NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Science for Life Laboratory

Science for Life Laboratory (SciLifeLab) är ett svenskt nationellt vetenskapligt centrum för storskalig forskning inom biovetenskap, medicin och miljö. SciLifeLab startades 2010 gemensamt av de fyra universiteten Karolinska Institutet, Kungliga Tekniska högskolan, Stockholms universitet och Uppsala universitet. År 2013 utsågs SciLifeLab till nationell forskningsinfrastruktur och idag har SciLifeLab verksamhet vid de flesta större svenska lärosäten. Som nationell forskningsinfrastruktur, likt European Spallation Source och MAX IV-laboratoriet, består SciLifeLabs uppdrag i att avancerad teknologi och expertis görs tillgänglig för forskare från universitet och högskolor samt andra forskningsutövare i hela Sverige. Statliga medel för SciLifeLab uppgick till cirka 275 mnkr från regeringen under 2020. Utöver de nationella medlen tillkom cirka 162 mnkr för strategiska forskningsområden. Källor Externa länkar SciLifeLabs webbplats
Градище (археологически паметник)

Градището е вид археологически паметник, представляващ някога укрепено селище. Обхваща паметниците от каменно-медната епоха (наричана също медна епоха, халколит или енеолит) до Средновековието (XVI – XVII век). По правило градищата са се разполагали на трудно достъпни места – носове навътре в различни водоеми, понякога сред блата. Срещат се и доста мощни укрепления от по два и три вала и рова между тях с площ от 500 до 2000 м², разположени на природно защитени места.
Voldsted

Et voldsted eller borgbanke er rester af en borg eller et forsvarsværk fra oldtiden, middelalderen eller de tilstødende perioder. Der er fundet over 1.000 voldsteder i Danmark. De ligger som regel, hvor landskabet gav en naturlig hjælp til opbygningen, for eksempel ved en bakke og ofte i tilknytning til en sø eller et vandløb. Mange voldsteder ligger ved en vandgrav eller opdæmmet sø, som samtidig kunne fungere som mølledam ved en vandmølle. Voldstederne og de tilknyttede borganlæg blev kontrolleret af kongen og hans allierede samt velstillede private, og vandmøllerne indgik i de produktionsanlæg, der var tilknyttet borgen og dens landbrugsdrift, kvægavl, småproduktion, m.m. De fleste voldsteder er anlagt på naturlige højdepunkter, og vandgrav eller opstemmede søer er anlagt senere. Anlæggelsen af voldsteder på højdedrag er kendt fra oldtiden og den danske vikingetid. I den kongeløse tid (1332-40) udførte magtfulde, adelige grupper en stor privat bygningsaktivitet. Som et modtræk indførte Dronning Margrete 1. i år 1392 et forbud mod bygning af private borganlæg, som med enkelte undtagelser (af især kirkelige borganlæg) blev opretholdt, til kong Hans ophævede det omkring 100 år senere. Denne artikel omhandler overvejende eller alene danske forhold. Hjælp gerne med at gøre artiklen mere almen.
Colline fortifiée

En archéologie, une colline fortifiée est un ouvrage de castramétation ancien, souvent daté de l'âge du fer. Description Une colline fortifiée est constituée d'une colline ou d'un plateau mis en défense par des circonvallations, c’est-à-dire par un ouvrage de terre, composé de fossés et de talus pour des palissades. La plupart du temps un fossé en fait le tour. Il arrive que le système soit plus complexe. L'enceinte fortifiée se distingue de l'oppidum par l'importance. Elle dépasse rarement deux hectares et ne comporte pas de traces d'habitat. Typologie Le type d'enceinte le plus simple et le plus ancien est constitué par un éperon barré, c’est-à-dire un plateau élevé interrompu par un dénivelé abrupt, que l'on peut couper par un fossé sur son accès arrière afin de mettre en défense la hauteur sur tout son pourtour. Les enceintes fortifiées les plus courantes sont facilement identifiables par une colline entourée d'un fossé (voir illustration). Les fossés sont destinés à contenir des obstacles, comme un hérisson de broussaille, et jamais de l'eau. Plusieurs enceintes primitives ont été ultérieurement aménagées et comportent des retranchements successifs. Dans certains cas, elles ont été complétées au Moyen Âge par une motte castrale. Archéologie Beaucoup de collines fortifiées datent de l'âge du fer, notamment en Angleterre. Ce genre de fortification est très répandu. En France il peut porter le nom de camp ou redoute, et est généralement identifié à tort à un « camp romain », pouvant même porter le nom de « camp de César ». Jules César, dans Commentaires sur la guerre des Gaules, indique : « Ils commencent [les Aquitains], à l'exemple du peuple romain, par prendre leurs positions, par fortifier leur camp, par nous intercepter les vivres. » (Livre III). Dans certaines régions, comme le pays d'Orthez, la densité de ces enceintes est remarquable, une par commune actuelle environ. Ces enceintes semblent être des refuges temporaires pour les communautés pastorales, plutôt que des villages permanents. Pour la majorité d'entre elles, leur état de conservation montre qu'elles ont été entretenues au cours des siècles. L'importance des terrassements indique qu'elles requéraient une communauté importante et durable. Voir aussi Bibliographie et référence Bernard Maurin, 3000 ans sous les eaux : vingt ans de fouilles archéologiques dans le lac de Sanguinet, Larbey, Gaïa, 1998 (ISBN 978-2-910-03040-7) Articles connexes Roddenbury Hillfort Colline fortifiée de Ialoman Terrassements (archéologie) Liens externes Portail de la Préhistoire Portail de l’archéologie
Gradina (tip naselja)

Gradine (gradišta) ostaci su utvrđenih stalnih naselja na uzvisinama koje se grade od prapovijesti pa sve do srednjeg vijeka. Tijekom opasnosti služile su kao pribježišta (refugium) ili kao stražarska mjesta (manje gradine). Unutar njih u pravilu se nalaze stambene građevine smještene u sredini ili duž zaštitnih zidova. Utvrđivale su se najprije palisadama s užim ili širim rovovima između njih, a kasnije se podižu i zidovi različite visine i širine, koji su u početku građeni od nevezana kamenja i zemlje, a poslije pojačavani drvenom građom. Naselja u neolitiku imala su ogradne zidove, ali čovjek je koristio naselja na otvorenom i pećine. Pojavom kovina u eneolitiku raste uporabe gradinskih položaja. Nudile su sigurnost i vizualnu kontrolu okolice te su bile važne tijekom brončanog i željeznog doba. Glede smještenosti, koja je ponekad dalje od obradivih polja, ukazuje na važnost stočarstva, koja je tada imalo veću prednost od ratarstva. Osobito se to vidjelo u borbenim situacijama, kada nije bilo moguće zaštititi usjeve u poljima. Najstarije gradine u Hrvatskoj potječu s kraja neolitika. Iz ilirskog su razdoblja najbolje očuvane na krškome zemljištu, a posebnu skupinu čine gradine na području Liburnije, Kvarnera i Istre, tzv. kasteljeri, koji uglavnom pripadaju željeznom dobu. Te su gradine načinjene od velikih tesanih blokova, odnosno od lomljena nevezana kamenja. Od gradina su danas većinom ostali bedemi. Prapovijesni bedemi s gradina građeni su bez veziva. Tek u starom vijeku dolazi uporaba veziva. Zato su tragovi očuvani uglavnom u osipinama. Za rimske su vladavine pojedine gradine bile napuštene, dok su druge upotrebljavali starosjedioci ili su služile kao rimske vojne stanice. Mnoge gradinske utvrde iz ranog srednjeg vijeka još su nedovoljno istražene i valorizirane. Izvori Vanjske poveznice Istarska enciklopedija (LZMK) : gradine (gradinje, gradište, gradac) ili kašteljeri
Grodzisko (archeologia)

Grodzisko, grodziszcze, horodyszcze – pozostałość po grodzie albo osadzie obronnej w postaci kolistego (w podstawie) lub wielobocznego wzniesienia, zazwyczaj z zachowanymi śladami wałów drewniano-ziemnych. Na terenie dzisiejszej Polski grody budowane były w dwóch okresach: w późnej epoce brązu i wczesnej epoce żelaza, czyli w czasach kultury łużyckiej (znanych jest ok. 70) oraz w okresie wczesnego średniowiecza, tj. od VII–XIII w. n.e (odkryto ok. 2400 takich obiektów). Na terenie Polski zachowało się około 2500 grodzisk. Większość (ok. 1730) poddana jest ochronie prawnej na mocy wpisu do rejestru zabytków, jednak wiele niszczonych jest systematyczną orką, wybieraniem piasku. Grodziska wyróżniają się w terenie w formie widocznego do dziś obrysu wałów lub fosy, albo nasypu w postaci stożka. W większości są wyłączone spod użytku rolnego lub ich powierzchnia jest zalesiona. Lokalnie często określane są jako okopy, kopce, góry (np. lisie góry, szwedzkie góry) lub szańce (np. stare szańce, szwedzki szaniec), co zwykle błędnie wiąże ich funkcjonowanie z okresem późniejszym (np. potopem szwedzkim). Grodziska wyróżniają się specyficzną florą, gdyż występują na nich często gatunki, które były uprawiane przed wiekami, tzw. relikty dawnych upraw. Przypisy Linki zewnętrzne Zdjęcia lotnicze grodzisk w d. woj. poznańskim Grodziska województwa łódzkiego Przewodnik "Śladami Pierwotnych Kultur". rkp.w.activ.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-01-06)]. – grodziska, święte miejsca, kamienne kręgi, kurhany (format .pdf) Grodziska w zasobach dziedzictwa archeologicznego kraju – https://www.academia.edu/6602939/Bugaj_M._2013.
Gradišče

Gradíšče je prazgodovinska postojanka ali naselbina, navadno postavljena na vzpetini, utrjena z obrambnim zidom ali jarkom. Gradišča so tipična oblika naselja iz bronaste in železne dobe, ki jih najdemo po vsej Evropi. Na področju Slovenije so večino gradišč postavila keltska in ilirska plemena. Slovenija V Sloveniji so gradišča postavljali pretežno na vzpetinah v mlajši ali starejši železni dobi (Stična, Brinjeva gora nad Zrečami, Vače, Magdalenska gora, Poštela na Pohorju, Volčji Grad, grad Mirna, Malijevo gradišče, Cvinger pri Dolenjskih Toplicah). Okrog velikih osrednjih gradišč je v posameznih predelih nastala vrsta manjših, ki so bila verjetno v gospodarski odvisnosti od središča. Pod Rimljani so večino gradišč opustili. Višinske utrjene postojanke so postale znova pomembne v pozni antiki. Od 4. stoletja dalje je nastala vrsta manjših mestnih jeder, t. i. poznoantični kasteli (Rifnik nad Šentjurjem, Ajdovski gradec, Ajdna, Gradišče nad Bašljem). V srednjem veku so nekatera gradišča služila za pribežališča. Glej tudi Seznam gradišč v Sloveniji kostišče trdnjava Gradec (postojanka) Gradina (razločitev) Gradišče (toponim)
Градина (археологија)

Градина је стари назив за врсту тврђаве, утврђени град из старог доба, почев од неолита. Градине су нарочито биле бројне у бронзано и гвоздено доба а грађене су и током средњег века. Карактер грађевине је био заштитни. Градине су претходиле појединим градовима, биле су утврде унутар којих је била смештена стална војна постава. Градине и пратећа насеља су обично грађена на узвишењима стратешки погодним за одбрану – та места, иако данас само рушевине, у народу се и данас називају градине. На основу нађених остатака назване су поједине археолошке целине нпр. Вучедолска култура, Гласиначка култура. На Истарском подручју градине се зову кастиљери. Градине већином бивају кружних основа. У општем случају овај израз се користи за опис рушевине тврђаве, града или замка као и за називе појединих локалитета. Назив град у савременом језику има друкчије значење и означава веће урбанизоване насељене целине за разлику од села. Литература Dr. M. Prelog, Prof. J. Damjenov, Prof. R. Ivanović: Likovne umjetnosti, Zagreb 1963. Србија од VII до XII века - Пројекат Растко Priruční slovník nauční ČS Akademia vied, Praha 1966. Slovensko, Ing.arch. Ľudmila Húskova, Bratislava 1994 Види још Археолошка проспекција (топоними и топографија) Земљано утврђење Опидум Град Тврђава Замак Спољашње везе Споменици културе Србије - Тврђаве Пројекат Растко - Србија од 7. до 12. века Реконструкција једне пољске градине(језик: пољски)
St. Mary's Church, Ystad

St. Mary's Church, Ystad (Swedish: S:ta Maria kyrka) is a medieval Lutheran church in Ystad, Sweden. It is the main church of the city. History The first church on the site was a Romanesque basilica-shaped church building, erected during the 13th century. It was expanded in Gothic style circa 1275, and the remains of this extension are the oldest surviving parts of the church (a single mural-decorated vault). During the 14th and 15th centuries the church was successively rebuilt, until it acquired the look it more or less still displays today. The church was damaged in a storm in 1648 and received a new transept shortly afterwards. A new Baroque tower was also erected. Minor alterations were carried out in the interior of the church during the 18th century, and in the 1830s the church was partly reconstructed after designs by Carl Georg Brunius (1792-1869). In 1886 another, rather insensitive, renovation scheme was carried out. A historically more accurate renovation was again done in 1923-24. Architecture The church is built in an accomplished Brick Gothic style. It contains some fine furnishings including a Baroque high altar, a large side-altar from the 15th century made in northern Germany, two medieval wooden sculptures of Mary and St. John, fragments of murals and an iron chandelier from the 14th century. There are also two large medieval crucifixes on one of which the sculpture of Jesus is adorned with real hair. See also Greyfriars Abbey, Ystad References External links Official site (in Swedish) Media related to St. Mary's Church, Ystad at Wikimedia Commons
Främmestads kyrka

Främmestads kyrka är en kyrkobyggnad i den nordvästra delen av Essunga kommun. Den tillhör Främmestad-Bärebergs församling i Skara stift. Kyrkobyggnaden Enligt sägner och berättelser fanns en kyrka i Främmestad redan på 1000-talet eller 1100-talet. Denna ska ha legat längre österut i Anestad. Omkring år 1400 uppfördes en stenkyrka i närheten av Främmestads säteri. Under 1710-talet renoverades kyrkan, vilket involverade målarmästaren Petter Wernberg och bildhuggaren Olof Tholin. Senare under 1700-talet bedömdes kyrkan vara för liten och i för dåligt skick. En ny stenkyrka uppfördes cirka 300 meter väster om gamla kyrkan som revs. Kyrkan byggdes 1775-1785 under ledning av mur- och byggmästaren Adam Pickel. 1780 var nya kyrkan så pass färdig att man började fira gudstjänster där. Från början saknade kyrkan torn och troligen fanns där en enklare klockstapel av trä. 1827 byggdes en kombinerad stiglucka och klockstapel. Samma år belades kyrktaket med tegelpannor ovanpå tidigare takbeläggning av ekspån. Kyrkan har en originell plan. Den är rekangulär med rundade hörn, liksom tornet som tillkom först 1895. Samtidigt byggdes en sakristia öster om koret och inredningen fick sin klassicerande prägel i vitt och guld.. År 1916 fick korfönstren glasmålningar. Inventarier Ett altarkrucifix är från 1500-talet. Altaruppsatsen är utförd 1895 av Mårten Eskil Winge och skildrar Golgata. Predikstolen med ljudtak är skänkt 1695 av Lars Hierta på Främmestad. Den består av en femsidig korg som vilar på en åttakantig fot. Den sexsidiga dopfunten i nyromansk stil är från 1895. Funten är av trä och är målad i vitt och grått. Tillhörande dopfat är av kinesiskt porslin med blå dekor. Klockor Lillklockan gjuten 1547 är sannolikt av nederländskt ursprung. Den har en nederländsk inskrift i frakturstil som på svenska lyder: Loy är mitt namn. Jan Moer gjorde (göt) mig. Hur klockan har hamnat i Sverige är obekant. Orgel Orgeln, placerad på läktaren i väster, kom till kyrkan 1986. Den har 23 stämmor fördelade på två manualer och pedal och är tillverkad av Tostareds Kyrkorgelfabrik. Den ljudande fasaden härstammar från 1896 års orgel, som var byggd av Carl Axel Härngren. Referenser Brolin, Tage (2005). ”Främmestads kyrka”. Västgötabygden 2005(60):2,: sid. 11 : ill. 0346-4954. ISSN 0346-4954. http://frammestad.se/kyrna.htm. Libris 9878404 Kyrkor i Skara stift / red.: Johnny Hagberg ; [foto: Sture Björnson ; text: Robin Gullbrandsson]. Skara stiftshistoriska sällskaps skriftserie, 1401-7725 ; 67. Skara: Skara stiftshistoriska sällskap. 2012. sid. 51. Libris 12922511. ISBN 978-91-86681-09-8 Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. sid. 155. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Främmestads kyrka.
Església de Suècia

L'Església de Suècia (en suec, Svenska kyrkan), és l'església cristiana més gran a Suècia. L'Església de Suècia professa la branca luterana de la cristiandat, i és un membre de la Comunió de Porvoo. Amb 6.446.729 membres batejats, és l'església luterana més gran del món, encara que combinats, hi ha més luterans a les esglésies membre de l'Església Evangèlica Alemanya. Fins al 2000 ocupava la posició d'església estatal. A partir de 2012, un 67,5% de la població de Suècia pertanyia a l'església. Tanmateix, només un 5% aproximadament dels membres de l'església regularment assisteixen a serveis de diumenge. L'Església està, per llei, organitzada en la conducta següent: L'Església de Suècia és una comunitat Luterana Evangèlica de fe manifestada en parròquies i diòcesis. L'Església de Suècia també té una organització nacional. L'Església de Suècia és una església nacional oberta, funcionant amb una organització democràtica i a través del ministeri de l'església, cobreix la nació sencera. El Primat de l'Església de Suècia és l'Arquebisbe d'Uppsala, actualment Anders Wejryd. Referències Bibliografia Berndt Gustafsson. Svensk kyrkohistoria (en seuc). 6th.. Helsingborg: Plus Ultra, 1983. ISBN 91-970355-7-2. Enllaços externs (anglès) Església de Suècia - lloc web Oficial
Švédská církev

Švédská církev (švédsky Svenska kyrkan) je luterskou církví a největší církví ve Švédsku. Do roku 2000 byla státní církví. Formálně se k ní hlásí přes 6,4 miliónů osob, což představuje 67,5 % obyvatel Švédska. Teologie církve Švédská církev se hlásí k Bibli a za její správné vysvětlení Augsburské vyznání a zbylé symbolické knihy luterství. Vyznává Apoštolské, Nicejsko-konstantinopolské a Atanášovo vyznání. Ve 20. století se začala silně liberalizovat a orientovat na otázku lidských práv. V církvi vedle sebe působí řada hnutí s různým teologickým profilem. Švédská církev od roku 1958 ordinuje ženy do úřadu duchovních. V roce 2007 začala jako první církev na světě schvalovat oficiální homosexuální vztahy (byly však nazvány soužitím a ne manželstvím, aby se zachovala výlučnost manželství mezi mužem a ženou). O dva roky později, v roce 2009, kdy se stockholmskou biskupkou stala Eva Brunneová, církev přistoupila na uzavírání manželství osob stejného pohlaví. Liturgie Švédská reformace byla liturgicky konzervativní. Tradiční bohoslužebné obřady a oděvy zůstaly zachovány. Arcibiskup Laurentius Petri roku 1571 napsal: „Používáme roucha, oltář, oltářní ubrusy, kalich s patenou atd. Nemáme žádné pochybnosti označovat večeři Páně jako mši. Není zakázáno nazývat tuto svátost obětí, protože se jedná o oběť, kterou náš velekněz Kristus jednou vykonal na kříži. Jeho oběť je nyní přítomna ve mši.“ V průběhu následujících století začaly být vynechávány některé části obřadu. Liturgické reformy 20. století tento trend zastavily a kromě toho kladly důraz na sloužení mší i ve všední dny. Roku 1986 přijala generální synoda nový řád bohoslužeb, nový lekcionář a zpěvník. Roku 2017 byla aktualizována liturgická příručka aby odpovídala novějšímu vydání švédské Bible (Bibel 2000). Svým inkluzivním, genderově neutrálním jazykem vyvolala zájem světových médií. Právní postavení církve Církev byla odstátněna roku 2000, nicméně stále zůstává veřejnoprávní korporací. Všichni obyvatelé Švédska s výjimkou obyvatel měst Stockholm a Tranås jsou povinni církvi platit pohřební poplatek (Begravningsavgift) na provozování pohřebnictví. Výši poplatku stanoví pro své členy církev a pro nečleny orgány státní finanční správy. Organizace církve Církev se člení na 13 diecézí (stift); diecéze se dále člení na děkanáty (kontrakt) a ty na farnosti (församlingar). V čele celé církve stojí arcibiskup Uppsaly. Přehled diecézí Zasvěcený život a kláštery Řeholní společenství ve švédské církvi byla povolena roku 1951. První řeholnice složila sliby v roce 1954. Později se utvořila komunita ze které vznikl současný Řád sv. Ducha. Nejpočetnější společenství zasvěcených žen ve švédské církvi tvoří Dcery Mariiny. Největší a nejstarší mužský klášter je od 60. let 20. století v Östanbäcku, který má benediktinskou řeholi. Účast v ekumenickém hnutí Švédská církev je členkou následujících ekumenických organizací: Světová luterská federace Konference evropských církví Světová rada církví Společenství z Porvoo aj. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Švédská církev na Wikimedia Commons
Švedska Crkva

Švedska Crkva (šved. Svenska kyrkan) evangelička je luteranska Crkva u Švedskoj. Kao posljedica reformacije 1527. Švedska Crkva istupa iz zajedničke Katoličke Crkve i prekida odnose s Rimom kada je skupština (Riksdag) u Västeråsu tako odlučila. Dolazi do stvaranja luteranske Crkve na čijem čelu je bio Gustav Vasa. Do 19. stoljeća niti jedan švedski građanin nije mogao istupiti iz Crkve. Švedska Crkva je do 2000. godine bila službena državna crkva, kada se razilazi sa švedskom državom. Većinom su Šveđani ipak ostali članovi Crkve. Švedski nadbiskup ima sjedište u Uppsali još od 1164. godine.
Svéd Egyház

A Svéd Egyház (svédül: Svenska kyrkan) Svédország evangélikus egyháza. Tevékenységének fókuszában az istentisztelet, az oktatás és képzés, a szeretetszolgálat, valamint a misszió áll. Tagjainak száma mintegy 7 millió fő. 1536-tól 2001-ig a svéd államvallás egyháza volt. Szervezet Az egyház tizenhárom egyházmegyéből áll, amelyeket egy-egy püspök és a vele szorosan együttműködő, demokratikusan választott egyházmegyei tanács irányít. Az egyházat nemzeti és nemzetközi szinten az uppsalai érsek képviseli, és ő nyilatkozik a püspöki kar nevében. A 251 tagú általános zsinat évente kétszer ülésezik, hogy döntsön az egyházat érintő kérdésekben. Ez a testület választja meg az egyháztanácsot, amelyet az uppsalai országos iroda támogat munkájában. Országszerte mintegy 3500 templom tartozik az egyházhoz, de külföldön is ellát 45 svéd nyelvű közösséget. Nemzetközi kapcsolatok A svéd egyház tagja az Egyházak Világtanácsának, a Lutheránus Világszövetségnek, a Porvooi Közösségnek valamint számos nemzeti és nemzetközi szövetségnek és együttműködésnek. Jegyzetek További információk Hivatalos honlap (svéd, angol, számi, finn, spanyol, német)
Näs

Näs (švédsky Näs slott) je zřícenina hradu na švédském ostrově Visingsö v jezeře Vättern. Historie Hrad byl postaven jako královské sídlo ve 12. století a za jeho zakladatele jsou považováni králové Sverker I. nebo jeho syn Karel VII. Švédský. Podle středověkých zdrojů byl hrad ve 12. století centrem švédského království. V roce 1318 ho král Birger Magnusson zastavil a po několika bitvách byl hrad zbořen. Roku 1216 zde zemřel král Erik X. Knutsson. Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Näs Castle na anglické Wikipedii a Näs slott na švédské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Näs na Wikimedia Commons