NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Arådalen

Arådalen is a valley immediately west of the mountain Hundshögen (1371 m) in southern Oviksfjällen, Oviken parish, Berg's Municipality, Jämtland, Sweden. It has been named after the watercourse Arån as from the valley is flowing southward. In Arådalen is the Swedish Tourist Association (STF)'s oldest tourist station. The first small building was already erected in 1895. The current tourist station was then built In 1909 and it is now open only in the summer. The land is owned by the Swedish Church, but the tourist station is operated by the STF. Along with the station, there is a chapel built in the 1970s and two huts. The chapel is of the Church of Sweden, which also owns a large area of Arådalen. The tourist station and the chapel are located very near the Angelika dammed lake. The name suggests that there is plenty of angelica (Angelica archangelica) in the area. In Arådalen there are private recreation houses, but not a lift system. In the western part lies the same by (lapp camp) Glen with 4 four or five families. In the northern part of the valley is a long fence bulk by the laps to handle the reindeer. The road to Arådalen was built years from 1964 to 1965. Prior to that time, the area had no road. It is common to see reindeer with calves in the area. Glens lapp camp belongs to the Tossåsens sameby. The Glen Lake is reached by a short hike of 4 km in the unique natural landscape. The path to Glen Lake is lined by small cottage places where Sami long ago lived before they built their houses in Glen. You can also discover the old catch pits in the area. On the western side of the Glen Lake, there is the beautiful mountain Baltere. The area lies in the prohibition zone for driving with scooters in the winter. Glen Lake is known for its fine trout stocks with a record of over 9 kg. Sizes around the 3–5 kg is not uncommon. The lake is about 4 km long with some deep holes of 40 – 50 m. The main fishing season is from the ice freezing up to the melting of the ice.
Pullinki

Pullinki​​ es una montaña de 335 metros de alto en el norte de Suecia, cerca del pueblo de Övertorneå. Esta montaña marca una de las ubicaciones para el Arco geodésico de Struve, un patrimonio de la humanidad. También hay una estación de esquí alpina en la montaña. Tiene 253 metros de cambio de altitud y 16 pendientes. Véase también Geografía de Suecia Geografía de Europa Referencias
Pullinki

Pullinki är ett berg i Övertorneå kommun, nära Svanstein och Torne älv. Berget är 335 meter högt och toppen har använts för geodetiska ändamål i tre gradmätningsprojekt: Den franska gradmätningsexpeditionen 1736–37 under ledning av Pierre de Maupertuis. Till minne av den franska expeditionen finns en pyramid upprest på toppen. Svenska vetenskapsakademiens gradmätningexpedition 1801–1803 under ledning av Jöns Svanberg. Friedrich Georg Wilhelm von Struves gradmätning på 1800-talet. Gradmätningen, i dag är känd som Struves meridianbåge, är sedan 2005 ett världsarv. Skidanläggningen På Pullinki finns en skidanläggning. 16 utförsbackar med en sammanlagd sträcka på 21 kilometer finns på berget. Högsta fallhöjd är 253 meter. På Pullinkis östra sida finns de svarta backarna. På bergets norra sida finns de röda och blå backarna. Pistsystemet är designat av Stig Strand. Världscuptävlingar i speedskiing har hållits på Pullinki. Ett längdskidspår går runt berget. Vid Pullinki startar den årliga 45 kilometer långa längdskidtävlingen Tornedalsloppet. Målgång är i Övertorneå. Externa länkar Svanstein Ski Övertorneå kommun om Pullinki
Stora Drammen

Stora Drammen is an uninhabited skerry situated northwest of the Bohuslän province of Götaland, Sweden. It is administratively part of Strömstad Municipality and represents the westernmost extreme point of Sweden. Geography Stora Drammen is located within the Skagerrak Strait about 10 km from the nearest mainland city of Strömstad. It is also 2 km northwest from Nordkoster of the Koster Islands archipelago within the Kosterhavet National Park. The skerry is part of the Tjärnö district of Strömstad municipality in Västra Götaland County. Stensvik is mainland Sweden's westernmost point and located about 15 km northeast of Stora Drammen. A sea cairn is present on the skerry to mark the Sweden-Norway border, with the border with Norway's Østfold region running only a few hundred meters north of it. History From the early 19th century, the Grisbådarna area within the Skagerrak Strait was subjected to a maritime territorial dispute between Sweden and Norway. The Permanent Court of Arbitration in The Hague established the border on October 23, 1909 and awarded Grisbådarna to Sweden. References External links Äldre bild över området (1901, Svenska turistföreningens årsskrift) Karta över området (s 201, Naturvårdsverket)
Stora Drammen

Stora Drammen​ es el nombre que recibe una isleta al noroeste de las Islas Koster (Kosteröarna), que pertenece al país europeo de Suecia.​ Stora Drammen es el punto más occidental del territorio sueco, localizada muy cerca del vecino país de Noruega. Stora Drammen está incluida dentro del Parque Nacional Marino Koster (Kosterhavets nationalpark). Véase también Geografía de Suecia Geografía de Europa Referencias
Stora Drammen

Stora Drammen är ett skär i Strömstads kommun i nordvästra Bohuslän. Skäret är den västligaste punkten i Sverige och en av Sveriges ytterpunkter. Geografi Det obebodda skäret Stora Drammen ligger cirka 10 km väster om Strömstad och cirka 2 km nordväst om ön Nordkoster bland Kosteröarna inom Kosterhavets nationalpark i Skagerrak. Förvaltningsmässigt är Stora Drammen en del av Tjärnö distrikt i Strömstads kommun i Västra Götalands län. Gränsen mot Norge (Østfold fylke) löper i vattnet endast några 100-tals meter norr om skäret. Sveriges västligaste punkt på fastlandet Ledsund ligger cirka 15 km nordöst om Stora Drammen. Historia Havsområdet Grisbådarna strax sydväst om Stora Drammen utgjorde länge en tvist mellan Sverige och Norge tills Permanenta skiljedomstolen i Haag fastställde gränsen den 23 oktober 1909 och Grisbådarna tillföll Sverige. Det finns en gränskummel på skäret. Referenser Externa länkar Äldre bild över området (1901, Svenska turistföreningens årsskrift) Karta över området (s 201, Naturvårdsverket)
Norra Stavsudda

Norra Stavsudda​ es una isla en el archipiélago de Estocolmo en el país europeo de Suecia. Se encuentra en el centro del grupo de islas al suroeste de Möja. La isla cuenta con un restaurante, y una estación de servicio marino. Posee además un servicio de transporte por vía marítima. Véase también Geografía de Suecia Geografía de Europa Referencias
Norra Stavsudda

Norra Stavsudda är en ö i Stockholms skärgård. Norra Stavsudda tillhör Värmdö kommun och ligger i Mellersta Skärgården sydväst om Möja. Ön är en levande skärgårdsö med cirka 25 bofasta. På ön finns livsmedelsbutik (öppen året runt), krog, sjömack (öppen året runt), kajakuthyrning och flera båtvarv. På ön finns bryggan "Norra Stavsudda" som trafikeras av Waxholmsbolaget på den sydvästra sidan. Ön kan också nås med taxibåt. Stafsudda förekommer första gången i en seglingsbeskrivning- läskarta från 1200-talet som är skriven på latin. Stafsudda skrivs då Staefse. Nästa gång är i Gustav Vasas jordebok år 1538, då det fanns en skattegård. Smugglarkungen Algot Niska hade under spritsmugglarperioden på 1920-talet sin bas på Norra Stavsudda, där han hyrde ett hus och tillsammans med Stavsuddabor smugglade sprit genom skärgården. Cirka 1 distansminut söder om Norra Stavsudda ligger Södra Stavsudda. Tillsammans med flera mindre öar bildar de Stavsuddaskärgården. Norra Stavsudda är även känt för svävarna av märket Ivanoff Hovercraft, som tillverkas av familjen Ivanoff på ön. Världs- och Europamästarna i svävar-racing under de senaste 25 åren har antingen kommit från Stavsudda eller kört en svävare byggd på Stavsudda. Kanske än mer känt är de passagerar-svävare (drygt 100 st) som byggts på Stavsudda och som används av Sjöräddningssällskapet och Kustbevakningen samt för taxitjänst och skolskjutser. Externa länkar Norra Stavsudda Handel Anderssons Båtvarv Stavsudda Kajakdepå Ivanoff Hovercraft
Smålands nation, Uppsala

Smålands nation is one of the thirteen student nations (a kind of student society) at Uppsala university in Sweden. It has around 1500 members, many of them international students. Smålands nation is well known for its live music scene and for its generous scholarships. The nation was founded in 1645, and originally contained what is now Kalmar nation. In 1663 however, the nation was split into two nations named Wexiö nation and Kalmar nation. Following a disagreement between the two nations in 1667, Wexiö nation once again took the name Smålands nation. The current nation house was built in 1954 and is located on S:t Larsgatan 5, close to Uppsala Domkyrka and the Fyris river. Inspektors Smålands nation See also Småland Nation, Lund References
Malmömässan

MalmöMässan is an exhibition and convention centre in Malmö, Sweden. The facility is located in the Hyllie area, close to Malmö Arena and has an area of 20,000 m², divided into exhibition hall, a conference centre and two restaurants. One of the major annual events held there is Skånemässan ("The Scania fair") held in September and with about 25,000 visitors. History The former Malmömässan Convention Centre (55°36′44″N 12°58′50″E) in the west harbour area of Malmö closed on 31 March 2010. The old building had an area of 20,000 m² and was originally built as a manufacturing hall by the Kockums shipyard, it was turned into a SAAB factory following the Swedish shipyard crisis of the late 1970s and 1980s. In the early 1990s MalmöMässan AB, earlier based in Stadionområdet, Malmö ("The stadium area", where Malmö Stadion and Malmö Isstadion are located), relocated there. A new exhibition hall was built in Hyllie, opened in February 2012 by architect Erik Giudice. Events Bröllopsmässan Malmö 2014 – February 2014 References External links Media related to Malmömässan at Wikimedia Commons Official site (in Swedish)
Malmömässan

Malmömässan är en mässarrangör och mässhall i Malmö. Mässhallen ligger i Hyllie i närheten av Malmö Arena och Emporia. Anläggningen är 22 000 kvadratmeter stor och innehåller utöver mässhallen ett kongresscenter, en konferensvåning och två restauranger. Den totala konferenskapaciteten är 3000 konferensstolar i 16 möteslokaler i varierande storlekar från 20 - 2000 personer. Mässan drivs av Easyfairs Nordic, en del av den internationella mässkoncernen Easyfairs Group. Easyfairs driver även Kistamässan i Stockholm och Åbymässan i Göteborg. Mässan används varje år för stora nationella och internationella möten och evenemang. Historia Malmömässan var från 1964 verksam i Malmö mässhallar på Stadionområdet, vilka ritades av arkitekterna Fritz Jaenecke & Sten Samuelson och invigdes i samband med Baltiska utställningens 50-årsjubileum. När mässan flyttat 1994 köptes de tidigare mässhallarna på stadionområdet av Malmö pingstförsamling, som där inrättade bland annat kyrkolokal och kongresscentret Stadionmässan. Malmömässan flyttade till den tidigare monteringshallen (hall 7) på Kockums varvsområde i Västra Hamnen, nära Turning Torso. Efter att den civila fartygsproduktionen vid Kockums upphört hade hallen inrymt en bilfabrik (Saab) under några år. Anläggningen omfattade 20 000 kvadratmeter fördelade på kongresscenter, mässlokaler och restauranger. Hallen stängdes 31 mars 2010 för rivning. En ny mässhall planerade öppna under andra hälften av 2011 i grannkommunen Burlöv, men efter beslut i kommunen skrinlades dessa planer. En ny mässhall byggdes i Hyllie, med invigning i februari 2012 av arkitekten Erik Giudice. Se även Kistamässan Källor Malmömässans webbplats Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Malmömässan. Malmömässans webbplats Kistamässans webbplats Easyfairs webbplats
Uggleviken

Uggleviken (en anglès: The Owl Bay) és una antiga badia i llac de Norra Djurgården, una zona semi-rural al nord-est central d'Estocolm, Suècia, que forma part del Royal National City Park. Juntament amb Lillsjön, Laduviken i Storängsbotten, Uggleviken solia formar part d'una badia que es bifurca a través de Norra Djurgården. Avui es redueix a un aiguamoll o a un alnus humit amb clapes de phragmites al centre. Es considera que té un gran valor natural i s'ha mencionat com una de les zones botàniques i ornitològiques més interessants d'Estocolm. Història La font del llac apareix per primera vegada en registres històrics a finals del segle xviii i durant el segle xix i principis del segle xx es va convertir en una popular font de la Trinitat a la qual els d'Estocolm anaven en gran nombre el Diumenge de Trinitat a beure en una cerimònia. Un pavelló construït el 1902 encara recorda l'època. Àrea de captació La zona de captació del pantà, considerada com una de les zones humides més importants d'Estocolm i un biòtop important per a moltes espècies, ha quedat relativament intacta per als humans i conté sobretot boscos i terrenys oberts. Björnnäsvägen, una carretera densament transitada que s'estén per la banda nord d'Uggleviken, redueix l'accessibilitat a la zona humida, igual que el ferrocarril suburbà Roslagsbanan i un ferrocarril industrial al sud d'ella. El Reial Institut Tecnològic ocupa aproximadament el 20% de la superfície de captació i, a la banda oest, hi ha diversos jardins. Influències mediambientals La principal entrada prové de les aigües pluvials i l'escorrentia superficial. Es creu que les canonades de zones assentades que s'obren al costat sud són la càrrega ambiental més important, juntament amb l'aigua d'escorrentia de la carretera al nord de la zona humida. S'han registrat alts nivells de fòsfor a la sortida. Flora i fauna Botànicament, moltes espècies rares com ara Carex aquatilis, Carex diandra, Chrysosplenium alternifolium, Polygonum minus, Stellaria palustris, i Thelypteris palustris són presents. Els exemplars en estanys aïllats de la zona contenen espècies d'Oligoquets i Gastròpodes, com Valvata critata i Anisus leucostoma. Moltes espècies d'ocells es troben al pantà, inclòs el Rossinyol rus, el Tord ala-roig, el Pardal de bardissa i el trencalòs euroasiàtic. Tant el tritó puntejat europeu com el Gripau comú es van observar el 1996. Visites Tant la zona humida com el parc nacional que l'envolta són de fàcil accés. L'estació de metro més propera és Tekniska högskolan. Referències
Uggleviken

Uggleviken (Swedish: (the) Owl Bay) is a former bay and lake in Norra Djurgården, a semi-rural area in north-eastern central Stockholm, Sweden, forming part of the Royal National City Park. Together with Lillsjön, Laduviken and Storängsbotten, Uggleviken used to be part of a bay forking across Norra Djurgården. Today it is reduced to a marsh or a wet alder forest with patches of reeds in its centre. It is regarded as of great natural value and have been mentioned as one of the most interesting botanical and ornithological areas in Stockholm. History The spring of the lake first appears in historical records in the end of the 18th century and during the 19th century and early 20th century it became a popular Trinity spring to which Stockholmers in huge numbers would go on Trinity Sunday to drink at a ceremony. A pavilion constructed in 1902 is still reminding of the era. Catchment area The marsh's catchment area, considered as one of the most important wetlands in Stockholm and an important biotope for many species, is relatively untouched by humans and mostly contains forest and open terrain. Björnnäsvägen, a densely trafficked road stretching along the northern side of Uggleviken, reduces accessibility to the wetland, as do the suburban railway Roslagsbanan and an industrial railway south of it. The Royal Institute of Technology occupies approximately 20 per cent of the catchment area and on the west side are a number of allotment-gardens. Environmental influences The major inflow comes from stormwater and surface runoff. Pipes from settled areas opening out on the southern side are believed to be the major environmental burden, together with run-off water from the road north of the wetland. High levels of phosphorus have been recorded in the outflow. Flora and fauna Botanically, many rare species such as water sedge, lesser tussock-sedge, alternate-leaved golden-saxifrage, small water-pepper, marsh stitchwort, and marsh fern are present. Specimens in isolated ponds in the area contain species of Oligochaeta, and Gastropoda, such as Valvata cristata and Anisus leucostoma. Many species of birds are found in the marsh, including thrush nightingale, redwing, dunnock, and Eurasian wren. Smooth newt and common toad were both reported in 1996. Visiting Both the wetland and the surrounding national park are easily accessible. The nearest metro station is Tekniska högskolan. See also Geography of Stockholm Lakes of Sweden Uggleviksreservoaren Lill-Janskogen Notes References "Vattenprogram för Stockholm 2000 - Uggleviken" (PDF) (in Swedish). Stockholm Vatten. Archived from the original (PDF) on 2007-09-27. Retrieved 2007-05-27. "Uggleviken" (in Swedish). Stockholm vatten. Archived from the original on 2007-09-27. Retrieved 2007-05-27. "Ugglevikskällan" (in Swedish). Stockholm City Museum. Retrieved 2007-05-27.
Uggleviken

Uggleviken är ett kärr på Norra Djurgården i Stockholm. Uggleviken är en del av Kungliga Nationalstadsparken. Historik Namnet är känt åtminstone sedan 1600-talets mitt som uglewijka. Denna vik var tidigare en del av samma östersjövik som Husarviken, Lillsjön, Laduviken och Storängsbotten. Genom landhöjningen har kontakten med havet gått förlorad. Idag saknar Uggleviken fri vattenyta och är ett igenväxande alkärr. Det finns inga större naturliga tillopp. En del av tillrinningen kommer från bebyggelsen norr om Valhallavägen. Utflödet går under Ugglebacksbron till Husarviken. Hela området är ca 1000 meter långt och ca 250 meter brett. Vid Ugglevikens södra sida finns ridvägar och järnvägsspår, på norrsidan sträcker sig Björnnäsvägen. Uggleviken är på grund av sin storlek och relativa orördhet Stockholms förnämsta fuktlövskog och har i Stockholms stads miljöbarometer klassats som ett område av mycket stort naturvärde. Botaniskt är området ett av de intressantaste i Stockholm med sällsynta arter som trindstarr, gullpudra och pilört. Fågellivet är rikt med bl.a. näktergal, svarthätta, järnsparv och ibland gärdsmyg. Bilder Se även Uggleviksreservoaren Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Uggleviken. Miljötillstånd och åtgärdsarbete för Uggleviken – Stockholms Miljöbarometer
Saab 105

El Saab 105 es un avión de entrenamiento a reacción polivalente y de ataque al suelo desarrollado en los años 60 del siglo XX por Saab para la Fuerza Aérea Sueca. Su designación es SK 60. Entró por primera vez en servicio en el año 1967 como reemplazo del De Havilland Vampire. Originalmente, disponía de dos turbofán Turbomeca Aubisque de 745 kg de empuje, fabricados bajo licencia por la Volvo Flygmotor como RM 9. Es un monoplano de ala alta cantilever con un acusado diedro negativo alar y unidad de cola en T, tren de aterrizaje triciclo y propulsado por dos turboventiladores situados en góndolas a ambos lados del fuselaje Un total de 150 aviones fueron adquiridos por la Flygvapnet (Fuerza Aérea sueca), mientras que otros 40 Saab-105O (versión de producción del Saab 105XT) fueron exportados a Austria. Variantes Saab 105 : dos prototipos. Sk 60A : Avión de enlace y entrenamiento biplaza de la Fuerza Aérea Sueca. Sk 60B : Versión biplaza especializada de ataque. Sk 60C : Una serie de aparatos bivalentes(ataque y reconocimiento) a partir de unidades Sk60B reconvertidas. Sk 60D : Versión cuatriplaza para el transporte de personas. Sk 60E : Versión cuatriplaza a partir de aviones SK 60A reconvertidos. Sk 60W : Modernización realizada en el año 1993. Saab 105D : Versión de jet de negocios que no tuvo éxito comercial. Saab 105G : Prototipo y modelo de demostración de una variante mejorada del Saab-105O, dotada con diferentes modificaciones, como la adición de aviónica avanzada y la posibilidad de llevar 2.350 kg de cargas externas; construido un ejemplar. Saab 105H : Versión propuesta para la Fuerza Aérea Suiza. (no se construyó). Saab 105O : Versión de exportación del 105XT para la Fuerza Aérea Austriaca. El primer Saab 105O fue entregado a Austria en julio de 1970. 40 fabricados. Saab 105S : Versión propuesta para la Fuerza Aérea Finlandesa. Seleccionó en su lugar el BAE Hawk Saab 105XT : Versión mejorada del SK 60B con prestaciones mejoradas y mayor carga de armamento como resultado de la instalación de dos turborreactores General Electric J85-17B más potentes; el ala fue reforzada para admitir una carga externa de 2000 kg de armas.. Especificaciones (Saab 105OE) Referencia datos: Enciclopedia Ilustrada de la Aviación Vol. 12 pag. 2876 Características generales Tripulación: 2 (Instructor y estudiante) Longitud: 10,80 m Envergadura: 9,50 m Altura: 2,70 m Superficie alar: 16,30 m² Peso vacío: 2.565 kg Peso máximo al despegue: 6500 kg Planta motriz: 2× Turborreactor General Electric J85-17B. Empuje normal: 7,5 kN (764 kgf; 1684 lbf) de empuje cada uno. Rendimiento Velocidad nunca excedida (Vne): 970 km/h Alcance: 2300 km (1242 nmi; 1429 mi) Techo de vuelo: 12 300 m (40 354 ft) Armamento Aviónica Usuarios Véase también {{Sección VT |véase también= Saab |relacionado= |ítem=Aeronaves |similares= Canadair CL-41 Tutor Cessna T-37 Tweet Temco TT Pinto Cessna A-37 Dragonfly HAL Kiran BAC Jet Provost Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Saab 105. Información del Saab 105 Oe de la Fuerza Aérea Austriaca (en alemán)
Saab 105

De Saab 105 is een tweemotorig militair straalvliegtuig, door de Zweedse vliegtuigproducent Saab aanvankelijk op eigen initiatief ontwikkeld vanaf 1960. Het is een lesvliegtuig dat ook voor een aantal andere taken kan ingezet worden. In december 1961 kreeg de Zweedse luchtmacht toelating om de verdere ontwikkeling en bouw van een prototype te financieren. Indien het toestel aan de verwachtingen voldeed, wilde de luchtmacht er meer dan 100 van kopen voor gebruik als lesvliegtuig. De Saab 105 is anno 2022 nog steeds in gebruik bij de luchtmachten van Zweden en Oostenrijk. Beschrijving De Saab 105 is een compacte hoogdekker met een T-staart. Het toestel wordt aangedreven door twee turbofans. Dit waren aanvankelijk twee Turbomeca Aubisque turbofans, in Zweden onder licentie gebouwd door Volvo Flygmotor als de RM 9. Leerlingpiloot en instructeur zaten naast elkaar in de cockpit; beiden hadden een schietstoel. Deze konden echter vervangen worden door vier normale stoelen, zodat de 105 ook gebruikt kon worden voor verbindings- en VIP-vluchten met twee passagiers. Alle toestellen waren ook voorzien om bewapend te worden voor aanvallen van gronddoelen met lucht-grondraketten, bommen en dergelijke onder de vleugels. Ze konden ook camera-pods meenemen voor verkenningsvluchten. Zweedse toestellen Er werden twee prototypes gebouwd. De eerste vlucht vond plaats op 29 juni 1963. Het eerste serie-exemplaar werd gebouwd in het voorjaar 1965. De Zweedse luchtmacht had inmiddels 130 exemplaren besteld; dit aantal werd later opgetrokken tot 150 toestellen. Ze kwamen in dienst vanaf 1967. De militaire benaming van de Saab 105 in Zweden is de Sk60. De meeste Zweedse toestellen werden in de jaren 1990 uitgerust met de verbeterde Williams International FJ44 (8,45 kN stuwkracht), in Zweden aangeduid als de RM 15. Deze toestellen zouden tot minstens 2015 in dienst blijven. De Zweedse luchtmacht rustte eveneens een aerobatiekteam uit met de Saab 105, aanvankelijk met vier toestellen. Team 60 breidde later uit tot zes toestellen. Oostenrijkse toestellen In 1968 bestelde Oostenrijk 40 exemplaren van de exportversie Saab 105XT, die aangedreven werd door twee General Electric J85 turbojets met een stuwkracht van 7,49 kN. Die boden verbeterde prestaties, waaronder een hogere topsnelheid van 970 km/h. De Oostenrijkse toestellen kregen de aanduiding Saab 105Ö of Saab 105Oe. Ze werden geleverd in 1970-72. Van de Oostenrijkse toestellen waren in 2010 nog 22 exemplaren vliegwaardig. Een opvolger was nog niet in zicht; in plaats daarvan werd beslist om twaalf exemplaren inzetbaar te houden tot 2020, dankzij een "Life Extension Program" waarvoor andere machines gekannibaliseerd werden.