NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rällingsberg mining area

Rällingsberg mining area (Swedish: Rällingsbergs gruvor) is an area with four defunct iron mines outside the community of Långshyttan in the parish of Husby in Hedemora Municipality, Dalarna County, Sweden. The former mining area now forms part of the Husbyringen nature and culture trail. History The mining field was discovered in 1841 by farmworker, Clas Westerholm. With a borrowed mining compass he found a widespread magnetic field east of Lake Rällingen near a piece of farmland called Gruvvreten (swedish for mining field). He got his claim registered January 30, 1841 and became half-owner of the prospect together with the owner of Kloster's Mill (Klosters bruk). In June the same year a contract was made on mining in what was to become Rällingsbergsgruvan. After six years Westerholm was bought out of the mine for 8 000 kronor, but about 35 years later a second payment was made of the sum 5 000 kronor, since he had spent all his money and was rendered poor. In 1871 the owners of the ironworks started the stock company Klosters AB and in 1892 Rällingsbergs gruvaktiebolag was formed as a daughter company. Klosters AB established a narrow-track railway in 1891 for its cargo between the use at Långshyttan and Stjernsund. The ore in the mine had a high quantity of manganese and was suitable for bessemer iron that was produced in the new blast furnace at Klosterverken in Långshyttan (Klosterverken Långshyttan) from 1861 (with an interruption 1864–1868). To have access to its own ore reduced the cost of the company at Kloster considerably, partly compensating for the lack of own charcoal. Rällingsberg mine received electric power from 1918. The mines were run until 1932. Husbyringen Husbyringen was opened in 1970 by the Husbyrgen Foundation (Stiftelsen Husbyringen and claims to be Sweden's first ecomuseum. Around the 6 km long nature and cultural trail are 30 attractions related to the Rällingsberg mining area, Kloster ironworks and Långshyttan ironworks. Today, the former dynamite house, mining house, machine shop, sorting house, and electric transformer substation remain at the site. Gallery References Jan Stagenmark; Kurt Östlund; Jan-Olof Carlsson (1992) Rällingsbergs Gruva. 1842 - 1932 Historisk Tillbakablick (Långshyttan) External links Husbyringen website
Arxiu Nacional de Suècia

Els Arxius Nacionals de Suècia (en suec: Riksarkivet, RA) és l'arxiu oficial del govern suec i és responsable de la gestió dels registres de les autoritats públiques de Suècia. Encara que els arxius funcionen principalment com a arxiu governamental, també conserva alguns documents de particulars i organitzacions privades. La missió dels arxius és recollir i preservar documents per a les generacions futures. Organització Els Arxius Nacionals de Suècia són una autoritat administrativa estatal, organitzada sota el Ministeri de Cultura. El cap de l'Arxiu Nacional, conegut com a Riksarkivarie en suec, treballa al costat del personal responsable de les qüestions estratègiques i de la coordinació i desenvolupament generals. Actualment el càrrec l'ocupa Karin Åström Iko. L'estructura de l'organització es divideix en cinc departaments: Departament Regional, Departament Nacional, Departament de Conservació i Infraestructura Digital, Departament de Gestió de la Informació Pública i Departament Administratiu. El departament regional inclou els arxius regionals (Landsarkiven) situats a set ciutats: Göteborg, Härnösand, Lund, Uppsala, Vadsterna, Visby i Östersund. El Departament Nacional inclou la subseu principal Marieburg a Estocolm, Arninge situada al nord d'Estocolm, i altres arxius que s'han incorporat als Arxius Nacionals, inclosos els Arxius Militars i la Junta d'Heràldica. Referències
Švédský národní archiv

Národní archiv Švédska, známý též jako Švédský národní archiv (švédsky: Riksarkivet), představuje státní archivní instituci se sídlem ve Stockholmu, která funguje jako správní orgán podřízený ministerstvu kultury. Tato instituce zaujímá klíčovou roli v oblasti archivnictví ve Švédsku, a to jako nadřazený subjekt pro další státní archivy (landsarkiven). V čele tohoto úřadu stojí národní archivář (riksarkivarie). Historie Národní archiv byl zřízen v roce 1618 za vlády krále Gustava II. Adolfa, přičemž založení inicioval jeho kancléř Axel Oxenstierna. Tento archiv byl vytvořen jako nezávislá instituce v rámci Královského kancléřství a jako státní archiv zaujímá význam, který přesahuje současné hranice Švédska. Obsahují archivní materiály z období, kdy bylo Švédsko významným aktérem v Pobaltí v 17. až 19. století. Gadebuschovská sbírka, shromážděná historikem Thomasem Heinrichem Gadebuschem ve městě Greifswald, představuje největší soukromou sbírku dokumentů týkajících se dějin Pomořanska za švédské éry v oblasti Skandinávie. Mezi zajímavosti patří inventář dopisů od švédského polárního badatele Svena Hedina, dokumenty z jeho čínsko-švédské expedice a korespondenci od jeho vědeckých kolegů. Inventář dopisů od Svena Hedina obsahuje kolem 50 000 dopisů systematicky uspořádaných abecedně podle země a odesílatele. Dalších až 30 000 dopisů je stále archivováno v neuspořádaném stavu. Národní archiv tedy zahrnuje rozsáhlou a cennou sbírku, která podporuje pochopení historie Švédska a jeho významné role v mezinárodních dějinách. Archivní materiály jsou často přístupné online prostřednictvím archivačního serveru. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Reichsarchiv (Schweden) na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Švédský národní archiv na Wikimedia Commons
Riksarkivet (Sverige)

For alternative betydninger, se Riksarkivet. (Se også artikler, som begynder med Riksarkivet) Riksarkivet (RA) er Sveriges nationale arkiv og ledes af en rigsarkivar. Riksarkivet er en af Sveriges ældste myndigheder, med rødder i senmiddelalderen og 1500-tallet. Rigskansler Axel Oxenstierna omorganiserede rigets arkivforhold ved en kancelliordning 18. oktober 1618. Han foreskrev hvordan «det gamla kansliet», dvs. kongens arkiv, skulle organiseres. Dermed blev Riksarkivet formelt etableret som et selvstændigt embedsorgan inden for det kongelige kancelli. Arbejdsområdet var i begyndelsen begrænset til det kongelige kancelli, men fra 1800-tallets slutning overtog Riksarkivet også opgaverne med arkivopbygning hos andre centrale og lokale myndigheder. Et selvstændigt embedsværk blev det først i 1878. Hos Riksarkivet findes siden 1953 også Sveriges statsheraldiker. Rigsarkivarer I 1878 fik rigsarkivaren status som generaldirektør. Denne liste er ufuldstændig; hjælp gerne med at udfylde den. 1611 – 1626: Johannes Bureus 1649 – 1659: Georg Stiernhielm 1829 – 1837: Johan Gustaf Liljegren 1845 – 1846 og 1847: Bror Emil Hildebrand 1874 – 1882: Robert Mauritz Bowallius 1887 – 1901: Clas Theodor Odhner 1901 – 1916: Emil Hildebrand 1950 – 1965: Ingvar Andersson 2010 – 2016: Björn Jordell 2016 - 2026: Karin Åström Iko 2026 - : Daniel Forsman (tiltrædende) Ekstern henvisning Riksarkivet Arkiveret 17. februar 2013 hos Wayback Machine
Reichsarchiv (Schweden)

Das Reichsarchiv (schwedisch: Riksarkivet) in Stockholm ist das Staatsarchiv Schwedens und als Verwaltungsbehörde dem Kulturministerium untergeordnet. Das Reichsarchiv ist die oberste Behörde des Archivwesens in Schweden. Ihm sind die Landesarchive (landsarkiven) unterstellt. Der Chef der Behörde ist der Reichsarchivar (riksarkivarie). Geschichte Das Reichsarchiv wurde 1618 unter König Gustav II. Adolf und dessen Kanzler Axel Oxenstierna als eigenständige Einrichtung in der Königlichen Kanzlei gegründet und hat als Staatsarchiv insofern eine über die heutigen Grenzen Schwedens hinausgehende Bedeutung, als dort auch Archivalien aus der Zeit Schwedens als Ostseemacht des 17. bis 19. Jahrhunderts verwahrt werden. Mit der Gadebuschsammlung des Greifswalder Historikers Thomas Heinrich Gadebusch lagert dort zum Beispiel die größte private Sammlung von Dokumenten zur Geschichte Pommerns aus der Schwedenzeit in Skandinavien. Im Archiv befinden sich die Briefwechsel Sven Hedins, die Unterlagen seiner Chinesisch-Schwedische Expedition und die Unterlagen seiner wissenschaftlichen Mitarbeiter. Der Bestand der Briefe von Sven Hedin umfasst ca. 50.000 nach Ländern und Absendern alphabetisch geordnete Briefe; bis 30.000 weitere Briefe sind noch ungeordnet archiviert. Die Archivstücke sind vielfach online über den Server des Archivs verfügbar. Weblinks Riksarkivet (englisch)
Archivo Nacional Sueco

El Archivo Nacional Sueco (en sueco: Riksarkivet) es una agencia gubernamental, dependiente del Ministerio de Cultura. Creada en 1618, sus trabajos están orientados a conservar y gestionar el archivo de los documentos del Riksdag (Parlamento de Suecia), de los ministerios del Gobierno (Departement) y de la administración estatal en general.​​ La sede de la agencia está localizada en la isla de Kungsholmen en la ciudad de Estocolmo.​ Además, tiene la responsabilidad de la edición del Diccionario Biográfico Sueco (Svenskt Biografiskt Lexikon), de la gestión de los escudos y blasones de las instituciones estatales y de la conservación de los documentos medievales de Suecia (Svenskt Diplomatarium). Véase también Agencias Gubernamentales de Suecia Ministerio de la Cultura Referencias Enlaces externos Sitio web oficial
Archives nationales (Suède)

Les Archives nationales (en suédois Riksarkivet) de Suède ont été créées au XVIIe siècle, à l'initiative du chancelier Axel Oxenstierna Les Archives militaires (Krigsarkivet) ainsi que le Centre de recherches SVAR (Svensk Arkivinformation) à Ramsele (Ångermanland) dépendent des Archives nationales. Les Archives régionales (Landsarkiven) fondées au début du XXe siècle sont situées à Uppsala, Vadstena, Visby, Lund, Göteborg, Härnösand et Östersund. Les archives de Stockholm conservent celles du comté de Stockholm, et les archives de Karlstad celles du comté de Värmland. Historique Les Archives nationales sont l'une des plus anciennes autorités suédoises, dont les racines remontent au XIIIe siècle. Axel Oxenstierna est intervenu dans la situation des archives en publiant un règlement de bureau le 18 octobre 1618. Il prescrit l'organisation de l'« ancien bureau », c'est-à-dire des Archives nationales. Les Archives nationales furent ainsi formellement établies en tant qu'agence indépendante au sein de la Chancellerie royale. Une grande partie des documents des Archives nationales de l'époque ont été brûlés lors de l'incendie désastreux du palais de Stockholm en 1697 ; la collection de documents médiévaux a été particulièrement dévastée. Entre 1713 et 1716, les documents les plus importants des Archives nationales ont été évacués vers le château d'Örebro en raison de la menace russe pendant la Grande Guerre du Nord. La nomination d'Emil Hildebrand au poste d'archiviste national en 1901 a conduit à une modernisation encore plus permanente des Archives nationales. Au lieu de diviser les documents d'archives et de les organiser de manière largement thématique, comme c'était le cas auparavant, chaque sous-archive incluse dans les Archives nationales serait dorénavant conservée selon le système organisé par le créateur de l'archive au moment de sa livraison. Cela simplifie grandement la vue d'ensemble, l'accessibilité et les possibilités de recherche. Hildebrand a jeté les bases d'une profession d'archiviste moderne de diverses manières. Notes et références Voir aussi Articles connexes Institut des émigrants suédois Archives nationales Liens externes Site officiel (sv + en) Riksarkivet (sv + en) SVAR (sv + de + en) Nationell ArkivDatabas Sciences de l’information et bibliothèques Portail de la Suède
Archivio nazionale (Svezia)

L’Archivio nazionale (in svedese: Riksarkivet) è l'archivio di Stato svedese e ha sede a Stoccolma. Storia L'Archivio fu fondato nel 1618 sotto il regno di Gustavo II Adolfo ad opera del suo cancelliere Axel Oxenstierna come organo autonomo della Cancelleria Regia. Nel 1697, in seguito all'incendio del Castello Tre Kronor in cui era alloggiato insieme alla Biblioteca Reale, gran parte dell'Archivio fu distrutta, rendendo difficile la ricostruzione della precedente storia svedese. Particolarmente danneggiata fu la raccolta dei documenti medievali. Patrimonio L'archivio conserva la corrispondenza e la documentazione relativa alla spedizione di Sven Hedin in Cina. Organizzazione L'Archivio è l'archivio centrale svedese ed il suo direttore è chiamato Riksarkivarie ("archivista nazionale"). Dal 1963 gli Archivi del Palazzo Reale di Stoccolma costituiscono una sezione degli Archivi Nazionali. Dal 1953 l'"Ufficio Araldico Nazionale" (Riksheraldikerämbetet) costituisce un'altra sezione dell'Archivio. Il direttore di tale sezione ha il titolo di "Araldo di Stato" (statsheraldiker). L'"Archivio Militare" (Krigsarkivet) ha sede a Ramsele (in Ångermanland) e dipende anch'esso dall'Archivio Nazionale. Dall'Archivio Nazionale dipendono infine gli archivi regionali di Uppsala, Vadstena, Visby, Lund, Göteborg, Härnösand e Östersund. Gli Archivi Civici di Stoccolma conservano anche i documenti della contea di Stoccolma, quelli di Karlstad e quelli della contea di Varmia. Bibliografia Karin Borgkvist Ljung, Anna Fornäs, The Swedish National Archives (PDF), su riksarkivet.se. URL consultato il 31 gennaio 2012. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Archivio nazionale Collegamenti esterni sito ufficiale, su riksarkivet.se.
Arquivo Nacional Sueco

O Arquivo Nacional Sueco (em sueco: Riksarkivet) é uma agência governamental sueca, subordinada ao Ministério da Cultura. Está vocacionado para gerir o arquivamento dos documentos do Parlamento da Suécia (Riksdagen), dos ministérios (Departement) e da administração estatal. A sede da agência está localizada na cidade de Estocolmo. Tem a responsabilidade da edição do Dicionário Biográfico Sueco (Svenskt Biografiskt Lexikon), da gestão dos brasões e armas das instituições estatais, e da conservação dos documentos medievais da Suécia (Svenskt Diplomatarium). Ver também Agências Governamentais da Suécia Ministério da Cultura Ligações externas Página oficial Referências
Державний архів Швеції

Державний архів Швеції (швед. Riksarkivet) — центральний архів Швеції, є установою Міністерства культури Швеції. Історія Державний архів Швеції є однією з найдавніших установ країни, що бере свій початок ще з часів середньовіччя. В повній мірі архів було організовано 1618 року, коли шведський діяч Аксель Оксеншерна провів реорганізацію шведської Канцелярії — однієї з державних установ королівства. Тоді було створено державний архів, що спочатку мав назву «rijksens archivum» — «королівський архів». Найстародавнішим документом, що зберігається в архіві є аркуш з служебника, написаний у Англії на початку 11 століття. Він потрапив у Швецію разом з англійськими місіонерами. Цікаві факти В Державному архіві Швеції зберігається Конституція Пилипа Орлика. Література Geijerstam, Jan af (1993). «Riksarkivet — folkets skattkammare.». Populär historia (Lund: Populär historia, 1991-) 1993:5,: sid. 44-47 : ill.. ISSN 1102-0822. ISSN 1102-0822 ISSN 1102-0822. (швед.) Посилання The Swedish National Archives [Архівовано 9 листопада 2013 у Wayback Machine.] на сайті Державного архіву Швеції [Архівовано 6 листопада 2013 у Wayback Machine.]. Примітки
Husken

Husken är en udde i Valleviken i Rute socken på Gotland. Ett naturreservat ligger på västra delen av udden. Uddens norra del domineras av en 20 meter hög kulle av revkalksten, omgiven av raukar. Åt öster breder granskog ut sig. Den södra delen domineras av strandvallar av kalkgrus, delvis övervuxna med mjölonris. Referenser Kloth, Jens-Henrik; Lovén, Ulf (1987) [1987]. Gotlands natur – en reseguide. Stockholm: Bonnier Fakta, Länsstyrelsen i Gotlands län. sid. 81. Libris 8350245. ISBN 91-34-50860-0 naturreservatet på länsstyrelsen Gotlands län
Lergravsviken

Lergravsviken är ett naturreservat vid Lergrav i Rute socken, 6 kilometer sydost om Rute kyrka mellan Kyllaj och vägen till Furillen. Lergrav är ett av Gotlands största raukområden, bland vilka särskilt märks "Lergravsporten" och "Madonnan med barnet". Området runt raukarna är röjt, och floran uppvisar främst arter som trivs på öppna torra marker som solvända, axveronika, tulkört och gråfibbla, samt den främst på nordöstra Gotland förekommande säfferoten. Bilder Källor Kloth, Jens-Henrik; Lovén, Ulf (1987) [1987]. Gotlands natur – en reseguide. Stockholm: Bonnier Fakta, Länsstyrelsen i Gotlands län. sid. 80. Libris 8350245. ISBN 91-34-50860-0 Om Lergravsvikent, Länsstyrelsen i Gotlands län Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Lergravsviken.﻿
ГЕС Rätan

ГЕС Rätan — гідроелектростанція у центральній частині Швеції. Розміщена між ГЕС Тронгфорс (вище за течією) і ГЕС Turinge. Входить до складу каскаду на річці Юнган, яка впадає в Ботнічну затоку Балтійського моря біля міста Свартвік. У межах проєкту, реалізованого у 1964—1968 роках, річку перекрили бетонною контрфорсною греблею висотою 28 метрів. Неподалік від неї облаштували підземний машинний зал, обладнаний двома турбінами типу Френсіс загальною потужністю 60 МВт, які при напорі у 61 метр забезпечують виробництво 238 млн кВт·год електроенергії на рік. Відпрацьована вода повертається в Юнган через відвідний тунель довжиною 3,4 км. Примітки
Börringekloster

Börringekloster (før 1658 dansk: Børringe Kloster) var et nonnekloster i Skåne. Klosteret tilhørte benediktinerordenen. Klosteret blev oprettet i anden halvdel af 1100-tallet. Det nævnes første gang 1231. Efter reformationen i 1536 blev bygninger forlenet. 1582 blev klosteret nedrevet . Det nuværende slot er fra 1763. Da Skåne efter Roskildefreden i 1658 kom til Sverige, kom slottet under den svenske krone. Siden 1745 har slottet været i privat eje. Eksterne henvisninger Börringekloster – officiel hjemmeside (svensk) Sylve Åkesson: Om Börringekloster (svensk)
Château de Börringekloster

Le château de Börringekloster (Börringeklosters slott, « Börringekloster » signifiant « prieuré de Börringe »), est un château suédois qui se trouve dans la commune de Svedala en Scanie, bâti en 1763 sur les ruines d’un ancien prieuré bénédictin du XIIe siècle. Historique Prieuré Un prieuré bénédictin est construit en 1150, sous l’épiscopat d’Eskil de Lund, en Scanie qui appartenait alors au royaume de Danemark. En 1231, il est mentionné dans le Liber Census Daniæ comme prieuré féminin sur l’île de Byrdingø au milieu du lac de Börringe. Les terres étaient autrefois un terrain de chasse du roi Valdémar II de Danemark. L’église est dédiée à la Vierge Marie, d’où le nom de « prieuré Sainte-Marie ». Le prieuré s’agrandit avec des corps de bâtiments autour du cloître comprenant la clôture monastique à côté de l’église. Le prieuré est reconstruit au XIIIe siècle en briques dans le style gothique. Lorsque le Danemark passe au protestantisme en 1536 sous Christian III, fervent luthérien, les ordres catholiques sont interdits et leurs biens deviennent biens de la couronne. Il fait don des terres de Börringe à la famille Brahe, à charge pour elle d’entretenir les anciennes religieuses, notamment celles d’origine noble dans une demeure à part. En 1551, l’ancien prieuré est la propriété du noble Knud Gedde qui y loge ses fermiers, puis en 1582, il est la propriété de la dame Görvel Sparre qui démolit l’ancienne église pour en construire une nouvelle plus proche du village. Le chef de la flotte danoise, Severin Norby (1470-1530), est le seigneur de Börringe au début du XVIe siècle, puis la Scanie devient suédoise par le traité de Roskilde en 1658. Charles X Gustave de Suède donne Börringe à son fils illégitime Gustave Carlsson, puis Charles XI le met à disposition du gouverneur-général de Scanie, le comte Gustaf Otto Stenbock (1614-1685). Il échange ensuite Börringe contre l’ancienne abbaye cistercienne d’Herrevad du comte Otto Wilhelm de Kœnigsmark. Puis en 1686 au moment d’une grande réduction (loi selon laquelle les terres de la noblesse devenaient en majorité biens de la couronne), Börringe est à nouveau propriété du roi de Suède. Château actuel La famille Beck-Friis, originaire de Scanie, achète Börringe en 1745. Les restes de l’ancien prieuré sont démolis pour laisser place en 1763 à un château de style classique. Il est agrandi et rénové en 1873 prenant son apparence actuelle. La famille obtient le titre de comte en 1791 et joint ses terres avec celles du château de Filholm (dans le Södermanland). Le baron Bror von Blixen-Finecke, cousin du comte Carl Beck-Friis et ancien époux de Karen Blixen, géra l’exploitation agricole les dernières années de sa vie, jusqu’à sa mort en 1946. Notes et références Source (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Börringe Priory » (voir la liste des auteurs). Portail des châteaux Portail de la Suède
Börringeklosters slott

Börringekloster är ett slott i Börringe socken i Svedala kommun, Skåne. Börringekloster ligger vid Klosterviken, nära väg E65 och mittemot avfarten till Sturup. Det är ett slott, som på 1200-talet uppfördes som benediktinerkloster. Den nuvarande huvudbyggnaden uppfördes 1763, men den tredje våningen tillkom först 1863. Slottet är inte öppet för allmänheten. Däremot finns en gårdsbutik med närproducerade produkter och en förskola, Börringebarnen, vilken bedrivs som föräldrakooperativ. Förskolan startades 1989 av Eva Ramel, som tillsammans med sin man Fredrik Ramel äger slottet. Historia Börringe kloster Börringe kloster nämns som kloster redan 1231 och var vigt åt jungfru Maria. Det tillhörde benediktinorden. Sedan klostergodsen drogs in under reformationen i Danmark innehades det som förläning av medlemmar av släkterna Brahe och Tott med flera. År 1582 revs klostret och byggdes om till Börringeklosters slott. Slott När Skåne vid freden i Roskilde 1658 tillföll Sverige, skänkte Karl X Gustav Börringekloster till sin oäkta son, Gustaf Carlson. Vid reduktionen återgick det dock i kronans ägo. År 1745 kom egendomen genom köp till släkten Beck-Friis. År 1791 blev godset grevskap, tillsammans med Fiholms slott i Södermanland. Namnet Beck-Friis och grevetiteln följde innehavaren till dessa fideikommissegendomar. Numera ägs godset av Börringe Kloster AB och Börringekloster Huvudgård AB. Småort SCB avgränsade 2010 en småort med benämningen Börringekloster omfattande slottet och byggnaderna öster om det. Orten omfattade 6 hektar och uppgavs ha 81 invånare. Referenser Vidare läsning Lönnäng, Ragnar (2006). Till skånska slott och sevärdheter. Simrishamn: Gröna nyckeln. sid. 54-57. Libris 10126422. ISBN 91-631-8349-8 Externa länkar Börringekloster