Herrestads kyrkogård, Östergötland

Herrestads kyrkogård är en kyrkogård vid Herrestads kyrka i Herrestads socken, Vadstena kommun. Kyrkan och kyrkogården ligger på en svag höjd i det öppna slättlandskapet nordöst om Tåkern, omkring en mil sydväst om Vadstena. Kyrkogården har en rektangulär planform i nord–sydlig riktning och kyrkan ligger långt norrut på området, vilket är ett vanligt drag på medeltida kyrkogårdar. Kyrkogårdsmuren, de äldre gravvårdarna söder om kyrkan och kyrkans romanska karaktär ger miljön ett tydligt ålderdomligt uttryck, medan rygghäckarna och gångsystemet främst speglar en större omläggning under 1960-talet. Historia Den medeltida kyrkplatsen Den första kyrkan i Herrestad var sannolikt uppförd av trä. Den nuvarande kyrkan byggdes av kalksten under tidigt 1100-tal och bestod ursprungligen av ett rektangulärt långhus och ett smalare kor med absid. Stora delar av den ursprungliga takstolen är bevarade och har genom dendrokronologisk undersökning daterats till omkring 1112, med en felmarginal på fem år. Kyrkan har därför beskrivits som den äldsta svenska kyrka som har daterats med naturvetenskaplig metod. Tornet tillkom under 1100-talets andra hälft och sakristian under senmedeltiden. Kyrkan har spåntäckta sadeltak och huvudingången är placerad i tornet i väster. Spår efter igenmurade medeltida portaler finns i både långhusets syd- och nordvägg samt i korets södra sida. Kyrkans senare förändringar Kyrkorummet präglas av den romanska grundformen, de medeltida valven och kalkmålningarna från 1400-talet. De spetsbågiga fönsterbågarna av gjutjärn tillkom vid en renovering 1881. År 1946 genomfördes en restaurering under ledning av arkitekten Erik Lundberg, som i hög grad formade kyrkans moderna interiör. Tornkrönet byggdes senare om och fick sitt nuvarande utseende 1972. Kyrkogårdens äldre utformning Kyrkogården har vuxit fram omkring kyrkan sedan medeltiden. En teckning av Johan Fredrik Kock från 1807 visar en öppen kyrkogård utan tydliga gångar. Enkla gravvårdar står lutande och två något upphöjda gravhällar är synliga. Sydöst om kyrkan står en äldre solvisare och bredvid den ligger vad som beskrivs som en gammaldags dopfunt. Teckningen visar att kyrkogården vid denna tid hade en betydligt enklare och mer oregelbunden karaktär än i dag. Kyrkogårdsmuren och stigluckorna En storskifteskarta från 1767 visar ingångar i den södra muren och i kyrkogårdens nordöstra hörn. På laga skifteskartan från 1853 verkar en ingång i stället vara markerad i väster mitt emot kyrkans västportal, även om kartan är svårtolkad. En inventering av kyrkogårdsmurar i Linköpings stift uppger att kyrkogården tidigare hade tre stigluckor. Muren ska under slutet av 1700-talet ha varit omkring två meter hög och täckt med brädor. Träd växte då längs kyrkogårdens västra och östra sidor. Delar av den nuvarande muren bedöms innehålla medeltida murverk. Omläggningen 1965 År 1965 genomfördes en omfattande omläggning efter ett förslag av trädgårdskonsulenten Eric Lind från Linköping. Arbetena utfördes av trädgårdsanläggaren Stellan Jonzon från Vadstena. Nya gräsmattor anlades, gravstenarna ställdes i raka linjer och vårdarnas socklar sänktes till marknivå. Kyrkogården delades in i tydligare områden och de större gångarna belades med rött stenmjöl. Mellan gravområdena lades gångar av kalksten från Borghamn och rygghäckar planterades av bland annat rosor, oxbär och idegran. Kyrkogårdsmuren, som tidigare varit fristående, fick grässlänter på insidan. Äldre gravvårdar, varav flera tidigare hade legat i muren, samlades söder om kyrkan. Nya lindar planterades i söder och väster och en vattenledning drogs fram till gravkapellet. Gravkapellet Ett bårhus eller gravkapell uppfördes i kyrkogårdens sydvästra hörn och invigdes 1961. Byggnaden ritades av ingenjören Erik Persson vid Johannes Dahls arkitektkontor i Tranås. Kapellet uppfördes av tegel med putsade fasader och en beige ädelputs som ytskikt. Sockeln är av släthuggen granit och det valmade sadeltaket är täckt med kyrkspån och kröns av ett kors. I norr finns dubbla portar och i väster en enkel dörr, båda klädda med stående panel. Trapporna är av granit och hängrännor och stuprör av koppar. Andaktsrummet År 2002 invigdes ett andaktsrum under bar himmel i kyrkogårdens sydöstra hörn. Det består av ett konstnärligt utformat järnträd med hängande löv och en fågel placerad på en gren. Intill står en bänk i grönt och svart. Anläggningen ligger under en av trädkransens lindar och fungerar som en plats för stillhet och eftertanke. Läge och omgivning Herrestads kyrka ligger i en stor och sammanhållen bymiljö på Östgötaslätten. Vid laga skiftet 1853 bestod byn av omkring tjugo gårdar. Trots skiftena har Herrestad behållit en tydlig bykaraktär med en torgliknande plats som redan finns markerad på storskifteskartan från 1767. På fastigheten Herrestads Källaregård finns den så kallade Biskop Kols källare, en välvd stenkällare med träöverbyggnad som har daterats till början av 1200-talet. Byggnaden är ett sällsynt exempel på profan medeltida bebyggelse och är skyddad som byggnadsminne. Skolor och folkhögskola I byns västra del finns flera äldre skolbyggnader. En skola uppfördes 1928 för Herrestad och Källstad och användes fram till 1969. Sedan 1980 fungerar byggnaden som församlingshem. Även husen på andra sidan vägen från kyrkan har använts för undervisning. År 1868 grundades en av Sveriges tidigaste folkhögskolor i Herrestad Mellangård. Verksamheten flyttades efter fyra år till Lunnevad utanför Linköping. Den tidigare prästgården ligger vid Husberga omkring en kilometer sydväst om kyrkan. Kyrkogårdens utformning Kyrkogården saknar en formell kvartersindelning och gravarna är numrerade i en sammanhängande följd. Den äldre delen söder om kyrkan präglas av ålderdomliga gravvårdar, medan de övriga delarna har en mer strikt och regelbunden karaktär genom rygghäckarna och de raka gravraderna. Kyrkogårdsmuren och kyrkans placering långt åt norr skapar en tydlig historisk helhet. Stora delar av den nuvarande strukturen härrör från omläggningen 1965 och utgör därför ett exempel på 1960-talets kyrkogårdsplanering. Kyrkogårdsmuren Västra muren Den västra muren är omkring 0,6–0,7 meter hög och utförd som en halvmur av kalkstensblock i jämna skift. I muren växer sedum och mellan murkrönet och kyrkogårdens marknivå finns en slänt där småsten är synlig. Muren markerar tydligt gränsen mot bymiljön och hör till de delar som omformades när insidan släntades under 1960-talet. Norra muren Den norra muren är omkring 0,7 meter hög i väster och upp till 1,1 meter i öster. Den är uppförd av kalkstensskivor och block och på vissa sträckor syns gråsten under kalkstenen. Vid det nordvästra hörnet lutar muren utåt. Lövträd och buskage längs utsidan gör att muren delvis är dold. Östra muren Den östra muren är omkring 0,95–1,1 meter hög och kallmurad av kalkstensskivor och block i jämna skift. Den södra delen döljs delvis av kraftig buskvegetation. Över muren finns en gångbrygga som leder till en container utanför kyrkogården. Delar av muren är mossbevuxna. Södra muren Den södra muren är omkring 0,9–1 meter hög och delvis fogad med bruk. I botten finns stora gråstenar och ovanför dessa flera skift av kalkstensskivor. Sedum växer i muren och ungefär mitt på sträckningen finns en skada. Muren ansluter till gravkapellet i kyrkogårdens sydvästra hörn. Ingångar Västra ingången Den västra huvudingången består av en dubbelgrind av järnsmide med smala spjälor. Grindens överdel bildar ett gavelfält. Grindstolparna är höga och smala, utförda av grå kalksten och försedda med karnisformade krön som avslutas med järnkulor. Stolparna har sprickbildningar, särskilt den norra, och hålls samman med järnband. Södra ingången Mellan kyrkogårdsmuren och gravkapellets västra sida finns en järngrind med smala spjälor. Grinden ansluter till en fast sektion av motsvarande smide. På gravkapellets östra sida finns en tidigare öppning som har satts igen med liknande järnsmide men som inte är öppningsbar. Nordöstra ingången I det nordöstra hörnet finns en äldre grind som vid inventeringen stod lutad mot muren. Grinden har ett gavelformat krön som avslutas med tre kulor och har tidigare varit fäst direkt i muren. Denna ingång motsvarar sannolikt en av de öppningar som finns markerade på äldre kartor. Trädkrans och vegetation Trädkransen är planterad innanför kyrkogårdsmuren och består huvudsakligen av lindar. I väster står fem lindar, i norr sex och i söder fem. I öster finns fyra lindar och en lönn. Lindarna i söder och väster är sannolikt planterade i samband med omläggningen på 1960-talet. Vegetationen inne på kyrkogården består av ett stort antal häckar och buskar. Norr om kyrkan finns en hög klippt idegranshäck och söder om kyrkan finns rygghäckar av rosor, oxbär, rosenspirea, måbär och ölandstok. Vid muren växer dessutom bland annat cotoneaster, spirea, forsythia och oxbär. I kyrkogårdens sydöstra del står en fristående björk. Gångsystem Från den västra grinden leder en grusgång till kyrkans västportal. Gångar löper runt kyrkan på både norra och södra sidan och ansluter till en huvudgång i öster. En mindre gång leder till den nordöstra ingången. Söder om kyrkan går två grusgångar mot den södra huvudgången och en mindre gång löper söder om området med de äldsta gravvårdarna. Gångarna är belagda med naturgrus och följer i huvudsak den struktur som skapades vid omläggningen under 1960-talet. Den gamla kyrkogården Området närmast söder om kyrkan kallas den gamla kyrkogården och innehåller flera gravvårdar från 1600-, 1700- och 1800-talen. De äldre vårdarna ställdes upp där i samband med omläggningen 1965 och flera hade tidigare varit inmurade i kyrkogårdsmuren. En sexsidig konisk stenpelare placerades som hörnmarkering för området. Gravvårdarna står i gräs och omges av en mindre grusgång. Äldre gravvårdar Bland de äldre vårdarna finns en kalkstenssten daterad 1603 som har text även på gavelsidan. Där finns också korsformade vårdar från 1800-talet med eklövsornamentik, ett gjutjärnsmonument med årtalen 1836 och 1859 samt flera höga så kallade bautastenar. De äldsta vårdarna är huvudsakligen av kalksten, medan yngre gravvårdar främst är utförda av svart, grå eller röd granit. Gravvårdarnas ålder, material och konstnärliga utformning ger dem stora kulturhistoriska värden. Stenramsgravar Längs den västra och norra muren finns flera gravar med bevarade stenramar. Gravarna är numera gräsbevuxna men har sannolikt tidigare varit täckta med grus. Placeringen längs kyrkogårdsmuren eller i ytterkanterna var typisk för mer påkostade familjegravar från senare delen av 1800-talet och början av 1900-talet. Stenramarna visar hur kyrkogården tidigare varit socialt och rumsligt indelad. Den allmänna linjen Något tydligt sammanhängande område med allmänna linjegravar finns inte längre kvar. Några enklare gravvårdar sydöst om kyrkan kan dock ha hört till ett sådant system. Bland dessa finns gravstenen över Stava, som i inskriften beskrivs som ”Kyrkogårdens trogna vårdarinna”. Gravvården har ett särskilt person- och lokalhistoriskt värde genom sin ovanliga formulering. Gravkapellet Gravkapellet i kyrkogårdens sydvästra hörn uppfördes 1961. Byggnaden är av tegel med putsade fasader och beige ädelputs. Sockeln är utförd av släthuggen granit och det valmade spåntaket kröns av ett kors. I norr finns dubbla portar och i väster en enkel dörr, båda med stående träpanel. Kapellet har granittrappor och takavvattning av koppar. Byggnaden är ett tydligt exempel på efterkrigstidens småskaliga kyrkogårdsarkitektur. Redskapsboden Vid den östra muren står en enkel redskapsbod av träregelverk. Fasaderna är klädda med stående gråmålad panel och taket är täckt med galvad plåt. Byggnaden har enkla portar av bräder och används för kyrkogårdens redskap och praktiska skötsel. Andaktsrummet Andaktsrummet i sydöstra hörnet invigdes 2002 och är placerat under en av lindarna i trädkransen. Det centrala konstverket är ett träd av järn med hängande löv och en fågel på en gren. Intill finns en grön och svart bänk. Anläggningen utgör en modern plats för stillhet och kompletterar kyrkogårdens äldre gravmiljöer. Museidelen Norr om redskapsboden ligger tretton äldre gravvårdar i slänten mot kyrkogårdsmuren. Stenarna hålls på plats av en låg stenkant och bildar en mindre museidel. Mellan gravvårdarna växer bland annat prästkragar. Anläggningen visar hur äldre vårdar har samlats och bevarats efter att de tagits bort från sina ursprungliga platser. Titlar och näringsliv Gravvårdarnas titlar speglar Herrestads karaktär som jordbrukssocken. Hemmansägare är en vanlig titel och på flera äldre vårdar förekommer benämningen landthushållare. På två gravstenar från 1700-talet finns olika äldre stavningar av titeln häradsdomare, bland annat ”Herratsdommare” och ”Härasdomaren”. De många titlarna gör kyrkogården till en viktig källa till socknens sociala struktur och personhistoria. Kulturhistoriska värden Herrestads kyrka, kyrkogården och den delvis medeltida muren bildar en kyrkomiljö av nationellt intresse. Kyrkans placering långt norrut på kyrkogården är ett tydligt medeltida drag. Muren, trädkransen och grindarna har höga värden och bidrar till platsens historiska karaktär. Trädkransen finns markerad redan på häradsekonomiska kartan från 1868–1877 och speglar 1800-talets parkideal. Gångsystemet, rygghäckarna och gravarnas regelbundna placering är i huvudsak resultat av omläggningen 1965 och utgör ett välbevarat tidsdokument från 1960-talets kyrkogårdsplanering. De äldre gravvårdarna från 1600- till 1800-talen har särskilt höga värden, liksom de bevarade stenramarna och gravstenen över Stava, kyrkogårdens trogna vårdarinna. Se även Herrestads kyrka Referenser