NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Köpmantorget

Köpmantorget (Swedish: "Merchant's Square") is a small public square in Gamla stan, the old town in central Stockholm, Sweden. It is located between the street Köpmangatan to the west and between two slopes collectively named Köpmanbrinken, both of which lead down to the street Österlånggatan. On its western side, two streets lead north and south: Bollhusgränd and Baggensgatan respectively. History This small square was, notwithstanding the name, never used as a market. Instead, when it first appeared in historical records on a map dated 1733 as Kiöpmanne T., it was named after its location on the eastern end of Köpmangatan, the street leading to Stortorget, the square which used to be the main market place in Stockholm for centuries. Before 1685, the two blocks north and south of the square were united and on the location was a vault (Köpmanvalvet) during the Middle Ages forming one of the city gates (Köpmanporten). The penultimate name referring to the square appears in historical records as late as 1728 in the form Kiöpmans Hwalwet. In 1912, the bronze sculpture Saint George and the Dragon, a replica of Bernt Notke's original, was placed in the square. The original is in Storkyrkan. See also List of streets and squares in Gamla stan References External links Media related to Köpmantorget at Wikimedia Commons hitta.se - Location map and virtual walk
Köpmantorget

Köpmantorget (« Place des Marchands ») est une place du quartier de Gamla stan à Stockholm en Suède. Présentation Köpmantorget est une petite place publique de Gamla Stan. Elle est située entre la rue Köpmangatan à l'ouest et deux pentes appelées ensemble Köpmanbrinken, qui descendent toutes deux jusqu'à la rue Österlånggatan. À l'ouest, deux rues mènent au nord et au sud : Bollhusgränd et Baggensgatan. Histoire En 1912, la sculpture en bronze Saint Georges et le Dragon, réplique de la sculpture originale de Bernt Notke, fut érigée sur la place. La sculpture originale se trouve à la Storkyrkan. Galerie Notes et références Voir aussi Liens externes Articles connexes Lieux et monuments de Stockholm Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Stockholm
Köpmantorget

Köpmantorget i Gamla stan, Stockholm ligger vid Köpmangatans början, där norra och södra Köpmanbrinken tar vid sista biten ner till Österlånggatan. Här finns en bronskopia från 1912 av skulpturen Sankt Göran och draken. På Köpmantorgets plats fanns fram till 1697 Köpmanporten. Historik Köpmantorget kallades på Petrus Tillaeus karta från 1733 för Kiöpmanne T. Torget fick sitt namn efter Köpmangatan som var den huvudsakliga förbindelsen mellan Stortorget och Fiskartorget utanför den östliga stadsmuren. Köpmantorget var således inget handelstorg utan det var på Fiskartorget som särskilt skärgårdsbefolkningen bedrev handel på medeltiden. Före 1687 var de båda kvarteren Pegasus (norr) och Perseus (söder) om torget hopbyggda med ett valv, som kallades Köpmanporten och var en del i Stockholms äldre stadsmur. Köpmanporten avbildades av Elias Brenner strax före rivningen den 30 april 1687 "för dess trånga passage skull". Valvet var dock i verklighet betydligt smalare än på Brenners illustration, ungefär 1,6 meter. Efter rivningen anlades dagens plats som begränsades mot öster av det numera försvunna kvarteret Acteon. Fortfarande 1728 kallades platsen Köpmanporten. Se även Gator och torg i Gamla stan Kvarteret Acteon Referenser Noter Tryckta källor Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders (1986). Stockholms gatunamn: innerstaden. Monografier utgivna av Stockholms stad (återtryck av del av 1:a upplagan). Stockholm: Liber/Allmänna förlaget. Libris 7269073. ISBN 91-38-90777-1 Hans Hansson (1956/1976). Stockholms stadsmurar. Monografier utgivna av Stockholms kommunalförvaltning, nr 18. ISBN 91-3872-177-5 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Köpmantorget.
Arvidsjaurs kyrka

Arvidsjaurs kyrka ligger i norra änden av huvudgatan genom Arvidsjaur. Den är församlingskyrka i Arvidsjaurs församling i Luleå stift. Tidigare kyrkor Alla tidigare kyrkobyggnader i Arvidsjaur har varit av trä. Den första uppfördes omkring 1580 och var ett kapell med okänd placering. Den andra uppfördes 1607 på initiativ av kung Karl IX. Den tredje färdigställdes 1704 och till det bygget anslog kung Karl XI 300 daler kopparmynt. De båda senare låg två kilometer väster om nuvarande kyrkan, vid den gamla kyrkplatsen som numera är ett hembygdsområde. Problemet med denna kyrkplats var att man inte kunde odla där eftersom marken var stenig och det runt omkring bara fanns myrar. Där bodde ingen annan än prästen vid kyrkan. Den fjärde kyrkan uppfördes 1821-1826 mer centralt vid nuvarande kyrkplats. Den var rödfärgad med vita pilastrar och revs 1902 när nuvarande kyrka stod färdig. Kyrkobyggnaden Nuvarande träkyrka i nygotisk stil uppfördes 1900-1902 av byggmästare Felix Holmström, Örnsköldsvik. Behovet av en större kyrka berodde på att folkmängden femdubblats på hundra år från 810 till 4030 personer. Församlingen hade önskemål om en byggnad lik Jokkmokks nya kyrka, som nyligen hade uppfört efter ritningar av Ernst Jacobsson. Denne var emellertid förhindrad, så uppdraget att rita kyrkan gick till den nytillträdde arkitekten på överintendentsämbetet Gustaf Hermansson. Kyrkan invigdes på trettondedagen 1903. Kyrkan liknar Jokkmokks, utan att för den skull vara en kopia. Långhuset har en nästan kvadratisk form, med ett brett mittskepp och två smalare sidoskepp. Koret ligger i nordost, det sidoställda tornet i sydväst och sakristian vid det nordvästra hörnet. Kyrkorummet har öppen bänkinredning och rymmer omkring 750 personer med läktare på tre sidor. Exteriören är målad i ljust gulbrunt med vita lister och detaljer. Åren 1949-1950 ägde en genomgripande restaurering rum, då man satte igen det höga spetsbågiga korfönstret, som ersattes av en altarmålning, täckande hela korväggen och utförd av Ivar Hjertkvist. Inventarier Korväggens altarmålning av Ivar Hjertkvist citerar följande bibelord: "Kom till mig, alla ni som är tyngda av bördor." (Matteus 11:28). Altaret pryds av ett kors med svepeduk och törnekrona från 1830-talet och 1850-talet. Dessa fanns i den gamla kyrkan. Predikstolen är samtida med kyrkan. Orgeln, tillverkad 1954 av Grönlunds Orgelbyggeri, har 19 stämmor fördelade på 2 manualer och pedal. Den ersatte en äldre orgel byggd 1888. Bilder Se även Arvidsjaurs lappstad Gamla Prästgården, Arvidsjaur Referenser Vår svenska kyrka / redaktionskommitté Elis Malmeström ... Göteborg: Kulturhistoriska förlaget. 1950. sid. 818. Libris 904466 Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. sid. 664. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 Åman, Anders; Järnfeldt-Carlsson, Marta (1999). Träkyrkor i Sverige / foto: Sune Jonsson. Stockholm: Natur och kultur/LT. sid. 89-91. Libris 7230875. ISBN 978-91-27-35248-3 Externa länkar Arvidsjaurs församling Bebyggelseregistrets anläggningspresentation
Vahtsameer

Het Vahtsameer, Zweeds - Fins: Vahtsajärvi, Samisch: Váhccajávri, is een meer in Zweden. Het ligt in de gemeente Kiruna in het Scandinavische Hoogland. Het water in het meer stroomt naar het oosten en noorden door de Vahtsarivier weg. Afwatering: meer Vahtsameer → Vahtsarivier → Suvirivier → Könkämä → Muonio → Torne → Botnische Golf
Vahtsajärvi

Vahtsajärvi är en sjö i Kiruna kommun i Lappland och ingår i Torne älvs huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,96 kvadratkilometer och ligger 753 meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Vahtsajoki. Delavrinningsområde Vahtsajärvi ingår i det delavrinningsområde (763865-171001) som SMHI kallar för Utloppet av Vahtsajärvi. Medelhöjden är 773 meter över havet och ytan är 6,9 kvadratkilometer. Det finns inga avrinningsområden uppströms utan avrinningsområdet är högsta punkten. Vahtsajoki som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 4, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 4 vattendrag innan det når havet efter 534 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av kalfjäll (85 procent). Avrinningsområdet har 1,05 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 15,2 procent. Se även Lista över insjöar i Kiruna kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Vahtsajärvi på VISS
Marsfjället

Marsfjället (sydsamisk: Maaresvaerie) er et bjergområde som ligger nord for Kultsjön i svensk Lappland. Området ligger i Vilhelmina kommun i Västerbottens län. Den højeste top har en højde på 1.590 meter over havet. Marsfjället er et Natura 2000-område og naturreservat på 86.000 hektar. Eksterne kilder og henvisninger Marsfjällets naturreservat, Länsstyrelsen Västerbotten
Marsfjället

Marsfjället (sydsamiska Maaresvaerie; kallas också Marsfjällen eller Marsfjällsområdet) är ett högfjällsområde norr om Kultsjön i västra delen av Vilhelmina kommun. Högsta toppen når 1589 m ö.h. och är därmed det högsta fjället i den svenska fjällkedjan mellan Sylarna och Norra Storfjället. Fjällområdets toppar har som regel en mer eller mindre brant västsluttning och ett brant stup i öster. Marsfjället är ett naturreservat som även skyddas enligt Natura 2000. Det omfattar 114 000 ha. Naturtyperna som återfinns i naturreservatet är bland annat kalfjäll, fjällbjörkskog, myrplatåer, rishedar och urskog. Hela Marsfjällsområdet är ett samiskt kulturlandskap, och är en del av Vilhelmina norra samebys renbetesmarker. Många intressanta arter finns i naturreservatet. Det är bland annat rovdjur som fjällräv, fjälluggla och björn, fåglar som sädgås, trana, småspov, brushane, myrsnäppa, svartsnäppa, tjäder och lappmes, och växter som fjällgentiana, fjällsippa, lappnycklar, fjällyxne, brudkulla, isstarr, rödnörel, skrednarv, isdraba och lappgentiana. Referenser Länsstyrelsen, naturreservat Marsfjället
Kościół św. Marii Magdaleny w Sztokholmie

Kościół św. Marii Magdaleny w Sztokholmie (szw. S:ta Maria Magdalena kyrka, Stockholm, zwana familiarnie przez mieszkańców Maria) – kościół parafialny szwedzkiego kościoła ewangelicko-luterańskiego, należący do parafii św. Marii Magdaleny, położony w sztokholmskiej dzielnicy Södermalm u zbiegu ulic Hornsgatan i Bellmansgatan. Kościół otrzymał wezwanie św. Marii Magdaleny. Kościół ma status zabytku sakralnego według rozdz. 4 Kulturminneslagen (pol. Prawo o pamiątkach kultury) ponieważ został wzniesiony do końca 1939 (3 §). Historia Wznoszenie obecnego kościoła rozpoczęto w 1588 na miejscu, na którym przedtem stała kaplica św. Marii Magdaleny, rozebrana częściowo w 1527 na rozkaz króla Gustawa I Wazy. Budowa kościoła została ukończona w 1625. W 1680 zbudowano wieżę zwieńczoną spiczastym hełmem. Kościół św. Marii Magdaleny, najstarszy obiekt sakralny w Södermalm, został zaprojektowany przez Nicodemusa Tessina Starszego, który też nadzorował budowę świątyni wspólnie z synem. Nicodemus Tessin Starszy studiował architekturę w Europie południowej, stąd jego projekt przypomina raczej kościół jezuicki niż świątynię protestancką. Wrażenie to pogłębia ciepły, żółty kolor, w jakim pomalowano jego mury. Po ogromnym pożarze 19 lipca 1759, w którym spłonęło ok. 300 innych budynków, kościół został odrestaurowany w latach 1760–1763 przez architekta Carla Johana Cronstedta otrzymując swój dzisiejszy wygląd. Cronstedt zaprojektował również wnętrze kościoła, utrzymane w stylu rokokowym. W 1825 została ukończona odbudowa wieży kościoła w stylu neoklasycystycznym, usytuowanej z prawej strony jego fasady. Do jej budowy wykorzystano materiał pozostały z częściowo rozebranej kaplicy św. Marii Magdaleny. Do nazwy kościoła nawiązuje też niewielka uliczka w formie schodów, Maria Trappgränd, leżąca po drugiej stronie Hornsgatan i prowadząca w dół, do Söder Mälarstrand. Architektura Kościół nawiązuje do stylu architektonicznego zapoczątkowanego wraz ze wzniesieniem kościoła św. Klary – ma jedną dużą nawę, wysoki transept i pięciobocznie zamknięte prezbiterium. Nawa jest przekryta sklepieniem kryształowym. Ambona została zaprojektowana przez Cronstedta przed 1763. Najbardziej imponującym elementem wyposażenia są jednak organy, których prospekt zaprojektował w 1774 Carl Fredrik Adelcrantz. Na uwagę zasługuje też obraz w ołtarzu głównym, pędzla Louisa Masrelieza z 1800. Cmentarz przykościelny Na przykościelnym cmentarzu leżą pochowani znaczący szwedzcy poeci i bardowie, jak: Evert Taube wraz z żoną Astri, Erik Johan Stagnelius, Johan Runius, Carl August Nicander i Lasse Lucidor. Przypisy Bibliografia Ann Catherine Bonnier, Göran Hägg, Ingrid Sjöström: Svenska kyrkor: En historisk reseguide. Sztokholm: Medströms Bokförlag, 2008. ISBN 978-91-7329-015-9. (szw.). Linki zewnętrzne Strona kościoła św. Marii Magdaleny (jęz. szw.)
Cityterminalen

Cityterminalen er den centrale busterminal i Stockholm, beliggende mellem Klarabergsviadukten og Kungsbron i tilslutning til Stockholms centralstation og undergrundsstationen T-Centralen. Sammen med centralstationen udgør den Stockholms rejsecentrum. De fleste langturslinjer til og fra Stockholm har sit stoppested ved Cityterminalen. Den er udgangspunkt for Flygbussarna og bådbusserne. Også Storstockholms Lokaltrafiks linjer 861C og 862 har stoppested ved Cityterminalen. Bygningen af terminalen påbegyndtes den 3. juni 1985, og terminalen blev indviet den 20. januar 1989. Cityterminalen er bygget samtidig med World Trade Center og har forbindelse med centralstationen via en tunnel under Klarabergsviadukten. Cityterminalen er en del af World Trade Center, og hele bygningen er tegnet af arkitekt Ralph Erskine. Cityterminalen blev i 2007 klassificeret som grøn bygning af Stockholms bymuseum. En grøn klassificering indebærer at ejendommen er en bygning som er særligt værdifuld fra et historisk, kulturhistorisk, miljømæssigt eller kunstnerisk synspunkt. Billeder Kilder Eksterne henvisninger Cityterminalen Arkiveret 17. september 2009 hos Wayback Machine
Cityterminalen

Cityterminalen (The City Terminal) is the central bus station of Stockholm. It is situated in the Norrmalm city district. Together with the adjacent Stockholm Central Station, Stockholm City railway station and T-Centralen metro station, it forms Stockholm and Sweden's busiest transport hub. Operations Cityterminalen is Sweden's busiest bus station, handling approximately 800 buses daily. It provides long-distance connections to various destinations within Sweden as well as several European cities. Several major bus operators, including Flixbus, Vy, and SL, use Cityterminalen as a terminus. The bus station also serves as the terminal for Flygbussarna airport coaches, with transport to Stockholm’s four airports: Arlanda, Bromma, Skavsta, and Västerås. Additionally, buses to the ferry terminals at Nynäshamn and Värtahamnen depart from Cityterminalen. History In 1982, Stockholm Municipality and SJ (Swedish State Railways) organised a competition for a new bus terminal near Stockholm Central Station. The winning project, titled Vasaterminalen, was a collaboration between several architect firms, including ARKEN, Tengbom, and Ralph Erskine. The bus station, later renamed Cityterminalen, was designed from the start to integrate long-distance, airport, and ferry buses with the central station via an indoor connection under Klarabergsviadukten. Construction started on July 3, 1985, and the station opened for traffic on January 20, 1989. The complex also includes office and conference space for the Stockholm World Trade Center. The entire 270 x 80-meter complex is built over the railway tracks to the central station. While the initial design proposed brick facades, the budget was increased by 15%, allowing Finnish red granite to be used instead. Cityterminalen was also Sweden’s largest CAD-based architectural project at the time. In 2019, Jernhusen, the state-owned company responsible railway properties in Sweden, acquired full ownership of Cityterminalen, which had previously been co-owned by both Jernhusen and Stockholm Municipality, as part of a plane to better integrate its operations with Stockolm Central Station. See also T-Centralen Stockholm Central Station Stockholm City Station Flygbussarna Nils Ericson Terminal, Gothenburg Oslo Bus Terminal References External links Media related to Cityterminalen at Wikimedia Commons Official website
Cityterminalen

Il Cityterminalen è il principale terminal bus della città di Stoccolma. È situato presso il distretto di Norrmalm, all'esterno della stazione ferroviaria centrale, a cui è direttamente collegato. Un altro interscambio è quello con la stazione T-Centralen della metropolitana di Stoccolma. Il Cityterminalen fa parte del World Trade Center di Stoccolma: l'intero edificio è stato progettato dall'architetto Ralph Erskine. La costruzione del terminal è iniziata il 3 giugno 1985, mentre l'apertura ufficiale è avvenuta il 20 gennaio 1989. Il terminal è utilizzato anche dalla compagnia Flygbussarna, che effettua collegamenti verso i quattro aeroporti cittadini e verso i porti di Nynäshamn e Stadsgården. Voci correlate Stockholms centralstation T-Centralen (metropolitana di Stoccolma) Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Cityterminalen
Cityterminalen

Cityterminalen – centralny dworzec autobusowy w Sztokholmie, położony pomiędzy wiaduktem Klarabergsviadukten a mostem Kungsbron, połączony przejściem podziemnym z Dworcem Centralnym i przystankiem metra T-Centralen. Razem z Dworcem Centralnym stanowi centrum podróży w stolicy kraju. Większość linii dalekobieżnych prowadzących przez Sztokholm ma tu swoje przystanki. Odjeżdżają stąd autobusy na lotniska i do promów. Znajdują się tu również przystanki linii miejskich 861C i 862. Budowę dworca rozpoczęto 3 czerwca 1985 a zakończono 20 stycznia 1989. Cityterminalen jest połączony w jeden kompleks z pobliskim World Trade Center Sverige. Został zaprojektowany przez architekta Ralpha Erskine’a. Cityterminalen został w 2007 sklasyfikowany przez Stockholms Stadsmuseum jako tzw. zielony budynek (szw. grön byggnad). Oznacza to, iż przedstawia on wartość z historycznego, kulturowo-historycznego, środowiskowego lub artystycznego punktu widzenia. W okresie od 9 sierpnia 2010 do lata 2011 będą prowadzone prace mające na celu integrację Dworca Centralnego z Cityterminalen. Przypisy Linki zewnętrzne Cityterminalen: strona oficjalna. www.cityterminalen.com. [dostęp 2010-08-26]. (szw. • ang.).
Cityterminalen

Cityterminalen är Stockholms centrala bussterminal, belägen mellan Klarabergsviadukten och Kungsbron, i anslutning till Stockholms centralstation och tunnelbanestationen T-Centralen. Tillsammans med centralstationen utgör den Stockholms resecentrum. De flesta långfärdslinjer till och från Stockholm har sin hållplats vid Cityterminalen. Den är utgångspunkt för flygbussar och båtbussar. Även SL har några linjer som har sin terminus här, dessa linjer har ett 'C' som suffix efter linjenumret. Byggandet av terminalen påbörjades den 3 juni 1985 och den invigdes den 20 januari 1989. Cityterminalen är ihopbyggd med World Trade Center och har förbindelse med centralstationen via en tunnel under Klarabergsviadukten. Stockholms World Trade Center ritades av Arken, Erskine & Tengbom (AET) och invigdes 1989. Byggnaden är del av den internationella organisationen World Trade Center Association – en global, icke vinstdrivande organisation med målsättningen att verka för ett ökat affärsutbyte lokalt, regionalt och internationellt. Det finns flera hundra World Trade Centers runtom i världen och organisationens huvudkontor ligger i New York. Cityterminalen blev 2007 klassad som en grön byggnad av Stockholms stadsmuseum. En grönklassning innebär att fastigheten är en byggnad som är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt. Bilder Se även Busstrafik i Stockholms län Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Cityterminalen. Cityterminalen
Сітітермінален

Центральний термінал (швед. Cityterminalen) — головна автостанція Стокгольма. Розташована у центрі міста і з'єднана тунелем з Центральною залізничною станцією. Див. також T-Centralen Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Сітітермінален Офіційний сайт
Kraftwerk Stornorrfors

Das Kraftwerk Stornorrfors (schwedisch Stornorrfors kraftverk) ist ein Wasserkraftwerk in der Gemeinde Umeå, Provinz Västerbottens län, Schweden, das am Ume älv liegt. Es ging 1958 in Betrieb. Das Kraftwerk ist mehrheitlich im Besitz von Vattenfall. Die Stadt Umeå liegt ca. 15 km südöstlich des Kraftwerks. Absperrbauwerke Das Hauptabsperrbauwerk besteht aus einer Pfeilerstaumauer aus Beton mit Wehranlage. Die Höhe des Hauptabsperrbauwerks beträgt ungefähr 20 m und die Länge der Mauerkrone ungefähr 500 m. Über die Wehranlage mit den drei Wehrfeldern können maximal 3300 m³/s abgeleitet werden. Rechts von der Pfeilerstaumauer befinden sich zwei weitere Steinschüttdämme. Zwischen der Pfeilerstaumauer und dem ersten Steinschüttdamm befindet sich eine Fischtreppe mit einer Länge von 300 m. Von den Absperrbauwerken führt ein ca. 2 km langer Kanal zum Turbineneinlass des Kraftwerks. Nachdem das Wasser das Kraftwerk passiert hat, wird es über einen ca. 4 km langen Auslauftunnel zurück in den Ume älv geleitet. Das Stauziel liegt zwischen 73,5 und 75 m über dem Meeresspiegel. Der Stausee erstreckt sich über eine Fläche von 2 km² und fasst 90,2 Mio. m³ Wasser. Kraftwerk Das Kraftwerk ging im September 1958 mit der ersten Maschine in Betrieb. Es verfügt mit 4 (bzw. 5) Francis-Turbinen über eine installierte Leistung von 410 (bzw. 590 591 599 599,4 oder 600) MW. Die durchschnittliche Jahreserzeugung liegt bei 2,256 (bzw. 2,29 oder 2,298) Mrd. kWh. Die Fallhöhe beträgt 74,7 (bzw. 75) m. Der maximale Durchfluss liegt bei 700 (bzw. 975 oder 1045) m³/s; der minimale Durchfluss beträgt 80 m³/s. Die ersten drei Turbinen wurden von Nohab geliefert; sie leisteten ursprünglich jeweils 131 MW. Das Laufrad der ersten Turbine wurde 2005 ersetzt. Die neue Turbine leistet bei einer Fallhöhe von 72,5 m 150 MW; ihre Nenndrehzahl liegt bei 125 Umdrehungen pro Minute. Die vierte Turbine wurde von Kværner 1981 geliefert; sie leistet 187 MW und ihre Nenndrehzahl liegt bei 115,4 Umdrehungen pro Minute. Die fünfte Turbine wurde im Zuge der 2007 begonnenen Bauarbeiten in der Nähe der Fischtreppe installiert. Siehe auch Liste von Wasserkraftwerken in Schweden Weblinks Anmerkungen Einzelnachweise
Stornorrfors Hydroelectric Power Station

Stornorrfors Hydroelectric Power Station (Swedish: Stornorrfors kraftverk) is a hydroelectric power station on the Ume River in Västerbotten County, Sweden. The city of Umeå lies about 15 km southeast of the power station. Prior to the construction of Stornorrfors, the Klabböle Power Plant supplied power to the city of Umeå several kilometers downstream from Stornorrfors. Klabböle's power plant was commissioned in 1899, and supplied power to the city until 1958, when Stornorrfors began operating. Stornorrfors is owned by Vattenfall (75 %; municipality of Umeå 25 %) and operated by Vattenfall. It generates more electricity per year than any other hydroelectric power plant in Sweden and is the country's second largest by nameplate capacity, after Harsprånget. Dam Stornorrfors Dam is a concrete gravity dam located about 4 km from the power station. A canal connects the reservoir with the power station. Power station The power station contains 4 (or 5) Francis turbine-generators. The total nameplate capacity is 599.4 MW. Its average annual generation is 2,256 GWh. The hydraulic head is 75 m. Maximum flow is 975 m³/s. The first 3 machines with 131 MW each went on line in 1958. The turbines were manufactured by NOHAB. The fourth turbine with 187 MW was commissioned in 1982. The turbine was manufactured by Kværner. See also List of hydroelectric power stations in Sweden References External links Media related to Stornorrfors Hydroelectric Power Station at Wikimedia Commons "Stornorrfors". Wikimapia. Retrieved 2016-06-10. "Hydroelectric Plants in Northern Sweden". Power Plants Around the World. Retrieved 2016-06-10.: CS1 maint: deprecated archival service (link)