Hovs kyrkogård, Östergötland

Hovs kyrkogård är en kyrkogård vid Hovs kyrka i Hovs socken, Vadstena kommun. Kyrkogården ligger i Hovs bykärna på en markerad höjd med utsikt över den omgivande slätten och Tåkern. Kyrkan är placerad i kyrkogårdens nordöstra del och långhuset är orienterat i öst–västlig riktning. Kyrkogården har en varierad karaktär med såväl öppna gräsytor som mer slutna delar med rygg- och omgärdningshäckar. Gravvårdarna uppvisar stor variation i ålder, material och utformning, från äldre kalkstenshällar och påkostade gravanläggningar till yngre, låga gravvårdar av granit. Historia Den tidigkristna kyrkplatsen Hov är en medeltida socken med en ovanligt rik förekomst av tidigkristna gravmonument. De så kallade Eskilstunakistorna visar att platsen hade stor betydelse redan under den första kristna tiden i Östergötland. Den nuvarande kyrkan har föregåtts av en äldre stenkyrka på samma plats. Kyrkans komplicerade medeltida byggnadshistoria är inte helt klarlagd, men den nuvarande byggnaden började sannolikt uppföras vid mitten av 1100-talet och byggdes därefter till vid flera tillfällen under medeltiden. Hovs kyrka Kyrkan har en salformad plan med sakristia i norr och torn i väster. Huvudingången går genom tornet, men separata ingångar finns även till koret och sakristian. Fasaderna är vitputsade och det branta sadeltaket är täckt med träspån. Interiören har behållit en senmedeltida karaktär med kryssvalv som delvis är försedda med målningar. Tornhuvens nuvarande utseende tillkom vid en ombyggnad 1765 under ledning av den östgötske byggmästaren Petter Frimodig. Kyrkogårdens äldre form En storskifteskarta från 1764 visar att den medeltida kyrkogården hade en oregelbunden plan med sju hörn och större utsträckning mot norr. På en karta från 1788 hade kyrkogården fått den fyrsidiga form som den i huvudsak fortfarande har. Den östra sidan kom då att löpa parallellt med landsvägen. Förändringen innebar att den äldre, mer oregelbundna begränsningen ersattes med en tydligare och mer regelbunden planform. Gravkoret I kyrkogårdens sydvästra hörn uppfördes 1802 ett gravkor för kyrkoherden Grevellius, som avled året innan. Flera barn begravdes också i gravkoret. Byggnaden har vitputsade fasader, stensockel, en brunmålad pardörr med dekorativa smidesbeslag och ett valmat spåntak. Ovanför dörren finns en uthuggen men svårläst inskrift. Gravkoret används numera som redskapsbod. Trädkransen från 1820 Omkring 1820 planterades ett femtiotal almar kring kyrkogården. Trädkransen gav anläggningen en tydlig inramning och blev en viktig del av kyrkogårdens parkprägel. Under 1900-talets senare del hade många av träden drabbats av rötskador och troligen även almsjuka. Två tredjedelar fälldes 1978 och de kvarvarande almarna togs bort 1991. De ersattes successivt av parklindar som skulle bilda en ny trädkrans. Kyrkogården under 1900-talet Ett fotografi från 1931 visar att den södra delen av kyrkogården då saknade de rygghäckar som senare kom att ge området struktur. På bilden syns även flera vita träkors. Fotografier från 1961 visar fortfarande en öppnare kyrkogård med betydligt mindre vegetation än i början av 2000-talet. År 1992 renoverades ett relativt stort område på den nyare delen av kyrkogården, vilket bidrog till att ge de södra och västra delarna en mer ordnad karaktär med häckar och yngre gravvårdar. Läge och omgivning Hovs kyrka ligger vid ett mindre vägskäl med vägar mot Vadstena, Väderstad och Bjälbo. Kyrkan är högt belägen på en markerad moränhöjd och har utsikt över slätten och Tåkern. Kyrkomiljön ingår som en viktig del av den riksintressanta kulturmiljön omkring Tåkern. Öster om kyrkan, på andra sidan landsvägen, ligger en tidigare skola som numera används som församlingshem. Skolan uppfördes 1875 av kalksten från ett stenbrott vid Hovgården. Intill ligger en reveterad byggnad från 1925 som uppfördes som lärarbostad. Till kyrkomiljön hör även en tidigare lanthandel. Hovgården och jordbrukslandskapet Söder om kyrkan löper en allé förbi Hovgården, vars park och lövträdsbevuxna hagmarker ger gården en tydlig herrgårdskaraktär. Hovgården delades 1879 och då skapades de större gårdarna Palsgården och Ringsholmen norr om kyrkan. Den tidigare prästgården ligger vid Hovnäs omkring två kilometer öster om kyrkan. Kyrkogården omges i väster och norr av öppen åkermark, medan bebyggelse och landsväg finns i öster. I söder ligger ett mindre skogsområde, bebyggelse och parkeringsplats. Kyrkogårdens utformning Kyrkogården saknar formell kvartersindelning på gravkartan, men delades vid inventeringen in i kvarteren A–C. Kvarter A omfattar den sydöstra delen, kvarter B den västra delen och kvarter C det nordöstra hörnet. Kyrkogården har en oregelbunden och variationsrik karaktär genom den stora mängden vegetation och de många olika gravvårdstyperna. Den sydvästra delen är mer sluten genom rygg- och avgränsningshäckar, medan området söder om kyrkan och kvarter C har en öppnare prägel med relativt glest placerade gravvårdar. Kyrkogårdsmuren Västra muren Den västra muren är en omkring 1,7 meter hög kallmurad stödmur. Den består av grova, kluvna granitblock med rödsvart färgton. Stenarnas storlek varierar och skiftgången är oregelbunden. På murkrönet växer sedum och mellan muren och åkermarken finns mindre träd och buskage. Norra muren Den norra muren är omkring 1,7 meter hög vid det nordvästra hörnet men blir gradvis lägre mot nordöst, där den endast är omkring en halv meter hög. Det nordöstra hörnet är avrundat. Muren är uppförd av samma grova granitblock som den västra och murkrönet är bevuxet med sedum. Delar av muren skyms av gräs och buskar. Östra muren Den östra muren är omkring 0,9 meter hög och består av grova granitblock i varierande storlek. Även här är murkrönet bevuxet med sedum. Muren löper parallellt med landsvägen och markerar tydligt kyrkogårdens gräns mot bybebyggelsen. Södra muren Den södra muren är omkring en meter hög och har samma material och oregelbundna uppbyggnad som de övriga mursträckningarna. Murkrönet är bevuxet med sedum. I sydväst skyms muren delvis av det angränsande skogspartiet. Ingångar Huvudingången ligger i öster och består av en dubbelgrind av smidesjärn. Grindarnas fyrkantiga överdelar avslutas med en konvex utsmyckning och grindstolparna är utförda av råhuggen kalksten. I det nordöstra hörnet finns en enkel stentrappa med ett enkelt räcke. Från parkeringsplatsen i söder leder ytterligare en trappa av gjutna stenplattor in på kyrkogården. Entréerna är viktiga delar av kyrkogårdens omgärdning och visar hur platsen knyts till landsvägen och bymiljön. Trädkrans och vegetation Trädkransen är oregelbunden både i fråga om trädens placering och storlek. Den består huvudsakligen av lindar men innehåller även en alm. Träden är planterade innanför kyrkogårdsmuren och markerar kyrkogårdens gräns mot det öppna åkerlandskapet. Vegetationen inne på kyrkogården är mycket varierad. Där finns både rygghäckar och omgärdningshäckar av bland annat tuja, spirea, måbär, oxbär och try samt friväxande buskar av ölandstok, syren och rosenspirea. Variationsrikedomen ger kyrkogårdens olika delar tydlig rumslighet och struktur. Gångsystem Kyrkogården omges och delas av krattade grusgångar. Till vissa äldre gravar leder gångar av kalkstensplattor. Mellan flera gravrader i kvarteren A och B finns övervuxna kalkstensplattor som visar att gångsystemet tidigare varit mer omfattande. Från den södra ingången leder gjutna betongplattor fram till grusgången. De bevarade grusgångarna och resterna av kalkstensgångarna representerar äldre kyrkogårdstraditioner och bidrar till att göra anläggningens struktur avläsbar. Gravvårdar Hovs kyrkogård innehåller ett brett urval av gravvårdar med stor variation i ålder, material och utformning. Vanligast är låga och breda stenar av svart, grå eller röd granit, men där finns även kalkstenshällar, marmorvårdar, obelisker och gravplatser omgivna av stenramar. Flera gravvårdar har påkostad utformning och speglar äldre gravskick, medan yngre och enklare vårdar visar senare tiders ideal. Bland de särskilt värdefulla vårdarna finns en kalkstensgrav med stenram och en kalkstensvård med en medaljong efter den danske skulptören Bertel Thorvaldsen. Kvarter Kvarter A Kvarter A ligger söder och sydöst om kyrkan och har en oregelbunden karaktär genom den varierande vegetationen. Området närmast kyrkans södra fasad domineras av äldre gravvårdar som i flera fall är rikligt bevuxna med lavar. I övrigt förekommer gravvårdar av många olika former och storlekar, huvudsakligen av svart, grå och röd granit från slutet av 1800-talet och första hälften av 1900-talet. Kvarteret avgränsas delvis av en hög oxbärshäck och innehåller friväxande rygghäckar av rosenspirea och ölandstok. Där finns även gravkoret, två belysningsstolpar och ett solur. Kvarter B Kvarter B omfattar kyrkogårdens västra del. Längs trädkransen finns flera äldre gravvårdar av kalksten, stenramsgravar, liggande hällar och en gravkulle med två gravhällar. I den västra delen står även en obelisk. Längs rygghäckarna förekommer yngre, låga gravvårdar av granit. Vegetationen är rik och består av tuja, rosenspirea, oxbär och spirea samt flera mindre träd och buskar. Vid kyrkans västra entré står två häggmisplar. Kvarteret innehåller gravvårdar från flera tidsperioder men domineras av gravar från mitten och senare delen av 1900-talet. Gravkullen I kvarter B finns en gravkulle med två liggande gravhällar. Där är den kunglige kammarherren greve Kristian August Vilhelm Ludvig Taube, som levde 1767–1801, begravd. På samma plats vilar majoren och riddaren A. L. Lindekrona, som levde 1748–1832, tillsammans med sin hustru. Gravkullen och hällarna är kraftigt bevuxna med lavar och nås genom en övervuxen gång av kalkstensplattor. Anläggningen hör till kyrkogårdens mest påkostade och kulturhistoriskt betydelsefulla gravar. Kvarter C Kvarter C ligger i kyrkogårdens nordöstra hörn och är det minsta av de tre kvarteren. Det domineras av äldre gravvårdar, framför allt längs den norra trädkransen. Närmast kyrkans östra sida finns låga vårdar av grå och svart granit samt liggande hällar och marmorvårdar. De flesta gravarna är från tiden omkring sekelskiftet 1900. Vegetationen består bland annat av en gles spireahäck, en hög vinkelformad häck av try eller tuja och en syrenbuske. I kvarteret finns även vattenpost, redskap, belysning och ett fågelbad. Gravkoret Gravkoret i kyrkogårdens sydvästra hörn uppfördes 1802 för kyrkoherden Grevellius. Flera barn är också begravda där. Byggnaden är uppförd på stensockel och har vitputsade fasader, brunmålad pardörr och valmat spåntak. Trots att byggnaden numera används som redskapsbod har den kvar sin funktion som en tydligt avläsbar gravbyggnad och utgör ett viktigt inslag i kyrkogårdens äldre historia. Soluret och övriga anordningar Vid kyrkans södra fasad står ett solur och i närheten finns en träsoffa. Vid det sydvästra hörnet ligger flera undanställda gravvårdar staplade på varandra. Längs den norra muren finns vattenpost och redskap och vid parkeringen söder om kyrkogården står en kompostbehållare. Kyrkogårdens belysning består av fyra stolpar i klassicerande utformning med gulfärgat glas. Titlar och näringsliv Titlarna på gravvårdarna visar att Hov var en tydligt jordbrukspräglad socken. Lantbrukare är den vanligaste titeln och därefter följer hemmansägare och kyrkvärd. Därutöver förekommer bland annat agronom, greve, inspektor, kapten, riddare, folkskollärare, organist, smidesmästare, målarmästare, köpman och fjärdingsman. Kvinnliga yrkestitlar förekommer också, däribland trotjänarinna, barnsköterska, sophiasyster, lärarinna, prostinna och sjuksköterska. Flera av de kvinnliga titlarna har anknytning till vård, omsorg och undervisning. Kulturhistoriska värden Hovs kyrkogård har mycket höga kulturhistoriska värden genom sambandet mellan den medeltida kyrkan, de tidigkristna gravmonumenten, kyrkogårdsmuren, gravkoret och de många varierade gravvårdarna. Kyrkans placering i kyrkogårdens nordöstra del är typisk för medeltida kyrkplatser. De många Eskilstunakistorna visar att Hov hade en ledande ställning under den tidiga kristna perioden. Gravvårdarna representerar en bred kronologisk och konstnärlig spännvidd, från kalkstenshällar och stenramsgravar till obelisker, marmorvårdar och yngre granitstenar. Gravkullen över greve Taube och familjen Lindekrona hör till de särskilt betydelsefulla anläggningarna. Trädkransen och den varierade vegetationen skapar rumslighet och markerar kyrkogården mot det öppna odlingslandskapet. Kyrkogårdsmuren, smidesgrinden och de äldre grusgångarna är också viktiga delar av den kulturhistoriska helheten. Se även Hovs kyrka Referenser