NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bingsjö kyrka

Bingsjö kyrka eller Bingsjö kapell är en kyrkobyggnad i Bingsjö. Den är församlingskyrka i Rättviks församling i Västerås stift. Kyrkobyggnaden Träkapellet byggdes 1864 och ersatte ett tidigare kapell från 1792 på samma plats, en del av inredningen härstammar därifrån. Vid bygget användes virke dels från det gamla kapellet och dels från en byggnad från Svabensverk. Klockstapeln fanns vid det gamla kapellet och byggdes ihop med den nya kyrkan. Kyrkklockorna, som är två till antalet, är inte elektrifierade utan trampas manuellt vid klockringning. 1972 genomfördes en yttre restaurering då väggarna tilläggsisolerades. Ytterväggarnas spåntade fasadpanel från 1881 togs bort och ersattes med nuvarande stående panel. 1991 målades kyrkan utvändigt om i vitt. Inventarier Predikstolen från 1634 har sitt ursprung i Vika kyrka och införskaffades 1795. Tillhörande ljudtak tillverkades troligen vid slutet av 1700-talet, då predikstolen hade kommit till sin nuvarande plats. Altarprydnaden tillverkades 1795 av ett epitafium från 1650-talet som ursprungligen tillhörde Rättviks kyrka. Nuvarande altartavla är målad av Jerk Werkmäster och tillkom 1963. Allmogemålningar från 1841 finns på orgelläktaren. Orgel Före 1906 användes ett harmonium. 1906 såldes Svärdsjö kyrkas orgel till Bingsjö kapell. Den var byggd 1738 av Daniel Stråhle och blev omgjord i slutet av 1800-talet. Orgeln sattes upp i kyrkan av snickaren Jonas Nylander, Bingsjö. Nylander byggde en ny fasad till orgeln med tre plana pipfält och bronserade träpipor, då den gamla fasaden blev kvar i Svärdsjö kyrka. Den tidigare stämman Quinta 3 gjorde han om till Principal 8', samt tillverkade 19 baspipor av trä. Stämman Decima vox gjorde Nylander om till Oktava 4'. Han byggde även om klaveret och regeringsanordningen. Väderlådan till orgeln behölls i ursprungligt skick. Disposition 1949: Referenser Tryckta källor Våra kyrkor, sidan 278, Klarkullens förlag, Västervik, 1990, ISBN 91-971561-0-8 Webbkällor Rättviks kommun Kulturhistorisk karakteristik Bingsjö kapell Noter Wikimedia Commons har media som rör Bingsjö kyrka.
Биологический музей (Сёдертелье)

Биологический музей (швед. Biologiska museet) — естественнонаучный музей в пригороде Стокгольма Сёдертелье (Швеция). Открыт в 1893 году. В музее представлены чучела млекопитающих и птиц региона Зёрмланд в их естественной среде обитания. Всего в коллекции музея собрано более 100 различных видов. Музей открылся в ноябре 1913 года и является старейшим музеем Сёдертелье. История Биологический музей был подарен городу меценатом Карлом Фредриком Лильевальхом, владельцем Saltskogs gård. Здание было построено в стиле модерн по чертежам архитектора Яльмара Седерстрёма и завершено в 1913 году. Стоимость строительства составила 25 тыс. крон, а интерьер, включая чучела животных и окружающую среду, — 10 тыс. крон. Музей, встреченный «безраздельным удовлетворением и восхищением», изначально был построен как учебная коллекция для двух близлежащих школ, но для повышения уровня образования в нём принимали и обычных посетителей. Экспозиция Экспозиции были созданы Густавом Кольтхоффом и его сыном Кьеллем Кольтхоффом (1871—1947). В 1878 году Густав Кольтхофф стал реставратором Зоологического музея Уппсальского университета, а также спроектировал Биологический музей в Стокгольме и Биологический музей в Уппсале (сейчас Биотопия). Кьеллем Кольтхоффом были созданы реалистичные диорамы, которые до сих пор хранятся в музее. Музей был полностью отреставрирован в 1970 году и вновь открыт в 1983 году. После реставрации музей находится в ведении музея под открытым небом Торекельбергет. См. также Биотопия Биологический музей (Стокгольм) Примечания Ссылки Официальный сайт На Викискладе есть медиафайлы по теме Биологический музей (Сёдертелье)
Biologiska museet, Södertälje

Biologiska Museet är ett kommunägt biologimuseum vid Erik Dahlbergs väg 1–3 i Södertälje. Museet visar uppstoppade däggdjur och fåglar från de sörmländska omgivningarna i sina naturliga miljöer. Totalt har man samlat över 100 olika arter i lokalerna. Museet öppnades i november 1913 och är Södertäljes äldsta museum. Historik Biologiska museet var en gåva till staden från mecenaten Carl Fredrik Liljevalch, ägare av Saltskogs gård. Byggnaden uppfördes i jugend efter ritningar av arkitekt Hjalmar Cederström och stod färdigt 1913. Byggkostnaden blev 25 000 kronor och inredningen inklusive uppstoppade djur och miljöer kostade 10 000 kronor. Museet, som hälsades med "odelad tillfredsställelse och beundran", byggdes ursprungligen som studiesamling för två närbelägna skolor (dagens Telgegymnasiet och Rosenborgsskolan) men för att öka folkbildningen välkomnades även allmänheten. Utställningarna skapades av Gustaf Kolthoff och hans son Kjell Kolthoff (1871-1947). Gustav Kolthoff blev 1878 konservator vid Uppsala universitets zoologiska museum och gestaltade även Biologiska museet i Stockholm och Biotopia i Uppsala. Kjell Kolthoff målade de naturtrogna dioramorna som än i dag finns kvar i museet. Museet totalrenoverades år 1970, för att återinvigas 1983. Sedan restaureringen har museet drivits av Torekällbergets museum. Källor Torekällberget: Biologiska museet. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Biologiska museet, Södertälje. Informationsbroschyr från 1983. Se även Biotopia i Uppsala Biologiska museet i Stockholm Taxidermi
Биотопия

Биотопия (до 2007 года Биологический музей; швед. Biotopia, Biologiska museet) — естественнонаучный музей в Уппсале (Швеция). Расположен в парке Васапаркен, рядом с Уппсальским университетом. Музей находится в ведении муниципалитета Уппсалы. История Биологический музей в Уппсале был открыт в 1910 году. В странах Северной Европы существует лишь несколько подобных биологических музеев. Реставратор Густав Кольтхофф получил заказ от оптового торговца Карла Фредрика Лильевальха, интересующегося искусством и наукой, на создание биологического музея. Пожертвование Лильевальха изначально предназначалось Уппсальскому университету, но последний отказался, и вместо этого пожертвование досталось городскому совету. Этот музей — один из четырёх музеев в странах Северной Европы, спроектированных Густавом Кольтхоффом. Другие музеи — биологические музеи в Стокгольме (1893), Турку (1907) и Сёдертелье (1913). Все музеи объединяет то, что в них представлены диорамы, изображающие различные природные ландшафты со множеством чучел животных, являющихся типичными представителями этой природной зоны. Фоны для диорам в этом музее были написаны сыном Густава Кольтхоффа, Кьеллем Кольтхоффом, также реставратором. Парк Васапаркен способствовал развитию биологического опыта, поскольку изначально парк был разделён на растительные зоны, а растительный материал следовал биоэкологической системе, разделяясь на три части: Норрланд, Свеаланд и Гёталанд. Однако это зонирование давно утрачено. После реконструкции в 2007 году Биологический музей под названием «Биотопия» стал самым посещаемым музеем Уппсалы: в 2010 году его посетило более 100 тыс. человек. Здание музея Главное здание музея в стиле модерн уникально тем, что в странах Северной Европы было построено очень мало биологических музеев. Архитекторами выступили Юстус Хелльстен и Яльмар Седерстрём. Значительная часть интерьера в стиле модерн сохранилась до наших дней. Подвал музея был перестроен и расширен поэтапно и не сохранил своего первоначального вида, тем не менее, бо́льшая часть внешнего вида сохранилась. В последние годы в музее появилась новая часть, открытая 19 октября 2007 года. Дом смотрителя, расположенный к югу от музея, построен одновременно с главным зданием, но представляет собой смесь стилей модерн и национального романтизма. Галерея См. также Биологический музей (Стокгольм) Примечания Ссылки Официальный сайт На Викискладе есть медиафайлы по теме Биотопия
Biotopia

Biotopia (tidigare Biologiska museet) är ett museum i Uppsala som ligger i Vasaparken invid Vasahuset och Ekonomikum, bredvid Katedralskolan. Museet drivs av Uppsala kommun. Historia Biologiska museet År 1910 invigdes Biologiska museet i Uppsala. I Norden finns endast ett fåtal biologiska museer av denna sort varför detta museum betraktas som mycket ovanligt i sitt slag. Konservator Gustaf Kolthoff fick i uppdrag av den konst- och vetenskapsintresserade grosshandlaren Carl Fredrik Liljevalch att skapa ett biologiskt museum. Liljevalchs donation var från början tänkt att tillfalla Uppsala universitet, som tackade nej och istället gick donationen till stadsfullmäktige. Museet är ett av fyra museer i Norden som fått sin gestaltning genom Gustaf Kolthoff. De andra är biologiska museer i Stockholm (1893), Åbo (1907) och Södertälje (1913). Alla museerna har gemensamt att de visar dioramor som gestaltar olika naturmiljöer och innehåller mängder av uppstoppade djur. Bakgrunderna till dioramorna i detta museum målades av Gustav Kolthoffs son Kjell Kolthoff, även han konservator. Vasaparken bidrog till den biologiska upplevelsen eftersom parkens ursprungliga utformning var indelad i växtzoner, och växtmaterial följde ett biologiskt-ekologiskt system, från kyrkogårdsgatan räknat, i tre enheter, Norrland, Svealand och Götaland. Denna zonindelning har dock sedan länge gått förlorad. Efter renoveringen 2007 har Biologiska museet under namnet Biotopia blivit Uppsalas mest besökta museum och hade 2010 mer än 100 000 besökare. Arkitektur Huvudbyggnad Museets jugendarkitektur är unik i det avseendet att mycket få biologiska museer byggdes i Norden. Arkitekter var Justus Hellsten och Hjalmar Cederström. En stor del av jugendinteriören är fortfarande original, vilket är ovanligt. Nybyggd del Museets källare är om- och tillbyggd i omgångar och har ej originalutseende. Större delen av exteriören är bevarad, med undantag från några elektriska installationer på baksidan. Museet har en nyare del som byggts på senare år, och invigdes 19 oktober 2007. Vaktmästarebostaden belägen strax söder om museet är samtida med huvudbyggnaden, men visar dock snarare en blandning mellan jugend och nationalromantik. Bildgalleri Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Biotopia. Officiell webbplats
Birgittakyrkan, Sundsvall

Birgittakyrkan är en kyrkobyggnad i Skönsberg i Sundsvall, vilken tillhör Sköns församling i Svenska kyrkan Kyrkobyggnaden Efter att församlingen fått köpa mark i Vasaparken i Skönsberg, fick arkitekt Carl-Axel Acking uppdraget att göra ritningar till kyrkan med tillhörande lokaler. Ritningarna godkändes 1968 och bygget påbörjades i slutet av samma år. Kyrkan invigdes den 30 januari 1972 av Arne Palmqvist, dåvarande biskop i Härnösands stift. Inventarier Altartavlan har målats av Ulf Öhrström. Två kyrkklockor gjutna av Bergholtz klockgjuteri. Bildgalleri Källor Fotnoter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Birgittakyrkan.﻿
Biskopsgården, Karlstad

Biskopsgården är namnet på den byggnad i Karlstad som utgör tjänstebostad för biskopen i Karlstads stift. Karlstad blev stiftsäte 1646, och sedan 1680-talet har den nuvarande platsen i kvarteret Udden bebotts av stiftets superintendenter. Nuvarande byggnad uppfördes på 1770-talet, sedan den tidigare byggnaden brunnit. Ritningarna utformades av Överintendentsämbetet. Byggnaden är timrad och klädd med stående lockpanel i två fulla våningar, och har en vindsvåning under ett valmat mansardtak vilket täckts med glavaskiffer. Under huset finns välvda källare av tegel. I den omfattande branden 1865, som förstörde stora delar av staden, klarade sig Biskopsgården oskadd. Trädgården var bevuxen med höga träd, och bland annat en stor alm sägs ha stoppat eldens framfart. På trädet kan man fortfarande (2011) se spår efter branden. Byggnaden har en välbevarad rumsindelning, i vilken en nedre våningen nyttjas som privat bostadsdel medan den övre våningen till sin huvuddel består av representationsutrymmen. Biskopsgården är idag byggnadsminne. I skyddet omfattas även ett uthus och ett stall på tomten. Referenser Värmländska byggnadsminnen - Biskopsgården Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Biskopsgården, Karlstad.
Biskopsgården Church

The Biskopsgården Church (Swedish: Biskopsgårdens kyrka) is a church building in the southern parts of Biskopsgården on the island of Hisingen in Gothenburg, Sweden. Belonging to the Lundby of the Church of Sweden, it was opened in 1961. It was originally called the Southern Biskopsgården Church (Swedish: Södra Biskopsgårdens kyrka) before the Northern Biskopsgården Church was taken out of use in 2004. References External links Media related to Biskopsgårdens kyrka at Wikimedia Commons
Biskopsgårdens kyrka

Biskopsgårdens kyrka, tidigare Södra Biskopsgårdens kyrka, är en kyrkobyggnad belägen i stadsdelen Biskopsgården i Göteborgs kommun. Sedan 2010 tillhör den Lundby församling (tidigare Biskopsgårdens församling) i Göteborgs stift. Namnet var från början Södra Biskopsgårdens kyrka. När så Norra Biskopsgårdens kyrka avlystes 2004 ändrades namnet till Biskopsgårdens kyrka.. Kyrkan invigdes den 26 februari 1961 av biskop Bo Giertz. Han brände samtidigt in det kors som syns på kyrkporten mot Vårvädersgatan. Först planerades en småkyrka, men då församlingen bildades fick den ställningen av församlingskyrka. Kyrkan om- och tillbyggdes och återinvigdes i november 2004. Byggnaden Byggnaden ritades i brutalistisk stil av arkitekt Johannes Olivegren och både konstruktionen och materialvalet var mycket avancerat för sin tid. Arkitekturen är skulptural med ett triangulärt, vitmålat betongtak som strävar mot ett delvis fristående, friformigt torn i betong med mellanliggande klockstapel. Själva kyrksalen är på ett avlångt, rektangulärt plan och omges med servicefunktioner och ett församlingshem i gult tegel. Stommen är av betong, som delvis har klätts med gult tegel. Det utskjutande korpartiet är utfört i slät vit betong. Golvet är av handslaget tegel. Ett nio meter högt mosaikfönster i glas i koret, skapades av konstnärerna Ralph Bergholtz och Randi Fischer och går från golv till tak och framställer Vinträdet och grenarna. Den fristående klockbocken är vinklad mot korväggen och utformad som ett storsegel, med tre frihängande klockor med inskriptioner, som tillverkats av M & E Ohlssons klockgjuteri. Överst på tornet finns en kyrktupp. Inventarier Dopfunt, predikstol och alterfundament är gjutna i oputsad betong. Altaret består av en diabasskiva, som vilar på ett smalt betongfundament. Orgeln, som är tillverkad av A. Magnussons orgelbyggeri, med tio stämmor och två manualer och pedal, byggdes 2011 om av Tostareds Kyrkorgelfabrik. Bilder Referenser Caldenby, Claes (2006). Guide till Göteborgs arkitektur. Stockholm: Arkitektur i samarbete med Göteborgs stadsbyggnadskontor och Formas. sid. 196-197. Libris 10203533. ISBN 91-86050-67-2 Kronologiska anteckningar om viktigare händelser i Göteborg : 1619-1982. Göteborg förr och nu, 0348-2189 ; 17. Göteborg: Göteborgs hembygdsförb. 1982. sid. 134. Libris 504662 Lind, Helena; Leandersson, Bert (2016). Moderna kyrkor i Sverige. Lund: Bokförlaget Arena. sid. 72-77. Libris 19414914. ISBN 978-91-7843-493-0 Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. sid. 485. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 Välkommen till Biskopsgårdens kyrka. [Göteborg]. 1967. Libris 14550521 Zelm van Eldik, Jop van (2016). Andliga rum : religiösa byggnader i Göteborg. Karlstad: Votum. sid. 60-63. Libris 19131152. ISBN 9789187283871 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Biskopsgårdens kyrka. Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Webbplats: Biskopsgårdens kyrka - Lundby församling (svenskakyrkan.se)
Biskopskulla Church

Biskopskulla Church (Swedish: Biskopskulla kyrka) is a medieval church in the Archdiocese of Uppsala (Church of Sweden) in Uppsala County, Sweden. History and architecture The church dates from the Middle Ages and was probably originally built in a Romanesque style (probably during the 12th century) but was heavily rebuilt already in medieval times and attained its present form in the 14th or 15th century. The vaults of the church are of a type that was common before the 15th century, indicating it may have been rebuilt during the 14th century. Its western tower is at heart Gothic but with later changes, i.e. the roof and spire with a lantern which dates from the 18th century. Inside the church walls are decorated with murals in the style of the so-called Strängnäs School, which was particularly popular in neighbouring Södermanland. Biskopskulla Church is the northernmost church decorated with murals of this style. The paintings depict religious subjects. In the choir, there are representations of the Four Evangelists with their respective symbols and of the four doctors of the Church. In the nave, there are murals with Marian themes and a depiction of the Last Judgment. The richly decorated church porch contains depictions of the Wheel of Furtune and Saint George and the Dragon. The church contains a medieval wooden triumphal cross and a baptismal font from the 13th century made of limestone from Gotland. Other furnishings are post-Reformation. These include the pulpit from 1686 (repainted and gilded in 1753), a former altarpiece from 1753, the organ from 1870, four iron chandeliers from the 18th century and a more recent baptismal font from 1965. A renovation of the church was carried out in 1955. References External links Official site (in Swedish) Media related to Biskopskulla Church at Wikimedia Commons
Biskopskulla kyrka

Biskopskulla kyrka är församlingskyrka i Lagunda församling. Den ligger i Örsundaåns dalgång ungefär en mil norr om Enköping. Historik Redan 1185 ägde biskopen mark i det som då kallades Collum, redan på medeltiden blev namnet Biskopskulla för att skilja det främst från (Bond-)Kulla i samma härad och från det sedan 1885 särbenämnda Roslags-Kulla i samma stift. Biskopskulla är en romansk kyrka och tillkom alltså under 1100-talet och 1200-talets första hälft. Senare har det tillkommit tillbyggnader. Tornet byggdes kring 1200 och själva kyrkan vid slutet av 1100-talet. Man vet inte, men det finns spekulationer på att kyrkan är privatbyggd. Murarna är i huvudsak av natursten. Inslag av tegel förekommer på murkrön och i koret. Kyrkan består av ett rektangulärt långhus med ett lika brett, rakavslutat kor, vidbyggd sakristia i norr samt vapenhus i söder med ingång. I väster står ett torn med avtäckning i form av en huv med lanternin. Alla tak är spåntäckta, tornavtäckningen och de valmade sadeltaken. De äldsta delarna av kyrkan kan härröra från 1100-talet. De återfinns i långhusets västparti och utgör inre delarna av norra långmuren samt skiljemuren mot tornet. Omkring år 1200 byggdes tornet, huvudparten av nuvarande långhusmurarna samt ett smalare kor, av vilka norra och södra murarna ännu är synliga invändigt Någon gång under folkungatiden, 1250–1350, revs korets östmur, kyrkan förlängdes mot öster och erhöll det nuvarande koret med rak östmur. Här stod nu en salkyrka. Samtidigt byggdes den tunnvälvda sakristian. Vapenhuset tillhör troligen 1400-talets andra hälft. Under samma period slogs ribbvalv i alla utrymmen förutom i sakristian som bibehöll tunnvalvet. Vid 1400-talets mitt dekorerades valv och murar i kor och långhus med kalkmålningar, som hänförts till den s.k. Strängnäs- eller Mälardalsskolan. Enligt en avbildning från 1600-talet hade kyrkan då ett enkelt sadeltak. På bilden återfinns även de tre strävpelare som stöder koret i öster och som anses ha byggts tidigast under 1500-talet för att motverka skadorna av sättningar i murarna. Vid en renovering 1741 fick kyrkan sin nuvarande exteriör med valmade sadeltak och en förhöjning av tornet som täcktes med den svängda huven. En genomgripande renovering 1954–55 innebar bl.a. golvomläggning, insättande av ett nytt altare och ny bänkinredning. Nu framtogs även de medeltida kalkmålningarna, som varit överkalkade. Idag finns visa synliga medan många fortfarande saknas. Vid renoveringen uppsattes även ny altarprydnad, ett enkelt kors av ek. Kyrkomuren renoverades senast 2007–2008 Orgel 1827 köptes en orgel från Järlåsa. Den var byggd 1775 av orgelbyggaren Falker. 1869 hade kyrkan en orgel med 8 stämmor, byggd 1751 av Carl Holm, Uppsala. Den nuvarande orgeln byggdes 1870 av P L Åkerman & Lunds Orgelfabrik, Stockholm. Orgeln är mekanisk med slejflåda. Den har ett tonomfång på 54/20. Fasaden är samtida med orgeln. Orgeln står på ett lågt podium i västra delen av kyrkan. Källor Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Noter
Biskopsvillan

Biskopsvillan, är en byggnad vid Alelundsgatan 4 i stadsdelen Gårda i östra Göteborg. Den är Göteborgs äldsta villa, uppfördes ursprungligen år 1815, byggdes om år 1865 och har flyttats två gånger. Historia Ursprungligen uppfördes Biskopsvillan på egendomen Wilhelmsberg i stadsdelen Bö, vilken ägdes av grosshandlaren Gustaf Rudolf Prytz, år 1815. År 1835 överläts den till biskopen Carl Fredrik af Wingård. En om- och tillbyggnad utfördes år 1865 efter ritningar av Victor von Gegerfelt. År 1870 flyttades huset till ett nytt villakvarter vid Södra Vägen 50. I samband med flytten skedde vissa förändringar av byggnaden. Villan ägdes därefter av byggmästaren A Heres och den delades mellan två familjer. År 1896 såldes den till huggeri- och stuckatörbolaget C Junghänel o Richter. Under 1920- och 1930-talen genomfördes förändringar av interiören. I samband med uppförandet av Universeum plockades Biskopsvillan år 2000 ner timmer för timmer och flyttades till sin nuvarande plats, i närheten av den ursprungliga platsen vid Wilhelmsberg. Den används numera som kontorshus. Byggnaden är Göteborgs äldsta trävilla och är upptagen i kommunens bevaringsprogram 1987. Byggnaden ägs sedan år 1991 av det kommunala bolaget Higab. Referenser Externa länkar Biskopsvillan
Biskopsön

Biskopsön (Bishop Island) is an island in the archipelago of Stockholm, Sweden. Nearby islands in the same region of the archipelago include Kastön and Svärtskär. History According to August Strindberg, the Swedish author, the local people at his time told him that the island had been given its name because a bishop (Swedish: Biskop) had been murdered there. References External links Biskopsön Skärgårdsstiftelsen Biskopsön
Biskopsön

Biskopsön är en 0,76 km² stor ö med en välkänd naturhamn i den yttre södra delen av Stockholms skärgård. Biskopsön är huvudön i en liten arkipelag där bland annat Kastön och Svärtskär samt det gamla fiskehemmanet Byttan och Finnskär ingår. Större delen av ögruppen ingår i Biskopsö naturreservat. Historia Biskopsön har historiskt tillhört hemmanet på Gillinge och använts för bete och slåtter. August Strindberg som beskrivit ön säger att lokalbefolkningen menade att ön fått sitt namn av att en biskop, kanske biskop Botvid, skall ha mördats här. I början av 1900-talet köptes Biskopsön av guldsmeden Jean Jeansson som sålde den vidare till Svenska Handelsbankens grundare Carl Frisk som sedan sålde den vidare till Marcus Wallenberg. Efter hans död övergick ägandet till Scaniastiftelsen (idag Biskopsöstiftelsen) som fortfarande äger ön och förvaltar den i samarbete med Skärgårdsstiftelsen. År 1917 uppfördes två stugor på Biskopsöns södra sida, men först 1945 fick ön sin första bofasta befolkning. Natur Biskopsön har sedan 1920-talet en population av inplanterade dovhjortar. Hjortarna har med åren blivit allt mindre skygga för människor och är ett uppskattat inslag i den lokala faunan. Koxviken på öns nordsida är mycket väl skyddad och rymlig naturhamn som brukar vara välbesökt. Hela Biskopsöarkipelagen utom de två tomterna på Biskopsöns söda sida ingår i Biskopsö naturreservat. Även Själbergets sälskyddsområde med kobbarna Inre bådarna, Utberget och Själberget ingår i reservatet. Fotnoter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Biskopsön. Biskopsön Skärgårdsstiftelsen Biskopsön Värmdö kommun