NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pålsjö slot

Pålsjö slot er et svensk slot i Helsingborg (Helsingborg kommune) i Skåne. Det ligger ved Pålsjö-skoven. Historie Navnet Pålsjö forekommer første gang i en handel fra 1491, på det tidspunkt under navnet Pawelskiøb. Den nuværende bygning blev opført i perioden 1676-79, men har sin oprindelse i middelalderen. Den første kendte ejer var Steen Basse Torbensen Bille, til Søholm, der døde i 1520. Gården var i det 1600-tallet en fæstegård under Vegeholms slot, men i anden halvdel af århundredet blev ejendommen frikøbt fra Vegeholm. I den danske periode gik godset under navnet Paafuels Kiöf, men i 1660'erne forsvenskedes dette til Påvelsköp. Senere benævntes godset Pålsjö gård eller Stora Pålsjö. Gården blev ødelagt under den Skånske Krig 1676-79, men blev kort herefter genopført af Helsingborgs borgmester, Magnus Paulin, og dette byggeri udgør stammen i det nuværende slot. Under slaget ved Helsingborg havde Magnus Stenbock sit hovedkvarter på slottet. Slotsparken i fransk stil blev grundlagt i 1760'erne og er udførligt beskrevet i et dokument fra 1771. Parken var ifølge dette dokument opdelt i 14 områder, der var omgivet af forskellige frugtbærende hække, formklippede hække og roser. Inde i de enkelte områder fandtes et væld af blomster. I parken fandtes der ikke mindre end 377 frugttræer, importeret fra Spanien og Holland, og man finder nøddehække, vindruer, jordbær, asparges og krydderurter. Avnbøgalleen, som strækker sig fra slottet i retning mod Øresund og Landborgen, blev plantet i 1763. Køkkenhaven blev sandsynligvis anlagt af den daværende ejer Michael Andreas Cöster, der også Pålsjö fajancefabrik ved siden af ejendommen i 1765. Cöster havde i 1759 fået godset i gave af sin mor, Öllegård Maria Broomé. Fajancefabrikken blev imidlertid nedlagt allerede i 1774, efter at Cöster var kommet i økonomiske problemer. Ved en ombygning i 1869 under ledelse af den danske arkitekt Christian Abraham blev det gamle valmede tag udskiftet med et sadeltag med trappetrinsgavle, og tårnet blev forsynet med en kuppel i nyrenæssancestil. Blot få år senere, i 1873, blev tårnet ombygget og fik trappetrinsgavle. Slottet ejedes i en lang periode af slægten Follin, men også slægter som Paulin, Gyllenskiepp, Pihl og ovennævnte Cöster har ejet det. I 1910 begyndte man at kalde bygningen for Pålsjö slot, hvilket man gjorde frem til 1923, hvor man igen kaldte det Stora Pålsjö. Slottet med den tilhørende park blev i 1957 købt af byen Helsingborg, og i den forbindelse ændrede man igen navnet til Pålsjö slot. Byen havde allerede i 1908 købt ejendommen Pålsjö, hvortil også hørte Pålsjöbadet. Ved endnu en ombygning i 1980 blev teglfacaderne pudset over med rosa puds, ligesom der blev monteret moderne treglasruder. Kommunen solgte i 2006 slottet til en sammenslutning af selskaber, som tidligere havde lejet lokaler på slottet. Billeder Noter
Schloss Pålsjö

Schloss Pålsjö (schwedisch Pålsjö slott) ist ein Schloss bei Helsingborg in Schweden. Das Schloss liegt im Wald von Pålsjö im Norden Helsingborgs. Es wurde zwischen 1676 und 1679 errichtet; seine Ursprünge gehen jedoch bis ins Mittelalter zurück. Während der Schlacht bei Helsingborg richtete der Feldherr Magnus Stenbock hier sein Hauptquartier ein. Der Park im französischen Stil wurde in den 1760er Jahren angelegt. Lange Zeit war das Schloss im Besitz der Familie Follin. Heute gehört es der Gemeinde Helsingborg.
Pålsjö Castle

Pålsjö Castle (Swedish: Pålsjö slott) is a manor from the 17th century at Helsingborg Municipality in Scania, Sweden. History The first owner of record was Danish noble Steen Basse Bille (ca 1446–1520). Following the Treaty of Roskilde in 1658, Scania became a possession of the Swedish Crown. The current building was built in the period 1676-79 following the Scanian War (1676–1679) during which the estate was largely destroyed while the Danish army in Scania was defeated by the Swedish army. During the Battle of Helsingborg in 1710, Swedish field marshal Magnus Stenbock (1665–1717) had his headquarters at Pålsjö. The French-style park was founded in the 1760s. During 1869–1873, the manor was reconstructed in Neo-Renaissance style. The city of Helsingborg bought the estate Pålsjö in 1908 and acquired the manor building with the surrounding park in 1957. See also List of castles in Sweden References
Castillo de Pålsjö

El Castillo de Pålsjö (en sueco: Pålsjö slott) es una mansión del siglo XVII en el municipio de Helsingborg en Escania, Suecia.​ Historia El primer propietario registrado fue el noble danés Steen Basse Bille (ca. 1446-1520). Tras el Tratado de Roskilde en 1658, Escania pasó a ser posesión de la Corona Sueca. El actual edificio fue construido en el periodo 1676-79 tras la guerra escania (1676-1679) durante la cual la propiedad fue mayormente destruida mientras que el ejército danés en Escania fue derrotado por el ejército sueco. Durante la batalla de Helsingborg en 1710, el mariscal de campo sueco Magnus Stenbock (1665-1717) situó su cuartel general en Pålsjö.​​ El parque de estilo francés fue establecido en la década de 1760. Durante 1869-1873, la mansión fue reconstruida en estilo neorrenacentista. La ciudad de Helsingborg compró la finca de Pålsjö en 1908 y adquirió el edificio con su parque circundante en 1957. Referencias
Brantingtorget

Brantingtorget (Swedish: "Square of Branting") is the courtyard of the Chancery House annex (Kanslihusannexet), serving as one of the public squares in Gamla stan, the old town in central Stockholm, Sweden. History The square is named after the country's first democratically elected Prime Minister, Hjalmar Branting (1860–1925). It was designed along with the surrounding buildings by the architect Artur von Schmalensee (1900–1972) and built between 1945 and 1950. It is connected to the surrounding streets by several passages, of which some of which are remnants of alleys once criss-crossing the block – Klockgjutargränd, Kolmätargränd, and Stenbastugränd. The dramatic contrast between the narrow alleys and the relatively large open space they conceal, is astonishingly harmonic, the result of a compromise between the will of antiquaries wanting to preserve the medieval architecture and that of the department wanting to displace what they considered a slum in disrepair. The post-WW2 classicism of the place excited a mode of indignation among other contemporary architects, claiming modern democracy had dressed itself up in a disguise. Centred on the square is the bronze sculpture Morgon from 1962 by Ivar Johnsson (1885-1970). See also List of streets and squares in Gamla stan References
Брантингторгет

Брантингторгет (Площадь Брантинга; швед. Brantingtorget) — внутренний двор здания Канцелярии, городская площадь в квартале Кефалус Гамла-Стана («старого города») в центре Стокгольма (Швеция). Названа в честь шведского политика, премьер-министра Швеции Карла Яльмара Брантинга. История Площадь названа в честь первого демократически избранного премьер-министра страны Карла Яльмара Брантинга (1860—1925). Она была спроектирована вместе с окружающими зданиями архитектором Артуром фон Шмалензее (1900—1972) и построена в период с 1945 по 1950 год. Она соединена с окружающими улицами несколькими проездами, некоторые из которых представляют собой остатки переулков, некогда пересекавших квартал — Клокгьютаргранд, Кольмэтаргранд и Стенбастугранд. Резкий контраст между узкими переулками и относительно большим открытым пространством, которое они скрывают, удивительно гармоничен и является результатом компромисса между желанием антикваров сохранить средневековую архитектуру и желанием департамента снести то, что они считали обветшалыми трущобами. Послевоенный классицизм этого места вызвал возмущение у других современных архитекторов, утверждавших, что современная демократия маскирует себя таким образом. В центре площади находится бронзовая скульптура «Моргон» 1962 года работы Ивара Йонссона (1885—1970). См. также Мюнтторгет Биргерярлторгет Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Брантингторгет
Brantingtorget

Brantingtorget är den runda platsen i Kvarteret Cephalus i Gamla stan, Stockholm. Torget fick sitt namn efter Hjalmar Branting och ligger inne i Förvaltningshuset (tidigare Kanslihusannexet) som begränsas av Myntgatan, Salviigränd, Västerlånggatan och Storkyrkobrinken. Kvarterets bebyggelse revs 1945 i samband med uppförandet av Kanslihusannexet, som hade ritats av Arthur von Schmalensee. Von Schmalensees byggnad har en cirkelrund stenlagd innergård med en diameter av drygt 30 meter, därunder befinner sig ett garage. Inspiration kom från den cirkelrunda Politigården i Köpenhamn byggd 1924. Gårdens mitt smyckas av Ivar Johnssons skulptur “Morgon” som restes 1962. Brantingtorget kan nås av allmänheten från Västerlånggatan via de tidigare gränderna Klockgjutargränd, Kolmätargränd och Stenbastugränd som försvann när Förvaltningshuset byggdes. Noter Källor Göran Söderström (2016). Gamla stan, Slottet och Storkyrkan. Lind & Co. sid. 18. ISBN 978-91-7461-381-0
Viken, Karlstad

Viken är en stadsdel i Karlstad. Stadsdelen består av några parker, bland annat stadsträdgården. Vid årsskiftet 2008/2009 bodde det 1 561 personer i Viken. Här finns Pekås, ICA-butik beläget samt en del andra mindre butiker. Stadsdelen har också Vikenkyrkan. Tidigare låg C J Wennbergs Mekaniska Verkstad i området vilket namngett Wennbergsparken. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Viken, Karlstad.
Brostugan, Kärsön

Brostugan is a restaurant in Kärsön, Stockholm, Sweden. It is located in a building dating from the 1700s on the southern side of Nockebybron within Ekerö Municipality. History Brostugan was originally built in the 1780s and became the residence of the bridge-keeper when Gustavus III had built the first bridge between Kärsön and Drottningholm Palace in 1787. Brostugan served as the house of the bridge-keeper until 1931, whose job was to open the bridge and collects tolls. The upper floors were rented to summer visitors and one of the most famous tenants was Hjalmar Söderberg. He spent the summer there in 1876 aged seven, which he describes in his autobiographical book, Martin Birck's Youth. In 1932, Brostugan was renovated and redesigned by architect Ivar Tengbom and the same year a restaurant with a bakery opened. During the summer people would sit outside on the terrace. Three generations of one family leased the restaurant until 1990, when a new tenant took over. Architecture The house is of timber trim and pale yellow in color. Corners and windows are marked with white. Porch columns have been shown to be identical to those pillars that once stood in the Hall at the Royal Palace, they were transported along with many other interior materials out to Drottningholm in 1788. Since 1991, Brostugan and the surroundings of the Drottningholm Palace have been a UNESCO World Heritage Site and officially part of Sweden's protected heritage. References External links Official site
Brostugan, Kärsön

Brostugan är en byggnad, med anor från 1700-talet, som ligger på Kärsön intill södra sidan av Nockebybron inom Ekerö kommun. Historik Brostugan byggdes ursprungligen på 1780-talet och blev bostad för brovakten när Gustav III lät uppföra den första bron mellan Kärsön och Drottningholms slott år 1787. Brostugan tjänstgjorde på sin gamla plats fram till 1931 som bostad åt brovakten, vars uppgift var att öppna bron och ta upp broavgiften av de passerande. Den övre våningen uthyrdes till sommargäster och en av de berömda hyresgästerna var Hjalmar Söderberg. Han tillbringade där sommaren 1876 som sjuåring, vilket han berättar om i sin självbiografiska bok Martin Bircks ungdom. Söderbergsällskapet lät den 8 september 2013 sätta upp en plakett, som erinrar om att familjen Söderberg även sommaren 1888 bodde i Brostugan. År 1932 renoverades Brostugan efter ritningar av arkitekt Ivar Tengbom och samma år öppnades en servering med konditori, som då var utomhus sommartid. Tre generationer i samma familj har arrenderat serveringen fram till 1990, då en ny arrendator tillträdde. Byggnaden Huset har en putsad sockel av gråsten. Källaren är endast en liten krypgrund. Huset är av timmer som putsats och avfärgats i blekgul kulör. Knutarna och fönsteromfattningarna är markerade med vitt. Taket är ett valmat sadeltak belagt med tegel. Verandapelarna har visat sig vara identiska med de pelare som en gång fanns i Rikssalen på Stockholms slott, dessa transporterades tillsammans med mycket annat inredningsmaterial ut till Drottningholm 1788. I samband med byggandet av nuvarande Nockebybron i början på 1970-talet flyttades hela huset ett stycke åt sydöst. Del av världsarvet Drottningholms slott med omgivande miljö är sedan 1991 ett av Sveriges världsarv, vilket innebär att även Brostugan är internationellt klassad som mycket värdefull från kulturhistorisk synpunkt. Bilder Referenser Noter Webbkällor Statens fastighetsverk om Brostugan, Drottningholm. Tryckta källor Holmbäck, Bure (1985). Hjalmar Söderbergs Stockholm. Höjerings Stockholmianaserie, 99-0355649-7 ; 23[Hjalmar Söderberg sällskapets skriftserie ; 1]. Stockholm: Höjering. Libris 7790597. ISBN 91-970161-5-2 , s. 95. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Brostugan, Kärsön. Brostugans webbsida
S:t Botvids begravningsplats

S:t Botvids begravningsplats är en begravningsplats i Huddinge kommun som är belägen i ett skogsparti nära Flottsbro ovanför Albysjön. Begravningsplatsen anlades 1956 och har sedan dess utökats med S:t Botvids kapell och en minneslund samt en begravningsplats för muslimer. Begravningsplatsen är Huddinges största med cirka 10 000 gravplatser. Historik Den äldre delen av begravningsplatsen anlades på grund av platsbrist på kyrkogården vid Huddinge kyrka samt Tomtberga kyrkogård och invigdes 1956. År 2002 utökades gravområdet mot väst och blev nästan dubbelt så stort som den ursprungliga delen. Området sluttar svagt ner mot Albysjön. Från en damm rinner en bäck genom området. Här finns bland annat en ny minneslund och icke-kristna gravkvarter med cirka 980 gravplatser. På sommaren 2003 invigdes även ett kvarter för avlidna bahá'íer. Under 2011 genomgick krematoriet en totalrenovering. På S:t Botvids begravningsplats har bland andra huddingeprofilen och karikatyrtecknaren Ewert Karlsson fått sin sista vila. Gravstenen pryds av hans signatur EWK. S:t Botvids kapell Kapell-, krematorie- och ekonomibyggnader invigdes 1961 och är ritade av arkitekt Sture Frölén. Kapellet är en låg, långsträckt byggnad, vars fasader består av vitslammat tegel. Framför byggnaden står tre höga klocktorn klädda med vit ekebergsmarmor. I huset finns ett större och ett mindre kapell, entréhall samt kontor. I nedre planet ligger bisättningsrum och krematorium. Entré- och vänthallen binder samman de två kapellen. Taket i entré- och vänthallen bärs upp av limträbalkar. Golvet är belagt med kalkstensplattor. Genom glasade långsidor får besökaren en vidsträckt utsikt över naturområdet och Albysjön. Det större kapellet rymmer 150 sittplatser och kan användas både för begravningar och för andra gudstjänster. Väggarna är av slammat tegel, tak och inredning är av furu. I det stora kapellet hänger en fem meter hög gobeläng ”Ovan jordens flod och dal” över altaret. Gobelängen skapades 1967 av konstnären Harald Lindberg och vävdes 1968-1970 av Katarina Röjgård. I det lilla kapellet, som används enbart för begravningar finns 50 sittplatser. På altaret står ett krucifix i silver som inramar Jesusmotivet av glaserat lergods. Till höger och vänster därom står ljusstakar i silver. Allt är ett verk av silversmeden Bengt Lindblad. Orgel De nuvarande två orglarna byggdes 1961 av Grönlunds Orgelbyggeri AB, Gammelstad och är mekaniska. Orglarna är identiska och står i två olika lokaler; Sankt Botvids stora kapell, respektive Sankt Botvids lilla kapell. Bilder, exteriör Bilder, interiör Källor Svenska kyrkan om S:t Botvids begravningsplats. Dag Edholm, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1989:III, Strängnäs stift; Stockholms stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör S:t Botvids begravningsplats.
Zornsamlingarna

Zornsamlingarna (deutsch: Zorn-Sammlungen) bezeichnet die Schenkungen von Kulturgütern aus dem Besitz des Malers Anders Zorn und seiner Frau Emma an den schwedischen Staat. Die 1942 gegründete Stiftung umfasst ihr gesamtes nachgelassenes Eigentum, darunter 60 Gebäude und etwa 20.000 Kunstwerke und Objekte des Kunsthandwerks. Zu den Zornsamlingarna gehören mehrere Museen in Mora und Umgebung. Beschreibung Die kinderlosen Eheleute Anders und Emma Zorn legten in ihrem gemeinsamen Testament fest, dass ihr Besitz für die Nachwelt museal erhalten bleiben soll. Nachdem Anders Zorn 1920 verstorben war, bereiteten seine Frau Emma und die Kunsthistorikerin Gerda Boëthius die Übergabe des künstlerischen Nachlasses und der umfangreichen Sammlungen der Zorns an den schwedischen Staat vor. Nach Emmas Tod 1942 wurden der Besitz an den Staat übertragen. Die Stiftung Zornsamlingarna wird von einem sechsköpfigen Vorstand geleitet, der sich aus drei Regierungsvertretern, zwei Personen von der Universität Uppsala und dem Direktor des Zornmuseet zusammensetzt. Zur Zornsamlingarna gehören vor allem mehrere Museen in Zorns Heimatstadt Mora. Mit der Errichtung des Freilichtmuseum Zorns Gammelgård wurde bereits zu Lebzeiten von Anders Zorn begonnen. Seit 1914 ist am Ufer des Siljan eine Überblicksausstellung über die traditionelle Bauernhausarchitektur der Region Dalarna entstanden. Das Museum wurde in den Folgejahren erheblich erweitert und umfasst heute rund 40 historische Gebäude. 1939 eröffnete das Zornmuseet im Zentrum von Mora neben dem Wohnhaus der Zorns. Das Museum besitzt die größte Sammlung der Werke von Anders Zorn und darüber hinaus Teile der umfangreichen Sammlungen des Paares. Dazu gehören auch Werke von anderen Künstlern, darunter allein 180 Radierungen von Rembrandt van Rijn. Hinzu kommen Silberarbeiten, antike Kleinplastiken und Kunsthandwerk aus Dalarna. Wenige Monate nach dem Tod von Emma Zorn konnte auch Zorngården, das vormalige Wohnhaus der Zorns mit seiner erhaltenen Originalausstattung für das Publikum geöffnet werden. Auch Anders Zorns ehemaliges Wildnisatelier Gopsmor zwischen den Orten Mora und Älvdalen ist Teil der museal zugänglichen Gebäude der Zornsamlingarna. Seit 1993 gibt es zudem die neu errichtete Textilkammaren (Textilkammer), die dem Freilichtmuseum Zorns gammelgård angeschlossen ist. In der Textilkammaren werden vor allem Trachten und weitere volkstümliche Textilien aus der Region Dalarna gezeigt. Das finanzielle Vermögen der Zorns wurde in die Stiftung des Zornfonden überführt, der von der Universität Uppsala verwaltet wird. Die Erträge des Zornfonden dienen vor allem dem Unterhalt der verschiedenen Zorn-Museen in Mora und Umgebung. Darüber hinaus können auch weitere Zwecke im Bereich der Kunst sowie des Naturschutzes gefördert werden. Zudem vergibt der Gerda Boëthius minnesfond Stipendien im Bereich der kunstgeschichtlichen Forschung. Literatur Johan Cederlund: Sweden’s master painter. Ausstellungskatalog San Francisco und New York 2013–2014. Skira Rizzoli, New York 2013, ISBN 978-0-8478-4151-6. Weblinks Informationen zu den Zornsamlingarna auf der Internetseite des Zornmuseet Einzelnachweise
Zorn Collections

The Zorn Collections, or Zornsamlingarna, is a Swedish state museum, located in Mora, dedicated to preserving the works by painter Anders Zorn. Anders Zorn was one of Sweden's internationally best known artists. His fame abroad was founded mainly on his portraiture, with his ability to capture the character and personality of the depicted person. His nude studies are also very famous, as are his genre pictures which mostly depict working people and in which his swift and elegant impressionistic technique found its fullest scope. The Zorn Collections administers Anders and Emma Zorn's donation to the Swedish State. The Zorn Collections consists of four museums: Zorngården, Zorn Museum, Zorn's Gammelgård & Textilkammare and Zorn's Gopsmor. Museums Zorngården was the home of Anders and Emma Zorn. It is shown today as it was at the time of Emma Zorn's death in 1942. Drawing inspiration from English and Swedish architecture, it is a fine example of the architecture which characterizes the years around 1900. The Zorn Museum (Swedish: Zornmuseet), Ragnar Östberg's last work, is a two-storied rectangular brick building in the classical style. The Zorn Museum mainly displays for work by Anders Zorn and examples of his artistic variety - oil paintings, water colors, etchings and sculptures. Gammelgård is Zorn's old farm consisting of about 40 old houses, grouped around a farm, a mill, chalets, and boathouses. Gammelgård provides the opportunity to see how the Dalarna farmers lived in the past. Textilkammare, the Textile Room, was added in 1993 to display parts of the Zorn family's collection of country textiles. Gopsmor was a combination of a fishing cottage and a wilderness studio, situated some 20 kilometers to the north of Mora. Zorn arranged for some old log buildings to be moved there. It became something of an escape for him when he became too well known in Mora. Sources Andrén, Arvid Classical antiquities in the Zorn Collection (Lund, Sweden 1947) Sandström, Birgitta Hairwork in the Zorn Collections (Mora, Sweden: 1995) See also List of Swedish artists List of single-artist museums External links The Zorn Museum The Zorn House The open-air museum Zorn's Gammelgård Zorn’s Old Farm and Textile Room Archived 2016-03-03 at the Wayback Machine
Brunnbäck

Brunnbäck is a small community in Sweden, eight kilometers southeast of Avesta in Dalarna at a crossing of Dalälven. In 1521, at the Battle of Brunnbäck Ferry, Swedish rebel troops under Peder Svensson and Olof Bonde defeated a Danish host by encirclement, cementing the Swedish Rebellion and allowing Gustav Vasa sufficient time to raise an army to challenge the Danish king. References
Brunnbäck

Brunnbäck är ett litet samhälle 8 km sydost om Avesta och i närheten av Krylbo i Dalarna, vid Dalälven. År 1521 stod här slaget vid Brunbäcks färja, där ett uppbåd av dalkarlar under ledning av Peder Svensson från Vibberboda och Olof Bonde från Norrbärke slog ner en här av danska knektar genom en kringgående rörelse och ett anfall som tvingade ner danskarna i älven. Brunbäcks färja var ett färjställe vid Dalälven, i en vacker nejd i Folkärna socken. Platsen, förr räknad som Dalarnas slutpunkt i söder och såsom gränsort livligt trafikerad samt av en viss betydelse, är särskilt bekant för dalkarlarnas seger där över Kristian II:s trupper i april 1521. Referenser Brunbäcks färja i Nordisk familjebok (andra upplagan, 1905) Befrielsekriget 1521-1523 - Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek
Карлстад (община)

Община Карлстад (на шведски: Karlstads kommun) е разположена в лен Вермланд, западна централна Швеция с обща площ 1572 km2 и население 87 786 души (към 31 декември 2013). Административен център на община Карлстад е едноименния град Карлстад. Източници Външни препратки Официален сайт на община Карлстад
Karlstad (Gemeinde)

Karlstad ist eine Gemeinde (schwedisch kommun) in der schwedischen Provinz Värmlands län und der historischen Provinz Värmland. Der Hauptort der Gemeinde ist Karlstad. Politik Stadtrat Nach der Wahl wurde eine Minderheitsregierung aus S, C und MP gebildet. Sehenswürdigkeiten Herrenhaus Alster Herrenhaus Hammar Größere Orte (alle tätorter, absteigend nach Einwohnerzahl 2005) Karlstad Skåre Vålberg Skattkärr Molkom Edsvalla Alster Väse Vallargärdet Blombacka Partnerstädte Finnland Nokia Slowenien Ljubljana Norwegen Moss Danemark Horsens Einzelnachweise Weblinks Offizielle Internetpräsenz (schwedisch, englisch)