NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Direktörsvillan (Långholmen)

Direktörsvillan på Långholmen är en av villorna på ön Långholmen på Södermalm i Stockholm. Villan är byggnaden som avtecknar sig mellan Långholmens grönska när man passerar Västerbron söderut. Byggnaden som även kallas “Övre villan” eller “Direktörsbostaden” uppfördes 1914 som bostad och representationsställe för Långholmens centralfängelsets direktör. Byggnaden är ritad av "fängelsearkitekten" Gustaf Lindgren, som även var arkitekt bakom centralfängelsets ombyggnad (1913-23) och Polishuset på Kungsholmen (1903-11). Direktörsvillan är en tvåvånings träbyggnad med brutet tak, gestaltat i nationalromantikens stil med inslag av jugend. På bottenvåningen fanns representationsrum och direktören med familj bodde på övervåningen. Villan är idag privatbostad. Källor Carl-Johan Kleberg, red (1990). Långholmen: den gröna ön. Monografier utgivna av Stockholms stad. Stockholm: Kommittén för Stockholmsforskning. Libris 7593231. ISBN 91-7031-019-X
Disagården

Disagården ist ein Freilichtmuseum in Alt-Uppsala am nördlichen Stadtrand von Uppsala. Das Museum wurde 1931 von der Disa Stiftung gegründet und betrieben und 1970 vom Upplandsmuseet übernommen. Das im Sommer geöffnete Museum besteht aus Gebäuden aus dem 16. bis 19. Jahrhundert, aus verschiedenen Gebieten der schwedischen historischen Provinz Uppland, die an den jetzigen Ort des Freilichtmuseum versetzt wurden. Siehe auch Liste von Freilichtmuseen Weblinks Website des Museums (bei Upplandsmuseet)
Disagården

Disagården Uppsala Gamla Uppsala városrészében, az ősi település szélén található falumúzeum főleg a 18. és a 19. századból, a környező Uppland történelmi tartományból származó falusi épületekkel. A szabadtéri múzeum szervezetileg az Upplandsmuseethez tartozik, és a nyári félév alatt tart nyitva. Története A falumúzeumot 1931-ben nyitották meg, amikorra 21 épületet szállítottak ide Uppland tartomány különböző részeiből. A legtöbb épület Gränby faluból érkezett, Björklinge egyházközség területéről. Az épületeket a Gamla Uppsala melletti mezőgazdasági területekhez kapcsolódva helyezték el. A területen néhány háziállatot, birkát és baromfit is tartanak a korabeli életmód illusztrálására. A falumúzeum alapítványi kezelésben volt 1970-ig, amikor azt átvette az Upplandsmuseet. Jegyzetek Források Tore Littmarck (2002). Gamla Uppsala from ancient to Modern Time. Old Uppsala Parish Vestry. Elisabeth Klingmark (2003). Gamla Uppsala. Riksantikvarieämbetet. ISBN 91-7209-298-X. További információk Disagården – Friluftsmuseet i Gamla Uppsala
Disagården

Disagården är ett friluftsmuseum i Gamla Uppsala utanför Uppsala i Uppsala län (Uppland). Anläggningen tillhör Upplandsmuseet och består av hus från 1500-, 1600-, 1700- och 1800-talen som tillsammans ger en bild av hur en uppländsk by kunde se ut i mitten av 1800-talet. Byggnaderna kommer ursprungligen från olika delar av Uppland och har flyttats till Disagården. Friluftsmuseet är öppet under sommarhalvåret.[källa behövs] Historik Disagården invigdes 1931 och drevs av Disastiftelsen fram till 1970, då stiftelsen upplöstes och friluftsmuseet övertogs av Upplandsmuseet. Tongivande organisationer i Disastiftelsen var Upplands fornminnesförening, numera Upplands fornminnesförening och hembygdsförbund, och Uplands nation. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Disagården. Disagården – Friluftsmuseet i Gamla Uppsala
Djupan

Djupan är en sjö i Sollentuna kommun i Uppland som ingår i Åkerström-Norrströms kustområde. Sjön är 2 meter djup, har en yta på 0,05 kvadratkilometer och befinner sig 17 meter över havet. Djupan ligger i västra delen av kommunen ute på Järvafältet i Östra Järvafältets naturreservat. Sjön är näst intill helt igenväxt, där det växer mängder med vass och kaveldun. Restaurering försvåras av risk för blindgångare. Runt sjön finns ett rikt djurliv med älg, rådjur och en mängd fåglar såsom järpe, duvhök, bivråk, mindre hackspett, törnskata och göktyta. Sjöns avrinning åt söder torde via dagvattenledningar ansluta till Igelbäcken. Se även Lista över insjöar i Sollentuna kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden https://web.archive.org/web/20120513011524/http://www.sollentuna.se/Sollentuna-kommun/Om-Sollentuna/Natur/Beskrivning-av-naturen/Sjoar/Djupan/ Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
Djurgårdsbrunns värdshus

Djurgårdsbrunns värdshus (även stavat Djurgårdsbrunns Wärdshus) är en restaurang belägen vid Djurgårdsbrunnsvägen 68 på Södra Djurgården i Stockholm. Historik Den ursprungliga anläggningen har anor från 1742 då byggnaderna för Djurgårdsbrunn uppfördes, bland annat Brunnsgården och Apotekshuset. Initiativtagare var medicine doktor Herman Lithén som den 5 juni 1742 fick privilegium att: ”vid hälsobrunnen å Kongl. Maj:ts Djurgård få till brunnsgästernas bekvämlighet samt dess egen och de övriga brunnsbetjäntes förnödenhet uppsätta några nödiga hus och byggnader, nämligen ett badhus, ett fattighus, ett hus för samtliga brunnsgästerna och ett för sin egen och brunnsbetjäningen samt även ett värdshus”. Värdshuset hade sin glansperiod på 1830- och 1840-talen när Djurgårdsbrunnskanalen anlades och området blev attraktivt för besökare. Den ursprungliga byggnaden brann ner 19 februari 1987 och numera återstår bara en mindre del (nuvarande Djurgårdsbrunns restaurang) som tidigare var en tillbyggnad till 1700-talets värdshus. Kvar finns även Apotekshuset på andra sidan Djurgårdsbrunnsvägen, där Herman Lithén bodde och hade ett apotek här. Idag finns här sommarkaféet Apotekskiosken. Mellan 2002 och 2006 nyttjades byggnaden av Magasin 3 Projekt Djurgårdsbrunn som var ett initiativ av konstmuseet Magasin III och vars syfte var att skapa en ny konst- och kulturscen. Från 2007 till 2020 drevs Djurgårdsbrunns restaurang av Bockholmengruppen som har tio restauranger i Stockholm med omgivning, inklusive Bockholmen Hav & Restaurang på Bockholmen. Se även Stockholms historiska krogar, värdshus och restauranger Källor Nationalstadsparken: Djurgårdsbrunn och Apotekshuset. Björn Hasselblad; Monica Eriksson (1982). Djurgårdsvandringar: villor och andra sevärdheter på Södra och Norra Djurgården: en introduktion till Kungl. Djurgården. Stockholm: Kungliga Djurgårdens förvaltning. sid. 91-92. Libris 7791397. ISBN 91-970418-0-7 Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Djurgårdsbrunns värdshus. Officiell webbplats
Djurgårdskyrkogården

Djurgårdskyrkogården är en mindre (0,5 hektar) kyrkogård vid Djurgårdsplatsen i Majorna i Göteborg med 397 gravplatser. Historia Platsen för den nuvarande Djurgårdskyrkogården var en begravningsplats redan långt före den utvidgning som skedde 1799. Dess ålder uppskattas till motsvarande den gamla Varvskyrkan, vid dåvarande Gamla Varvet. Mark till en ny begravningsplats köptes in 1799 vid "Tegelbruket å Kungsladugårds ägor" för en summa av 150 riksdaler banco av Carl Bagge. Kyrkogården utvidgades mot norr 1813, men dess nuvarande namn är av senare datum. Dess längd är 120 meter, dess bredd mellan 25 och 30 meter. Den används än idag för begravningar. I södra änden finns ett litet gravkapell. Tidigare dominerades kyrkogården av storväxta almar, men de har tagits ned under 1990-talet eftersom de drabbades av almsjukan, och endast ett fåtal träd är kvar. Från början var den kyrkogård för Gamla Amiralitetsvarvet, och var då främst avsedd som begravningsplats för dess officerare, den kallades först för "Gamla varvskyrkogården" eller "Amiralitetskyrkogården". I september 1786 begravdes en mademoiselle J Ch Suthoff i "Arméns Flottas grav på kungl. Djurgården". Källor Majornas kyrkokrönika, Per Pehrsson, Svenska kyrkans diakonistyrelses Bokförlag, Stockholm 1926 s.83 Göteborgaren och kyrkan - i tro och handling, red. Kjell Nelson, utgiven av Göteborgs kyrkofullmäktige, Göteborg 1983 ISBN 91-7260-839-0 s.138 Mentzer, Karolina von: Djurgårdskyrkogården. Göteborg: Göteborgs historiska museum, 1993 Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Djurgårdskyrkogården. Äldre foto hos Föreningen Gamla Majgrabbar
Djurgårdskyrkan

Djurgårdskyrkan ligger mellan Gröna Lund och Skansen på Djurgårdsvägen 74 i Stockholm. Den tillhör Hedvig Eleonora och Oscars församling i Stockholms stift. Byggnaden är sedan 1939 ett kyrkligt kulturminne. Historik Kyrkan och skolan byggdes 1828 som en gåva av Djurgårdsvarvets delägare och skeppsredare John Burgman (1764–1833). På den tiden fanns inte Djurgårdsbron och föräldrarna var ovilliga att färja barnen till skolan på fastlandet. Mestadels bodde båtsmän och andra som hade med skeppsfart och varv på Djurgården. År 1876 gick 217 barn i skola i Djurgårdskyrkan, två år senare uppfördes den nya Djurgårdsskolan på Sollidsbacken. Från början var det en kyrka i Hedvig Eleonora församling. När den församlingen delades och Oscars församling bildades, 1 maj 1906, kom Djurgårdskyrkan att vara den nya församlingens enda och äldsta kyrka. På 1830-talet var kyrkan också ett kolerasjukhus. Sedan 1880 används kyrkan enbart som gudstjänstlokal. Ovanpå kyrkorummet på övervåningen finns en församlingslokal. Prins Eugen har målat altartavlan "Den signande solen" och givit den som gåva till kyrkan. Hjalmar Gullberg, själv Djurgårdsbo, författade texten till inskriptionen på kyrkklockan som hänger i klockstapelen. Den ritades av Ragnar Hjorth 1949 och restes 1950. Inskriptionen lyder: Orgel 1939 bygger Hans Schuster, Stockholm en orgel med 7 stämmor, två manualer och pedal enligt transmissionssystemet. Den nuvarande orgeln är byggd 1958 av Åkerman & Lund, Knivsta och är en mekanisk orgel. Bilder Referenser Noter Källor RAÄ:s bebyggelseregister: DJURGÅRDSKYRKAN 1 - husnr 1, DJURGÅRDSKYRKAN Dag Edholm, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1989:III, Strängnäs stift; Stockholms stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Wikimedia Commons har media som rör Djurgårdskyrkan.
Djurgårdsskolan

Djurgårdsskolan är en av Stockholms äldsta skolor och är sedan 1878 inrymd i ett kulturhistoriskt värdefullt trähus på Södra Djurgården i centrala Stockholm. Skolbyggnaden är belägen på Sollidsbacken 10, i sluttningen upp från Djurgårdsvägen och Saltsjön mot Skansen. Historia Innan den nya skolbyggnaden uppfördes 1878 var skolan inrymd i Djurgårdskyrkans trånga lokaler; 1876 samsades 217 skolelever i kyrkan. På den nuvarande tomten hade tidigare legat en ölstuga, och när denna revs såg föräldrarna tomten som en lämplig plats för en ny skolbyggnad. Föräldrarna ansökte om byggnadstillstånd där man särskilt påpekade det hälsosamma läget, uppe på en höjd med frisk luft från Saltsjön. Södra Djurgården saknade vid denna tid en broförbindelse med fastlandet, och föräldrarna ansåg att det skulle vara farligt och hälsovådligt att varje dag skicka elever med färja eller över isen till någon av skolorna på Östermalm eller i Gamla stan. Skolan idag Skolan fortlevde i byggnaden som kommunal skola fram till 1992 då Stockholms stad beslutade att lägga ned skolan och förvandla byggnaden till ett skolmuseum. I protest mot detta skapades en stiftelse, som 1993 öppnade skolan som en friskola. Byggnaden Byggnaden är en tidstypisk träbyggnad i två plan med inredd vind som är belägen på en höjd med utsikt över Saltsjön. Ursprungligen var byggnaden gråmålad men är sedan länge gul. Byggnaden är blåklassat av Stadsmuseet i Stockholm, vilket innebär att bebyggelsens kulturhistoriska värde av stadsmuseet anses motsvara fordringarna för byggnadsminnen i Kulturmiljölagen. Se även Villan är en av flera kulturhistoriskt intressanta byggnader på Sollidsbacken, grannhusen är bland annat Villa Bergabo och Villa Bergsgården. Båda är ritade av Ferdinand Boberg. Referenser Tryckta källor Björn Hasselblad; Monica Eriksson (1982). Djurgårdsvandringar: villor och andra sevärdheter på Södra och Norra Djurgården: en introduktion till Kungl. Djurgården. Stockholm: Kungliga Djurgårdens förvaltning. sid. 31. Libris 7791397. ISBN 91-970418-0-7 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Djurgårdsskolan. Djurgårdsskolans officiella webbplats
Djurgårdsstationen

Djurgårdsstationen var ursprungligen en omformarstation för Stockholms elektricitetsverk. Den före detta Stationen ligger på Singelbacken 15, Södra Djurgården i Stockholm och togs i drift 1906. Arkitekt för Djurgårdsstationen var Ferdinand Boberg. Byggnaden finns fortfarande bevarad och ägs av Skansen som nyttjar det för kontor och lager. Enligt en byggnadsinventering som Stadsmuseet i Stockholm utförde 1979 är Djurgårdsstationen "industri- och arkitekturhistoriskt intressant". Byggnaden är blåklassat av Stadsmuseet, vilket innebär att bebyggelsens kulturhistoriska värde av stadsmuseet anses motsvara fordringarna för byggnadsminnen i Kulturmiljölagen. Bakgrund När Värtaelverket invigdes 1903 blev Djurgårdsstationen på Djurgården en av flera understationer där den i Värtaverket producerade växelströmmen omvandlades till likström, som var den vanliga distributionsformen vid denna tid. Djurgårdsstationen skulle försörja Södra Djurgården med elkraft. Liknande stationer fanns på Norrmalm (Tulestationen), på Södermalm (Katarinastationen) och på Kungsholmen (Kronobergsstationen). För att minimera ledningsförluster låg understationerna alltid nära förbrukarna. Djurgårdsstationen Djurgårdsstationen var den minsta stationen och togs i drift den 6 november 1906. Byggnaden är fristående och uppfört i rött tegel. Boberg gav den en borgliknande karaktär med kraftig granitsockel. Östra delen av huset består av maskinhallen i ett plan och västra delen är i tre våningar, ursprungligen innehållande kontor och verkstäder. Fasaderna är mera utsmyckade och påkostade än exempelvis Katarinastationen och Kronobergsstationen. Här finns listverk i sandsten och pilaster i tegel som avslutas med skulpterade urnor och kronor ovanför taket. Många sandstensdetaljer återger elektriska kablar och glödlampor. Maskinhallen belystes med dagsljus genom höga välvda fönster. Maskinhallen är väl bevarad, väggar och tak är klädda med vitt och grönt mönstersatt kakel, bröstningen består av rött och brunt kakel. Till och med traversen finns alltjämt kvar (2012). Maskinhallen nyttjas numera som förråd av intilliggande Skansen. Mot Singelbacken är fastigheten inhägnad av ett smidesstaket med rik dekorerade grindar och stolpar, även de är ritade av Boberg och innehåller motiv som anknyter till elektricitet. Bilder Källor Stockholms stadsmuseum: Djurgårdens industrimiljöer, inventering 1979. Hallerdt (redaktör), Björn (1992). Ljus kraft värme, elförsörjning i Stockholm 1853-1992. Stockholm: Stockholmsmonografier. ISBN 91-7031-035-1 , s. 176 Informationstavla på platsen Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Djurgårdsstationen.
Djurholmamossen

Djurholmamossen är en mosse i Ängelholms kommun, Skåne län. Uppe på Hallandsåsen, högt över Västersjön, ligger, den nästan 70 hektar stora Djurholmamossen. Mossen med omgivningar är av riksintresse ur naturvårdssynpunkt på grund av sina välvda och sluttande mosseytor och det välutvecklade bäckdråget kring Århultabäcken. Djurholmaområdet ägs av O D Krooks donation. Totalt omfattar Djurholmaområdet 200 hektar. Delar av skogen brukas kommersiellt, framför allt genom att man föryngrar bokbeståndet. Strövområdet och mossen vårdas genom iordningställande av märkta vandringsstigar och observationstorn. Särskilt tornet vid själva Djurholmamossen kan ge både stillhet och fina naturupplevelser som orrspel och älgar på marsch. Kulturminnen vid Djurholmen I området finns ett före detta torp, Djurholmen. Det är det mest välbevarade spåret av mänsklig verksamhet, men det finns flera. Längst i sydväst syns spår av fornåkrar, som troligen togs i bruk under bronsåldern. Där finns också lämningar av torpställena Västra och Mellan-Århult, som var bebodda på 1800-talet. Informationsskyltar, med texter av lokalhistorikern Ture Karlsson, berättar om deras historia. Skvaltkvarnen där Bäckstigen passerar Århultabäcken är också en påtaglig lämning, liksom den invallning vid bäcken, som tyder på att man här bedrivit myrslåtter. Man har också tagit torv i mossen. Naturvärden Skogen i branterna ner mot Århultabäcken ska lämnas till "fri utveckling", som det heter, d.v.s. ingen avverkning eller andra ingrepp ska vidtas. Det är bokskog och blandad lövskog, och under de senaste 50 åren har i princip inga ingrepp gjorts. Fallna träd får ligga kvar och multna ner, till glädje för de insekter och svampar som behöver sådana miljöer. I högstubbarna kan olika hackspettarter hitta föda och bon. Längs bäcken finns en intressant flora med bl.a. mellanhäxört. Orre och trana kan man få höra, och holkar har satts upp för småfåglarna. Förutom älg, rådjur, hare, räv och grävling kan man numera också se spår av vildsvin. Källor Naturvårdsprogram för Ängelholms kommun. 2010. Länsstyrelsens information
Djurhults kapell

Djurhults kapell är en kyrkobyggnad som tillhör en fristående kapellstiftelse, sedan 2011 i Ljungskile församling (tidigare Forshälla församling) i Göteborgs stift. Den ligger i Forshälla socken i Uddevalla kommun. Kyrkobyggnaden Kapellet uppfördes åren 1923-1924 efter ritningar av arkitekt Knut Nordenskjöld och invigdes den 1 juli 1926. Byggnaden består av långhus med nord-sydlig riktning. I söder finns ett tresidigt kor av samma bredd som långhuset, men något lägre. Vapenhuset med entré i norr har tak med ett smalare torn och spira och sakristian ligger i öster. Kyrkan har vitmålad, stående träpanel. Tak, tornhuv och spira är skiffertäckta. Kyrkorummet har fast bänkinredning och täcks av ett tunnvalv. Väggarna är av stående träpanel och all inredning är vitmålad. Koret är separat med väggaltare. Inventarier Dopfunten av trä är åttkantig och tillverkad 1926 av Valfrid Andersson, Timmerås, efter anvisningar av Knut Nordenskjöld. Predikstolen med åttkantig korg är samtida med kapellet. Orgeln är byggd 1958 av Magnussons orgelbyggeri. Referenser Illerstad, Lennart (1993). Nya svenska kyrkor. Del 2, Götaland. Rapport / Riksantikvarieämbetet och Statens historiska museer, 0348-6826 0348-6826. Stockholm: Riksantikvarieämbetet. sid. 155. Libris 5g5r3cvb30lmbdxl. http://urn.kb.se/resolve?urn=urn:nbn:se:raa:diva-5534 Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. sid. 499. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 Bebyggelseregistrets byggnadspresentation
Djurröds kyrka

Djurröds kyrka är en kyrkobyggnad i Djurröd. Den tillhör Träne-Djurröds församling i Lunds stift. Kyrkan ligger cirka 22 km väster om Kristianstad, 10 km nordost om Linderöd och 12 km nordväst om Tollarp. Kyrkobyggnaden Kyrkan uppfördes runt år 1200. På 1400-talet försågs kyrkorummet med kryssvalv och stjärnvalv av tegel som ersatte ett plant trätak. Ovanför nuvarande valv finns avsågade bjälkar från det ursprungliga trätaket. En grundlig restaurering genomfördes 1788 då kyrkan byggdes till åt väster. 1852 genomgick kyrkan sin sista utbyggnad. Ovanför portalen på tornet finns en skylt som lyder: TORNET UPPBYGGT ÅR MDCCCLII (1852) I KONUNG OSKAR I:S ÅTTONDE REGERINGSÅR SONE JACOBSSON OCH OLA JÖNSSON KYRKVÄRD Kalkmålningar Vid en restaurering av kyrkan år 1934 upptäckte man att väggarna och fältet över predikstolen, och hela koret, hade målningar dolda under kalken. Dessa har utförts av Nils Håkansson, Vittskövlemästaren, cirka år 1460. På norra sidan finns Norges skyddshelgon S:t Olof, och på södra sidan Danmarks skyddshelgon S:t Knud. Inventarier Äldsta inventarien är dopfunten som sannolikt är samtida med kyrkan. Vid en renovering förstördes dopfunten. 1934 återskaffades fotstycket som numera finns i den gamla tornkammaren. Nuvarande dopfunt skaffades in 1942. Altaruppsatsen och predikstolen är båda tillverkade 1705 av bildhuggare Petter Norrman. Nuvarande nummertavla tillkom 1792. Orgel 1867 byggde Jöns Lundahl & Knud Olsen en orgel med 6 stämmor. Den nuvarande orgeln är byggd 1952 av Grönlunds orgelbyggeri, Gammelstad. Fasaden är från 1867 års orgel. Orgeln är mekanisk och har följande disposition. Källor Tore Johansson, red (1988). Inventarium över svenska orglar: 1988:I, Lunds stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Referenser Externa länkar Vä-Skepparslövs pastorat Wikimedia Commons har media som rör Djurröds kyrka.
Djurö kyrka

Djurö kyrka (tidigare Djurhamns kapell) är en kyrkobyggnad på Djurö i Stockholms skärgård och hör till Djurö, Möja och Nämdö församling i Stockholms stift. Kyrkobyggnaden Kyrkan byggdes då Djurö blev en viktig örlogsbas som behövde ett kapell. 1683 invigdes kyrkan av kyrkoherden magister Ericus Noraeus. Initiativtagare till kyrkobygget var rådman Joseph Månsson. Kyrkan är byggd av liggtimmer på putsad stenfot och var från början målad med falurödfärg. Efter 1700-talets mitt tillkom träpanelerna. Kyrkan består av ett rektangulärt långhus med rakt avslutat kor i öster. Sakristia och vapenhus har byggts till i norr respektive söder och ligger mittemot varandra. Interiör och inventarier Sedan 1933 är innerväggarna och taket täckta med masonit. Väggarna är målade i ljusgrönt och taket i vitt. Altaruppsatsen är ett arbete i rustik barock och är samtida med kyrkan. Predikstolen är från 1830-talet. Orgel 1695 finns ett positiv i kyrkan. 1773 har kyrkan ett förlorat positiv. 1836 bygger Gustaf Andersson, Stockholm en orgel med 3 stämmor. 1860 köper man en orgel med 9 stämmor från Värmdö kyrka som aldrig sattes upp. Den var byggd 1763-1765 av Jacob Westervik, Stockholm. 1885 köptes en orgel för 1000 kronor från föregångaren till Sankt Johannes kyrka i Stockholm. Den var byggd 1852 av Anders Vilhelm Lindgren, Stockholm och var mekanisk. Den flyttas hit av Åkerman & Lund. Den byggdes om av samma firma 1939-1940 och blev pneumatisk och fick 10 stämmor, två manualer och pedal. De flesta stämmor från gamla orgeln återanvändes. På 1960-talet gjordes vissa förändringar. 1982/1983 byggde Nye Orgelbyggeri, Nye en rekonstruktion och renoverade orgeln av A. V. Lindgrens orgel bakom den gamla fasaden. Omgivning Strax norr om kyrkogården på en höjd står en fristående klockstapel som uppfördes 1836. I denna hänger två klockor. Kyrkan har en egen busshållplats, från denna är det cirka 5 minuters promenad till kyrkan. Källor Dag Edholm, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1989:III, Strängnäs stift; Stockholms stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Vidare läsning Kyrkor i Värmdö skeppslag : konsthistoriskt inventarium / utarb. av Sven Brandel... Sveriges kyrkor, 0284-1894 ; 62Uppland ; 1:3. Stockholm: Generalstabens litografiska anstalt. 1949. sid. 540-559. Libris 19512986. http://kulturarvsdata.se/raa/samla/html/6907 Externa länkar Djurö kyrka, Stockholm 2008, © Stockholms stift, Text: Susanna Detthoff Djurö, Möja och Nämdö församling Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Stockholms läns museum om kyrkan Wikimedia Commons har media som rör Djurö kyrka.