Gustafsson Berg (Hrsg.): Nordisk familjebok konversationslexikon och realencyklopedi. 2. Auflage. Band 20: Norrsken–Paprocki. Nordisk familjeboks förlag, Stockholm 1914, Sp. 344 (schwedisch, runeberg.org). Weblink Schloss Taxinge (schwedisch)
Taxinge-Näsby Castle

Taxinge-Näsby Castle is a stately home in Stockholm County, Sweden. Located near Mariefred, the castle was designed by architect Carl Christoffer Gjörwell, and was built between 1807 and 1813. In popular culture Ingmar Bergman's 1972 film Cries and Whispers was filmed in and around Taxinge-Näsby Castle. The wedding scene from Bille August's 1992 film The Best Intentions was filmed at the castle. From 2012 to 2022, the baking competition series Hela Sverige bakar was filmed at the Taxinge-Näsby Castle. See also List of castles in Sweden References External links Official website in English
Styckekranen

Styckekranen på Skeppsholmen i Stockholm är en lastkran från år 1751 som står på Östra Brobänken nedanför Moderna museets baksida. Den fungerar fortfarande som ursprungligen avsedd. Styckekranens föregångare fanns här redan 1647, den användes för att lyfta och förflytta kanoner in och ur skepp. Den ursprungliga kranen tjänstgjorde ända till 1749, till slut var den utsliten och havererade. År 1751 ersattes den med den styckekran som finns idag. Det är en träbyggnad som är täckt med järnplåt. Lyftkraften producerades av människor som gick i två tramphjul, dessutom finns ett svänghjul som används för vridfunktionen. Kranen hyrdes ut ibland till privatpersoner och handelshus, vilket gav kronan god inkomst. 1935 blev Styckekranen statligt byggnadsminne. År 1978 brandskadades kranen men reparerades och sattes åter i stånd och tramphjulen nytillverkats. Bildgalleri Källor Statens Fastighetsverk om Styckekranen
Grube Rällingsberg

Die Grube Rällingsberg ist ein ehemaliges Eisenbergwerk in Långshyttan in Dalarnas län, Schweden. Geschichte Der Bauernknecht Clas Westerholm entdeckte im Winter 1840/41 mit einem geliehenen Geologenkompass eine 700 Meter lange Eisenerzader östlich des Sees Rällingen. Am 30. Januar 1841 erhielt er seinen Anspruch auf den Fund bestätigt. Damit wurde er zur Hälfte Besitzer der Lagerstätte, die andere Hälfte gehörte dem Grundbesitzer von Klosters bruk. Im Juni des gleichen Jahres wurden die Verträge über den Bergbau in der Rällingsbergsgruvan abgeschlossen. Nach sechs Jahren wurden Westerholms Anteile von Klosters bruk übernommen, die damit alleiniger Besitzer wurde. 1871 wurde Klosters AB gegründet, 1892 die Rällingsbergs gruvaktiebolag als Tochtergesellschaft dazu gebildet. Die größte Grube, Rällingsbergs gruva, war ein Tagebau. Daneben bestanden die drei kleineren Ågruvan, Myrgruvan und Sjögruvan. Ågruvan war die nördlichste Grube im Erzfeld. Sie wurde am 27. Februar 1891 angestochen. Der eigentliche Bergbau begann 1903 auf 40 bis 53 Meter Tiefe, wo ein 115 Meter langer Erzstreifen gefunden wurde. Weiter unten verschlechterte sich die Qualität. Der Bergbau wurde 1927 in einer Tiefe von 110 Metern aufgegeben. Sjögruvan lag südlicher von Ågruvan und wurde zudem Mellanschaktet genannt. Nach einigen größeren Erzfunden auf der Tiefe von 40 Metern wurden die Arbeiten in den frühen 1920er Jahren abgebrochen. Myrgruvan war die südlichste der vier Gruben innerhalb des Feldes. Sie wurde bereits 30. April 1842 angestochen. Nur wenige größere Funde sind überliefert, weiter Daten über Schürfzeit und Tiefe der Gruebe sind unbekannt. Die Erz-Anreicherung erfolgte in der Mine in Rällingsberg, das Erz aus Ågruvan und Sjögruvan wurde mit der Eisenbahn oder mit der Seilbahn dorthin befördert. Von Rällingsberg wurde das zerkleinerte Erz mit Frachtkähnen zur Erzverarbeitung in Långshyttan gebracht. 1868 wurden die ersten Gleise verlegt, um taubes Gestein auf eine Abraumhalde zu bringen, 1872 wurde eine Pferdebahn errichtet und 1882 wurden die Pferde durch Dampfmaschinen ersetzt. 1891 wurde die Bahnstrecke Byvalla–Långshyttan eingeweiht. Die Grube wurde 1932 stillgelegt. Heute ist das Gebiet Teil des Öko-Museums Husbyringen. Vorhanden sind noch das Grubenhaus, das Maschinenhaus und die Transformatorstation sowie Reste der Aufbereitungsanlage und des Transportsystems mit Kanälen, Eisenbahn und Seilbahn. Siehe auch Kommunikationsleden Born–Långshyttan Einzelnachweise Weblinks Jan Stagenmark, Kurt Östlund, Jan-Olof Carlsson: Rällingsbergs Gruva. (Geschichte der Grube). langshyttan.nu, Mai 1992, abgerufen am 22. Juli 2014 (schwedisch). Die Grube in Rällingsberg. Stiftelsen Husbyringen, abgerufen am 22. Juli 2014. Husbyringen, Sveriges första ekomuseum. Stiftelsen Husbyringen, abgerufen am 22. Juli 2014 (schwedisch).