NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lorensbergsteatern

Le Lorensbergsteatern est un bâtiment de théâtre situé Lorensbergsparken à Göteborg. Le théâtre a été conçu par l'architecte Karl M. Bengtson, l'intérieur étant réalisé par l'Allemand C. Roeder Histoire Lorsque le théâtre est achevé en 1916, après un peu plus de cinq mois de travaux, il était considéré comme le plus moderne d'Europe avec une capacité d'accueil de 1 000 personnes et, entre autres, une scène tournante. La première mondiale, avec 800 invités, a eu lieu le 27 octobre 1916 avec la pièce Le Songe d'August Strindberg et la dernière représentation le 30 avril 1934. Quand le nouveau théâtre municipal de Göteborg est achevé en 1934, Lorensbergsteatern est transformé en cinéma et est acquis par le Scanian et l'avocat Sture Persson. Le 19 septembre 1934, le Lorensbergs-Bio est inauguré avec New York-Miami (It Happened One Night) de Frank Capra, avec Clark Gable. Le cinéma ferme le 13 septembre 1987 et les locaux sont de nouveau utilisés comme théâtre. En 1987, le Théâtre national y produit une production théâtrale de Peter Pan avant que le Kulturtuben ne prenne le relais. Lorensbergsteatern est également le nom d'une société en commandite détenue par Kulturtuben. Quelques productions Les premières au Lorensbergsteatern étaient considérées à cette époque comme des événements majeurs du théâtre suédois, et les journaux de Stockholm envoyaient également des critiques à Göteborg. Parmi les plus grands succès artistiques figurent Peer Gynt d'Ibsen, avec John Ekman et Gösta Cederlund en alternance dans le rôle-titre (1919), Master Olof de Strindberg, avec Olof Sandborg dans le rôle-titre et Tekla Sjöblom et Georg Blickingberg (1920), Comme il vous plaira de Shakespeare (1920), Hamlet, avec Gabriel Alw dans le rôle-titre (1920), Folkungasagan de Strindberg (1920), Le Roi Lear avec Lars Hanson dans le rôle-titre (1921), Othello, avec Blickingberg dans le rôle-titre (1921), Roméo et Juliette (1922) et Le Chemin de Damas de Strindberg, mis en scène par Knut Ström dans des décors de Sandro Malmquist (1922). Entrecoupés des grands ensembles, des pièces plus intimistes sont également été produites. Bibliographie Romdahl, Axel L., En bok om Per Lindberg, Stockholm, Wahlström & Widstrand, 1944 (LIBRIS 408916), « Lorensbergsteatern 1919–1923 » Notes et références Liens externes Ressource relative au spectacle : European Theatre Architecture Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail du théâtre Portail du cinéma Portail de Göteborg
Teatro de Lorensberg

O Teatro de Lorensberg - em sueco: Lorensbergsteatern – é um teatro da cidade sueca de Gotemburgo, localizado no bairro de Lorensberg, na proximidade da Götaplatsen. Foi fundado por Sophus Petersen em 1916, antes do aparecimento do Teatro Municipal de Gotemburgo (Göteborgs Stadsteater). Desde 1987, é gerido pela sociedade anónima Kulturtuben, que patrocina apresentações próprias e aluga igualmente o local para outras realizações. Referências Ligações externas Lorensbergsteatern
Los koboltgruva

Los koboltgruva är en gruva i Los i Los socken i Hälsingland, vilken var i drift från 1730-talet till år 1773. Gruvan är numera ett arbetslivsmuseum och öppen för allmänheten. Henric Kalmeter fick 1733 tillstånd att bearbeta vismutfyndigheterna i Los. Han besökte Los första gången 1736 och kunde då upptäcka att malmen innehöll kobolt, ett vid denna tid viktigt färgämne. Den visade sig dock ha en låg halt av kobolt och malmtillgångarna började avta på 1760-talet. Malmen bröts sedan fram till 1773, då verksamheten gick i konkurs. Bearbetningen av malmen skedde först utomlands, men Kalmeter uppförde senare på order av kronan ett blåfärgsverk i Los för att utvinna koboltoxid, och ur denna smalt. Tillverkningen, av upp till 17 ton färgmassa per år, påbörjades 1745. Även ett glasbruk, Blåfärgsverket senare Sophiendal, inrättades 1744 på orten för att kompensera den minskande koboltverksamheten. Axel Fredrik Cronstedt fann 1751 i malmen från Los ett nytt grundämne, som han benämnde nickel. Föreningen Loosgrufvan har sedan 1989 arbetat med återupprätta Los koboltgruva som museum. Sedan mitten av 1990-talet har gruvan varit öppen för allmänheten. Los koboltgruva utsågs till Årets Arbetslivsmuseum 2022. Bilder Källor Loos Koboltgruvas webbplats Los Kvinnolag (1992). Losflaskans historia. Färila: Ekeströms Förlag AB. ISBN 91-87688-14-X FMIS: Los 25:1 Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Los koboltgruva.
Loshults kyrka

Loshults kyrka är en kyrkobyggnad i Loshult. Den är församlingskyrka i Loshults församling i Lunds stift. Vid kyrkan finns en informationstavla som berättar om Loshultskuppen 1676. Kyrkobyggnaden Den ursprungliga kyrkan på platsen uppfördes under medeltiden. Denna påstås ofta ha bränts av svenska trupper 25 februari 1568, varefter en ny ska ha blivit färdigbyggd 1591. Dessa uppgifter härstammar från spekulationer utan stöd i samtida källor av den lokalhistoriske forskaren Carl-Gustaf Liljenberg under början av 1960-talet. Den medeltida kyrkan kvarstod istället sannolikt till 1800-talet. 1825-27 byggdes korsarmarna och sakristian. Arkitekt var Johan Abraham Wilelius. Kyrkan återinvigdes 23 september 1827 av biskop Wilhelm Faxe. 1861-63 byggdes tornet med spira och huv och kyrkan förlängdes åt väster med 20 meter. Arkitekt var Albert Törnqvist. Kyrkan återinvigdes 1863 av biskop Johan Henrik Thomander. Inventarier Predikstolen är en altarpredikstol från 1592. Under det nuvarande altaret finns en gammal altare i gråsten från den ursprungliga medeltidskyrkan. En dopfunt av trä, med snidad åttakantig skål, är från 1700-talet. En altartavla, som antagits vara målad av Pehr Hörberg, blev sommaren 2006 stulen. Den har inte återfunnits och är ersatt med en nutida målning. På kyrksalens sidoväggar finns två stora målningar som även de anses skapade av Pehr Hörberg. En äldre röd mässhake är från 1785. En Karl XII:s bibel är från 1703. Orgel 1740 byggde Jonas Hielm, Växjö en orgel med 8 stämmor. 1780 uppger man att orgeln är förbrukad. 1867 byggde Jöns Lundahl & Knud Olsen en orgel med 12 stämmor. 1940 byggde A. Mårtenssons Orgelfabrik AB, Lund en pneumatisk orgel. Orgeln hade fria och fasta kombinationer och automatisk pedalväxling. Orgelfasaden från 1867 års orgel användes till denna orgel. Den nuvarande orgeln byggdes 2006 av A. Mårtenssons Orgelfabrik AB, Lund och är en rekonstruktion av 1867 orgel. Fasaden är från 1867 års orgel. Gångedagen I äldre tid var Kristi himmelsfärds dag en så kallad gångedag till Loshults kyrka, vilket drog mycket folk till kyrkan från kringliggande socknar. Företeelsen är i trakten känd som Loshulta torsdag, eller Loshulta torsda, och traditionen upprätthålls fortfarande även om antalet besökare inte är fullt lika stort. Loshulta torsdag finns sedan 2025 upptaget som ett av Sveriges immateriella kulturarv hos Unesco. Referenser Noter Tryckta källor Våra kyrkor, sidan 451, Klarkullens förlag, Västervik, 1990, ISBN 91-971561-0-8 Tore Johansson, red (1988). Inventarium över svenska orglar: 1988:I, Lunds stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Webbkällor Loshults församling Wikimedia Commons har media som rör Loshults kyrka.
Palais Louis De Geer

Le palais Louis De Geer (en suédois : Louis De Geers palats) ou palais Ebba Brahe (en suédois : Ebba Brahes palats) est un palais et un malmgård situé dans le quartier de Södermalm à Stockholm en Suède. Présentation Le palais a été construit à la fin des années 1640 a l'adresse Götgatan 16 dans l'ilôt de Schönborg. Le palais abrite l'ambassade des Pays-Bas à Stockholm (sv) et sa résidence depuis 1963. Histoire Le palais fut le premier à être construit à Södermalm. Il fut construit par un maître suédois d'origine allemande, Jürgen Gesewitz, dans un style classique néerlandais, sa façade s'inspirant clairement de celle de la Mauritshuis de La Haye, pour l'industriel Louis De Geer l'Ancien. Pendant la construction, De Geer et sa famille habitèrent l'aile à droite de la cour, appartenant à son ami et associé Hubert de Besche (sv). L'« ancien bâtiment » devait être démoli après l'achèvement du nouveau, mais cela ne se fit jamais. Après la mort de Louis De Geer en 1651, un an seulement après sa construction, le palais fut acquis par Ebba Brahe veuve de Jacob De la Gardie. Elle l'utilisa comme résidence douairière de 1652 à 1674. Une majestueuse « grotte », qui était un belvédère flanqué d'une colonnade, fut construite par l'architecte Mathias Holl selon un contrat conservé dans les archives d'Ericsberg de 1671. Le palais fut gravement endommagé par un incendie en 1680. Après le Grand incendie de Stockholm de 1759 (sv), la propriété fut acquise par le fabricant de tabac Nils Schönborg, qui fit restaurer le palais. C'est en son honneur que le quartier de Schönborg porte son nom. La façade donnant sur Götgatan a encore un portail avec les armoiries de la famille Brahe et de la famille de La Gardie. La maison a retrouvé son aspect d'origine lors d'une restauration en 1964. Le bâtiment de Götgatan possède un portail avec les armoiries d'Ebba Brahe. Le beau bâtiment principal se dresse à l'intérieur de la cour et peut être vu de la rue à travers le portail. Mythes À l'intérieur du palais d'Ebba Brahe, il y a deux fantômes : une Dame Blanche qui annonce la mort dans la maison et le fantôme de Gustave II Adolphe. Le roi recherche l'amour de sa jeunesse, Ebba Brahe. L'ancien locataire du palais Ivar Lo-Johansson a décrit comment il pouvait rencontrer le roi dans les escaliers la nuit. Galerie Bibliographie (sv) Björn Hasselblad, Frans Lindström, Stockholmskvarter: vad kvartersnamnen berättar, Stockholm, AWE/Geber, 1979 (ISBN 91-20-06252-4, LIBRIS 7219146) (sv) Stig Linnell, Stockholms spökhus och andra ruskiga ställen, Stockholm, 2006 (ISBN 9151844893) Références Voir aussi Articles connexes Lieux et monuments de Stockholm Architecture à Stockholm Liens externes Götgatan 16 Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Stockholm
Louis De Geers palats

Louis De Geers palats eller Ebba Brahes palats (även kallat Ebba Brahes malmgård, senare Schönborgska huset) är ett palats och malmgård uppfört i slutet av 1640-talet vid Götgatan 16 på Södermalm i Stockholm. Palatset inhyser sedan 1963 den nederländska ambassaden och dess residens. Fastigheten ligger i kvarteret Schönborg. Historik Palatset var det första som uppfördes på Södermalm och uppfördes av en tysk murmästare, Jürgen Gesewitz, i en holländsk klassicistisk stil för industrialisten Louis De Geer d.ä. Han följde i så fall ett förslag av en okänd holländsk arkitekt som tillsammans med arbetsritningar med måttsutsättningar på holländska har bevarats i Leufsta gårds arkiv. Efter att Louis De Geer avlidit 1651, endast ett år efter uppförandet, förvärvades palatset av Jakob De la Gardies nyblivna änka Ebba Brahe. Hon använde det som änkesäte från 1652 till 1674. En ståtlig "grotta" som var ett lusthus flankerat av en pelargång utfördes av arkitekten Mathias Holl enligt ett bevarat kontrakt i Ericsbergsarkivet från 1671. Palatset skadades svårt av brand 1680. Efter Mariabranden 1759 förvärvades egendomen av tobaksfabrikören Nils Schönborg, som lät bygga på palatset. Det är efter honom som kvarteret Schönborg fått sitt namn. Fasaden mot Götgatan har fortfarande en portal med de Braheska och De la Gardieska vapensköldarna. Huset återfick sitt ursprungliga utseende vid en restaurering 1964. Byggnaden åt Götgatan har en portal med Ebba Brahes vapensköldar. Den vackra huvudbyggnaden står inne på gården och kan ses genom gatuhusets portal. Myter Inne i Ebba Brahes palats finns två spöken: en Vit fru som varslar om död i huset och Gustav II Adolfs vålnad. Kungen letar efter sin ungdoms kärlek, Ebba Brahe. Den förutvarande hyresgästen Ivar Lo-Johansson har beskrivit hur han kunde möta kungen i trapporna om nätterna. Bilder Referenser Noter Tryckta källor Andersson, Henrik O.; Bedoire, Fredric (1977) [1973]. Stockholms byggnader: en bok om arkitektur och stadsbild i Stockholm (3). Stockholm: Prisma. Libris 7406664. ISBN 91-518-1125-1 Olof Hultin; Ola Österling; Michael Perlmutter (2002) [1998]. Guide till Stockholms arkitektur. Stockholm: Arkitektur Förlag. Libris 8465772. ISBN 91 86050‐58‐3 Hasselblad, Björn; Lindström, Frans (1979). Stockholmskvarter: vad kvartersnamnen berättar. Stockholm: AWE/Geber. Libris 7219146. ISBN 91-20-06252-4 Litteratur Ohlsson, Martin A. (1951). ”Louis De Geers palats”. Stormaktstidens privatpalats i Stockholm: med en utblick över följande sekler. Stockholm: Forum. Libris 796716. https://stockholmskallan.stockholm.se/post/9253post=132 Claës Lundin och August Strindberg, red (1882). Gamla Stockholm: anteckningar ur tryckta och otryckta källor. Stockholm: Seligmann. Libris 239167 (PDF) Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Louis De Geers palats. Stockholmskällan har media som rör Louis De Geers palats
Lovö skogskyrkogård

Lovö skogskyrkogård på Lovön, Ekerö kommun anlades på 1830-talet som en utökning av den gamla kyrkogården vid Lovö kyrka. Skogskyrkogården ligger intill Lovö kyrkallé cirka 800 meter öster om Lovö kyrka. Här finns gravplatser för kist- och urngravar samt en minneslund. Skogskyrkogården ligger även inom världsarvsområdet för Drottningholms slott. År 1823 föreslog Krono-befallningsman Lagercrantz att flytta kyrkogården vid Lovö kyrka till något annat ställe “av tjänligare beskaffenhet”. Man ansåg att gamla kyrkogården hade blivit för trång och hade “sumpigt läge”. 1824 utsågs ett område för en ny begravningsplats motsvarande ett tunnland (ca 5 000 m²) i den så kallade Skarphagen vid Lovö kyrkväg. I maj 1825 ställdes en ansökan till Kongl. Majestät “om erhållandet af förenämnde plats till kyrkogårdsanläggning af församlingens närvarande ledamöter underskrifven och lofvade Krono Befallninhsmannen Lagercrantz ombesörja ansökningens inlemnande på vederbörlig ort.” Begravningsplatsen iordningställdes på 1830-talet men det dröjde till 1855 innan den första begravningen ägde rum. Då begravdes Hanna Nordwall från Lunda, hennes gravvård och familjegrav finns fortfarande kvar. Bland de personer som fick sin sista vila här finns Gösta Reuterswärd (1887–1963) som var hovjägmästare och slottsfogde på Drottningholms slott. I Nordwalls familjegrav ligger även Johan Adrian Nordvall som var dispaschör i Stockholm åren 1854–1867. Bilder Källor Lovö hembygdsförening Lovö församling Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Lovö skogskyrkogård.
Ludgo kyrka

Ludgo kyrka är en kyrkobyggnad i Ludgo i Strängnäs stift. Den är församlingskyrka i Rönö församling. Kyrkan ligger i runstensrik trakt. Kyrkobyggnaden Kyrkans långhus är från tidig medeltid sannolikt 1100-talet eller början av 1200-talet. Före år 1500 byggdes ett vapenhus framför huvudingången i sydväst och en sakristia vid norra sidan om koret. På 1640-talet byggdes ett gravkor vid korets norra sida för familjen Silfverstierna på Ludgonäs. Sannolikt revs då den medeltida sakristian. En ombyggnad genomfördes åren 1673–1678 då kyrkan fick sitt nuvarande utseende. Öster om koret uppfördes en tresidig sakristia. Söder om koret uppfördes det Drakenhielmska gravkoret. De båda gravkoren tillsammans med saktistian har en treklöverformad planform och kröns av ett litet torn. Vid samma ombyggnad uppfördes kyrktornet vid långhusets västra kortsida och vapenhuset i söder togs bort. En fristående klockstapel revs och kyrkklockorna flyttades upp i tornet. Karolineruniform I kyrkans norra gravkor finns textiler utställda, däribland Carl Wilhelm Drakenhielms uniform som han bar då han dödades utanför Fredriksten i november 1718. Denna uniform är en av endast fyra bevarade uniformer från Karl XII:s karoliner. Inventarier Altarprydnaden är ett verk från 1600-talet, utförd av Burchard Precht. I nischer i långhusets väggpilastrar står ett par skulpturer, Jungfru Maria och Johannes Döparen, utförda i sandsten omkring 1400. Två runstenar från 1000-talets mitt står vid ingången till kyrkogården. Dopfunten är tillverkad på 1200-talet av kalksten från Gotland. Orgel 1687 bygger Olof Lax, Nyköping en orgel med 9 stämmor och bihängd pedal. Orgeln skänktes av landshövdingen Mårten Lindhielm. 1863 bygger Per Larsson Åkerman, Stockholm en orgel med 8 stämmor. 1886 bygger Åkerman & Lund, Stockholm en orgel med 8 stämmor. Den nuvarande orgeln är byggd 1948 av A Mårtenssons Orgelfabrik AB, Lund. Orgeln är pneumatisk och har två fria och två fasta kombinationer. Det finns även automatisk pedalväxling. Referenser Information från Rönö församling Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Dag Edholm, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1989:III, Strängnäs stift; Stockholms stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Noter Externa länkar Rönö församling Wikimedia Commons har media som rör Ludgo kyrka.
Ludgosjön

Ludgosjön är en sjö i Nyköpings kommun i Södermanland och ingår i Svärtaåns huvudavrinningsområde. Sjön är 3,3 meter djup, har en yta på 1,26 kvadratkilometer och befinner sig 5 meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Storån. Ludgosjön ligger vid byn Aspa i Ludgo socken i Södermanland. Runt sjön finns det flera gårdar och en Trollesunds herrgård. Ludgosjön sitter ihop med Eknaren och Runnviken med en lite å. Delavrinningsområde Ludgosjön ingår i delavrinningsområde (653472-157636) som SMHI kallar för Utloppet av Ludgosjön. Medelhöjden är 35 meter över havet och ytan är 18,79 kvadratkilometer. Räknas de 6 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 87,04 kvadratkilometer. Storån som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter 16 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (51 procent), öppen mark (13 procent) och jordbruk (26 procent). Avrinningsområdet har 1,38 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 7,3 procent. Se även Lista över insjöar i Nyköpings kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Ludgosjön på VISS
Ludvika lillkyrka

Ludvika lillkyrka, eller Lillkyrkan, är en kyrkobyggnad i Ludvika församling i Västerås stift. Kyrkan ligger i stadsdelen Ludvika gård i sydvästra Ludvika, Dalarnas län. Lillkyrkan invigdes 24 november 1973 av biskop Sven Silén. Planerna för en kyrka på platsen tog sin början på 1950-talet i samband med att Ludvika kommun började bebygga området med höghus. I slutet av 1950-talet inreddes en källare i ett av höghusen till tillfällig kyrkolokal, som i folkmun fick namnet Lillkyrkan. Då detta namn ansågs inarbetat fick den nybyggda kyrkan överta namnet. Kyrkan är ritad av Tore Virke och är sammanbyggd med det tillhörande församlingshemmet. Kyrkan är byggd av tegel, med puts på utsidan och furupanel på insidan. Takarmaturerna, som också kan fungera som ljushållare för 48 levande ljus, har arkitekten lånat inspiration till från Junsele kyrka, de är även tillverkade just i Junsele. Mycket av inredningen, till exempel dopfunten i lärkträ med virke från lärkar i samma stadsdel, är gjorda av Hillängens Småindustrier. Kyrkorummet har lösa stolar istället för bänkar och altarbordet har bara altarskrank åt sidorna, så en öppning bildas mot kyrkorummet. Orgeln, med sex stämmor, införskaffades 1985 och är byggd av Frederiksborg Orgelbyggeri. Till kyrkan hör också en klockstapel av trä, på gården framför kyrkan. Klockan i denna väger 200 kilogram och är gjuten 1973. Klockan bär följande inskription, en vers av Lars-Olof Ericsson, komminister i Ludvika vid den aktuella tiden: Källor Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Ludvika lillkyrka. Ludvika församling: Lillkyrkan
Lugnet (torp)

Lugnet var ett torp i nuvarande stadsdelen Hökarängen, södra Stockholm. Det byggdes 1771 och revs 1962. Historik Torpet, som även kallades Farsta Lugnet, Asplund eller Grindstugan, tillhörde Farsta gård. Det uppfördes 1771, och låg strax söder om torpet Starrmyran i norra delarna av Farstas ägor (idag parken mellan Söndagsvägen och Lingvägen). Lugnet friköptes från Farsta gård år 1874 och blev då en egen fastighet med 10 tunnland mark. Ägare var änkan Anna Sofia Olsson som bodde här fram till 1899. Efter 1880 arrenderade hon ut stället till Carl Wilhelm Lundgren och hans hustru Eva Sofia Andersson. Under slutet av 1800-talet byggdes boningshuset om och blev direktörsbostad. Huset fick en övervåning och en inglasad veranda. Det var då tillsammans med torpen Starrmyran och Bergholm den enda bebyggelsen i det som senare skulle bli stadsdelen Hökarängen. Mellan åren 1917 och 1934 ägdes Lugnet av musikläraren Karl Isak Zetterlund. Då bestod Lugnet av tre boningshus och några ekonomibyggnader. År 1953 såldes Lugnets hus och mark till tre bröder Olsson, som drev en byggnadsfirma och kallades "Tre Knas". De lyckades förhindra utbyggnaden av Lingvägen och översta delen av Russinvägen, som låg på Lugnets mark. På fastigheten låg även torpet Sofielund, som på 1950-talet användes som fritidshus. Långt in på 1950-talet fanns här en handelsträdgård som drevs av trädgårdsmästaren Allan Mårtensson med hustru Tyra. De bodde i en liten röd stuga vid skogskanten. År 1962 såldes marken av bröderna Olsson till Stockholms stad och bebyggelsen (utom vita villan) samt handelsträdgården revs. Marken hade genom Olssons spekulation blivit mycket dyr och Stockholms stad fick bygga både högre och tätare än tidigare i Hökarängen. Strax bredvid ligger den vita villan "Lugnet" som uppfördes 1928 (dagens adress är Söndagsvägen 80). Den innehöll till en början nio rum och kök, och blev senare ombyggd till två bostäder. Källor Stockholmskällan: Hökarängen. Brf Skönstaholm. Farstatorpare. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Lugnet (torp).
Lugnetgymnasiet

Lugnetgymnasiet är en kommunal gymnasieskola i Falun. Skolan invigdes 1983 och ligger i nära anslutning till Lugnets skid- och sportanläggning. Där finns såväl idrottsgymnasium som högskoleförberedande och yrkesförberedande gymnasieprogram, samt, på uppdrag av KOMVUX, påbyggnadsutbildningar. Skolans ljusgårdar och sällskapsytor är ritade av Bro- och Landskapsarkitekt Inger Berglund, Falun. Skolan har ett alltmer utvidgat samarbete med Högskolan Dalarna och näringslivet i Falun. Till de nationella programmen vid skolan finns friidrottsgymnasium (RIG) kopplat med intagning från hela landet. Program Följande program finns på Lugnetgymnasiet: Bygg- och anläggningsprogrammet El- och energiprogrammet Estetiska programmet Naturvetenskapsprogrammet Teknikprogrammet Introduktionsprogrammen Fordons- och transportprogrammet Se även Haraldsbogymnasiet Kristinegymnasiet Falu frigymnasium Referenser Externa länkar Officiell webbplats Regelbunden tillsyn, Lugnetgymnasiet, Falun Skolinspektionen, 2012-04-04 Regelbunden tillsyn - uppföljningsbeslut, Lugnetgymnasiet, Falun Skolinspektionen, 2012-11-26
Lugnetkyrkan

Lugnetkyrkan är en frikyrka i Falun med drygt 500 medlemmar och ansluten till samfundet Evangeliska Frikyrkan. Bakgrund Lugnetkyrkans församling bildades på nyårsafton 1939. Församlingen hette då Filadelfiaförsamlingen och var länge en ganska liten församling. Mot slutet av 70-talet började dock en tydlig tillväxt att ske i församlingen. Det gjorde att man växte ur de lokaler som man då hade på Hyttgatan och under några år hyrde man därför Hälsingbergskyrkan som möteslokal. Så småningom blev även den lokalen för trång och beslutet fattades då att bygga Elsborgskyrkan som invigdes pingsthelgen 1991. 20 år efter att Elsborgskyrkan invigts köpte församlingen SVT:s lokaler på Lugnet i Falun då de befintliga lokalerna återigen inte räckte till för de drygt 400 medlemmarna och en omfattande renovering och tillbyggnad av lokalerna påbörjades. I januari 2013 invigdes Lugnetkyrkan. Externa länkar Lugnetkyrkans officiella webbplats