Östra Stenby kyrkogård

Östra Stenby kyrkogård är en kyrkogård vid Östra Stenby kyrka på norra Vikbolandet i Norrköpings kommun. Kyrkan ligger på den östra delen av kyrkogården, medan den västra delen sluttar ned mot huvudingången. Kyrkogården präglas av sina stödmurar, trädkransar, rygghäckar, äldre gravvårdar och den monumentala allé där sex runstenar står uppställda. Omgivning Väster om kyrkogården finns en öppen gräsyta där det äldre Boglinatorpet har ställts upp och används som hembygdsgård. Norr om kyrkogården ligger den tidigare skolbyggnaden från 1950-talet och österut finns villabebyggelse. Området kring kyrkan är rikt på fornlämningar med gravar, gravfält och skärvstenshögar från brons- och järnålder. Kyrkan ligger omkring 20–25 meter över havet vid den innersta delen av en forntida vik, vilket tyder på att det kan ha funnits en äldre bosättning på platsen. Östra Stenby kyrka Kyrkans byggnadshistoria är inte fullständigt klarlagd, men de äldsta delarna uppfördes sannolikt under 1100-talet. Kyrkan byggdes ut med korsarmar under 1200-talet, utvidgades och valvslogs under 1400-talet och fick ett nytt korparti i slutet av 1600-talet. Den nuvarande gestaltningen tillkom vid en omfattande ombyggnad 1858–1860 efter ritningar av arkitekten Johan Fredrik Åbom. Kyrkan har ett rektangulärt långhus, tresidigt avslutat kor, korsarmar, västtorn och vitputsade fasader med rundbågiga fönster. Historia Kyrkogården har sannolikt behållit sin nuvarande form sedan 1800-talets andra hälft. På den häradsekonomiska kartan från 1868–1877 syns ett T-format gångsystem och en trädkrans innanför muren. Den äldsta bevarade gravvården är troligen en kalkstenshäll från 1651 över pastor Gelinus och hans familj. Hällen ligger norr om kyrktornet tillsammans med andra äldre vårdar som samlats där som museistenar. En minneslund anlades efter beslut 2002 i kyrkogårdens sydöstra del. Runstenarna Flera runstenar påträffades i samband med kyrkans ombyggnad 1858–1860. Sex av dem hade använts i kyrkans grund och murades först in i den södra korsarmens innerväggar. Ytterligare en sten återfanns 1938 under kyrkans sockel. År 1939 ställdes sex runstenar upp på kyrkogården, tre på vardera sidan av huvudgången mellan västra ingången och kyrktornet. Placeringen föreslogs av arkeologen Artur Nordén och tillsammans med de formklippta tujorna bildar stenarna en monumental allé. Ytterligare två runstenar förvaras inne i kyrkan. Utformning Kyrkogården består av fyra kvarter. Kvarter A ligger norr om kyrkan och kvarter B söder om den. Väster om kyrkan ligger kvarteren C och D på varsin sida om huvudgången. Den östra delen ligger på en platå, medan den västra delen sluttar mot huvudingången. Gravarna är i huvudsak ordnade i raka rader och stöds av rygghäckar, vilket ger stora delar av kyrkogården en strikt och regelbunden karaktär. Murar och ingångar Kyrkogården omges av en stödmur av kilad sten som är omkring 1–1,5 meter hög. Ingångar finns i väster, norr och söder. Den västra huvudingången saknar grind men markeras av fyrsidiga granitstolpar med spetsiga krön. Den norra ingången leder mot parkeringen och den tidigare skolan, medan den södra består av en cementgjuten trappa med räcke av svartmålat järn. Den västra gången förstärks av runstensallén och de höga formklippta tujorna. Vegetation Från den västra ingången till kyrkans torn löper en allé med sju omkring fyra meter höga tujor på vardera sidan. Tornet flankeras av två äldre lindar. Runt kyrkogården finns en trädkrans med lindar, lönnar, kastanjer och andra lövträd. På flera håll finns dubbla trädkransar, med en rad innanför muren och en utanför. Rygghäckar av bland annat tuja, idegran, oxbär, liguster och rosenspirea skiljer gravraderna åt i kvarteren A, C och D. Gångsystem De viktigaste grusgångarna bildar ett kors och leder från ingångarna i väster, norr och söder fram till kyrkan. Huvudgången från väster delar kvarteren C och D och kantas av tujor och runstenar. Runt kyrkan finns smalare gångar av grus, medan vissa mindre gångar består av kalkstensplattor eller trädgårdsplattor. En nyare gång leder från kyrkans sydportal mot minneslunden. Gravvårdar Låga och breda gravvårdar från 1900-talet dominerar kyrkogården, men där finns också äldre högresta vårdar, bautastenar, steler, kalkstenshällar och ett träkors. En gravvård från 1884 har en runliknande inskrift. Gravplatsomgärdningar i form av stenramar, häckar och järnstaket saknas i stort sett helt. De äldsta kalkstenshällarna är från 1600-talet och ligger främst norr om tornet. Flera av dem är svårt skadade och svårlästa. Linjegravar Ett ovanligt stort antal gravvårdar från det äldre linjegravssystemet finns bevarade. Totalt rör det sig om omkring 50 vårdar, framför allt i kvarteren B och C men även i kvarter D. Linjegravarna anlades i tidsföljd efter dödsfallen och inte familjevis. De bevarade vårdarna sträcker sig från 1910-talet till början av 1970-talet och gör det möjligt att följa gravläggningsordningen under flera årtionden. Minneslund Minneslunden ligger i det sydöstra hörnet av kvarter B. I mitten finns en oval gräsyta med en natursten och ett nyplanterat träd. En smal grusgång löper runt gräsytan och där finns två sittbänkar. Anläggningen omges av en låg ligusterhäck och nås från kyrkans sydportal via en gång av kalkstensplattor och grus. Kvarter A Kvarter A ligger norr om kyrkan och består av fyra raka gravrader med rygghäckar. De flesta gravvårdarna är från 1950- och 1960-talen och har en låg och bred utformning. Bland undantagen finns M. von Posts bautasten från 1882 och C. E. Öhrwalls stele från 1889. Dessa äldre vårdar visar att området tidigare rymde mer påkostade gravplatser. I kvarteret förekommer titlar som trädgårdsmästare, byggmästare, kyrkoherde, fiskare och hemmansägare. Kvarter B Kvarter B ligger söder om kyrkan och användes tidigare för allmänna linjegravar. De flesta har senare tagits bort och endast ett mindre antal vårdar från 1910- och 1920-talen finns kvar. Bland dem finns ett enkelt vitmålat träkors, vilket är ovanligt eftersom trägravvårdar sällan bevaras någon längre tid. I kvarterets sydöstra del ligger minneslunden och närmast kyrkväggen finns en rad moderna gravvårdar. Kvarter C Kvarter C ligger sydväst om kyrkan och har en strikt karaktär med nord–sydliga rygghäckar. I den västra delen finns omkring 50 bevarade linjegravvårdar från perioden 1932–1971. De äldsta finns längst i väster och de yngre längre österut, vilket gör gravläggningsordningen tydlig. Kvarteret innehåller även senare breda gravvårdar och titlar som hemmansägare, kyrkotjänare, fiskare, trotjänare, smidesmästare och köpman. Kvarter D Kvarter D ligger nordväst om kyrkan och har samma strikta häcksystem som kvarter C, men gravvårdarna är i genomsnitt äldre och högre. Där finns flera smala vårdar från början av 1900-talet, ofta över hemmansägare och deras familjer, samt enstaka linjegravvårdar från 1953–1961. Titlar som lärarinna, inspektor, nämndeman, godsägare och kyrkoherde förekommer. Tre av runstenarna står längs huvudgången i anslutning till kvarteret. Boglinatorpet Väster om kyrkogården står Boglinatorpet, ett äldre båtsmanstorp som flyttades till platsen under 1990-talet. Vid en antikvarisk kontroll 1992 påträffades murrester efter en äldre byggnad, sannolikt ett stall. Torpet rustades upp 1994 och används som hembygdsgård och samlingsplats för lokal verksamhet. Gravtitlar Hemmansägare är den vanligaste titeln på kyrkogårdens gravvårdar, vilket speglar traktens jordbruksprägel. Därutöver förekommer flera kyrkliga titlar, bland annat kyrkovaktmästare, kyrkoherde, kyrkotjänare, kyrkovärd och predikant. Trädgårdsmästare och fiskare är andra relativt vanliga titlar. Inskriptionerna ger en bild av socknens sociala struktur och näringsliv. Kulturhistoriska värden Östra Stenby kyrka och kyrkogård bildar tillsammans med murarna, trädkransen, gångarna, runstenarna och de äldre gravvårdarna en sammanhållen miljö med mycket höga kulturhistoriska värden. Runstensallén och de formklippta tujorna ger huvudingången en monumental prägel och visar socknens långa historia. De många bevarade linjegravarna är särskilt betydelsefulla eftersom de visar gravläggningsordningen och kyrkogårdens äldre sociala indelning. Även kalkstenshällarna från 1600-talet, gångsystemet, rygghäckarna och Boglinatorpet bidrar till miljöns kulturhistoriska värde. Se även Östra Stenby kyrka Referenser