NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Villa Bonnier

Villa Bonnier är en fastighet på Nobelgatan 13 (kvarteret Ambassadören 3) i Diplomatstaden, Stockholm, ritad av arkitekten Ragnar Östberg och uppförd 1927 för bokförläggaren Åke Bonnier den äldre (1886–1979) och hans hustru Eva Bachner (1888–1977). Bonnier förvärvade den då obebyggda tomten 1923 av bankdirektör S. Hulth. Villan testamenterades efter parets bortgång till svenska staten 1981, och disponeras idag av talmannen och regeringen för representation. Fastigheten är sedan maj 2018 klassad som statligt byggnadsminne, samt blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm vilket betyder "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden". Utförande Villa Bonniers fasader är uppförda i rött tegel. Huset har formgivits stramt som en borg med ett kubliknande utseende. Det nästan plana taket avslutas med en balustrad. De få utvändiga utsmyckningarna består av koppardetaljer över den övre fönsterraden och ett väl genomarbetat skärmtak över huvudentrén. Byggnaden stod klar kort efter Stockholms stadshus, även det ritat av Ragnar Östberg, och man kan ana en del likheter med denna byggnad. Interiören designades i stor utsträckning av Eva Bachner själv tillsammans med konstnärerna Bertil Lybeck, Yngve Berg och Hilding Linnqvist, och konservatorn Alfred Nilsson. Interiöra väggmålningar utfördes av Isaac Grünewald. Bachner inspirerades av de rådande stilidealen i sitt hemland USA, och nationalromantikern Östberg avsade sig allt ansvar för inredningen. Trädgården designades av Östberg och trädgårdsarkitekten Gösta Reuterswärd 1925. Se även Harpsund Kanslihuset Konseljsalen Rosenbad Sagerska huset Referenser Noter Webbkällor ”Villa Bonnier”. Bebyggelseregistret över byggnadsminnen i Sverige. Riksantikvarieämbetet. http://www.bebyggelseregistret.raa.se/bbr2/anlaggning/visaHelaHistoriken.raa?anlaggningId=21300000010173&historikId=21000000535953. Läst 14 oktober 2008. ”Forskningspresentation: Maria Flinck”. Forum för trädgårdshistorisk forskning. Arkiverad från originalet den 24 juli 2008. https://web.archive.org/web/20080724231226/http://www.gardenhistoryforum.org/Flinck.html. Läst 14 oktober 2008. ”Stockholms adresskalender”. Stockholmskällan. Stockholms stad. Arkiverad från originalet den 1 oktober 2008. https://web.archive.org/web/20081001122606/http://www.stockholmskallan.se/index.php?sokning=2. Läst 14 oktober 2008. RAÄ:s bebyggelseregister: AMBASSADÖREN 3 - husnr 1, VILLA BONNIER (lagskydd) Tryckta källor Fredric Bedoire (1998). Ett judiskt Europa: kring uppkomsten av en modern arkitektur 1830–1930. Stockholm: Carlsson bokförlag i samarbete med Kungliga Konsthögskolans arkitekturskola. Libris 7622243. ISBN 91-7203-269-3 (inb.). http://books.google.com/books?id=-QUKtom7AtkC&printsec=frontcover&hl=sv Ingrid Böhn-Jullander (1982). Villa Bonnier: byggnadshistorisk beskrivning upprättad i november 1975. Stockholm Se även Bonnier (släkt) Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Bonnier. Flygbild från Eniro
Villa Diorama

Villa Diorama är en byggnad på Södra Djurgården i Stockholm, belägen på Sollidsbacken 1 vid Djurgårdsslätten, strax öster om Skansens huvudentré. Huset uppfördes 1846 för visning av så kallad bildteater (diorama). Bakgrund Innan fotografin och biografen uppfanns var ambulerande och senare stationära bildteatrar ett sätt att skildrar världen på ett realistiskt sätt med hjälp av dioramor. De innehöll bland annat uppstoppade djur framför en realistisk kuliss men även "Illuminerade Prospekter" av städer och landskap. Ibland förekom rörliga "Perspektiv-Rundmålningar" med spektakulära motiv, ljuseffekter och extraattraktioner. De första, ambulerande bildteatrarna nådde Stockholm i mitten av 1820-talet. 1842 öppnade den första permanenta bildteatern kallad Kalotheama (grekiska för skönbildsskådespel) i Ferdinand de la Croix salonger (sedermera Hantverksföreningens hus) vid Brunkebergstorg. Initiativtagare var Georg Albert Müller, teaterdekorationsmålare vid Kungliga Operan. Diorama på Djurgårdsslätten Sommaren 1846 öppnade Müller en ny bildteater, kallad Villa Diorama på Stora Slätten efter tillstånd från Kungl Maj:t. Det var en väl vald plats. Från mitten av 1800-talet och framåt uppfördes här en rad värdshus och krogar samt andra nöjesetablissemang där komedianter, musikanter och innehavare av tittskåp och bild- och kasperteatrar stod för underhållning och förströelse. Huset innehöll ett stort, mörkt rum med två bildscener. Där fanns transparenta kulisser och dukar som belystes från olika håll. Bland annat fick man se hur världsstaden Paris tedde sig under dygnets skilda tider. Pressen var positiv men publiktillströmningen hämmades av den höga entréavgiften. Under de följande somrarna sänktes priset, men affärerna gick dåliga eftersom man bara hade visningar på sommaren. Redan 1852 överlät Müller sin bildteater till en Christian Möller. Inte heller han lyckades; verksamheten lades ner 1856 och villan blev privatbostad. Åren 1868–1874 bodde skalden Elias Sehlstedt i huset; en medaljong på fasaden påminner härom. Bland hyresgästerna fanns även August Strindberg. I slutet av 1800-talet köptes huset av bokbindare Adolf Fredrik Frykblad. År 1920 sålde änkan Frykblad huset till konstnären Einar Nerman, då genomfördes en ombyggnad efter ritningar av arkitekt Ragnar Hjorth. Den tidigare rosafärgade fasaden förenklades och ströks varmgul med gråa pilastrar, listverk och fönstersnickerier. Numera ägs Villa Diorama av ättlingar till Charlotte Pousette, varför byggnaden även kallas Pousetteska villan. Skådespelerskan Margaretha Krook bodde här under 1990-talet. Se även Karl Johans-ekarna vid Villa Diorama. Rundmålningsbyggnaden på Kaptensudden. Noter Källor Björn Hasselblad; Monica Eriksson (1999) [1982]. Djurgårdsvandringar på norra och södra Djurgården: om hus och människor på Kungl. Djurgården (3:a reviderade upplagan). Stockholm: Kungliga Djurgårdens förvaltning. sid. 22-23. Libris 8234102. ISBN 9185726796 Panoramats skenvärld - 1800-talets bildteatrar av Åke Abrahamsson. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Diorama.
Villa Drake

Villa Drake är ett bostadshus på Lekattsgatan i Borlänge. Villan stod färdig 1970 och ritades av arkitekt Jan Gezelius. Den består av en unison byggnadskropp i två plan med en bredd på endast 4,2 meter för att få rum med ljusinsläpp i flera riktningar. Konstruktionen är enkel och traditionellt utförd i trä och så även fasaden som utgörs av lockpanel i rödfärgat trä. Uttrycket präglas av en radikal enkelhet, vilket kom att inspirera annan träarkitektur i Sverige under 1970-talet. Namnet Villa Drake kommer av Erik Drake, som beställde villan. Källor "Vägen till verket" (om Jan Gezelius och bland annat Villa Drake); pressinformation från Chalmers tekniska högskola 1998-06-21 "Villa Drake inspirerar" i Dalarnas Tidningar 2007-11-10 Referenser
Villa Edvardshäll

Villa Edvardshäll (fastighet Fagersjö 1:12) är en byggnad vid Fagersjövägen 211 i stadsdelen Fagersjö i södra Stockholm. Trävillan byggdes 1903 och var den första villan i Fagersjödelen av Södertörns villastad. Den hör i dag till de få kvarvarande och relativt välbevarade villorna från denna tid. När det nybildade ”Aktiebolaget Södertörns villastad” började stycka och sälja tomter var Villa Edvardshäll det första som uppfördes år 1903 i Fagersjödelen, strax norr om den då nya Nynäsbanan. Byggherre var maskinarbetare Axel Edvard Samuelsson som uppkallade byggnaden efter sig själv. Detta kom att bli något av en norm; pionjärerna i Fagersjö var oftast hantverkare som uppkallade sin självbyggda villa efter sig själv. Ett annat exempel härför är Villa Lindhov som byggdes 1910 för Harald Lind vid Fagersjövägen 203. Husets exteriör präglas av gulmålad stående pärlspontpanel, liggande fasspontpanel, vitmålat listverk och knutbrädor samt dekorativa fönsteromfattningar, så kallad snickarglädje. Husets sadeltak är täckt med tvåkupigt rött taktegel och avslutas med dekorativt sågade vindskivor och takomfattningar i vitmålat trä. Mot sydost ligger en öppen förstukvist med tegeltak och stolpar, räcken och snickerier i dekorativt sågat vitt trä. Fastigheten är grönklassad av Stadsmuseet i Stockholm vilket betyder att den har bebyggelse som är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt. Villan är privatbostad. Källor
Villa Ekarne

Villa Ekarne eller Laurinska villan är belägen på Singelbacken 21 på Djurgården i Stockholm, ritad av arkitekt Ragnar Östberg 1905 och uppförd 1907. Uppdragsgivare var bokförläggaren och konstsamlaren Torsten Laurin, varför villan även kallades den Laurinska villan. I villan inrymdes Laurins konstsamling, som då var en av Sveriges största. Beskrivning Husets stil är präglad av nationalromantiken och har även tydliga anglosaxiska drag hämtade från Arts and Crafts-rörelsen. Huset är utformat så att det oskönjbart skall smälta samman med naturen på den högt belägna och bergiga tomten. Villan är liksom Östbergs senare Villa Mullberget klädd i mörkbrunt träspån och var ursprungligen laserad med färgad vitriol för att få en gråaktig ton. Sockeln och terrassen är av granit. Taket är täckt med glaserat grönt tegel. Entrén leder in i hallen och rakt emot en monumental trappa, som öppnar rummet via det övre planet upp under det yttre taket. Laurin var särskilt intresserad av grafik, målning och skulptur och som ett minne från den Laurinska tiden hänger i fonden, på ett vilplan några steg upp i trappan, Carl Larssons berömda och till formatet stora målning De mina. De små kvadratiska utskärningarna i hallens räcken och balustrader bär påtagliga wienska drag. Hallen med sin målning är husets markerade kärna. Efter Torsten Laurin har villan ägts av grosshandlaren Wilhelm Josephson av släkten Josephson. På senare tid har villans innehavare varit direktören och VD för Scania Vabis Carl-Bertel Nathorst, Polar Musics skapare och Abbas manager Stikkan Anderson samt Salvatore Grimaldi. 2007-2019 var villan uthyrd som Tyska ambassadörens residens. Historiska bilder Se även Tysklands ambassad i Stockholm Referenser Noter Tryckta källor Björn Hasselblad; Monica Eriksson (1982). Djurgårdsvandringar: villor och andra sevärdheter på Södra och Norra Djurgården: en introduktion till Kungl. Djurgården. Stockholm: Kungliga Djurgårdens förvaltning. Libris 7791397. ISBN 91-970418-0-7 Olof Hultin; Ola Österling; Michael Perlmutter (2002) [1998]. Guide till Stockholms arkitektur. Stockholm: Arkitektur Förlag. Libris 8465772. ISBN 91 86050‐58‐3 Mårtenson, Jan (2007). Kungliga Djurgården – En kulturhistorisk vandring. Stockholm: Wahlström & Widstrand. ISBN 978-91-46-21601-8 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Ekarne.
Villa Engström

Villa Engström, även kallad Kupolvillan, är en villa vid Hästnäsviken i Sorunda distrikt, cirka tio kilometer väster om Nynäshamn. Villan är ritad av arkitekt Ralph Erskine och uppförd under åren 1955 till 1956. Byggnaden räknas till Erskines mest extrema skapelser i sökandet efter en naturanpassad hustyp. Beskrivning I Villa Engström kom Erskines idéer om en speciell nordisk arkitektur till uttryck, som även byggherren engagerade sig i. Villan beställdes av chefen för en mekanisk verkstadsindustri och var tänkt som familjens permanentbostad. Huset är utformat som en kupol med 16 meters fri spännvidd och ser ut som ett UFO som har landat vid östra stranden av Hästnäsviken. Takkonstruktionen består av 16 stycken 3 mm tjocka stålplåtsegment som tillverkades på byggherrens fabrik. Kupolformen gav maximal volym i förhållande till ytterväggarnas yta. Fönstren är små och riktade mot havet. De inre delarna av byggnaden belyses med hjälp av takljuskupoler av plexiglas. Taket är avfärgat i blå kulör, detta skulle enligt Erskine ”harmonisera med skärgårdens rundade klippor”. Interiören visar en sammanhållande, öppen volym med en högsta takhöjd av 5,5 meter. Bostadsarean är 200 m², i två plan, därav 158 m² i bottenvåningen. På bottenvåningen finns vardagsrum, kök, matplats, fem sovrum, badrum, kapprum och WC, i övre planet anordnades några gästrum och förråd. Kupolens insida är klädd med vitmålade gipsskivor, golvet är belagd med teakbrädor. Huset var ursprungligen tänkt som prototyp för massproduktion i Engströms egen fabrik, men därav blev intet, och inte heller blev villan permanentbostad utan ett fritidshus. Historiska bilder Se även Villa Torsvi, konstnären J.A.G. Ackes sommarhus från 1914 på östra Torö. Stennäs sommarhus, arkitekt Gunnar Asplunds fritidshus från 1937 vid Hästnäsvikens norra strand. Villa Spies, affärsmannen Simon Spies futuristiska villa från 1969 på Torö. Källor Egelius, Mats (1988). Ralph Erskine, arkitekt. Stockholm: Byggförl. sid. 35, 37-39. Libris 7678720. ISBN 91-7988-016-9 (inb.) Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Engström.
Villa Frescati

Villa Frescati är en byggnad belägen i Frescati, Stockholm inom Nationalstadsparken. Villan uppfördes åren 1791–1792, efter ritningar av Louis Jean Desprez som Gustaf Mauritz Armfelts sommarnöje vid Brunnsvikens östra sida mittemot Gustav III:s paviljong. Numera ligger Villa Frescati inklämd mellan Roslagsbanan och Kungliga Vetenskapsakademien. Historik Gustaf Mauritz Armfelt (1757–1814) var en hovman, militär och Gustav III’s gunstling. År 1791 donerade Gustav III ett landområde på östra sidan av Brunnsviken till Armfelt. Området som kallades Ulriksdals storäng fick namnet Frescati, inspirerad av Gustav III:s italienresa, där även Armfelt hade varit med. Armfelt lär ha yttrat följande om villan: ”cette petite folies”, ”denna lilla galenskap”. Ursprungligen var det tänkt att uppföra ett badhus vid Brunnsvikens strand och flera utkast gjordes. Dessa idéer stannade dock på pappret men påverkade den slutgiltiga utformningen av byggnaden. På en av arkitekt Louis Jean Desprez' panoramavyer över Brunnsviken ser man hur byggnaden skulle gestaltas. Desprez ritade en nyklassisk villa med trappor som ledde ner till Brunnsvikens vatten. Gustav III gillade tanken att färdas den korta sträckan från Hagaparken över vattnet (förmodligen i sin galär Lyckans tempel) till sin gunstling Armfelt, där byggnaden skulle uppföras i en skyddad vik. Men Armfelt lät bygga sin villa längre upp på stranden, vid ett mindre fuktigt läge. Armfelt bodde aldrig i sin villa på Frescati, när villan var färdigbyggd hade Gustav III mördats och Armfelt flytt landet. Från Armfelts tid finns dock stenfundamentet till en obelisk kvar. Denna obelisk skulle få sin pendang i Hagaparken (se Hagaparkens obelisk). Obelisken i Hagaparken kom aldrig till utförande, men den på Frescati byggdes bakom Koppartälten och blev sedan flyttad till Frescati. Det blev en obelisk i trä och det var en fullskalemodell för Obelisken i Stockholm som sedermera placerades på Slottsbacken. Överdelen har numera ruttnat bort, bara fundamentet av gråsten finns kvar på Frescatiberget. Villa Frescati har medverkat i SVT:s underhållningsprogram Bäst i test som hade premiär 2017. Det refereras i programmet som ”testhuset” då deltagarna utför olika utmaningar i och kring villan. Bildgalleri Källor Landell, Nils-Erik (2010). Gustaf III och det ofullbordade slottet. Stockholm: Carlsson bokförlag. sid. 192, 196, 197. Libris 11704405. ISBN 978-91-7331-311-7 Sjöström, Ingrid, red (2009). Haga: ett kungligt kulturarv. De kungliga slotten. Karlstad: Votum förlag i samarbete med Kungl. hovstaterna och Statens fastighetsverk. sid. 88, 90. Libris 11703380. ISBN 9789185815272 Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Frescati.
Villa Gröndal

Villa Gröndal är en privatbostad på norra delen av Södra Djurgården i Stockholm. Villan är belägen i närheten av Djurgårdsbrunnskanalen inte långt från Isbladskärret. Villan har blivit känd som skalden Gustaf Frödings sista hem. Byggnaden är blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm, vilket innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden". Historik På en Djurgårdskarta från 1696 finns på platsen för dagens Gröndal endast texten "Lada" som vid den tiden låg strax utanför staketet vilket inhägnade den "Stora Jagten". Senare fanns här ett boställe för en av de jägare som biträdde vid de kungliga jakterna på Djurgården. Här fanns även en ladugård med kor och hästar. År 1818 hade fastigheten upplåtits på 50 år till stadssekreteraren Johan Ulrich som 1820 lät uppföra nuvarande byggnad. När Djurgårdsbrunnskanalen skulle börja byggas på 1830-talet köpte dock Karl XIV Johan tillbaka stället. I början av 1900-talet vårdades skalden Gustaf Fröding här för sin mentalsjukdom. Han bodde i villan tillsammans med sin vårdare Signe Trotzig till sin död den 8 februari 1911. Här skrev han även sin sista diktsamling Rekonvalescentia. År 1948 köptes Villa Gröndal av industrimannen Erland Waldenström. Han renoverade byggnaden och räddade den från förfall. 1954 byggdes huset till vid norra gaveln och fick sitt nuvarande utseende. Historiska interiörbilder från Frödings tid på Gröndal Noter Källor Björn Hasselblad; Monica Eriksson (1982). Djurgårdsvandringar: villor och andra sevärdheter på Södra och Norra Djurgården: en introduktion till Kungl. Djurgården. Stockholm: Kungliga Djurgårdens förvaltning. sid. 39. Libris 7791397. ISBN 91-970418-0-7 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Gröndal.
Villa Gumælius

Villa Gumælius är en fastighet på Dag Hammarskjölds väg 10 (tidigare Strandvägen 74; kvarteret Diplomaten 7) i Diplomatstaden, Stockholm, ritad av arkitekten Erik Trana 1924 för ingenjör A. S:son Gumælius. År 1971 såldes fastigheten till ungerska ambassaden, och innan dess disponerades byggnaden av den iranska ambassaden. Byggnadsbeskrivning Enligt tomtkartan från den 6 maj 1924 har tomten en areal av 2 082 m² och ”Byggnader å tomten få ej tillhopa upptaga mera än en tredjedel av tomtens yta och icke förläggas närmare grannens tomtgräns än sex meter…”. Villa Gumælius bygglovsritningar är undertecknade av både Erik Trana och Joel Norborg. Fastighetens ursprungliga beteckning var kv. Diplomaten 6. På bygglovsritningen är "6" överstruken och har senare ersatts med "7". Villans fasader är uppförda av rött tegel. Taket är valmat och täckt med glaserat taktegel. Huvudbyggnaden består av en rektangulär tvåplansbyggnad med ett mindre, vinkelställt enplans-annex mot öst. Entréfasaden mot Dag Hammarskjölds väg är enkelt gestaltad. Entrén markeras endast med fyra kolonner av granit som bär en altan. Enligt ursprungsritningarna kommer man via entrén till en oval centralhall som omges (från höger) av bibliotek, vardagsrum, salong, matsal, serveringsrum och kök. Genom serveringsrummet når man annexet, där personalen har sina dagrum, kök, matrum och ett blomrum eller orangeri. I huvudbyggnadens övre våningsplan finns herrskapets sovrum med två badrum samt flera gästrum och tre rum märkta "Tjänarrum". Med utsikt mot Djurgårdsbrunnsviken finns ett skrivrum och en boudoir. Se även Släkten Gumælius Referenser Noter Webbkällor ”Stockholms adresskalender”. Stockholmskällan. Stockholms stad. Arkiverad från originalet den 1 oktober 2008. https://web.archive.org/web/20081001122606/http://www.stockholmskallan.se/index.php?sokning=2. Läst 14 oktober 2008. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Gumælius.
Villa Göth

Villa Göth is a house on the street of Döbelnsgatan in the Kåbo neighborhood of Uppsala, Sweden. Completed in 1950, the home is listed as having a special architectural interest in Sweden (byggnadsminne). Architects Bengt Edman and Lennart Holm designed it as the residence of Pharmacia head Elis Göth. The building has significance in international architectural history as the believed source of the term brutalism. Villa Göth has two floors and a basement and is built in dark brick. The windows are plain but form partial rows in the façade. The visible I-beams over the window sections in the front and rear of the building are an example of how the choice of materials is openly displayed in the house. The roof is a flat, gable roof. The floor plan is open on the interior, and materials are consistently made visible in a straightforward way. The tongue-and-groove pattern of the boards used to build the forms for the poured concrete is visible in the ceilings. Several interior walls are of the same dark brick as the exterior. The bathrooms on the first floor are formed of raw concrete (béton brut) in the form of Alvar Aalto's famous Aalto Vase. Centrally located in the house is the open stairway that connects the floors. Villa Göth and brutalism The term brutalism was popularized by British architectural critic Reyner Banham, who used it in 1966 in his book The New Brutalism: Ethic or Aesthetic? to characterize a new group of architectural trends, specifically in Europe. It is believed to have been coined in 1950 by Swedish architect Hans Asplund in a facetious comment about Villa Göth. The expression was spread by British colleagues visiting Sweden and adopted by younger architects in the UK. In a letter from Hans Asplund to the editor of The Architectural Review, published in August 1956, Asplund describes how he first used the term. The letter is reproduced in Reyner Banham's New Brutalism. New brutalism centers on simplicity and Functionalist principles, intended to avoid the creation of associations or emotions. Stylistically, brutalism is viewed as a reaction to the architecture of the 1940s, much of which was characterized by a retrospective nostalgia. Brutalism is an expression often used derogatorily to denote largeness of scale, insensitivity, and the use of raw materials. Villa Göth is often viewed as having a severe, aloof impression, but it is also a simple and carefully prepared building with well-received architectonic qualities. This well-preserved and culturally significant house was listed as historically significant by the Uppsala county administrative board on March 3, 1995. References