NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Konsistoriehuset

Konsistoriehuset è un edificio situato nel centro di Uppsala, in S:t Eriks torg, a nord della cattedrale, adiacente l'Ecclesiasticum. Costruito nel 1757 come sede del concistoro, ha in seguito ospitato diverse istituzioni universitarie fino al 2004, ed ospita oggi la caffetteria della cattedrale. Nel 1935 venne dichiarato byggnadsminne. Storia Nel Seicento si ergevano intorno alla cattedrale diversi edifici dell'Università, che ospitavano tra l'altro la biblioteca universitaria e il concistoro. La biblioteca venne trasferita in Gustavianum nel 1691, e gli edifici intorno alla cattedrale vennero distrutti dall'incendio di Uppsala del 1702. La ricostruzione del centro cittadino impiegò diversi decenni, e l'attuale Konsistoriehuset venne costruito tra il 1749 e il 1757, su progetto di Carl Hårleman. L'edificio ha un piano nella facciata rivolta verso la cattedrale, e tre in quella rivolta su S:t Eriks torg. Il piano principale ospitava il concistoro, e il piano più alto era dedicato ad attività accademiche. Due sale rivolte verso la piazza erano dedicate allo studio dell'anatomia, mentre il piano inferiore ospitava l'antincendio. Nel 1887 il concistoro si trasferì in Universitetshuset, e Konsistoriehuset venne destinato ad ospitare il dipartimento di geologia e mineralogia fino al 1959, quando venne destinato ad ospitare il dipartimento di storia dell'arte e venne pertanto riferito a volte come Konsthistoriehuset ("edificio di storia dell'arte"). Nel 1996 l'edificio venne ristrutturato e ospitò la facoltà di archeologia e storia antica. Nel 2004 l'edificio venne affittato alla Chiesa di Svezia, che lo impiega come caffetteria (Katedralcaféet). Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Konsistoriehuset Collegamenti esterni (SV) Bilder från Upplandsmuseet, su digitaltmuseum.se.
Konsistoriehuset, Uppsala

Konsistoriehuset är en byggnad i centrala Uppsala. Byggnaden är belägen norr om Uppsala domkyrka och dess norra fasad vetter mot S:t Eriks torg. Husets östra sida är sammanlänkad med det intilliggande huset Ecclesiasticum. Historia Runt Uppsala domkyrka fanns under medeltiden en krans av byggnader och under 1620-talet lät Uppsala universitet bygga om en av dessa medeltida byggnader för att inhysa Uppsala universitetsbibliotek. Denna byggnad hade enbart samma utsträckning som den del av dagens Konsistoriehus som ligger längs Akademigatan. År 1691 flyttade biblioteket till Gustavianum och istället flyttade universitetets konsistorium in i byggnaden. Under stadsbranden i Uppsala 1702 brann denna byggnad ner till grunden likt många andra i staden. På grund av dåliga finanser kom ingen nybyggnation igång förrän ett halvt sekel senare. Den nuvarande byggnaden uppfördes mellan 1749 och 1757 efter ritningar av Carl Hårleman, och hade en våning mot Domkyrkoplan i söder och tre mot det lägre belägna S:t Eriks torg i norr. Ett kopparstick som Jean Eric Rehn gjort av husets övre våningar har senare lett till missuppfattningen att denne ritat den norra fasaden. Den nya byggnaden användes på vitt skilda sätt. Huvudvåningen kom att användas av konsistoriet, medan universitetets fyra fakulteter hade varsitt rum på den översta våningen. Två rum mot torget användes för studier i anatomi. Byggnadens lägre våningar mot S:t Eriks torg användes av universitetets brandförsvar. År 1887 flyttade konsistoriet till det nybyggda Universitetshuset och byggnaden kom istället att inhysa institutionen för geologi och mineralogi. Denna stannade i Konsistoriehuset till 1959, då byggnaden övertogs av den konsthistoriska institutionen. Byggnaden kallades därefter tidvis Konsthistoriehuset. I samband med en om- och tillbyggnad 1996, då byggnaden bland annat utökades med det intilliggande Ecclesisasticum, flyttade institutionen för arkeologi och antik historia år 1997 in i byggnaden och kom att bli den sista universitetsinstitutionen att bruka byggnaden. Sedan 2004 hyrs huset av Svenska kyrkan som i dess lokaler driver Katedralcaféet. Smeknamnet "Kuggis" härstammar från tiden före 1862, då studentexamen avlades vid universiteten (i Uppsala i Konsistoriehuset), och man kunde bli underkänd ("kuggad") i examen. Byggnaden är sedan 1935 ett statligt byggnadsminne. Se även Universitetshuset, Uppsala Segerstedthuset Gustavianum Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Konsistoriehuset, Uppsala. Bilder från Upplandsmuseet
Sätra brunns kyrka

Sätra brunns kyrka är en privatägd kyrkobyggnad inom Kila församlings område i Västerås stift. Kyrkan ligger i Sätra brunn i Sala kommun. Historia Dagens kyrka är den tredje kyrkan på Sätra brunn. I samband med att kurortens etablering byggdes under åren 1705-1708 den första kyrkan, som då tillhörde Fläckebo socken. Denna brann dock ner, och den enda återstoden var ett kors som sattes på Brunnshusets tak. Den nerbrunna kyrkan ersattes 1760 med en andra kyrka, byggd på samma plats. Denna byggnad finns kvar och kallas sedermera Brunnskontoret. Byggnaden visade sig vara för liten som kyrka, och en ny sådan planerades att byggas mellan Läkarstugan och Björnbo. Dessa planer blev aldrig verklighet och istället förlades den nya kyrkobyggnaden till sin nuvarande plats i Flemingsparkens nordvästra del. Den nuvarande kyrkan byggdes 1863–1866 och invigdes den 30 juni 1867 av biskop Carl Olof Björling. Kyrkans unika orgel donerades detta år av en brunnsgäst. Kyrkan har främst fungerat som sommarkyrka, även om vissa gudstjänster har hållits på vintern. Under Kila kyrkas renovering 1935–1936 fungerade Sätra brunns kyrka som församlingskyrka för Kila församling. Kyrkan ägs dock inte av Kila församling, utan av Sätra brunns ekonomiska förening som driver kurorten. Kyrkan används idag främst till bröllop, konserter och konferenser. Flera kända artister har uppträtt i kyrkan, bland annat The Real Group, Lill-Babs, Robert Wells och Kalle Moraeus. År 2024 hölls SVT:s Luciamorgon i kyrkan. Beskrivning Kyrkan har den tidstypiska formen av ett grekiskt kors. Den inrymmer ett enda rum i hela sin form. Altaret, den stora predikstolen och orgeln med läktare är ursprungliga för kyrkan, medan den lilla predikstolen och psalmnummertavlorna flyttats över från den tidigare kyrkan. Bilder Interiör Exteriör Diskografi Orgeln i Brunns kyrka / Blomberg, Göran, orgel. Singel. ARR 45017. 1969. Se även Sätra brunn (kurort) Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sätra brunns kyrka.
Sura gamla kyrka

Sura gamla kyrka var en kyrkobyggnad i Surahammar i Västerås stift. Den var församlingskyrka i Sura församling. Kyrkobyggnaden Kyrkan uppfördes 1671 av liggtimmer och kläddes 1684 med spån. Den bestod av ett långhus med rakt avslutat kor i öster och kyrktorn i väster. I söder fanns ett vapenhus och i norr en sakristia. Kyrkan övergavs 1892 när den nuvarande Sura kyrka invigdes. År 1911 restaurerades kyrkan och blev samlingssal och kommunalhus. Den återinvigdes till kyrka 1967. Kyrkan ödelades 1998 i en anlagd brand, men sakristian klarade sig. Beslut fattades att inte återuppbygga kyrkan. Däremot renoverades sakristian och en minnesplats inrättades där träkyrkan tidigare stod. Åtta år senare, den 28 september 2006, klarlades att brandens anstiftare var säsongsanställd vid Sura församling. Sedan han ertappats med att ha skändat ett kvinnolik i kyrkans bisättningsrum erkände han i polisförhör att han hade satt eld på Sura gamla kyrka. Eftersom han bedömdes ha varit psykiskt sjuk vid brottstillfällena dömdes han till rättspsykiatrisk vård, istället för fängelse. Inventarier Orgel 1853 skänktes en orgel till kyrkan. Den flyttades till den nybyggda kyrkan 1892. Den nuvarande orgeln är en elorgel med två manualer och pedal. Predikstol Vid en reparation i november 1852 upptäcktes en mekanism i den gamla predikstolen. Av de tolv apostlabilder som omgav den, så befanns aposteln S:t Pers huvud kunna nicka. Den bilden var riktad mot församlingen. Prästen kunde genom att trampa på mekanismen få huvudet att nicka till. Den användes när prästen ville få någon särskild bekräftelse av något i sina texter. Mekanismen skall ha varit av katolskt ursprung. Referenser Fotnoter Tryckta källor Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. sid. 267. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8
Sankta Valborgs kapell

Sankta Valborgs kapell är en privat kyrkobyggnad i Nässjö i Linköpings stift. Den ligger inom Norra Solberga-Flisby församling, men ägs och drivs av en förening. Kyrkobyggnaden I början av 1940-talet väcktes en tanke att bygga en friluftskyrka i Lövhult öster om Nässjö tätort. Man ville skapa ökad kontakt mellan kyrkan och idrottsrörelsen. I slutet av 1941 stod en öppen klockstapel färdig på en höjd mellan friluftsgården och hoppbacken i Lövhultsområdet. Den hade bekostats av Flugeby ullspinneri i Nässjö. 26 september 1945 bildades Stiftelsen Sankta Valborgs kapell i Lövhult. Hemmansägare skänkte mark där kapellet skulle placeras. Områdets befolkning var positiv till bygget då de hade långt till sin sockenkyrka. Först 1948 byggdes träkapellet och klockstapel flyttades till kapelltomten. Det kallas Sveriges första idrottskapell. Biskop Torsten Ysander invigde samma år kapellet som gavs namnet Sankta Valborgs kapell. Kapellet byggdes till fyra år senare och rymmer idag 75-100 personer. År 1951 tillkom Pilgrimsgrottan med en skulptur, "Meditation", av nässjösonen Axel Wallenberg. Kyrkan förvaltades av en stiftelse men används bland annat av Nässjö församlings medlemmar vid dop och vigslar. År 1997 ändrades formerna för stiftelser och kapellet drivs sedan dess av Föreningen Sankta Valborgs Kapell i Lövhult. Kapellets namn är hämtat från ett medeltidskapell i Hultarp som var helgat åt Sankta Valborg. Inventarier Kyrkklockan i kapellet är en kopia av den gamla S:ta Valborgsklockan från Hultarp vilken nu förvaras i Historiska Museet i Stockholm. Till höger om entrén står Idrottsflickan, ett bronshuvud på en granitpelare, ett stort, leende flickansikte där vinden leker i håret och hon ser ut att ha en positiv attityd till livet. Skulptören är Axel Wallenberg. Orgel Orgeln är ett mekaniskt instrument byggt 1963 av J Künkels Orgelverkstad. Referenser Riksantikvarieämbetet Tore Johansson, red (1988). Inventarium över svenska orglar: 1988:II, Växjö stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Sten-Åke Carlsson & Tore Johansson, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1989:II, Linköpings stift, Visby stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sankta Valborgs kapell.
Folkets park i Skurup

Folkets park i Skurup är en folkpark i Skurup Historia 1906 samlades Skurupsbor för att bilda en Folkets Hus-förening. Folkets Hus-föreningens första stadgar registrerades senare den 23 februari 1907. Styrelsen ansökte att föreningens namn skulle vara Folkets Hus-föreningen, men detta godkändes inte och de fick då namnet Arbetarnas Fastighetsförening i Skurup. En tomt till föreningen köpets av stationskarl Jöns Nilsson. Köpet av tomten gjorde även så hela föreningens kapital tog slut. Men 1909 vid föreningens årsmötet beslöts det att man skulle byta ut tomten mot ett område från N.H Nordén. På det nya området planerades det att planteras träd och byggas dansbana, inhägnad m.m. Hela parkområdet var sedan färdig planerad och uppbyggt på en månad. Parken invigdes den 1 maj 1909 och ett invignings tal hölls av Kurt Hjalmarsson. Man ordnade så att parken varje söndag under flera år hade artister. Det kom flertal olika artister och inträdet till parken var oftast 25 öre. För det mest kända artisterna hade man ett inträde på 50 öre. Trots detta var det problem med finansieringen av parken. Det som dock räddade föreningen var Skurups-marknaderna. År 1925 Invigdes ett hus vid folkets park och detta hus fick heta Folkets Hus. År 1932 uppstod det för första gången en brand i Folkets park. Branden förstörde dansbanan, vilket var ett problem eftersom Skurups sommarmarknad skulle börja tre dagar senare. Tack vare hjälp från träarbetare hann man dock bygga en provisorisk dansbana utan tak. En period senare lade man en grund för en ny dansbana till parken. Den nya dansbanan var byggd i funkisstil och den genomgick sedan år 1978-1979 en tillbyggnad med kök, toaletter och isolering. Denna dansbana brann också ner år 1988 på valborgsmässoafton. Anledningen till branden var ett elektriskt fel. Dansbanan byggdes sedan upp igen den 28 april 1989. Noter
Edsby Castle

Edsby Castle (Swedish: Edsby slott) is a manor house located in Stockholm, Sweden. It was completed in 1872. Since 1968, the manor has served as a retirement home, but before then, it was the Teleborg girls' school. Vardaga acquired the building in 2015. The manor was built for chief executive of Skandia Elis Fischer who was accused of fraud. References External links Official website Ambea
Bommars

Bommars és una casa de camp sueca feta de fusta, situada als afores del poble de Letsbo, en els boscos d'una vall del municipi de Ljusdal, en la província de Hälsingland. Forma part d'una de les set granges decorades de Hälsingland classificada des de l'1 de juliol de 2012 com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. A nivell nacional, també està classificada per la byggnadsminne de la Direcció Nacional del Patrimoni suec. Història La granja s'esmenta per primera vegada en un inventari de l'any 1542, com a propietat del pagès Oppigården Pavel Olof Rolfsson, però la forma i característiques dels edificis daten del segle xix. Els dos edificis residencials, Sommarstugan («casa d'estiu») i Vinterstugan («casa d'hivern») van ser construïts el 1848 per Sven Johansson i la seva dona Golin Jonsdotter, que va heretar la granja del seu pare. La parella, però, van preferir viure habitualment a la granja de Sven a Sörkämsta. No fou fins al 1887 que la finca va ser habitada permanentment per Sven Persson, el fill de la filla de Sven Johansson i Golin Jonsdotter. El nom actual li fou donat el 1930 quan va esdevenir propietat dels germans Enno i Lars Johansson, mal-nomenats «Bommapojkarna». Tot i que la granja va estar deshabitada molt de temps, es va decorar acuradament i edificar gran habitacles com la gran sala de banquets i «cabana de nit», fets que indiquen la importància que se'ls hi donava a l'època, les sales de festa a Hälsingland. Representativa de les construccions dels agricultors més rics de Ljusdal en els anys 1800, és una propietat privada. Arquitectura A més dels edificis residencials, la granja també té un graner, un edifici per a guardar els estris agrícoles amb un estable i una forja. Tots aquests edificis estan fets de troncs de fusta. En la decoració interior dels edificis d'habitatges es troba paper pintat a les parets combinats amb frescos pintats que representen castells i palaus com el d'Ekebyhov o el Palau de Rosersberg, o bé pintures populars. Galeria Referències Enllaços externs BOMMARS al Swedish National Heritage Board.
Bommars

Bommars is a Swedish farm located in Letsbo, in the Ljusdal Municipality of Hälsingland. It is one of seven Decorated Farmhouses of Hälsingland which have been listed as UNESCO World Heritage Sites since 2012. At the national level, it has also been classified as a Listed buildings in Sweden since 2008. History The farm appeared for the first time in an inventory of the year 1542 under the name of Oppigården, owned by the peasant Påvel Olof Rolfsson, but the buildings acquired their present form in the nineteenth century. The two residential buildings, Sommarstugan ("Summer Residence") and Vinterstugan ("Winter Residence"), were built in 1848 for Sven Johansson and his wife Gölin Jonsdotter, who inherited her father's farm. However, the couple preferred to live at the Sven farm in Sörkämsta. It was not until 1887 that the farm became permanently inhabited by the couple's grandson, Sven Persson. It acquired its current name in the 1930s, when it became the property of the brothers Enno and Lars Johansson who bore the collective nickname "Bommapojkarna". It continues to be a private property. Architecture Besides the residential buildings, the farm includes a barn with a shed, an attic and a forge. All these buildings are made of wooden logs. The interior of the residential buildings has wallpaper and painted frescoes depicting castles like Ekebyhov or the Rosersberg Palace. Gallery References External links (in Swedish) Bommars, Swedish National Board of Heritage
Bommars

Bommars es una granja sueca construida en madera, situada en las afueras del pueblo de Letsbo, en los bosques de un valle del municipio de Ljusdal, en la provincia de Hälsingland. Forma parte del conjunto de las siete granjas decoradas de Hälsingland, clasificado desde el 1 de julio de 2012 como Patrimonio de la Humanidad por la Unesco.​ A nivel nacional, también está clasificada por la byggnadsminne de la Dirección Nacional del Patrimonio sueco.​ Historia La granja es mencionada por primera vez en un inventario del año 1542, como propiedad del agricultor Oppigården Pavel Olof Rolfsson, pero la estructura y características de los edificios datan del siglo XIX. Los dos edificios residenciales, Sommarstugan («casa de verano») y Vinterstugan («casa de invierno») fueron construidos en 1848 por Sven Johansson y su mujer Gölin Jonsdotter, que heredó la granja de su padre. La pareja, sin embargo, prefirió residir habitualmente en la granja de Sven en Sörkämsta. No fue hasta el año 1887 que la finca fue habitada permanentemente por Sven Persson, el hijo de la hija de Sven Johansson y Gölin Jónsdóttir. El nombre actual le fue dado en 1930 cuando se convirtió en propiedad de los hermanos Enno y Lars Johansson, que recibían el sobrenombre de «Bommapojkarna».​ Aunque la granja estuvo deshabitada mucho tiempo, se decoró cuidadosamente y se edificaron grandes habitáculos como la gran sala de banquetes y la «cabaña de noche», factores que indican la importancia que se les daba en la época, a las salas de fiesta en Hälsingland.​ Representativa de las construcciones de los agricultores más ricos de Ljusdal en los años 1800,​ es una propiedad privada con posibilidad de visita.​ Arquitectura Además de los edificios residenciales, la granja también tiene un granero, un edificio para guardar los utensilios agrícolas con un establo, y una forja. Todos estos edificios están hechos de troncos de madera. En la decoración interior de los edificios de viviendas se encuentra papel pintado en las paredes combinados con frescos pintados que representan castillos y palacios como el de Ekebyhov o el Palacio de Rosersberg, o pinturas populares.​​ Galería de imágenes Referencias Enlaces externos BOMMARS en el Swedish National Heritage Board.
Bommars

Bommars est une ferme suédoise située à Letsbo, dans la commune de Ljusdal et la province du Hälsingland. C'est l'une des sept fermes décorées de Hälsingland qui figurent depuis 2012 au patrimoine mondial de l'UNESCO. À l'échelon national, elle est également classée byggnadsminne depuis 2008. Histoire La ferme est mentionnée pour la première fois dans un inventaire de 1542 sous le nom d'Oppigården, propriété du paysan Påvel Olof Rolfsson, mais les bâtiments ont acquis leur forme actuelle au XIXe siècle. Les deux bâtiments résidentiels, Sommarstugan (« Demeure d'été ») et Vinterstugan (« Demeure d'hiver »), sont construits en 1848 pour Sven Johansson et sa femme Gölin Jonsdotter, cette dernière ayant hérité de la ferme de son père. Le couple préfère cependant vivre dans la ferme de Sven, à Sörkämsta. Ce n'est qu'en 1887 que la ferme devient habitée en permanence par Sven Persson, le fils de la fille de Sven Johansson et Gölin Jonsdotter. Elle acquiert son nom actuel dans les années 1930, lorsqu'elle devient la propriété des frères Enno et Lars Johansson, surnommés les « Bommapojkarna ». C'est encore aujourd'hui une propriété privée. Architecture Outre les bâtiments résidentiels, la ferme comprend également une grange avec une étable, un grenier et une forge. Tous ces bâtiments sont en rondins de bois. La décoration intérieure des bâtiments résidentiels se compose de papier peint et de fresques peintes représentant des châteaux comme Ekebyhov (sv) ou le palais de Rosersberg. Galerie Références Liens externes Ressource relative à l'architecture : Liste du patrimoine mondial (sv) Bommars sur le site de la Direction nationale du patrimoine de Suède Portail de la Suède Portail de l'agriculture et de l'agronomie Portail du patrimoine mondial
Rudskyrkan

Rudskyrkan är en kyrkobyggnad i Karlstad kommun. Den är församlingskyrka i Norrstrands församling, Karlstads stift. Kyrkobyggnaden Kyrkan uppfördes 1993 efter ritningar av arkitekt Hans Ericsson invigdes 19 september samma år av biskop Bengt Wadensjö. Kyrkan vilar på betonggrund och har fasader klädda med rött tegel. Kyrkorummet är orienterat med koret i söder och kan avdelas med en vikvägg. Ovanför altaret finns en fönsterkupa som ger koret extra ljus. Inventarier Altare, predikstol, dopfunt och psalmnummertavlor är tillverkade av lackat furuträ. Dopfunten har en cuppa av mässing. När funten inte används står den vid kyrkans norra vägg. Predikstolen, dopfunten och psalmboksförvaring är alla försedda med hjul för att lätt kunna flyttas. Ovanför altaret finns en stor tredelad altartavla av Kjellaug Nordsjö. Altartavlan består av flera mindre målningar som skildrar kyrkans tre stora högtider, jul, påsk och pingst, visar olika händelser från Jesu liv samt Mose och Elia. I koret finns en skulptur utförd av Herman Reijers som föreställer Jesus på korset. Skulpturen står på en piedestal med stensockel. Orgeln är en digitalorgel av märket Johannus och har en fasad av ekfanér. Källor Svenska kyrkan: Rudskyrkan Kyrkor i Karlstads stift Del I, Utgiven av Värmlands Museum och Karlstads stift, 2008, ISBN 91-85224-71-5 Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Externa länkar Karlstads pastorat Wikimedia Commons har media som rör Rudskyrkan.
Borgmästargården, Söderhamn

Borgmästargården är en omkring 1875 uppförd byggnad på Norrtullsgatan i Söderhamn. Byggnaden, som ritades av Erik Jakobsson, var ursprungligen timrad och rödfärgad, men rappades och gulfärgades 1879, samtidigt som de båda flyglarna tillkom. Samtidigt flyttade borgmästare Frans Berglöf med familj in i byggnaden, som därigenom fick sitt namn. År 1933 byggdes ovanvåningen till två lägenheter och 1984–86 restaurerades byggnaden exteriört. Byggnaden har dock under årens lopp bibehållit sin strama klassicistiska stil. Under många år ägdes byggnaden av Söderhamns kommun och inrymde under 30 år kommunala musikskolan, men 2011 såldes den till en privatperson. Källor Kulturhistoriska byggnader i Söderhamn, Stadsarkitektkontoret, Söderhamns kommun (1995), sid 13. Noter
Vännäs motormuseum

Vännäs motormuseum är ett fordonsmuseum beläget på Vännäs läger i Vännäs kommun. Bakgrund Museet drivs som en ideellt av föreningen, vars syfte är att bevara gammal motor- och fordonshistoria, genom att visa cyklar, mopeder, motorcyklar, bilar, traktorer, flygplan, båt- och järnvägshistoria. Museet bildades 1986 av ett femtontalet entusiaster som ville på ett gemensamt sätt ställa ut sina veteransamlingar, vilka sedan hade sin första utställning 1993. Museet huserar i en av Sveriges äldsta flyghangarer, vilken uppförde 1927. Galleri Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Vännäs motormuseum. Vännäs motormuseum
Råtorpskyrkan

Råtorpskyrkan är en kyrka som tillhör Karlstads domkyrkoförsamling i Karlstads stift. Kyrkobyggnaden Kyrkan var tidigare ett ordenshus för IOGT. Åren 1950-1951 flyttades den från Klara till sin nuvarande plats i Råtorp. 1966 byggdes den om till kyrka. Orgel Orgeln är byggd 1970 av Grönlunds orgelbyggeri och är mekanisk. Den har 7 stämmor. Källor Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Tore Johansson, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1990:I, Västerås stift; Karlstads stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Karlstads pastorat