Orlunda kyrkogård

Orlunda kyrkogård är en kyrkogård vid Orlunda kyrka i Orlunda socken, Vadstena kommun. Kyrkogården ligger mitt i den långsmala Orlunda by på en svag höjd i det öppna och helt uppodlade slättlandskapet. Den har en rektangulär planform och ligger på en låg terrass ovanför den omgivande marken. Kyrkogårdens nuvarande utformning präglas i hög grad av en omfattande omläggning 1961, då äldre gravkullar, grusgravar, stensocklar och järnstaket togs bort och hela området gräsbesåddes. Den höga trädkransen, grusgångarna, minneslunden och de undanställda äldre gravvårdarna är viktiga delar av kyrkogårdens nuvarande karaktär. Historia Den äldsta kyrkplatsen Fragment av tidigkristna gravmonument av så kallad Eskilstunakistetyp visar att det fanns en kristen begravningsplats i Orlunda redan under 1000-talet eller början av 1100-talet. Den medeltida stenkyrkan uppfördes av kalksten under 1100-talets senare del och bestod av långhus, smalare kor, halvrund absid och ett västtorn som sannolikt tillkom något senare. Under 1400-talet byggdes vapenhus och sakristia av gråsten och tegel. Kyrkan var valvslagen och dekorerad med medeltida målningar. Kyrkogården växte sannolikt fram omkring denna kyrka, men mycket lite är känt om dess äldsta utformning. Namnet Orlunda har ibland tolkats som Odens lund och har satts i samband med en äldre hednisk kultplats, men några andra belägg för detta än ortnamnet finns inte. Runstensfragment och tidigkristna gravmonument I ett uthus vid kyrkogårdens nordvästra hörn förvaras fyra runstensfragment som härrör från tre olika gravmonument. Fragmenten är av grå kalksten och har sannolikt utgjort lock eller delar av så kallade Eskilstunakistor, tidigkristna stenkistor med höga gavlar som var vanliga i västra Östergötland. Ytterligare två runristade stenar har tidigare funnits på kyrkogården men är sedan länge försvunna. De bevarade fragmenten påträffades huvudsakligen när den medeltida kyrkan revs 1888. Runinskrifterna är endast delvis bevarade och innehåller bland annat ord som syftar på en avliden broder, hustru eller son. Fragmenten utgör viktiga dokument över den första kristna tiden i Orlunda. Gravvårdar från 1500- och 1600-talen Några gravvårdar från senmedeltiden är inte bevarade på kyrkogården, men nio gravstenar från 1500- och 1600-talen har ställts upp i kyrkogårdens nordöstra hörn. Den äldsta uppges vara från 1591, medan det äldsta tydligt läsbara årtalet är 1614. Fem av vårdarna är liggande hällar som sannolikt tidigare låg i den medeltida kyrkans golv och togs ut i samband med rivningen. Flera är svårt vittrade och deras inskrifter är till stor del oläsliga. En särskilt framträdande gravhäll visar i relief en man och en kvinna i dräkter från 1600-talets mitt. Stenen lades ursprungligen över Måns Pileträ till Piltorp och hans hustru. Pileträ var en betydande mecenat för kyrkan och skänkte bland annat ljuskronor samt bekostade arbeten på den äldre predikstolen. Den medeltida kyrkans rivning Under 1800-talets senare del ansågs den medeltida kyrkan vara för liten och i dåligt skick. År 1873 undersökte byggmästaren August Nyström murverket och bedömde att tornets murar inte kunde repareras. Kyrkan revs 1888. Fotografier och teckningar från tiden före rivningen visar en liten kyrkogård med träkors, höga kalkstensvårdar och andra gravmarkeringar som stod utan någon tydlig ordning. En teckning av Johan Fredrik Kock visar dessutom en förhållandevis hög kalkstensmur och en låg, ännu inte fullt uppvuxen trädkrans. I muren stod ett timrat hus med halm- eller vasstak. De äldsta gravvårdar som fortfarande står på sina platser är från 1886 och 1887, vilket kan tyda på att kyrkogården lades om i samband med nybyggnaden. Den nuvarande kyrkan Den nya kyrkan uppfördes på samma plats som den medeltida och stora delar av det äldre byggnadsmaterialet återanvändes. Byggnaden utformades som en korsformig centralkyrka i gotisk stil efter ritningar av arkitekten Carl O. Möller. Entreprenör var byggmästaren P. A. Hallander från Varola i Västergötland. Kyrkotypen är ovanlig och endast ett fåtal liknande byggnader finns i Sverige. Varje gavel har fyra spetsbågiga fönster med ett rosettfönster ovanför, och i hörnen finns fyra trapptorn. De korsande sadeltaken kröns av en kopparklädd takryttare. Interiörens dekor utfördes av Agi Lindegren. Kyrkorummet byggdes om 1950 och restaurerades 1988–1989, då träinredningen återfick sin ekimiterande målning och predikstolen flyttades tillbaka till sin ursprungliga plats. Arkeologiska fynd vid kyrkan I samband med en modern restaurering, då vatten och toaletter installerades, genomfördes en arkeologisk undersökning längs ledningssträckningarna på kyrkogården. Öster om kyrkan påträffades murar som låg snett i förhållande till den nuvarande byggnaden. Murarnas funktion kunde inte fastställas, men de kan möjligen ha tillhört en äldre kyrka eller annan byggnad på platsen. Kyrkogården före omläggningen Äldre lantmäterikartor visar att kyrkogården alltid varit liten och begränsad av byns gårdstomter. Bilder från 1800-talet och början av 1900-talet visar gravvårdar som stod förhållandevis oregelbundet. Flygbilder från 1945 och 1954 framhäver framför allt den kraftiga trädkransen. Före 1961 fanns gravkullar, grusgravar, järnstaket och stensocklar på kyrkogården. Gravarna var alltså mer individuellt utformade än efter omläggningen, och delar av kyrkogården hade sannolikt ett mer ålderdomligt och varierat utseende. Omläggningen 1961 År 1961 genomfördes en närmast total omläggning av kyrkogården efter beslut av kyrkostämman. Arbetena leddes av trädgårdsmästaren Stellan Jonzon från Vadstena. Marken jämnades ut, äldre gångar och häckar togs bort och ny matjord lades på. Hela kyrkogården gräsbesåddes. Gravkullarna avlägsnades, rygghäckar planterades bakom gravraderna och järnstaket samt stensocklar togs bort. Grusbeläggningen på samtliga grusgravar ersattes med jord och gräs. Tolv träd, huvudsakligen kastanjer, fälldes medan lindarna till stor del sparades. De äldre gravstenarna samlades ihop och placerades i kyrkogårdens nordöstra hörn. Omläggningen gav kyrkogården den enhetliga och moderna karaktär som i huvudsak fortfarande präglar den. Minneslunden och senare förändringar En minneslund anlades 1989. Den var först planerad till kyrkogårdens nordöstra hörn vid de undanställda gravvårdarna, men placerades i stället sydväst om kyrkan. Efter karteringen 1989 har flera förändringar skett. Rygghäckar och plattgångar öster om kyrkan har tagits bort och en ny utfart har öppnats i den östra sidan. En salix- eller pilhäck har planterats som vindskydd eftersom den delen är särskilt utsatt för blåst. År 1992 genomfördes en gallring av den omkring hundraåriga trädkransen. Av 33 höga träd fälldes åtta och de övriga beskars kraftigt för att kyrkan skulle framträda tydligare. Under senare tid har även japanska körsbärsträd planterats väster om kyrkan och i minneslunden. Läge och omgivning Orlunda kyrkogård ligger mitt i den långsmala byn Orlunda, som är belägen på en låg höjd i ett öppet fullåkerslandskap. Väster om kyrkogården går landsvägen genom byn. Vägen är breddad vid kyrkogården och bildar där en parkeringsplats. Kyrkogårdens trädkrans och en motsvarande trädrad på vägens västra sida bildar tillsammans en allé. Norr om kyrkogården ligger Frälsegårdens huvudbyggnad, en villa från 1970-talet. Söder om kyrkogården finns gårdsbebyggelse och ekonomibyggnader. Där ligger även det äldre skolhuset från 1884, som senare byggdes om till lärarbostad, samt en yngre skola från 1928 som används som förskola eller daghem. Vid vägkorset finns den tidigare affären från 1910-talet. Prästgården är en av de äldre gårdar som ligger kvar på sin ursprungliga plats i byn, även om den senare styckats av och sålts. Kyrkogårdens utformning Kyrkogården är liten och ligger på en låg, plan terrass. Den har en rektangulär planform och omges av en låg terrassmur. Kyrkobyggnaden ligger centralt och fungerar som utgångspunkt för gångsystemet. Kyrkogårdens karaktär är öppen och gräsbevuxen, med gravvårdar som huvudsakligen är låga och relativt sentida. Monumentala gravar saknas nästan helt. Trädkransen är hög men håller delvis på att föryngras, och några av de äldre lindarna har ersatts med yngre almar och lindar. Kyrkogårdens låga höjdläge och låga omgärdning gör att den har ett nära visuellt samband med den omgivande slätten. Terrassmur och omgärdning Västra sidan Den västra sidan omges av en omkring 0,3 meter hög terrassmur av ett skift sprängd sten. Stenarna varierar i storlek från omkring 0,3 till en meter. Innanför muren står sex eller sju höga lindar som ingår i trädkransen. Den häck som tidigare fanns längs sidan hade tagits bort vid inventeringen. Tillsammans med träden på andra sidan landsvägen bildar lindarna en allé genom byn. Norra sidan Den norra terrassmuren har samma utformning som den västra men är delvis dold av Frälsegårdens trädgård. I nordvästra hörnet finns en indragning som har anpassats efter uthuset och dassen utanför kyrkogården. Där finns även en enklare utgång. Trädkransen består av höga lindar, men några äldre träd har tagits bort och ersatts av två almar och en yngre lind. Längs muren växer en omkring 0,7 meter hög oxbärshäck. Östra sidan Terrassmuren fortsätter längs den östra sidan. Den äldre häcken har tagits bort och delvis ersatts av en pilhäck som fungerar som vindskydd. Tre höga lindar återstod vid inventeringen av de sex träd som tidigare markerats på kyrkogårdskartan. Utanför kyrkogården växer även fläderbuskar. Södra sidan Den södra terrassmuren liknar murarna på de övriga sidorna men är delvis dold av den angränsande trädgården. Sju höga lindar ingår i trädkransen och på muren växer en omkring 0,7 meter hög oxbärshäck. Ingångar Kyrkogården har fem ingångar. Huvudingången ligger mitt på den västra sidan och består av en dubbelgrind av smidesjärn. Grindens överdel är svagt välvd och dekorerad med snirklar, medan vissa av spjälorna avslutas med små knoppar. Grinden står mellan fyrsidiga granitstolpar med avfasade krön. I nordväst finns en enklare öppning där den norra grusgången fortsätter ut till parkeringen framför uthuset. I öster finns en öppning som ansluter till en ny väg från gården i söder. Någon grind finns inte där. I söder finns två enklare öppningar, varav den ena har ett enda trappsteg och leder direkt från den angränsande trädgården in på kyrkogården. Trädkrans och övrig vegetation Trädkransen består huvudsakligen av lindar, med omkring sju träd i väster, fyra i norr, tre i öster och sju i söder. I norr har två yngre almar och en yngre lind planterats som ersättning för fällda träd. Längs den norra och södra terrassmuren växer låga oxbärshäckar. På den västra kyrkogårdshalvan finns två nord–sydligt löpande rygghäckar av spirea på ömse sidor om gången från huvudingången. Den inre delen hade ursprungligen T-formade häckar av ölandstok, men endast mindre rester finns kvar eftersom minneslunden har anlagts där. Längs kyrkogårdens norra och södra insidor löper långa berberishäckar innanför den yttersta gravraden. På den östra delen fanns tidigare tre rader med rygghäckar, men endast den östligaste har återplanterats som en idegranshäck. Vid kyrkan finns planteringar med schersmin, oxbär, tuja och rosor. Gångsystem Kyrkogårdens gångar är belagda med naturgrus. Från kyrkan går gångar i alla fyra väderstreck och en kringgående gång löper innanför den yttersta gravraden. Mellan gravraderna fanns tidigare gångar av stenplattor, men dessa har senare ersatts av gräs. Gångsystemet tillsammans med trädkransen visar det parkideal som blev vanligt på landskyrkogårdar under 1800-talet. Gravvårdar De flesta gravvårdarna är från 1900-talet, med en tydlig tyngdpunkt på 1960-talet och senare. Gravvårdarna är huvudsakligen låga och enkla och några större monumentalgravar finns nästan inte. Öster om kyrkan finns några enstaka gravvårdar med linjegravskaraktär. Längs den norra sidan står en rad vårdar i kronologisk följd från 1940-talet. De äldsta gravvårdar som fortfarande står på sina ursprungliga platser är från 1886 och 1887. Den nuvarande enhetliga karaktären är till stor del en följd av omläggningen 1961, då gravkullar, grusytor, järnstaket och stenramar togs bort. Undanställda gravvårdar I kyrkogårdens nordöstra hörn står ett antal äldre gravvårdar från 1500-, 1600- och 1700-talen. Flera av dem är liggande hällar som tidigare sannolikt låg i den medeltida kyrkans golv. De flyttades ut när den gamla kyrkan revs och samlades senare på denna plats vid omläggningen 1961. Många av stenarna är utsatta för vittring och lavbeväxning och deras inskrifter är svåra att läsa. Gravvårdarna har höga kulturhistoriska värden men saknar i dag sina ursprungliga sammanhang. Minneslund Minneslunden ligger på kyrkogårdens inre sydvästra del. Den är utformad som ett rektangulärt eller nästan kvadratiskt rum som omges av en omkring 0,6 meter hög idegranshäck. Ingången ligger på den östra sidan. I minneslundens södra del står fyra smala, omkring tre och en halv meter höga tujor omgivna av låg idegran. Lunden innehåller fyra mindre rosenrabatter och ett nyplanterat japanskt körsbärsträd. I det nordöstra hörnet står en skylt med ordet ”minneslund”. Uthuset Utanför kyrkogårdens nordvästra hörn står ett uthus med redskapsbodar, förvaringsutrymmen och dass. Byggnaden står på torpargrund och har rödfärgad stående panel. Taket är belagt med tvåkupigt tegel och är uppdelat i två nivåer. Huvudbyggnaden har tre vitmålade portar med enkla smidda beslag och en vitmålad fönsterlucka i gaveln. Den lägre dassdelen har tre dörrar, varav en är vitmålad och två rödmålade. I uthuset förvaras runstensfragmenten samt äldre kyrkbänkar och dörrar. Kulturhistoriska värden Orlunda kyrkogård utgör tillsammans med den ovanliga kyrkobyggnaden en sammanhållen landskyrkomiljö. Trädkransen och grusgångarna visar ett parkideal som präglade många kyrkogårdar under 1800-talet. Kyrkogårdens låga terrassmur och öppna läge skapar ett nära samband med det omgivande slättlandskapet och utgör ett särskilt karaktärsdrag. De undanställda gravvårdarna från 1500-, 1600- och 1700-talen har höga kulturhistoriska värden, men är utsatta för vittring och har förlorat sina ursprungliga placeringar. Runstensfragmenten och delarna av Eskilstunakistorna är särskilt betydelsefulla historiska dokument över den första kristna tiden. De förvaras dock i uthuset och är inte tillgängliga för allmänheten. För både gravhällarna och runstensfragmenten finns därför ett behov av en lösning som förenar skydd, bevarande och tillgänglighet. Kyrkogårdens nuvarande utformning har också ett kulturhistoriskt värde som ett tydligt exempel på 1960-talets modernisering av äldre kyrkogårdar. Se även Orlunda kyrka Referenser