NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Järva begravningsplats

Järva begravningsplats är en större begravningsplats på Järvafältet i Stockholms stad inom Järva stadsdelsområde i närheten av Granholmstoppen i stadsdelen Akalla norr om stadsdelarna Tensta och Hjulsta. Begravningsplatsen som invigdes i oktober 2024 är utformad som små öar där varje ö utgör ett eget gravkvarter. Inom begravningsplatsens område finns även en spegeldamm samt en ceremonibyggnad med plats för upp mot 100 personer båda konstruerade och uppförda i samband med begravningsplatsens tillblivelse. Begravningsplatsen vänder sig enligt Stockholm stad till alla, oavsett tro eller livsåskådning. För att få sin sista vila i en av begravningsplatsens kistgravar krävs att den avlidne vid sin död var folkbokförd inom Stockholm stad. I övriga gravtyper tillåts vem som helst att begravas oavsett var i landet denne vid sin död var folkbokförd. Tanken med begravningsplatsen är att den ska komma att bli norra Stockholms motsvarighet till Skogskyrkogården. Enligt Stockholms stad fanns inom begravningsplatsen, när den i oktober 2024 togs i bruk, följande typer av gravplatser: En minneslund placerad på höjden öster om ceremonibyggnaden vilket är en rofylld plats för eftertanke. Två askgravlundar. I askgravlunden vid pelarpoppelön har gravsättning kunnat ske från maj 2025. Gravkvarter med urngravar vid våtmarken som ramas in med stenläggning. En grav har plats för nio urnor. Kistgravar där de flesta gravar har plats för två kistor medan några är en kista djup. Vissa av dessa gravkvarter har gravarna riktade mot Mecka. Utöver ovan nämnda gravtyper är gravplatsen även utsmyckad med följande: Flera av gravkvarteren är inhägnade med trästaket vilket bildar små öar. Dessa kvarter kallas just därför för byggda öar. På grund av deras form är dessa gravar inte riktade mot Mecka. På alla gravkvarter finns det vid in- och utgångarna så kallade markörer i form av bågformade träbyggnader. Dessa finns till för att besökarna lättare ska kunna orientera sig samt se var respektive gravkvarters in- och utgång är placerad. Om begravningsplatsen Begravningsplatsen uppförd mellan 2021-2024 på en del av Järvafältet vänder sig enligt Stockholm stad till alla, oavsett tro eller livsåskådning och är utformad efter det av Kristine Jensens Tegnestue och Poul Ingemanns till den av Stockholm stad utlysta internationella arkitekttävling om utformningen av en ny begravningsplats i Järva som ägde rum under 2009 inskickade och sedermera vinnande bidrag Öarna. Källor
Närkholm

Närkholm (auch Närsholmen) ist eine unbewohnte Halbinsel im Osten der schwedischen Insel Gotland. Sie liegt etwa vier Kilometer von der nächsten, größeren Siedlung När entfernt. Beschaffenheit Närkholm weist eine savannenartige Vegetation und eine artenreiche Vogelwelt, darunter zahlreiche Nonnengänse, Rotschenkel, Trottellummen und Kiebitze, auf. Aus diesem Grund ist der Zutritt in der Zeit vom 15. März bis zum 15. Juli eingeschränkt. Das Gebiet ist als Natura-2000-Gebiet klassifiziert und umfasst eine Fläche von 4,15 km². Gebäude Auf der Halbinsel befindet sich der 16,30 m hohe Leuchtturm När, der 1872 erbaut wurde und seit 1961 automatisiert betrieben wird, sowie zugehörige Wartungs- und Wirtschaftsgebäude. Einzelnachweise Weblinks
Närsholmen

Närsholmen is a peninsula and a nature reserve on the southeast coast of Gotland, Sweden, adjacent the village of När. The landscape is savanna-like and has a rich birdlife, about 45 species has been spotted, and a number of orchids. In the late part of summer, the peninsula is covered with Echium vulgare. The reserve was established in 1986. It was also designated as a Natura 2000 area. The När Lighthouse is situated on the southern tip of the peninsula. The lighthouse played a role during the end of World War II when it was used as a beacon for refugees from the Baltic states crossing the Baltic Sea to Gotland. Närsholmen was an island until the 18th century. During the Middle Ages and until the 16th century, the island was used as grazing grounds for the livestock of the Roma Abbey. The area was confiscated from the abbey by the Swedish government during the Swedish Reformation and is still used for grazing. Närsholmen is most noted for being the location where film-maker Andrei Tarkovsky filmed the last scene of his last film, The Sacrifice. In 2011, singer Lykke Li filmed the video for her song "I Follow Rivers", on Närsholmen. The music video was directed by Tarik Saleh and features Li and actor Fares Fares. Gallery References External links Media related to Närsholmen at Wikimedia Commons
Närsholmen

Närsholmen (alternativt Närkholm eller Närsholm) är en halvö och ett naturreservat i Gotlands kommun i Gotlands län, belägen nära orten När på sydöstra Gotland. Närsholmen är känd för Närs fyrplats, sitt fågelskyddsområde och den savannliknande naturen. Bildgalleri Referenser naturreservatet på länsstyrelsen Gotlands län Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Närsholmen.
Sigtuna stadshotell

Sigtuna stadshotell är ett stadshotell i Sigtuna. Historia Sigtuna stadshotell byggdes 1909. Teglet fördes till platsen först med pråmar över Mälaren och sedan med kärror uppför bryggan. Kostnaden beräknades till &&&&&&&&&&050000.&&&&&050 000 kronor men uppgick i slutet till &&&&&&&&&&093000.&&&&&093 000 kronor. Fram till 1912 ägdes stadshotellet av Sigtuna stad, men såldes då till Ellen Paalzow med make. Nils Nilsson köpte verksamheten 1920 och 1950 köptes stadshotellet av Ragnar Lundgren. Sigtunas första biograf låg i det konferensrum som i början av 2020-talet kallades för "Lilla Torget". I det konferensrum konferensrum som kallades "Spritbutiken" hade tidigare Spritbolaget sin butik. År 1999 tog 1909 Sigtuna i Gruppen över som ny ägare. Bakom företaget stod Jessica Järvås och Magnus Sundström. De inledde med två års omfattande renovering och när sålde hotellet 2015 Marilyn Bellman Marilyn – som även ägde Wirsbo herrgård– var hotellet femstjärnigt. Hon sålde verksamheten 2023 till Mr French gruppen. Då hade hotellet 27 rum. Referenser
Hejnum Church

Hejnum Church (Swedish: Hejnums kyrka) is a medieval Lutheran church in Hejnum on the island of Gotland, Sweden. The church lies in the Diocese of Visby of the Church of Sweden. History The Romanesque tower is the oldest part of Hejnum Church. It originally formed part of a Romanesque church, but the nave and choir were replaced during the mid-13th century by the presently visible, more Gothic parts. Remains of the original church were discovered during an excavation in 1914. A runic inscription above the western portal of the tower bears the inscription "Botvid master mason". The church remains largely unchanged since the Middle Ages and underwent a renovation in 1960 under the direction of architect Olle Karth (1905-1965). The church is the property of the Church of Sweden and part of the Diocese of Visby. Architecture The church consists of a nave, a more narrow choir, a sacristy and the western tower. The tower has openings for the church bells supported by colonnettes and an octagonal spire. Several stone reliefs, one portal and parts of a frieze from the original, Romanesque church have been incorporated into the façade of the presently visible church. The main portal of the church is unusually located on the north side of the church, since the church is located south of the road. The lancet-shaped windows, including the three slender windows in the east wall of the choir, are all original. The choir portal has decoration similar to that of Hellvi Church and has been attributed to a stonemason named Lavrans Botvidarsson. Internally, the church is decorated by murals; one set dating from circa 1250 and another, by the so-called Master of the Passion of Christ (Passionsmästaren), from the 15th century. There are two baptismal font in the church; one from the 13th century, the other is baroque and from 17th century. A crucifix with a ring cross hangs in the triumphal arch and is dated to around 1250. The pulpit dates to 1704. The altarpiece was added in 1738. References Further reading Wretman-Hult, Ester (1935). Hejnums kyrka (in: Rute setting). Sveriges kyrkor, konsthistoriskt inventarium (in Swedish). Vol. 42. Stockholm: Generalstabens Litografiska Ansltalts Förlag. pp. 162–178. ISSN 0284-1894. External links Media related to Hejnums kyrka at Wikimedia Commons
Kościół w Hejnum

Kościół w Hejnum – świątynia należąca do diecezji Visby Kościoła Szwecji. Znajduje się w północnej części Gotlandii. Architektura Najstarszą częścią tego kościoła jest wieża, która pierwotnie należała do świątyni romańskiej. W połowie jednak XIII wieku nawę i prezbiterium zastąpiono widocznymi obecnie, gotyckimi. Pozostałości wcześniejszej budowli odkryto podczas prac archeologicznych w 1914 roku. Nad zachodnim portalem wieży znajduje się napis runiczny „mistrz murarski Botvid”. W takim stanie kościół przetrwał do dziś. W 1960 roku przeszedł renowację. Budowla składa się z nawy, węższego od niej prezbiterium, zakrystii oraz wieży od zachodu. W fasadę kościoła wkomponowano kilka kamiennych płaskorzeźb, portal i fragmenty fryzu – wszystkie one pochodzą z wcześniejszej świątyni romańskiej. Portal główny został umieszczony nieco nietypowo, bo od strony północnej. Wszystkie otwory okienne w świątyni są oryginalne. Wnętrze Wnętrze kościoła zdobią freski, pochodzące z różnych okresów. Starsze datuje się na połowę XIII wieku, a młodsze na XV wiek; autorem tych drugich miał być Mistrz Męki Pańskiej. W kościele znajdują się dwie chrzcielnice: jedna średniowieczna z XIII wieku, a druga barokowa z XVII wieku. W łuku tęczowym wisi krzyż triumfalny datowany na połowę XIII wieku. Ambona pochodzi z 1704 roku. O dwa lata młodsza jest ława w prezbiterium. Ołtarz zbudowano w 1738 roku. Przypisy
Hejnums kyrka

Hejnums kyrka är en kyrkobyggnad i Hejnums socken på Gotland. Den är församlingskyrka i Väskinde församling i Visby stift. Kyrkobyggnaden Hejnums kyrka är murad under 1200-talet. Den består av långhus med smalare, rakt avslutat kor i öster, kyrktorn i väster samt en sakristia på korets nordsida. På kyrkans norra sida i det västra hörnet finns en kraftig strävpelare. Tornet, vilket uppfördes i början av 1200-talet, härstammar från en tidigare, mindre absidkyrka från omkring 1200, vars grundmurar påträffades vid en grävning 1914. Befintligt långhus med kor och sakristia uppfördes i mitten av 1200-talet. Delar av rundbågsfris samt reliefer (jämför med Bro kyrka) från den gamla kyrkan finns inmurade i nuvarande långhus och kor. Kvar från den äldre kyrkan finns även långhusportalen med fågelkapitäl, om än i förändrat skick. Ovanför tornets västportal finns en runinskrift, "Botvid stenmästare". Kyrkan har vitputsade fasader och branta sadeltak (långhuset något högre än koret). Tornet, med kolonettförsedda ljudgluggar, kröns av en åttkantig tornspira. Långhusets huvudportal har en ovanlig placering på den norra sidan, till följd av kyrkans läge söder om landsvägen. De lansettformade fönstren, med östväggens trefönstergrupp, är alla ursprungliga. Korportalen, med ranksirat tympanon, är troligen utförd av Lafrans Botvidsson (som anges som byggare till Hellvi kyrka i en runskrift i en liknande korportal där). Långhuset täcks invändigt av två tältvalv. Triumfbågen är svagt spetsbågeformad. I kor och långhus finns ornamentala kalkmålningar från omkring 1250, samt rester av 1400-talsmålningar av Passionsmästaren. Kyrkan genomgick en restaurering 1960 efter förslag av arkitekt Olle Karth. Inventarier I kyrkan finns två dopfuntar. Den äldre funten är från 1200-talet, medan den yngre i barockstil är daterad till 1600-talet. Ett krucifix med ringkors hänger i triumfbågen och är daterat till omkring 1250. Altartavlan tillkom 1738. Predikstolen tillkom 1704. Korbänk från 1706 Orgel Orgeln är mekanisk och byggdes 1968 av John Grönvall Orgelbyggeri. Omgivning En medeltida stiglucka finns bevarad på kyrkogårdens norra sida. Bilder Källor och information Litteratur ”Hejnums kyrka av Ester Wretman-Hult”. Rute Setting / under red. av Johnny Roosval. Sveriges kyrkor ; 42. Gotland ; 2. 1935. sid. 162-177. Libris 19512983. http://kulturarvsdata.se/raa/samla/html/6887 Våra kyrkor, sidan 673, Klarkullens förlag, Västervik, 1990, ISBN 91-971561-0-8 Sten-Åke Carlsson & Tore Johansson, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1989:II, Linköpings stift, Visby stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Hejnums kyrka. Bebyggelseregistrets byggnadspresentation, Agneta Hållén 1998-07-01 (Fritt material varifrån denna artikel delvis är hämtad) guteinfo på Gotland Orgelanders Väskinde församling
Halmstads lotsstation

Halmstads lotsstation är en svensk lotsstation i Halmstad, som etablerades 1777. Ursprungligen fanns lotsarna i Lotshyddan på Slottsvallarna. År uppfördes 1833 ett lotshus på dåvarande sanddynen Springbacken vid Nissans mynning i havet. Där uppfördes senare en ny lotsutkik 1856. År 1899 flyttades det, efter det att uppväxande strandskog skymt sikten över havet, till västra sidan av Nissan nära dess mynning. Det huset överläts 1908 till Tullverket och ersattes av en ny byggnad 150 meter därifrån, på samma plats som den idag befintliga lotsstationen. År 1952 byggdes en trevånings lotsutkik, klädd med eternitplattor, som kallades "Starholken". Den ersattes 1976 av nuvarande byggnad. Från 1905 bodde alla lotsarna på ett område i närheten, som tillhörde Lotsverket och som kallades Lotskolonien. Källor Halmstads lotsplats i gången tid i Bertil Karlsjö: Söder - en havsnära del av Halmstad, Förlaget Utsikten, Varberg 2006, ISBN 91-88806~58~8, sidorna 76-78 Halmstads lotsplats på lotsarnastockholm.se, läst den 12 november 2024
Laiksjön

Laiksjön är en sjö i Dorotea kommun i Lappland och ingår i Ångermanälvens huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 5,63 kvadratkilometer och ligger 292 meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Bergvattenån (Fjällån). Delavrinningsområde Laiksjön ingår i det delavrinningsområde (712528-153354) som SMHI kallar för Utloppet av Laiksjön. Medelhöjden är 338 meter över havet och ytan är 31,68 kvadratkilometer. Räknas de 39 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 580,99 kvadratkilometer. Bergvattenån (Fjällån) som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 4, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 4 vattendrag innan det når havet efter 258 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (64 procent) och sankmarker (11 procent). Avrinningsområdet har 5,65 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 17,8 procent. Se även Lista över insjöar i Dorotea kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Laiksjön på VISS
Universitat Sueca de Ciències Agrícoles

La Universitat Sueca de Ciències Agricoles (en suec: Sveriges lantbruksuniversitet) (SLU) és una universitat de Suècia. Les oficines centrals són a Ultuna, Uppsala, però disposa de campus en altres localitats. Els campus més importants són a Alnarp a la municipalitat de Lomma, Skara, i Umeå. A diferència de les altres universitats estatals, està finançada pel Ministeri d'Agricultura suec.
Švédská univerzita zemědělských věd

Švédská univerzita zemědělských věd (švédsky: Sveriges lantbruksuniversitet, anglicky: The Swedish University of Agricultural Sciences) je švédská státní univerzita s hlavním sídlem ve městě Uppsala. Byla založena v roce 1977 a současné době je rozmístěna do 4 hlavních kampusů ve městech Uppsala, Umeå, Skara a Alnarp. Dělí se na 4 fakulty: Fakulta tvorby krajiny, zahradnictví a zemědělství, Fakulta přírodních zdrojů a zemědělských věd, Fakulta veterinární medicíny a Fakulta lesnická. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Švédská univerzita zemědělských věd na Wikimedia Commons Oficiální stránky SLU
Sveriges lantbruksuniversitet

Die Sveriges lantbruksuniversitet (SLU, deutsch: Schwedische Universität für Agrarwissenschaften) ist eine staatliche Universität in Schweden. Ihr Hauptstandort befindet sich in Uppsala, weitere Standorte befinden sich in Alnarp, Skara und Umeå. Die Universität wird, im Gegensatz zu anderen staatlichen Universitäten, vom Landwirtschaftsministerium finanziert. Geschichte Die Universität wurde am 1. Juli 1977 durch die Fusion dreier bestehender Hochschulen für Veterinärmedizin, Forst- und Landwirtschaft, sowie einigen kleinere Einheiten gebildet. In diesem Zuge wurden die Standorte der Veterinärmedizin und Forstwirtschaft von Stockholm nach Uppsala-Ultuna verlegt, wo die Landwirtschaftliche Fachschule bereits angesiedelt war. Die drei Hochschulen hatten eine lange Tradition als eigenständige Einrichtungen. Die Landwirtschaftsschule in Uppsala-Ultuna wurde 1848 als Institut der Königlichen Schwedischen Akademie der Landwirtschaft gegründet. Das Veterinär-Institut in Skara wurde 1775 gegründet und wurde von Peter Hernqvist, einem Schüler von Carl von Linné und von Claude Bourgelat, dem Begründer der ersten tierärztlichen Hochschule in Lyon, geleitet. Das Institut für Forstwirtschaft wurde 1828 in Stockholm eingerichtet und 1915 um eine Fachhochschule für Revierförster erweitert. Die Universität war 2001 Gründungsmitglied der Euroleague for Life Sciences. Fakultäten Die Universität besteht aus vier Fakultäten: Fakultät für Landschaftsplanung, Gartenbau und Agrarwissenschaften Fakultät für natürliche Ressourcen und Agrarwissenschaften Fakultät für Veterinärmedizin und Tierwissenschaft Fakultät für Forstwissenschaften Dyntaxa Die SLU administriert die Schwedische Taxonomie-Datenbank Dyntaxa. Siehe auch Liste von Hochschullehrern an der Schwedischen Universität für Agrarwissenschaften Umeå Weblinks Schwedische Universität für Agrarwissenschaften Einzelnachweise
Universidad de Ciencias Agrícolas de Suecia

La Universidad de Ciencias Agrícolas de Suecia (Sueco: Sveriges lantbruksuniversitet) (SLU) es una universidad pública en Suecia. Aunque su sede se encuentra en la Ultuna, Upsala, la universidad tiene varios campus en diferentes partes de Suecia, siendo las otras instalaciones principales Alnarp del Municipio de Lomma, Skara y Umeå. A diferencia de otras universidades estatales en Suecia, se financia a través del presupuesto del Ministerio de Medio Rural. La universidad cuenta con cuatro facultades: Facultad de Planificación del Paisaje, de Ciencias Agrícolas y Hortícolas, Facultad de Recursos Naturales y Ciencias de la Agricultura, la Facultad de Medicina Veterinaria y Zootecnia y la Facultad de Ciencias Forestales. La SLU tenía en 2012 3080 empleados a tiempo completo, 3.935 estudiantes de tiempo completo, 714 estudiantes de investigación y 241 profesores. En el año 2007 en el Academic Ranking of World Universities, la SLU estaba catalogada entre el 5 a 9 puesto en Suecia, entre el 81 al 123 en Europa y entre el 203 y el 304 en el mundo. Historia La universidad fue fundada en 1977 por la combinación de tres colegios separados existentes para la medicina veterinaria, la silvicultura y la agricultura, así como algunas unidades más pequeñas en una sola organización. Al mismo tiempo, los colegios de Silvicultura y de Veterinaria se trasladaron de Estocolmo para Ultuna, que ya era el campus principal de la universidad agrícola. Los lugares utilizados por los dos colegios reubicados son hoy utilizados por la Universidad de Estocolmo. Estas escuelas tenían una larga historia como instituciones separadas. La Institución Veterinaria en Skara fue fundada en 1775 y fue encabezada por Peter Hernqvist, un estudiante de ambos tanto de Carl von Linné como de Claude Bourgelat, quien fundó la primera facultad de veterinaria en Lyon en 1762. Desde 1821 una nueva institución veterinaria en Estocolmo se hizo cargo de la formación de los veterinarios de Skara. El Instituto de Silvicultura fue fundado en Estocolmo en 1828 para ofrecer educación superior a aquellos que habían pasado por las escuelas forestales prácticas, y se convirtió en una universidad de 1915. Un instituto agrícola fue fundado en Ultuna en 1848 y en Alnarp en 1862, bajo la supervisión de la Real Academia Sueca de Agricultura y Silvicultura, fundada en 1813. Estos institutos, y las actividades experimentales llevadas a cabo por la Academia desde 1814, fueron la base de la Escuela de Agricultura, que fue creada en 1932. Alumnos Notables Anders Hans Karlsson - Científico y agrónomo Profesora Anna Kajumulo Tibaijuka - Ministra de Tierras de Tanzania, Vivienda y Asentamientos Humanos y exdirector ejecutivo de ONU-HABITAT Véase también La Universidad de Ciencias Agrícolas de Suecia administra el Arboretum Alnarpsparken. Universidad de Umeå Universidad de Upsala Agronomía Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Universidad de Ciencias Agrícolas de Suecia. Sitio oficial
Szwedzki Uniwersytet Rolniczy

Szwedzki Uniwersytet Rolniczy (szw. Sveriges lantbruksuniversitet) – szwedzka publiczna szkoła wyższa z główną siedzibą w Uppsali. Uczelnia została założona w 1977, ale nawiązuje do tradycji wcześniejszych szkół. Najstarszą z nich była Szkoła Weterynaryjna założona w 1775 w Skarze przez Petera Hernqvista. W 1977 przeprowadzono fuzję szkoły weterynaryjnej w Skarze, szkoły leśnictwa w Skinnskattebergu. Władze szkoły znajdują się w Uppsali, poszczególne wydziały mieszczą się w Alnarp, Umeå, Skarze i Skinnskattebergu. W skład uczelni wchodzą następujące jednostki organizacyjne: Kampus Uppsala Wydział Zasobów Naturalnych i Rolnictwa Wydział Medycyny Weterynaryjnej Kampus Alnarp Wydział Architektury Krajobrazu, Ogrodnictwa i Uprawy Roślin Kampus Umeå Wydział Leśnictwa Kampus Skara Wydział Medycyny Weterynaryjnej Skinnskatteberg Szkoła Zarządzania Lasami Uwagi Przypisy
Universidade de Ciências Agrárias da Suécia

A Universidade de Ciências Agrárias da Suécia (SLU; em sueco: Sveriges lantbruksuniversitet; em inglês: Swedish University of Agricultural Sciences) é uma instituição pública de ensino superior da Suécia, sediada em Uppsala, Alnarp e Umeå. Tem atividades de ensino e investigação em 30 localidades do país, com destaque para Uppsala, Umeå e Alnarp, e ainda em menor escala em Skara e Skinnskatteberg. Ao contrário das outras universidades, está sob a tutela do Ministério do Desenvolvimento Rural e das Infraestruturas. Foi fundada em 1917. Conta com vários campus, estando o maior em Uppsala, e havendo outros menores em Alnarp, Umeå, Skinnskatteberg, Flyinge, Strömsholm e Wrången. Tinha 4 207 estudantes, dos quais 123 doutorandos, e contava com 4 104 professores e funcionários (2023). História É uma universidade jovem, mas com uma longa história. Foi fundada em 1977, após uma fusão da Escola Sueca de Agricultura, da Escola Sueca de Silvicultura e da Escola Sueca de Medicina Veterinária, bem como da Escola de Silvicultura em Skinnskatteberg e do Instituto Veterinário em Skara. Faculdades A universidade tem 4 faculdades com 33 departamentos. Ver também Lista de universidades da Suécia Referências Ligações externas Página oficial