Åtvids gamla kyrkogård

Åtvids gamla kyrkogård är en kyrkogård vid Åtvids gamla kyrka i centrala Åtvidaberg. Kyrkogården har en närmast kvadratisk form och kyrkan ligger något sydväst om dess mitt. Anläggningen präglas av äldre terrassmurar, en hög trädkrans, en allé av barrträd från den norra ingången och ett stort antal äldre monumentala gravvårdar med anknytning till Åtvidabergs bergsbruk, industri och brukssamhälle. Kyrkomiljö och historia Kyrkogården ligger centralt i Åtvidaberg med äldre bostadsbebyggelse i väster och söder. Norr om kyrkogården ligger Åtvids nya kyrka på en höjd och i öster finns Klockstapelparken med en hög spånklädd klockstapel. Söderut ligger kanalen och Kopparvallen. Åtvids gamla kyrka uppfördes sannolikt under slutet av 1400-talet eller början av 1500-talet, under en period då bergsbruket i Åtvidaberg utvecklades kraftigt. Kyrkan byggdes av natursten och tegel och bestod av långhus, ett smalare kor, sakristia och en kapellartad utbyggnad på nordsidan. Det Fochska gravkoret uppfördes 1726 vid korets nordvästra hörn. När Åtvids nya kyrka invigdes 1885 påbörjades rivningen av den gamla kyrkan. Planerna ändrades dock efter ingripande från bland andra baron Teodor Adelswärd. Långhuset lämnades som ruin medan koret behölls under tak och användes som begravningskapell. År 1954 fattades beslut om att återställa kyrkan till brukbart skick på initiativ av Elof Ericsson, chef för AB Åtvidaberg. Kyrkan återinvigdes 1957 efter en restaurering ledd av arkitekten Erik Lundberg. Kyrkogården har varit i bruk sedan senmedeltiden eller början av 1500-talet. De äldsta gravstenarna från 1600-talet flyttades till den nya kyrkan när den gamla kyrkan revs. Till dessa hör den Mannersköldska gravvården över Nils Assersson Mannersköld och Anna Wrangel. Det Fochska, eller Adelswärdska, gravkoret uppfördes av Frans Evald Fock och Anna Eva Mannersköld. Där finns två kalkstenssarkofager med makarnas vapen. Till gravkoret flyttades även äldre kistor från den så kallade Näsgraven under kyrkans kor. Vid en restaurering 1984 återbegravdes flera svårt skadade träkistor, medan äldre kopparkistor bevarades. Den äldsta gravvården som står kvar på ursprunglig plats är gruvfogden A. Anderssons sarkofag från 1832. Under 1800-talet tillkom ett ovanligt stort antal gravvårdar, varav många fortfarande står kvar. Kyrkogården utvidgades kraftigt åt norr omkring 1886–1887, strax före den gamla kyrkans omvandling till ruin. När en ny begravningsplats anlades vid Östantorp omkring sekelskiftet 1900 minskade trycket på den gamla kyrkogården. Detta bidrog till att många äldre gravvårdar, grusgravar och stenramsgravar kunde bevaras. Senare gravsättningar har skett i begränsad omfattning och kyrkogården har därför fått en blandning av äldre och yngre gravvårdar. Utformning och gravskick Kyrkogården är indelad i kvarteren A–F. De norra kvarteren A–C har tydlig statuskaraktär, medan kvarteren D–F söder om kyrkan har en mer regelbunden indelning med rygghäckar och yngre gravvårdar. Kyrkogården omgavs ursprungligen av en stenmur. På flera håll har marknivån senare höjts så mycket att muren nästan helt har täckts. Den är bäst synlig längs den södra sidan, där den fungerar som terrassmur mot den lägre vägen och bebyggelsen. I övrigt avgränsas kyrkogården av en hagtornshäck och en hög trädkrans av lindar. På norra sidan kompletteras miljön av höga askar på andra sidan vägen. Huvudingången ligger i norr mellan två murade grindstolpar. Därifrån leder en allé av höga barrträd mot kyrkan. Ytterligare ingångar finns i nordväst, nordöst, väster och öster. Gångarna är belagda med naturgrus och delar kvarteren från varandra. En kringgående gång löper innanför häcken, men den västra delen har lagts igen med gräs. Gravvårdarna är mycket varierade och omfattar monumentala familjegravar, sarkofager, bautastenar, stenramsgravar, grusgravar, järnkors, bronskors, träkors, kalkstenshällar och gravvårdar formade som pelare, böcker och avbrutna livsträd. Det stora antalet metallvårdar är särskilt karakteristiskt och anknyter till Åtvidabergs historia som koppar- och industrisamhälle. Kvarter A ligger i nordväst och innehåller en blandning av äldre och yngre gravvårdar. Det domineras av det Adelswärdska gravmonumentet med ett högt keltiskt kors och nio liggande kalkstenshällar. Där finns också flera kors av gjutjärn, smidesjärn och brons samt ett kors av den lokala Åtvidabergstypen. Kvarter B ligger i nordöst och innehåller ett stort antal grus- och stenramsgravar. Flera är omgivna av järn- eller bronsstaket. Där finns även järnkors, bronskors, en nästan fyra meter hög bautasten och en gravvård i form av ett avbrutet livsträd. Kvarter C öster om koret är kyrkogårdens tydligaste statuskvarter. Där finns flera stora gravanläggningar över personer och familjer med framträdande betydelse i Åtvidabergs historia. Den Erikssonska graven består av en gräsyta med korsformad plantering, liggande gravvårdar och en rikt klippt buxbomshäck. I kvarteret finns också två stora Adelswärdska monument. Det ena är utformat som en romansk kyrka med långhus, kor och absid, omgivet av ett högt järnstaket. I mitten ligger en sarkofag med flera namn. Det andra består av en hög bautasten på en större familjegrav. Därutöver finns bland annat det Gyllencreutzka monumentet med ett keltiskt kors och liggande kalkstenshällar samt professor Nordenströms höga bautasten med porträttmedaljong. Kvarter D ligger i sydöst och domineras av yngre, låga gravvårdar men innehåller även äldre kalkstenskors, ett järnkors, en gravvård i form av en uppslagen bok och en avbruten klassicistisk pelare. Det Carlströmska gravmonumentet består av ett kalkstenskors omgivet av tolv liggande kalkstensplattor. Kvarter E ligger söder om kyrkan. Där finns flera stenramsgravar, gravar med järnstaket, en bautasten, ett träkors och en gravvård av rödvit marmor med porträtt. I gränsen mot kvarter D ligger det Anderssonska gravmonumentet från 1832, en husformad sarkofag omgiven av grus och gjutjärnsstaket. Inskriften berättar om gruvfogden Anderssons donation till fattiga barns uppfostran i socknen. Kvarter F ligger i sydväst och innehåller grusgravar, stenramar, järn- och bronskors samt äldre kalkstens- och granitvårdar. Ett av metallmonumenten är format som ett gotiskt fönster. I kvarterets nordvästra del finns flera gravar över lärare och skolledare. Gravkor och betydande gravmonument Det Fochska gravkoret är en del av kyrkobyggnaden och har använts som gravplats för ägarna till Adelsnäs. De två kalkstenssarkofagerna över Frans Evald Fock och Anna Eva Mannersköld står fortfarande kvar. Äldre kopparkistor från Näsgraven förvaras också i gravkoret. Familjen Adelswärd är representerad genom flera monumentala gravanläggningar på kyrkogården. I kvarter A finns det keltiska korset och de liggande kalkstenshällarna. I kvarter C finns den stora kyrkformade gravanläggningen över Erik Seth Adelswärd och hans familj samt ett ytterligare monument med en hög bautasten. Elof Ericsson är begravd i en monumental grav nära koret. Han var chef för AB Åtvidaberg och tog initiativ till återuppbyggnaden av den gamla kyrkan. Erik Seth Adelswärd hade tidigare finansierat restaureringar av kyrkoruinen och varit en drivande kraft bakom uppförandet av den nya kyrkan i Gärdserum. De många metallvårdarna omfattar gjutjärnskors av Åtvidabergstyp och bronskors från Bersbo. Söder om koret står ett stort antal undanställda järnkors, däribland flera som tidigare markerat gravar över anställda vid Adelsnäs. Kulturhistoriska värden Åtvids gamla kyrkogård har mycket höga kulturhistoriska värden genom sin välbevarade helhet och sitt nära samband med Åtvidabergs kyrkliga, industriella och sociala historia. Kyrkan, gravkoret, terrassmurarna, trädkransen, allén och de många äldre gravvårdarna bildar en sammanhållen miljö. De monumentala gravarna över släkten Adelswärd, industriledare och andra framträdande personer visar brukssamhällets sociala struktur. Samtidigt speglar de många vårdarna över gruvfogdar, hantverkare, lärare, trotjänare och andra anställda olika delar av samhällets historia. Särskilt höga värden finns i de många metallvårdarna, som är nära förbundna med traktens metallindustri. Även gravkoret, sarkofagerna, järnstaketen, stenramsgravarna, grusgravarna och de äldre kalkstensvårdarna har mycket höga kulturhistoriska och konsthistoriska värden. Se även Åtvids gamla kyrka Referenser