NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pavvalmeer

Het Pavvalmeer, Zweeds - Fins: Pavvaljaure/järvi, Samisch: Bávvaljávri, is een meer in Zweden. Het meer ligt in gemeente Kiruna op zo’n 800 meter hoogte aan de zuidkant van het Scandinavisch Hoogland in de noordelijke punt van Zweden. De afwatering vindt plaats via de Pavvalrivier. afwatering: meer Pavvalmeer → Pavvalrivier → Åggojåkko → Kummarivier → Könkämä → Muonio → Torne → Botnische Golf
Pavvaljaure

Pavvaljaure är en sjö i Kiruna kommun i Lappland och ingår i Torne älvs huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,36 kvadratkilometer och ligger 753,8 meter över havet. Pavvaljaure ligger i Pältsa Natura 2000-område. Delavrinningsområde Pavvaljaure ingår i det delavrinningsområde (765961-169629) som SMHI kallar för Mynnar i Muonioälven. Medelhöjden är 629 meter över havet och ytan är 23,01 kvadratkilometer. Räknas de 2 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 55,03 kvadratkilometer. Åggojåkkå som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 3, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 3 vattendrag innan det når havet efter 546 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (49 procent) och kalfjäll (41 procent). Avrinningsområdet har 0,47 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 2,1 procent. Se även Lista över insjöar i Kiruna kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
St. Karin (Visby)

Die Kirchenruine St. Karin, auch St. Katarina, liegt in Visby auf der schwedischen Insel Gotland. Die Kirche und das zugehörige Kloster wurden im Jahre 1233 von dem 1210 gegründeten Franziskanerorden gegründet und etwa 1250 vollendet. Von hier ging auch die Gründung der Franziskanerklöster auf dem schwedischen Festland in Enköping, Skara, Söderköping, Uppsala und Stockholm aus. Die Kirchenruine gilt als die schönste von Visby. Gemäß der Ordenspraxis wurde die Kirche als einschiffiges Langhaus mit Kreuzgewölbe gebaut. Zu Beginn des 14. Jahrhunderts wurde sie nach dem Vorbild der St.-Nikolai-Kirche der Dominikaner in eine dreischiffige Hallenkirche mit zunächst schräg angesetztem Chor verwandelt. Ende des Jahrhunderts erfolgte am Chor bereits der nächste, 1388 vollendete Umbau. Die um 1400 vollendeten Gewölbe des Langhauses stürzten kurz nach ihrer Errichtung ein. Das danach weiter umgebaute Langhaus wurde jedoch nicht vollendet. Eine Besonderheit stellen die aus Ziegelsteinen errichteten Gewölbe dar. Nach der Eroberung durch die Lübecker im Jahre 1525 verfiel die Kirche. Das Kloster blieb relativ bescheiden. Die Anzahl der Mönche bewegte sich wahrscheinlich um die erforderliche Zahl von dreizehn. Es hatte bis zum Ende der 1520er Jahre Bestand; dann begann es ebenfalls zu verfallen. Der westliche Bereich blieb, weitestgehend verändert, erhalten. In den südlichen Anbauten der Kirche befindet sich eine während des Sommers geöffnete Ausstellung über die Kirchen in Visby. Literatur Marita Jonsson, Sven-Olof Lindquist: Kulturführer Gotland. Almqvist & Wiksell, Uppsala 1993, ISBN 91-88036-09-X. Erland Lagerlöf, Gunnar Svahnström: Die Kirchen Gotlands. Stein, Kiel 1991, ISBN 3-89392-049-8. Weblinks C.J. Bergman: S:t Katarina i Visby. In: Svenska Familj-Journalen. Band XVI, N:o II, årgång 1877, S. 46 ff
Sint-Catharinakerk (Visby)

De Sint-Catharinakerk (Zweeds:Sankta Katarinakyrkoruin of Sankta Karin(s) kyrkoruin), (Deens:Sankt Katarina Kirkeruinen), (Duits:Sankt-Katarinenkirche(nruinen) is een Kerkruïne in de Zweedse en historisch Deense hanzestad Visby/ Wisby op het eiland Gotland. De vroegere kloosterkerk van het franciscanenklooster werd in 1250 ingewijd en werd gebouwd in de stijl van de Gotiek. Dit klooster vormde een moederklooster voor een aantal dochterkloosters op het Zweedse vasteland. Dit waren de franciscanenkloosters van Enköping, Skara, Söderköping, Uppsala en Stockholm. De Sint-Catharina kerk is de best bewaarde ruïnekerk van Visby / Wisby. Volgens de regels van de Orde der Franciscanen werd de kloosterkerk gebouwd door een enkel schip met een kruisgewelf. Aan het begin van de 14e eeuw werd ze omgevormd tot een driebeukige hallenkerk met een aanvankelijk een overhellend koor naar het model van de Dominicaanse Sint-Nicolaaskerk. Rond 1388 vond er restauratie aan het koor. Rond 1400 werden ook de gewelven van het kerkschip uitgebouwd maar stortten kort na hun constructie in en werden later uitgevoerd met baksteen. Het klooster bleef relatief bescheiden. Het aantal monniken lag waarschijnlijk rond het vereiste aantal van dertien. Na de Reformatie werden de monniken rond 1520 verjaagd en het klooster geseculariseerd. De kerk werd in 1525 door de rivaliserende hanzestad Lübeck en haar militairen bestormd en vernietigd. Visby / Wisby was volgens hun te arrogant geworden. Hierna raakte de kerk in verval. In de voormalige kloostergang is een permanente tentoonstelling over de middeleeuwse kerken van Visby / Wisby. Afbeeldingen
Ruiny kościoła Sankta Katarina w Visby

Ruiny kościoła Sankta Katarina w Visby – ruiny dawnej świątyni, należące do diecezji Visby Kościoła Szwecji. Znajdują się przy rynku na starówce Visby, na Gotlandii. Kościół ten został zbudowany przez franciszkanów dla miejscowego klasztoru, założonego w 1233 roku. Świątynia miała wielu patronów: przede wszystkim Katarzynę Aleksandryjską, ale także Marię Magdalenę (jej relikwie znajdowały się w ołtarzu głównym), Franciszka z Asyżu, Ludwika IX, Klarę i Antoniego Pustelnika. Pierwotny kościół składał się z jednej, długiej i wąskiej nawy, w której ścianach znajdowały się smukłe okna. Na jego miejscu około 1250 roku wzniesiono nową budowlę, z której do dziś zachowały się południowa ściana i część zachodnia. Właśnie wtedy świątynia otrzymała wezwanie św. Katarzyny Aleksandryjskiej. Kościół stanął pośrodku miasta, a tuż przed jego wzniesieniem zbudowano miejscowy rynek. Wkrótce zaistniała konieczność rozbudowy kościoła. Nie można tego było jednak uczynić w taki sam sposób, jaki stosowano względem innych świątyń na Gotlandii, z powodu braku miejsca na tutejszym rynku. Rozbudowano zatem kościół tylko w kierunku północnym i wschodnim. Przebudowa trwała do połowy XIV wieku, kiedy to została wstrzymana prawdopodobnie w związku z podbojem wyspy i miasta przez króla duńskiego Waldemara IV Atterdaga w 1361 roku. Prace wznowiono w drugiej połowie tego samego stulecia, planując wzniesienie nowego prezbiterium. W 1374 roku zakupiono dwa domy publiczne położone na wschód od kościoła. Dwa lata później biskup Nils położył kamień węgielny pod nowe prezbiterium. Ukończono je w 1388 roku, a poświęcono trzy lata później. Następnie rozpoczęto rozbudowę nawy, jednak w 1402 roku zawaliło się sześć sklepień. W związku z tym wzniesiono nowe kolumny i pobudowano nowe sklepienia. Powstało także obecne prezbiterium, które w 1412 roku zostało poświęcone. W czasach swojej największej świetności w XV wieku, świątynia była budowlą halową, trzynawową, z szeroką nawą główną i dwiema wąskimi bocznymi. Główny portal znajdował się w ścianie zachodniej, a zwieńczony był płaskorzeźbą przedstawiającą zmartwychwstanie Jezusa. W ścianach świątyni było wiele wysokich okien z witrażami. Posadzkę kościoła wyłożono płytami wapiennymi, a także nagrobnymi. Kościół nigdy nie został dokończony. Zamiast tego, w XV wieku postanowiono finansować budynki klasztorne. W 1403 roku ukończono budowę refektarza. Sześć lat później zakończono prace przy dormitorium. W 1419 roku wzniesiono kolejny budynek po wschodniej stronie. W 1442 roku dobudowano nową bibliotekę. W latach 20. XVI wieku klasztor franciszkański został rozwiązany. Budynki poklasztorne przez krótki czas służyły jako przytułek, zaś potem zostały całkowicie opuszczone. Przypisy Linki zewnętrzne Webcamera – widok na ruiny kościoła Sankta Katarina i na rynek
Hamnön

Hamnön est une île de l’archipel de Luleå en Suède. Présentation Hamnön est une zone avec des fonds peu profonds et des prairies ou l'on trouve une grande diversité d'espèces. Il s'agit entre autres d'une espèce de roseau rare dans la région et de la plante potamot à feuilles mucronées, découverte dans le cadre de l'inventaire de la flore de Norrbotten. Au-dessus de la prairie il y a une forêt de feuillus, et une forêt de conifères. Dans la zone, il y a un des petits étangs qui constituent d'excellents sites de nidification pour des oiseaux tels que les petits plongeons catmarins et les grèbes jougris. Le lieu possède plusieurs vestiges culturels et historiques. L'île entière était autrefois une zone de protection côtière étendue. Bibliographie (sv) Anders Källgård, Sveriges öar, Carlsson, 2013, 687 p. (ISBN 9789173315739) Références Liens externes Hamnön Portail de la Suède Portail des îles Portail de la conservation de la nature Portail du patrimoine mondial
Hamnön

Hamnön, eiland met haven, is een van de eilanden van de Lule-archipel. De bedoelde haven ligt op de noordpunt van het eiland Hamnöhuvudet, kop van Hamnön. Daar omheen staan enige huizen. Het eiland steekt nog geen 20 meter boven zeeniveau uit en er zijn een paar meertjes. Het heeft geen oeververbinding. Er liggen andere eilanden in de buurt, Hamnögrundet naar het noordoosten en Hamnöörarna naar het zuidwesten.
Hamnön

Hamnön är en ö i Lule skärgård. Ön anses ha fått sitt namn på grund av goda hamnförhållanden. Lule skärgård är en brackvattenskärgård, vilket gör den speciell med unik flora och fauna. Det nordliga läget gör också att sommarljuset samt vintermörkret ger skärgården unika förhållanden med till exempel metertjocka isar vintertid. Medeldjupet är bara strax under tio meter och skärgårdens utseende förändras årligen på grund av postglacial landhöjning. Sedan medeltiden har människor använt Småskären för säljakt och fiske. Här finns idag ett välbevarat fiskeläge och ett kapell som är det äldsta i Luleå skärgård. Kapellet restes under 1720-talet. Lämningar från äldre tiders fiskelägen kan också hittas här, såsom labyrinter, tomtningar, gistgårdar och båtlänning. Luleå skärgård består av 1312 öar. Hamnögrundet har ett relativt utsatt läge i Fjuksöfjärden. Bestämningsleden säger ingenting om, huruvida grundet namngivits som över- eller som undervattensgrund. Det utsatta läget i fjärden ger ett plus för undervattensläge vid namngivningen. I så fall skulle grundet ha namngivits före 1500-talet. Den intilliggande Hamnön torde då, av höjdkurvorna att döma, ha varit en ö med mycket goda hamnförhållanden. Hamnögrundet kan alltså ha namngivits som undervattensgrund. Källor https://web.archive.org/web/20150923231443/http://www.diva-portal.org/smash/get/diva2:640417/FULLTEXT02.pdf (Else Britt Lindbloms studie om Lule Skärgård) Fotnoter
Halmstad Golf Club

Halmstad Golf Club (Halmstad Golfklubb; Halmstad GK) is a golf club located in Tylösand, Halmstad Municipality in Sweden. It has hosted the 2007 Solheim Cup and the Chrysler Open on the Ladies European Tour and most recently Scandinavian Mixed. History The club was formed in 1930 and the first 18-hole course was approved by the Swedish Golf Federation in 1938, and it hosted its first Swedish Matchplay Championship already in 1939. In 1967, 9 new holes were constructed, which together with the last 9 holes of the old course formed the new North Course. In 1975 the final 9 holes were built, forming the South Course together with the original first 9 holes. Claiming a home among the towering pines and seaside lands of Sweden's golfing playground, the championship North Course is repeatedly ranked as one of the best golf courses in the country. The British journal Golf World has named the course the best in Sweden and the second best course in Europe outside of the United Kingdom. The club hosted the 2007 Solheim Cup where the American team led by Betsy King prevailed over the Europeans led by Helen Alfredsson, with Morgan Pressel 2 & 1 against Annika Sörenstam on the final day. Laura Davies won the Chrysler Open here on the 1999 Ladies European Tour and in 1988 Vijay Singh won the Swedish PGA Championship by one stroke over Jesper Parnevik. The club has also hosted many amateur tournaments such as the 1997 Vagliano Trophy and the 2011 European Amateur, or the St Andrews Trophy where Gaëtan Mourgue D'Algue and Michael Bonallack battled it out here in 1962. It saw Scotland win the European Amateur Team Championship in 1985 with Colin Montgomerie in the team. Tournaments hosted European Tour and Ladies European Tour Scandinavian Mixed - 2022 Ladies European Tour Chrysler Open – 1999 · 2000 Challenge Tour Swedish PGA Championship – 1989 · 1990 · 1991 · 1992 · 2002 Amateur Swedish Matchplay Championship – 1939 · 1942 · 1945 · 1973 St Andrews Trophy – 1962 · 1986 European Ladies' Team Championship – 1969 European Amateur Team Championship – 1985 · 2015 Vagliano Trophy – 1997 European Amateur – 2011 Annika Invitational Europe – 2017 Other Shell's Wonderful World of Golf – 1963 Swedish PGA Championship – 1982 · 1988 Solheim Cup – 2007 See also List of golf courses in Sweden References External links Official website (in Swedish)
Halmstad Golf Club

De Halmstad Golf Club is een golfclub ten westen van Halmstad, Zweden. De club is in 1930 opgericht en begon op een tijdelijke baan op de oefengronden van het Halland Regiment in Halmstad. In 1935 werd de 18 holesbaan op Tylösand aangelegd met architect Rafael Sundblom. In 1938 keurde de federatie de baan goed en werd het clubhuis geopend. In 1963 kreeg de club van het Zweedse Staatsbosbeheer toestemming nog negen holes aan te leggen. In 1968 werden deze holes geopend en nu vormen zij met een deel van de oude baan de nieuwe 18-holes 'Noord-baan'. In 1975 werden met Frank Pennink nog negen holes aangelegd. Samen met de andere oude holes werd dit de nieuwe 18-holes 'Zuidbaan'. In 1979 was de opening. Donald Steel heeft later nog wat wijzigingen aangebracht. Het baanrecord van 65 staat op naam van Carin Koch. Zij speelt nu op de Amerikaanse Ladies Tour. Toernooien In 1999 en 2000 werd het Chrysler Open van de Ladies European Tour hier gespeeld. Laura Davies won in 1999 met -15. In 2007 werd het 700-jarig bestaan van Halmstad gevierd. Als onderdeel van de festiviteiten werd de Solheim Cup in Halmstad gespeeld.
Halmstad Golfklubb

Halmstad Golfklubb är en golfklubb i som grundades 1930 i Halmstad. Klubben har idag två 18-hålsbanor i Tylösand varav norra banan rankades som Sveriges bästa bana 2005 av Golf Digest och av samma tidskrift som den 67:e bästa utanför USA år 2007. Historia Klubben bildades 1930 och det första åren bedrevs spelet på en provisorisk bana anlagd på ett till I16 tillhörande övningsområde. Först 1935 påbörjades arbetet med att bygga en 18-hålsbana i Tylösand. Detta gjordes som beredskapsarbete och var en åtgärd från kommunens sida mot ungdomsarbetslösheten. Kostnaden delades mellan staten, kommunen och föreningen. Banan stod klar 1938 med invigning den 17 september. Redan 1939 spelades det första svenska mästerskpet på den nya banan. År 1963 fick klubben tillstånd att bygga ytterligare 9 hål. Dessa, tillsammans med de sista 9 hålen från den ursprungliga banan, bildade den Norra banan. Banan invigdes den 13 maj 1967. Södra banan blev en komplett 18-hålsbana 1979 efter att ytterligare 9 nya hål kombinerats med 9 hål från den ursprungliga banan. Båda banorna har par 72. År 2006 genomfördes en omfattande ombyggnad av klubbhuset från 1938 inför det stundande Solheim Cup. Stora delar av det ursprungliga huset revs, och en ny del tillkom som gör det nya klubbhuset betydligt större än det gamla. Dock bevarades den ursprungliga arkitektoniska stilen med gult tegel nertil och svartmålad panel upptill. Tävlingar på Halmstad Golfklubb Nedan följer ett urval av de viktigaste tävlingarna som hållits på Halmstad Golfklubb. 1939 - SM 1962 - Kontinentalmästerskapet Europa- Storbritannien/Irland 1963 - Dunlop Cup 1967 - Dunlop Cup 1969 - EM för damamatörer 1973 - SM 1978 - SISM 1982 - PGA- mästerskapet 1985 - Lag-EM för herrar 1986 - St.Andrews Trophy 1988 - PGA- mästerskapet 1989 - PGA- mästerskapet 1990 - PGA- mästerskapet 1991 - PGA- mästerskapet 1992 - PGA- mästerskapet 1997 - Vagaliano Trophy 1998 - EM för rörelsehindrade 1999 - Chrysler Open 2000 - Chrysler Open 2002 - PGA- mästerskapet 2007 - Solheim Cup 2015 - Lag-EM för herrar 7-11 juli 2022 Scandinavian Mixed Solheim Cup Halmstad Golfklubb arrangerade Solheim Cup 14-16 september 2007 som hittills varit det största arrangemanget i klubbens historia. 90.000 biljetter fanns tillgängliga (de flesta var sålda i förväg) och tävlingen beräknades ha en publik på 300 miljoner TV-tittare världen över. Tävlingen vanns av USA med siffrorna 12-16 och spelades på Norra banan. Källor
Stor-Teuger

Stor-Teuger, Groot Teuger, is een meer in Zweden. Het ligt in de gemeente Älvsbyn op ongeveer 150 meter boven zeeniveau. Het water in het meer komt uit een aantal beken, stroomt in het zuiden het meer uit, komt door het Mitti-Teuger en stroomt via de Borgforsrivier en Pite älv naar de Botnische Golf. Voor de spoorlijn tussen Jörn en Älvsbyn is een dam in het meer gelegd waar de trein overheen rijdt.
Stor-Teuger

Stor-Teuger är en sjö i Älvsbyns kommun i Norrbotten och ingår i Pite älvs huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 6,83 kvadratkilometer och ligger 155,3 meter över havet. Stor-Teuger ligger i Piteälven Natura 2000-område. Sjön avvattnas av Borgforsälven (Tvärån). Delavrinningsområde Stor-Teuger ingår i det delavrinningsområde (728728-172648) som SMHI kallar för Utloppet av Stor-Teuger. Medelhöjden är 186 meter över havet och ytan är 37,41 kvadratkilometer. Räknas de 10 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 108,64 kvadratkilometer. Borgforsälven som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter 57 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (63 procent). Avrinningsområdet har 7,38 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 19,7 procent. Se även Lista över insjöar i Älvsbyns kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Stor-Teuger på VISS
Fågelbro

Fågelbro is een plaats in de gemeente Värmdö in het landschap Uppland en de provincie Stockholms län in Zweden. De plaats is opgedeeld in twee småorter: Fågelbro en Fågelbro (oostelijk deel) (Zweeds: Fågelbro (östra delen)). Fågelbro heeft 100 inwoners (2005) en een oppervlakte van 7 hectare. Fågelbro (oostelijk deel) heeft 54 inwoners een oppervlakte van 4 hectare. Fågelbro ligt op het schiereiland Fågelbrolandet, dit schiereiland maakt deel uit van het via bruggen met het vasteland verbonden eiland Värmdö. De plaats wordt voornamelijk omringd door bos en ligt op een paar honderd meter van de Oostzee. In het zuiden grenst het dorp aan een golfbaan.
Fågelbro

Fågelbro är en herrgård och två samlingar av bebyggelse i Värmdö kommun på en udde i västra delen av Fågelbrolandet. Huvudbyggnaden från 1700-talet i karolinsk stil fungerar som klubbhus för golfklubben Fågelbro G&CC Historik Byn hette Ffuglabrocke 1544 och Fogelbroke 1551, då den bestod av tre gårdar. Den blev senare säteri. År 1903 såldes säteriet till bankiren Martin Geber (känt för Gebers konvalescenthem) och denne sålde i sin tur egendomen vidare 1918 till kapten Carl Cassel. Under dessa båda ägare byggdes nya stall och ladugårdar, förvaltar- och trädgårdsmästarbostäder, kontorsbyggnad mm. Cassel moderniserade den södra huvudbyggnaden (klubbhuset) och planerade även uppförandet av ett stort nytt corps-de-logis, ritat av arkitekten Torben Grut. Detta hus skulle placeras nedanför de karolinska byggnaden i trädgården (där swimmingpoolen nu ligger). Projektet blev aldrig genomfört men trädgården utvidgades med terrasser och planteringar Småort Sedan 1990 betecknar SCB bebyggelsen sydväst om herrgården och vid vattnet som småorten Fågelbro. Från 2000 har sedan en ny bebyggelse nordost om herrgården avgränsats till en egen småort namnsatt till Fågelbro (östra delen). Se även Värmdö socken Källor Gösta Selling (1977). Säterier och gamla gårdar i Stockholmstrakten. Bonniers förlag. sid. 91-92. ISBN 91-0-039434-3 Noter
Skåne-linjen

Skåne-linjen, også benævnt Per Albin-linjen, opkaldt efter Sveriges daværende statsminister, Per Albin Hansson, er opført under anden verdenskrig fra 1939 til 1942, er en svensk forsvarslinje, som er 500 kilometer lang og går langs den sydsvenske kyst fra Halland over Skåne til Blekinge, fra Laholmbugten til Kalmarsund. Den svenske forsvarsstab påbegyndte i 1938 forstudier for anlæg af forsvarslinjen. Linjen er opført som beskyttelse mod en eventuel invasion fra nazityskland og består af to forsvarslinjer: Første forsvarslinje: Maskingevær-bunkers i beton langs kysten. Anden forsvarslinje: Militærstyrker blev placeret ca. 300 meter længere inde i landet beskyttet af pigtråd og beton-bunkers. Der var flere steder opstillet attrapper af Bofors kanoner, som var fremstillet af telefonpæle. Efter anden verdenskrig blev de fleste bunkers taget ud af drift, men blev fastholdt som reserve i forbindelse med den kolde krig og under denne periode udbygget og moderniseret. Siden 1990'erne har myndighederne påbegyndt et afviklingsprogram af de gamle stillinger. Litteratur Leif Högberg, Skåne-linjen (Per Albin-linjen), 2000, ISBN 91-973900-0-3. Ekstern henvisning Skåne-linjen Arkiveret 4. marts 2016 hos Wayback Machine Skånelinjen Google maps
Schonen-Linie

Die Schonen-Linie (schwedisch Skånelinjen, auch Per-Albin-Linie (schwedisch Per Albin-linjen) nach dem Premierminister Per Albin Hansson während des Zweiten Weltkrieges) war eine 500 km lange Kette von leichten Befestigungen an der Küste der südschwedischen Region Schonen. Zweck dieser Verteidigungslinie war der Schutz der Neutralität Schwedens vor einer möglichen deutschen, alliierten oder sowjetischen Invasion während des Zweiten Weltkrieges. Die Schonen-Linie von Halland über Schonen bis Blekinge bestand aus zwei Verteidigungslinien: Erste Verteidigungslinie: Betonbunker am Ufer, bewaffnet mit Maschinengewehren und leichten Kanonen. Zweite Verteidigungslinie: 300 Meter landeinwärts bewaffnete Truppen hinter Stacheldraht, einige in Betonbunker Literatur Högberg, Leif (2000). Skåne-linjen: (Per-Albin linjen) : det skånska kustförsvaret under andra världskriget (in Swedish). [Skurup]: [L. *Högberg]. ISBN 91-973900-0-3. Högberg, Leif; Sjöblom, Jörgen (2002). Städernas försvar: en vandring bland beredskapstidens försvarsansträngningar i södra Sveriges städer. Ystad med omnejd och Simrishamn. I Per-Albinlinjens fotspår ; [1] (in Swedish). Skurup: L. Högberg. ISBN 91-973900-1-1. Högberg, Leif (2003). Städernas försvar: en vandring bland beredskapstidens försvarsansträngningar i södra Sveriges städer. Sydvästra Skåne (Malmö, Trelleborg, Falsterbokanalen och Klagshamn). I Per-Albinlinjens fotspår ; 2 (in Swedish). Skurup: L. Högberg. ISBN 91-973900-3-8. Högberg, Leif (2005). Städernas försvar: en vandring bland beredskapstidens försvarsansträngningar i södra Sveriges städer och landskap. Nordvästra Skåne (Landskrona, Helsingborg, Höganäs och Bjärehalvön). I Per-Albinlinjens fotspår ; 3 (in Swedish). Skurup: Fort & Bunker. ISBN 91-973900-7-0.
Storgrundet (Piteå)

Storgrundet (grote zandbank) is een Zweeds eiland behorend tot de Pite-archipel. Het ligt ten oosten van het veel kleinere Fjuksörrevet. Het eiland heeft geen oeververbindingen en is onbewoond. Wel staan er enkele zomerhuisjes op het eiland. De kustlijn is erg rafelig. Voor de kust liggen vele kleine zandbanken en ondiepten.
Stor-Uttersjön

Der Stor-Uttersjön ist ein See in der schwedischen Gemeinde Örnsköldsvik. Er ist die Quelle des Utterån. Geographie Der Stor-Uttersjön liegt in einem Sumpfgebiet, zwei Kilometer nordöstlich von Innertällmo. Name Der Name des Sees bedeutet auf Deutsch Großer Ottersee, die hier vorkommenden Otter haben dem See und dem aus ihm kommenden Fluss den Namen gegeben. Einzelnachweise