NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Burg Ismantorp

Die Burg Ismantorp (schwedisch Ismantorps borg) ist eine von 16 heute zumeist verfallenen Burgen auf der schwedischen Insel Öland. Sie liegt in der Mitte Ölands, zwischen den Ortschaften Rälla und Långlöt in der Gemeinde Borgholm. Die erste Erwähnung der Burg fand 1634 statt. Carl von Linné, der 100 Jahre später eine botanische Aufnahme der Insel vornahm, lenkte die Aufmerksamkeit auf die Umwallung. Seine Reisenotizen wurden 1745 unter dem Titel Öländska och Gothländska Resa veröffentlicht. Über die Funktion dieser Anlage, von der nur der äußere Steinwall mit 125 m Durchmesser und die Fundamentumrisse der einst 88 Häuser, großenteils im Inneren der Mauer, erhalten blieben, gibt es mehrere Theorien. Zwar lassen die extensiven Befestigungen eine Verteidigungsanlage vermuten, doch ist diese durch ihre neun Tore schwer zu sichern. Daher wird Ismantorp mit slawischen Burgen verglichen, die ähnlich den späteren mittelalterlichen Städten, geschützte Wohnstätte und religiöses Zentrum waren. Auch eine Funktion als Fluchtburg kommt bei dieser Anlage nicht in Betracht. Archäologische Funde aus dem Jahr 2000 lassen auf eine Nutzung zwischen 300 und 500 n. Chr. schließen. Siehe auch Burg Eketorp Burg von Bårby Triberga borg Gråborg Burgen auf Öland Literatur Thorsten Andersson, Torsten Capelle: Ismantorp. In: Reallexikon der Germanischen Altertumskunde (RGA). 2. Auflage. Band 15, Walter de Gruyter, Berlin / New York 2000, ISBN 3-11-016649-6, S. 534–536. Anders Andrén: A World of Stone. Warrior Culture, Hybridity, and Old-Norse Cosmology. In: Anders Andrén (Hrsg. et al.): Old Norse Religion in Long-Term Perspectives. Origins, Changes, and Interactions. Nordic Academic Press, Lund 2006, ISBN 91-89116-81-X, S. 33–38. Weblinks Burg Ismantorp – Eintrag in der Datenbank „Fornsök“ des Riksantikvarieämbetet (schwedisch) Burg Ismantorp auf den Seiten des Riksantikvarieämbetet (schwedisch) Ölands fornborgar (PDF; 1,3 MB)
Ismantorp Fortress

Ismantorp Fortress (Swedish: Ismantorps fornborg) is the ruins of a ringfort located on Öland Island in Sweden. Description One of approximately 20 known ringforts located on Öland, Ismantorp was constructed during the Migration Period. Ismantorp was never permanently occupied following its construction in about 200 CE, but used occasionally until abandoned around 650 CE. The ringfort consists of a limestone wall approximately 300 meters long and has nine gates. Inside the ringfort are 95 houses arranged in 12 blocks around a central open area with a circular building. Ismantorp is the largest and probably the oldest of the ringforts on Öland. The castle was visited by Carl Linnaeus on his trip to Öland. Gallery See also List of castles in Sweden References External links Ismantorp Fortress Aerial photograph from WikiMapia
Ismantorp

Ismantorp (szw. Ismantorps fornborg) – ruiny fortu zbudowanego w kształcie okręgu na wyspie Olandia w Szwecji. Wykopaliska archeologiczne wskazują, że fort był ważnym centrum kultu religijnego i handlu. Otaczające fort mury były grube na 6 a wysokie na 3 metry. Do fortu prowadziło 9 bram. Fort miał średnicę ok. 130 m. Do muru zewnętrznego odchodziły promieniście mury do wewnątrz fortyfikacji, tworzące łącznie 88 domów, rozmieszczonych w czterech grupach, między którymi znajdowały się ulice. Budowla była bardzo starannie zaplanowana i skonstruowana, ale użytkowana prawdopodobnie dość krótko. Nie miała też charakteru stałej osady, lecz raczej miejsca schronienia w czasie napaści, podobnie jak Eketorp. Wykopaliska archeologiczne Podczas wykopalisk archeologicznych przeprowadzonych na terenie twierdzy w lecie 2000 roku odkryto szereg starożytnych przedmiotów, między innymi grot strzały i żelazną zapinkę do odzieży. Na podstawie dalszych badań oszacowano, że twierdza była używana w latach 300-500. Przypisy Bibliografia Eyewitness-Travel Sweden. Praca zbiorowa. Wyd. 2. Londyn: Dorling Kindersley Limited, 2011. ISBN 978-1-4053-5853-8. (ang.).
Ismantorps fornborg

Ismantorps fornborg är en fornborg i Långlöts socken på mellersta Öland. Borgens ringmur har en diameter på 125 meter. Muren är upp till cirka 4 meter hög. Innanför ringmuren, som har nio portar, finns totalt 88 bevarande husgrunder. Mitt i borgen finns resterna av ett runt torg. Runt borgen finns också många husgrunder kvar. Borgen byggdes under 200-talet och var i bruk till 600-talet. På grund av dess utformning finns det skilda teorier om vad den användes till. Borgen har måhända liksom Gråborg varit en marknadsplats. Att ha nio portar är till exempel en försvarsteknisk svaghet. Nio kan däremot tyda på ett ockult användande av borgen. Borgen besöktes av Linné på hans Ölandsresa. Källor Externa länkar Riksantikvarieämbetet: Ismantorps borg FMIS: Långlöt 30:1 Wikimedia Commons har media som rör Ismantorps fornborg.
Karlskrona Admiralty Church

The Karlskrona Admiralty Church (Swedish: Karlskrona amiralitetskyrka) is a church in Karlskrona, Sweden. The church is also known as the Ulrica Pia in honor of Queen Ulrike Eleonora of Denmark, Queen consort of King Charles XI of Sweden ('pia' is the feminine form of the Latin 'pius' which means 'pious'). History The church belongs to the Royal Karlskrona Admiralty Parish and is situated close to the Karlskrona Naval Base shipyard area. It is located near Vallgatan in the south east of the island of Trossö in the Karlskrona archipelago. The church was consecrated in 1685. It is made entirely of wood. Originally it could seat 4,000 making it Sweden's largest wooden church The interior is in a light bluish color while the exterior is in the traditional Falu red. Its shape is a squarish greek cross, with each cross arm measuring 20 metres (66 ft). In front of the main entrance stands the wooden figure of Rosenbom. The church was listed as part of the Karlskrona Naval Base on the UNESCO World Heritage List in 1998. Gallery See also Trinity Church (Karlskrona) References External links Amiralitetskyrkan at the Swedish Fortifications Agency
Iglesia del Almirantazgo (Karlskrona)

La Iglesia del Almirantazgo de Karlskrona (en sueco: Karlskrona amiralitetskyrkan) es una iglesia en Karlskrona, Suecia. La iglesia también es conocida como la «Ulrica Pía» en honor a la reina Ulrica Leonor de Dinamarca, reina consorte del rey Carlos XI de Suecia (pía es la forma femenina del latín pius, que significa «piadoso»).​ Historia La iglesia pertenece a la Parroquia Real del Almirantazgo de Karlskrona y está situada cerca del área del astillero naval de la base naval de Karlskrona. Se encuentra cerca de Vallgatan en el sureste de la isla de Trossö en el archipiélago de Karlskrona.​ La iglesia fue consagrada en 1685. Está hecha completamente de madera. Originalmente podía albergar a 4000 personas, lo que la convierte en la iglesia de madera más grande de Suecia. El interior es de un color azul claro, mientras que el exterior es del tradicional rojo de Falun. Su forma es una cruz griega cuadrada, con cada brazo de la cruz midiendo 20 metros. Frente a la entrada principal se encuentra la figura de madera de Rosenbom.​ La iglesia fue incluida como parte de la base naval de Karlskrona en la Lista de Patrimonio Mundial de la UNESCO en 1998.​ Referencias
Kościół Admiralicji

Kościół Admiralicji (szw. Amiralitetskyrkan znany także jako Ulrica Pia) – kościół w Karlskronie, Szwecja, powstał w 1685 roku i jest największą drewnianą świątynią w Szwecji, mogącą pomieścić 4000 osób. Kościół ma status zabytku sakralnego według rozdz. 4 Kulturminneslagen (pol. Prawo o pamiątkach kultury) ponieważ został wzniesiony do końca 1939 (3 §). Architektura Z zewnątrz kościół pokryty jest farbą koloru Falu rödfärg (czerwony falu), czyli w tradycyjnym szwedzkim kolorze. Świątynia ma kształt kwadratu położonego na planie krzyża greckiego, którego krzyżujące się ramiona mają długość 20 metrów. Wnętrze kościoła pomalowane jest w odcieniach koloru niebieskiego. W odróżnieniu od pełnych przepychu dekoracji polskich kościołów z epoki baroku, tu dominuje typowa dla protestanckiej Szwecji prosta i surowa forma. Architekt kościoła nie jest znany, jednak prawdopodobnie był nim Erik Dahlbergh. Nieopodal kościoła, w parku Amiralitetsparken znajduje się zabytkowa dzwonnica Amiralitetsklockstapeln, której dzwony są zsynchronizowane z Kościołem Admiralicji. Figura Rosenboma Przed kościołem stoi licząca ponad 200 lat, drewniana figura żebraka Rosenboma - legendarnej postaci, która podobno w noc sylwestrową 1717 roku zamarzła z wyciągniętą w żebraczym geście ręką. Przypisy
Адмиралтейская церковь (Карлскруна)

Адмиралтейская церковь в Карлскруне (швед. Karlskrona amiralitetskyrka) — церковь на юге Швеции. Известна также как церковь Благочестивой Ульрики в честь королевы-консорта Ульрики Элеоноры. Церковь относится к лютеранскому приходу Королевского Адмиралтейства и находится рядом с Карлскрунской военно-морской базой. Храм освящен в 1685 году. Он полностью построен из дерева. Первоначально Адмиралтейская церковь могла вместить до 4000 человек, что делало ее крупнейшей деревянной церковью Швеции. Интерьер выполнен в светло-голубом цвете, а снаружи — в традиционном для Скандинавии фалунском красном цвете. Форма церкви представляет собой греческий крест, каждая поперечина которого имеет длину 20 метров. Перед главным входом церкви стоит знаменитая деревянная фигура Розенбома, известная по сказке «Чудесное путешествие Нильса с дикими гусями». Галерея Примечания
Sandviken resecentrum

Sandviken resecentrum är ett resecentrum för bussar och lokaltåg (Sandvikens station) i Sandviken, belägen centralt i tätorten, en liten bit söder om Sandviken centrum, vid Bergslagsbanan. Det är beläget strax öster om det K-märkta Sandvikens stationshus från 1909 som endast är en inomhusvänthall med bland annat kiosk. Resecentrum består av ett stort väderskydd med tak. Det har bord och bänkar samt ett antal gater med dörrar för bussarna och är helt öppet mot järnvägen. Samtliga stadsbussar och regionbussar som ankommer till Sandviken angör resecentrum och har sina egna gater. Alla lokalbussar (stadsbussar och regionalbussar) körs i X-trafiks regi. Resecentrum trafikeras även av Tåg i Bergslagen och har två spår med en perrong i direkt anslutning till väderskyddet och bussgaterna samt en perrong i reserv belägen mellan de två mötesspåren som ligger närmast resecentrum. Historia Sandvikens station ersatte 1863 Jädrans station (öppnad 1857 på Gävle–Dala Järnväg). Anledningen var att under åren 1862–1863 hade Sandvikens Jernverk anlagts. Det nuvarande stationshuset är byggt 1909. Trafik Sandvikens station trafikeras (2025) av Tåg i Bergslagens tåg Gävle–Sandviken–Falun–Borlänge–Örebro–Mjölby och Gävle–Sandviken–Fagersta(–Örebro lördag och söndag). Källor Externa länkar sandviken.se - resecentrum
Kyrkberget, Lindesberg

Kyrkberget är ett naturområde i Lindesberg, Lindesbergs kommun. Beskrivning Området består av flera naturtyper. Äldre tallskog är vanligast och den äldsta åldersbestämda tallen var 265 år gammal år 2015. Den sydvästra delen består däremot till största delen av lövskog. Fågellivet på platsen beskrivs som rikt och den södra delen av det större skogspartiet kallas Fågelsången. Kyrkberget används som rekreationsområde och på platsen finns flera för platsen viktiga kulturhistoriska byggnader: Kägelbanan som uppfördes år 1887, Vattentornet som uppfördes 1905 och, Dynamitkällaren där dynamit förr förvarades på behörigt avstånd från stadskärnan. Under 2014 sattes portaler upp vid tre av Kyrkbergets ingångar, ett antal stigar anlades och bänkar samt eldplatser rustades även upp. Platsen har genom åren presenterats som en kandidat för att bli ett naturreservat. Detta har dock inte blivit av och Kyrkberget utgör idag ett parkområde. Galleri Se även Lista över fasta fornminnen i Lindesberg Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kyrkberget, Lindesberg.
Aaltohuset

Aaltohuset (en français : la maison Aalto) est un immeuble de bureaux de six étages construit à Avesta en Suède. Présentation Aaltohuset est un immeuble de neuf étages conçu par Alvar Aalto. L'immeuble est recouvert de carreau de céramique bleu. Le bâtiment a été construit en 1960 par le maître d'œuvre Ernst Sundh, qui était un ami d'Alvar Aalto. Le bâtiment abrite des appartements, des restaurants et d'autres locaux commerciaux. Références Galerie Voir aussi Liens externes Articles connexes Aaltohuset Portail de la Finlande Portail de la Suède Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Aaltohuset

La Aaltohuset (anche chiamata in svedese Blå huset, "casa blu", o Sundh-center, "Centro Sundh") è uno degli edifici più famosi di Avesta. Fu progettato dall'architetto finlandese Alvar Aalto, in collaborazione con Albin Stark. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aaltohuset
Aaltohuset, Avesta

Aaltohuset, tidigare Sundh Center efter byggmästaren Ernst Sundh, är en affärs- och bostadsbyggnad i Avesta, som ritades av Alvar Aalto. Aaltohuset är en av två bevarade byggnader i Sverige som ritats av Alvar Aalto. Den andra är Västmanlands-Dala nationshus i Uppsala. Bildgalleri Källor ”Bebyggelseregistret: Avesta kn, RÄVEN 1 SUNDHCENTER”. http://www.bebyggelseregistret.raa.se/bbr2/anlaggning/visaHistorik.raa?page=historik&visaHistorik=true&anlaggningId=21000001778341. Läst 8 februari 2013. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Aaltohuset, Avesta.
Tegsbron

Tegsbron er en bjælkebro i det centrale Umeå, i Västerbottens län i Sverige. Den førte frem til 2012 E4 og E12 over Ume älv, da Östra länken indviedes forbi byen. Tegsbron blev indviet 10. oktober 1949 som Umeås anden bro over elven, og derefter blev den første bro, (nu mest kaldt Gamla bron), omdannet til gang- o cykeltrafik. Se også Gamla bron Kolbäcksbron Kyrkbron Umeälvsbron Referencer
Tegsbron

Tegsbron is a bridge in Umeå that took the major European routes E4 and E12 over the Ume River until 2012. The construction of Tegsbron started in 1945 and it was opened on 10 October 1949 becoming Umeå's second bridge over the Ume river. Later it was decided to build a new bridge named Kyrkbron. This bridge was designed to relieve the traffic on the Tegsbron bridge. Kyrkbron was designed because it was predicted there would be a drastic increase in car traffic in Umea, however this proved to be very optimistic. This bridge took the major European routes E4 and E12 over the Ume River until 2012. The E4 is the road that links north and south Sweden, whilst the E12 links Norway to Finland. References Sources Så blev det en kyrkbro i Umeå. Umeå: Kommunkansliet. 1975. Sjöström, Eskil, ed. (1989). "Så blev det en kyrkbro – men partienheten brast". Så formades vårt Umeå: minnen av kommunalpolitiken i Umeå under 1950– och 1960-talen samt åren närmast därefter : gamla folkpartisters summerade intryck på 1980-talet. Umeå: Västerbottens-kuriren. pp. 90–94. ISBN 91-87732-00-9.
Tegsbron

Tegsbron är en balkbro och invigdes 8 oktober 1949 som Umeås andra bro över älven och därmed blev den första bron, numera kallad Gamla bron, gång- och cykelbana. Tegsbron tog E4 och E12 över Ume älv i centrala Umeå fram till 2012 då Östra länken invigdes förbi staden. I oktober 2013 infördes genomfartsförbud för tung trafik genom Umeå centrum på väg 503 – som alltså passerar Tegsbron – mellan Söderslättsrondellen till och Ersbodarondellen, vilket enligt tidiga mätningar (2013) minskade den tunga trafiken med närmare 20 procent, och därmed också utsläppen av främst partiklar och kvävedioxider. Se även Gamla bron Kolbäcksbron Kyrkbron Umeälvsbron Referenser
Kyrkbron

Kyrkbron er en bro i Umeå Kolbäcksbron er en broforbindelse i den østlige del af Umeå i Västerbottens län i Sverige. Den fører Östra Kyrkogatan over Ume älv til den bydelen Teg på den sydlige side af af elven. Man påbegyndte byggeriet af Kyrkbron i 1973 og den blev indviet 26. september 1975 som Umeås tredje bro over elven. Broen består af to parallelle betonbroer med hver sine kørebaner med til- og afkørselsramper som strækker sig ud over elven på den nordlige side. Det var planen at Kyrkbron skulle aflaste Tegsbron. Kyrkbron var beregnet til at tage 54,5 procent af trafikken fra Tegsbron som da havde cirka 25.000 køretøjer pr. døgn, hvilket var maksimumkapaciteten for broen. Prognosen for år 1990 typede på 60.000 køretøjer pr. døgn. I forbindelse med brobyggeriet gennemførtes også en omfattende trafikomlægning i Umeå centrum og Teg blev den første bydel i Umeå der fik sin egen gang- og cykelvej hele vejen til centrum. Efter brobyggeriet Da byggeriet af Kolbäcksbron påbegyndtes i 1998 havde kyrkbron cirka 16.600 og Tegsbron cirka 21.600 køretøjer pr. årsmiddeldøgn. År 2010 havde kyrkbron cirka 15.100, Tegsbron cirka 27.300 og Kolbäcksbron cirka 12.000 køretøjer pr. årsmiddeldøgn. Se også Gamla Bron Kolbäcksbron Tegsbron Umeälvsbron Eksterne kilder/henvisninger Trykte kilder Så blev det en kyrkbro i Umeå, Kommunkansliet 1975 Umeå kommuns ritningsarkiv. Ritningarna 3310-07 och 3311-07 (Revisionsritningar från 1975-09-16).
Kyrkbron

Kyrkbron (littéralement, « le pont d’église ») est un pont en béton situé dans la ville suédoise d'Umeå. Il s'agit anciennement du troisième pont de la ville construit sur la rivière Ume. Description Le kyrkbron se compose lui-même de deux ponts distincts, chacun possédant une voie avec sorties, traversant la rivière sur le côté nord. Le but de la construction était de décongestionner la circulation automobile du pont Tegsbron (en) à proximité. Le pont possède une longueur de 391 mètres. Histoire La construction débute le date 16 juin 1972 et l'ouverture se déroule le 26 septembre 1975. Bibliographie Så blev det en kyrkbro i Umeå, Umeå, Kommunkansliet, 1975 Sjöström Eskil, Så formades vårt Umeå: minnen av kommunalpolitiken i Umeå under 1950- och 1960-talen samt åren närmast därefter : gamla folkpartisters summerade intryck på 1980-talet, Umeå, Västerbottens-kuriren, 1989 (ISBN 91-87732-00-9), « Så blev det en kyrkbro - men partienheten brast », p. 90–94 (sv) Bo Rosén et Elsbeth Rosén, Pehr Adam Stromberg: omstridd landshövding i Västerbottens län under finska kriget 1808-1809, Umeå, Västerbottens läns hembygdsförb., coll. « Acta Bothniensia occidentalis, 0347-8114 ; 17 », 1997 (ISBN 91-971050-9-0), « Tre gånger begravd », p. 142-146 (sv) Lassi Fordell, « Kyrkbron i Umeå », Oknytt, vol. 2005(26):3-4,,‎ 2005, [47]-54 : ill. (ISSN 0349-1706) (sv) Umeå kommuns ritningsarkiv. Ritningarna 3310-07 och 3311-07 (Revisionsritningar från 1975-09-16). (sv) Ny bro över Ume älv: två principförslag, Stockholm, Orrje & Co, 1966 Notes et références (nl) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en néerlandais intitulé « Kerkbrug (Umeå) » (voir la liste des auteurs). Liens externes Portail des ponts Portail de la Suède
Kyrkbron

Il Kyrkbron ("Ponte Chiesa") è un ponte in cemento nella città di Umeå in Svezia. È il terzo ponte della città sul fiume Ume ed è costituito da due elementi separati, ognuno con rampe e uscite sul lato nord del fiume. Lo scopo del ponte è quello di alleggerire il traffico sul vicino ponte Tegsbron. Il Kyrkbron ha una lunghezza di 391 metri e la lunghezza della campata più lunga è di 47 metri. La costruzione iniziò il 16 giugno 1972 e l'inaugurazione avvenne il 26 settembre 1975. Galleria d'immagini Voci correlate Gamla bron Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Kyrkbron
Kerkbrug (Umeå)

De Kerkbrug (Zweeds: Kyrkbron) is een betonnen brug in de Zweedse stad Umeå. Het was de derde brug in de stad over de rivier de Ume älv. Eigenlijk bestaat de brug uit twee aparte bruggen, elk met een laan met op-en afritten die zich uitstrekken over de rivier aan de noordkant. Het doel van de te bouwen kerk brug was om de vlakbijgelegen Tegsbron te ontlasten. De brug heeft een lengte van 391 meter en een langste overspanning van 47 meter. De bouw begon op 16 juni 1972 en de brug werd geopend op 26 september 1975. Foto's Zie ook Tegsbron Umeälvsbron Kolbäcksbron Oude Brug (Umeå)
Кюркброн

Кюркброн — міст в Умео, який знаходиться над річкою Умеельвен. Будівництво Кюркброна почалося в 1973 році і він був відкритий 26 вересня 1975 і став третім мостом в Умео через річку Умеельвен. Обговорення про те, чи повинен міст бути розташований поряд з церквою, тривало з початку 1960-х до 1970-х років. При будівництві був знайдений невідомий могильник (стара частина цвинтаря), що призвело до археологічних розкопок. Міст складається з двох паралельних балок в бетоні з вертикальними прямими опорами. Це насправді два окремих мости, кожен зі своєю смугою руху і з'їздом, що проходять по річці на північній стороні. Мета будівництва Кюркброна — полегшення навантаження Тегсброна. Кюркброн був розроблений з розрахунком, що буде різке збільшення автомобільного руху в центрі міста, який виявився дуже оптимістичним. Примітки Посилання Så blev det en kyrkbro i Umeå. Umeå: Kommunkansliet. 1975. Sjöström Eskil, ред. (1989). Så blev det en kyrkbro - men partienheten brast. Så formades vårt Umeå: minnen av kommunalpolitiken i Umeå under 1950- och 1960-talen samt åren närmast därefter : gamla folkpartisters summerade intryck på 1980-talet. Umeå: Västerbottens-kuriren. с. 90—94. ISBN 91-87732-00-9. Rosén, Bo; Rosén Elsbeth (1997). Tre gånger begravd. Pehr Adam Stromberg: omstridd landshövding i Västerbottens län under finska kriget 1808-1809. Acta Bothniensia occidentalis, 0347-8114 ; 17. Umeå: Västerbottens läns hembygdsförb. с. 142—146. ISBN 91-971050-9-0. libris=8383580. Fordell, Lassi (2005). Kyrkbron i Umeå (PDF). Oknytt. 2005(26):3-4, : [47]-54 : ill. ISSN 0349-1706. 0349-1706. Архів оригіналу (PDF) за 5 травня 2014. Процитовано 31 травня 2014.: Обслуговування CS1: Сторінки з посиланнями на джерела із зайвою пунктуацією (посилання) Umeå kommuns ritningsarkiv. Ritningarna 3310-07 och 3311-07 (Revisionsritningar från 1975-09-16). Ny bro över Ume älv: två principförslag. Stockholm: Orrje & Co. 1966.
Gamla bron

El Gamla bron (que en suec vol dir «el pont vell») és el pont més antic que es conserva a la ciutat d'Umeå (Suècia) sobre el riu Ume, i compta amb una longitud de 301 metres. Història Abans que la ciutat d'Umeå tinguera cap pont, els seus habitants havien de travessar el riu Ume sobre camins de gel durant l'hivern, i amb transbordadors durant la resta de l'any. Durant la segona ocupació russa d'Umeå en la guerra finlandesa, els russos van construir en 1809 un pont flotant fet amb troncs. No obstant, poc després va ser destruït per una riuada a la primavera. La construcció d'un pont sobre el riu Ume va ser condiderava massa costosa durant molt de temps, però el governador Gustaf Munthe es va interessar en aquest projecte quan va ocupar el càrrec en 1856 i 1858. Va ordenar investigar quin era el lloc més apropiat per a construir un pont, fer propostes de dissenys i calcular el seu cost. Les investigacions van indicar que just fora de la ciutat, riu amunt, el llit del riu era millor per a suportar el pont. El cost estimat va ser de 65.450 corones sueques. Finalment el cost va ser de 86.000 corones. El pont es va inaugurar en 1863 i durant molt de temps calia pagar un peatge per a poder creuar-lo. Tan sols una dècada després, el pont original de fusta es va haver de canviar i en 1894-95 es va substituir per un pont d'acer que és el que es conserva. El pont avui en dia El pont tan sols està obert per a l'ús de vianants i bicicletes. Durant 2013, es van detectar desperfectes que van haver de ser reparats. Referències