NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Murberget Länsmuseet Västernorrland

Das Västernorrlands Museum - Länsmuseet Västernorrland Museum ist u. a. das Freilichtmuseum der schwedischen Provinz Västernorrlands län in Murberget, Gemeinde Härnösand. Es entstand als Freilichtmuseum und besitzt seit 1994 auch ein modernes Museumsgebäude. Es ist nach Skansen das zweitgrößte Freilichtmuseum Schwedens. Geschichte In Härnösand gründete sich 1880 der Museumsverein für Västernorrland, der die Keimzelle für das heutige Museum darstellte. Der Initiator war Lars Landgren, der Bischof von Härnösand. 1913 legte der Schulinspektor Theodor Hellman die Grundlage dafür, auf einem Gelände in Muberget ein Freilichtmuseum der Provinz Västernorrlands län zu errichten. Das erste in das Museum übertragene Gebäude war der Glockenturm von Airdrie. Die Murbergskyrkan, eine Rekonstruktion einer mittelalterlichen Kirche wurde 1925–29 errichtet. 1947 übernahm Bo Hellman der Sohn Theodor Hellman die Museumsleitung. 1978 übernahm Tommy Puktörne die Museumsleitung, heute leitet es Robert Olsson. Als eines der letzten Kreismuseen in Schweden erhielt das Museum 1994 endlich auch ein eigenes Museumsgebäude mit Archiv, Depot, Restaurierungswerkstätten, Fotostudio, einem Auditorium, einem Café und Ausstellungsräumen. Das Freilichtmuseum heute Das Gelände des Freilichtmuseums gliedert sich in mehrere Bereiche: Rund um den städtischen Marktplatz stehen Gebäude aus dem alten Ort Härnösand: das Rathaus mit seinen Turmuhren, eine russische Hütte, die Gerberei und ein Geschäft mit einer Atmosphäre der 1920er Jahre. Im Dorf befindet sich ein Bauernhof mit einem kleinen Ackerfeld aus dem Ångermanland, eine Schule und eine Gastwirtschaft mit Kegelbahn. In der Mitte des Dorfes steht die Kirche mit dem Pfarrhaus und ihrem prächtigen Glockenturm. Im Wald steht einer Holzfällerhütte, eine Alm, eine Siedlung für Waldarbeiter aus Lappland und Hügel aus der Bronzezeit. Das mehrflüglige Herrenhaus mit Gartenhaus gehörte einst der Åvike Eisenhütte, einer der ältesten Eisenhütten in Schweden. Siehe auch Liste von Freilichtmuseen Weblinks Västernorrlands Museum - Länsmuseet Västernorrlands – Internetangebot des Museums
Västernorrlands museum

Västernorrlands museum, före 2018 Murberget, Länsmuseet Västernorrland, är ett länsmuseum beläget på Murberget i Härnösand. Historia År 1880 bildades i Härnösand Västernorrlands läns museisällskap, som är grunden till dagens länsmuseum. Initiativtagaren var biskopen i Härnösands stift, Lars Landgren. Museisällskapet gjorde direkt två bestående insatser: dels förstärktes nipbranten i Prästmon, där lämningarna efter Styresholms medeltida fogdeborg höll på att spolas bort av Ångermanälven, dels köpte föreningen Ulvö kapell som var rivningshotat. Efter biskop Landgrens död förde museisällskapet en alltmer tynande tillvaro och först med folkskoleinspektören Theodor Hellman återupptogs verksamheten med förnyad kraft. År 1913 lade Theodor Hellman grunden till friluftsmuseet på Murberget, vars område skänkts till Västernorrlands museisällskap av Härnösands stad med ambitionen att göra det till ett Skansen för Västernorrlands län, och han verkade som Murbergets intendent fram till 1946. Den första byggnaden som flyttades till området var en klockstapel från Ullånger. Därefter växte sedan de olika miljöerna fram: byn med dess olika byggnader, fäbodvall, skola, kyrka, gästgiveri, sameviste och herrgårdsmiljö. Kyrkan på Murberget byggdes i medeltida norrländsk stil under åren 1925–1929. Hellman lät även flytta det gamla rådhuset i Härnösand till Murberget. År 1947 tog sonen Bo Hellman över verksamheten och under hans tid tillkom stadsbebyggelsen vid Murbergstorget. Han utvecklade även den arkeologiska verksamheten och startade en dokumentation av hela länets bebyggelse. 1978 tillträdde Tommy Puktörne som landsantikvarie, och under hans ledning breddades verksamheten ytterligare och blev alltmer utåtriktad. Västernorrland fick slutligen år 1994, som sista län i Sverige, en egen museibyggnad. Byggnaden är ritad av arkitekten Gunnar Mattsson, och rymmer ett antal arkiv och magasin, konservators- och fotoateljé, hörsal, kafé med butik, och utställningslokaler. 2001 tillträdde Bengt Edgren som landsantikvarie och länsmuseichef. Under Bengt Edgrens ledning byggdes utescenen nedanför kyrkan på Murbergets friluftsmuseum 2004-2005. Scenen ritades av arkitekten Gunnar Mattsson, som tidigare ritat museibyggnaden. Bengt Edgren och stiftelsens styrelse utvidgade länsmuseets verksamhet genom att verksamheten vid Ångermanlands textilarkiv införlivades 2009. Arkivet hade tidigare drivits av Ångermanlands Hemslöjdsförbund, nu blev den hela länets Textilarkivet Västernorrland. 2018 bytte museet namn från Murberget, Länsmuseet Västernorrland till det nuvarande namnet. Museichefer 1909–1946 Theodor Hellman 1947–1976 Bo Hellman 1977–2000 Tommy Puktörne 2001–2012 Bengt Edgren 2012–2015 Lillian Rathje 2015 Robert Olsson 2016–2026 Jenny Samuelsson 2026– Åsa Stenström Källor Norrländsk uppslagsbok, Band 3, 1995 Västernorrlands museums historia på vnmuseum.se Noter Externa länkar Västernorrlands museums webbplats Wikimedia Commons har media som rör Västernorrlands museum.
Murums kyrka

Murums kyrka är en kyrkobyggnad som ligger i den nordvästra delen av Ulricehamns kommun Den tillhör sedan 2006 Hällstads församling (tidigare Murums församling) i Skara stift. Kyrkobyggnaden Kyrkan uppfördes efter ritningar av Överintendentsämbetets arkitekt Axel Lindegren och invigdes 1850. På kyrkkullen fanns tidigare en medeltida kyrka vars utseende är föga känt. Nuvarande kyrka består av långhus och ett kyrktorn i väster, med ett originellt tak med målade urtavlor. Långhuset har ett sadeltak som är täckt med tvåkupigt tegel på södra sidan och plåt på norra sidan. Inför kyrkans hundraårsjubileum 1950 genomfördes en omfattande restaurering. Då fick kyrkorummet nytt golv och nya bänkar. Sakristian flyttades från den femsidiga utbyggnaden öster om koret till ett nybyggt rum under läktaren. Altarskranket avlägsnades och altaret flyttas åt öster till sakristians tidigare plats. Ingången vid långhusets södra sida avlägsnades och inredningen byttes till stor del ut. Inventarier Dopfunt av sandsten tillverkad omkring år 1200 i två delar med höjden 85 cm. Cuppan är cylindrisk med skrånande undersida utan utsmyckning. Foten är rund och utformad som förenklad attisk bas. Genomgående centralt uttömningshål. Altartavlan är utförd 1950 av Saga Walli. Nuvarande predikstol tillverkades 1916. Ett ljudtak, ritat av arkitekt Ärland Noreen, tillkom 1953. Orgel Orgeln är mekanisk-pneumatisk och ett välbevarat exemplar av Levin Johansson, Liared tillverkad 1904. Den har sju stämmor och manual med bihängd pedal. Referenser Kyrkor i Skara stift / red.: Johnny Hagberg ; [foto: Sture Björnson ; text: Robin Gullbrandsson]. Skara stiftshistoriska sällskaps skriftserie, 1401-7725 ; 67. Skara: Skara stiftshistoriska sällskap. 2012. sid. 117. Libris 12922511. ISBN 978-91-86681-09-8 Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. sid. 215. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Bebyggelseregistrets anläggningspresentation Tore Johansson, red (1989). Inventarium över svenska orglar: 1989:I, Skara stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Murums kyrka.
Parc du musée

Le parc du musée (en suédois : Museiparken) est un parc public du quartier de Norrmalm à Stockholm en Suède. Description Le parc est situé dans l'île de Blasieholmen au nord du Musée national et a reçu son nom actuel en 1925. Le parc du musée a été construit sur un terrain partiellement comblé et dans le cadre de l'achèvement du Musée national. Jusque dans les années 1850, il y avait un canal qui séparait Blasieholmen de sa partie la plus orientale appelée Kyrkholmen. Le directeur de la construction du bâtiment du Musée national, l'ingénieur des fortifications Johan af Kleen, a comblé le canal sans autorisation, après quoi le propriétaire du terrain, la ville de Stockholm, a longuement débattu sur la manière dont le terrain nouvellement acquis pourrait être utilisé. Ce n’est qu’au milieu des années 1860, alors que le Musée national était presque terminé, qu’il fut décidé de construire le parc du musée. Statues du parc Trois œuvres d'art sont exposées dans le parc : Bältespännarna du sculpteur Johan Peter Molin (1867), Yngling med sköldpadda de John Börjeson (1884) et Fosterbröderna de Teodor Lundberg (1891). Références Voir aussi Article connexe Lieux et monuments de Stockholm Liens externes Portail de Stockholm Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des espaces verts
Museiparken, Stockholm

Museiparken är en park på Blasieholmen i Stockholm. Parken ligger norr om Nationalmuseibyggnaden och fick sitt nuvarande namn 1925. Museiparken anlades på delvis utfylld mark och i samband med Nationalmuseums färdigställande. Fram till 1850-talet fanns här en kanal som skilde Blasieholmen från dess östligaste del som hette Kyrkholmen. Byggnadschefen för Nationalmuseibygget, fortifikationsingenjören Johan af Kleen, fyllde igen kanalen utan att ha tillstånd till det, varpå markägaren, Stockholms stad, länge tvistade om, hur den nyvunna marken kunde användas. Först i mitten på 1860-talet, när Nationalmuseum nästan var färdigbyggt, enades man om att anlägga Museiparken. I parken finns tre konstverk uppställda: Bältespännarna av skulptören Johan Peter Molin (rest 1867), Yngling med sköldpadda av John Börjeson (rest 1884) och Fosterbröderna av Teodor Lundberg (rest 1891). Källor Informationstavla på platsen
Musicum

Musicum è un edificio dell'Università di Uppsala, sede della Kungliga Akademiska Kapellet e ufficio del director musices. Situato all'estremità nordest di Observatorieparken, si affaccia al termine di skolgatan. Musicum è un edificio sorico sotto tutela (byggnadsminne). Storia Nel 1918 Hjalmar Salomon Josephson, nipote del director musices Jacob Axel Josephson, donò 75 000 corone per la costruzione di una nuova residenza per il director musices e sede per l'orchestra. L'edificio di tre piani dal distintivo color salmone venne progettato dall'architetto Victor Holmgrens e la costruzione venne completata nel 1930. Hugo Alfvén, che in precedenza dimorava presso il Linnaeum, fu il primo director musices a stanziarsi presso la nuova sede. I suoi successori fino a Carl Rune Larssons, che ricoprì l'incarico dal 1967 al 1989, abitarono presso Musicum. I successivi director musices ebbero a disposizione la residenza, ma decisero di destinare l'uso delle stanze a sale di studio e prova a disposizione dei musicisti dell'orchestra. Nel piano terra si trova la stora kappellsalen, che è la sala principale, usata per le prove e per piccoli concerti. Al primo piano si trovano il salone e gli uffici dell'amministrazione dell'orchestra, mentre al secondo piano si trova la residenza del director musices. Note Collegamenti esterni Sito ufficiale, su akademiskakapellet.uu.se.
Musicum, Uppsala

Musicum är musikinstitutionen vid Uppsala universitet, där lokaler finns för repetitioner och administration med mera. Institutionen ligger i Observatorieparken på Kyrkogårdsgatan 4 bredvid Ekonomikum, är inrymd i en klassicistisk byggnad av villakaraktär ritad av Victor Holmgren 1928, och invigdes år 1930. På bottenvåningen finns den stora Kapellsalen, som används för repetitioner, men även för konserter i mindre format. Hugo Alfvén blev den förste director musices som flyttade in i tjänstebostaden på andra våningen, och Carl Rune Larsson blev den siste som bodde där. Musicum skall inte förväxlas med Musikvetenskapliga institutionen vid Uppsala universitet, som ligger vid Engelska parken. Källor Musicum från Uppsala universitet Se även Kungliga Akademiska Kapellet Director musices Externa länkar Bilder från Upplandsmuseet
Muskö kyrka

Muskö kyrka är en kyrka i Stockholms stift, belägen på ön Muskö. Den var tidigare församlingskyrka i Muskö församling men församlingen slogs ihop med Västerhaninge församling år 2002 och bildade Västerhaninge-Muskö församling. Kyrkobyggnaden Den första kyrkbyggnaden på Muskö fanns cirka 200 meter nordväst om den nuvarande kyrkan. Carl Carlsson Gyllenhielm, som hade den närbelägna gården Arbottna som förläning, lät riva kyrkan på 1620-talet och gav order om ett nytt bygge. Nuvarande kyrkobyggnaden har en stomme av trä och står på en stensockel. 1630 invigdes kyrkan och enligt traditionen ska kung Gustav II Adolf ha varit närvarande innan han for iväg för att strida i trettioåriga kriget. Under 1800-talet blev kyrkan alltmer skröplig och genomgick en ombyggnad 1876-1877 varvid den gamla stommen bevarades. En renovering av interiören genomfördes 1952. På en liten kulle väster om kyrkan finns en klockstapel från 1600-talet. Nordost om kyrkan står församlingshemmet. Inventarier Altartavlan skänktes till kyrkan 1770 av Adolf Ludvig Levin (dåvarande ägare till gårdarna Arbottna och Ludvigsberg). Dess motiv är Kristus på korset och Maria från Magdala som knäböjer vid Jesu fötter. Enligt en tradition kan den vara målad av Per Krafft den äldre. Ett votivskepp är en fullriggare från slutet av 1800-talet. Orgel 1883 byggde E A Setterquist & Son, Örebro en orgel med 5 stämmor. Den nuvarande orgeln byggdes 1955 av Grönlunds Orgelbyggeri AB, Gammelstad och är en mekanisk orgel. Bilder Källor Svenska kyrkan: Muskö kyrka Dag Edholm, red (1990). Inventarium över svenska orglar: 1989:III, Strängnäs stift; Stockholms stift. Tostared: Förlag Svenska orglar. Libris 4108784 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Muskö kyrka. Muskö kyrka, Stockholm 2008, © Stockholms stift, Text: Kersti Lilja, Foto: Mattias Ek Bebyggelseregistrets anläggningspresentation
Mustadfors bruk

Mustadfors Bruks AB är ett svenskt järnvaruföretag, som grundades 1898 av norska O. Mustad & Søn AS. Det är en av de största tillverkarna av hästskosöm i världen. Mustadfors Bruk är idag ett helägt dotterbolag till Mustad Hoofcare Group i Nederländerna. Mustadfors anlades i slutet av 1700-talet i Steneby socken i Dalsland under namnet Katrineholms bruk, men driften lades som vid många andra mindre bruk ned vid mitten av 1800-talet. År 1898 köpte O. Mustad & Søn Katrineholmsströmmen, och året uppfördes en hästskosömsfabrik. För att vid sekelskiftet 1900 ta hand om cirka 450 anställda lät företaget uppföra bostäder, skola, brandstation, sjukstuga. I början av 1900-talet bytte både orten och företaget namn till Mustadfors efter grundaren Hans Mustad. År 1930 brann större delen av bruket ned och nya byggnader uppfördes. I mitten av 1940-talet uppfördes en såg och en panncentral för hela bruket, samtidigt som kraftstationen och dammen utvidgades. I sågen, som lades ned 1962, tillverkades senare gödselspridare och maskinell utrustning för pappersbruk. Mustadfors Bruk hade en lång period då den tekniska utvecklingen var blygsam och investeringarna små. Under 1970-talet moderniserades anläggningen. Källor Noter Externa länkar Mustad Hoofcares webbplats
Mustagumbusjön

Mustagumbusjön är en sjö i Lycksele kommun och Åsele kommun i Lappland och ingår i Lögdeälvens huvudavrinningsområde. Sjön är 5,3 meter djup, har en yta på 0,151 kvadratkilometer och befinner sig 346 meter över havet. Sjön har fått sitt namn efter det närbelägna Mustagumbuberget och avvattnas via Mossavattsbäcken till Lögdeälven. Delavrinningsområde Mustagumbusjön ingår i delavrinningsområde (711122-164459) som SMHI kallar för Utloppet av Mustagumbusjön. Medelhöjden är 364 meter över havet och ytan är 1,27 kvadratkilometer. Det finns inga avrinningsområden uppströms utan avrinningsområdet är högsta punkten. Vattendraget som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 3, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 3 vattendrag innan det når havet efter 97 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (64 procent) och sankmarker (25 procent). Avrinningsområdet har 0,15 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 11,7 procent. Se även Lista över insjöar i Lycksele kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Mustagumbusjön på VISS
Myckelåsen

Myckelåsen är ett naturreservat i Ånge kommun som utgörs av ett långsmalt, högt beläget skogsskifte strax norr om Torpshammar. Reservatets historia går tillbaka till Olof Henrik Olofssons testamente 1936, där en del mark avsattes som "nationalpark". Någon formell nationalpark bildades aldrig, men marken skyddades som naturreservat 1969. År 2008 löste staten in marken och utökade reservatet med ytterligare sju hektar utöver de ursprungliga elva. Källor Myckelåsen - tidigare betad skog Länsstyrelsen Västernorrland
Myckleby kyrka

Myckleby kyrka är en kyrkobyggnad i Myckleby i Orust kommun. Den tillhör Myckleby församling i Göteborgs stift. Kyrkobyggnaden Den tidigare stenkyrkan var uppförd på medeltiden. Nuvarande kyrka byggdes 1848-1850 av byggmästare Andreas Persson från Bollebygds socken och invigdes 11 september 1850. Murarna är av vitputsad sten och består av ett rektangulärt långhus med rakt avslutat kor i öster och torn i väster med en öppen lanternin. Vid norra sidan finns en sakristia. Långhus och kor har ett gemensamt sadeltak som täcks av rött tegel. Tornet har ett kopparklätt tak med en öppen lanternin som även den är kopparklädd. Lanterninen kröns av ett kors som står på en förgylld kula. Inventarier Predikstolen är från 1642 och består av en korg med oljemålningar och ljudtak. Altaruppsatsen är från 1653. Dopfunten av ekträ är från 1700-talet. Funten är utskuren ur en enda ekstock och har en fyrkantig överdel. En ny kyrkklocka göts år 1900. Orgel Den ursprungliga orgeln byggdes 1852 av Johan Nikolaus Söderling, vars fasad är bevarad. Ett nytt verk, utfört av Hammarbergs Orgelbyggeri AB tillkom 1926 då dock visst äldre material bibehölls. Samma firma byggde 1989-1990 åter om verket som nu har arton stämmor fördelade på två manualer och pedal. Referenser Mellgren, Maria (2009). Kyrkor i Göteborgs stift : rapport över kyrkobyggnadsinventering och karakterisering 2001-2007. Göteborgs stifts skriftserie, 1402-5329 ; 2009:1. Göteborg: Göteborgs stift. Libris 11485399. ISBN 9197431680 Vår svenska kyrka [Göteborgs stift] / redaktionskommitté Elis Malmeström ... Göteborg: Kulturhistoriska förlaget. 1950. sid. 125. Libris 904466 Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. sid. 557. Libris 7794694. ISBN 91-971561-0-8 Bebyggelseregistrets byggnadspresentation Orusts pastorat Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Myckleby kyrka.
Myskebackarnas naturreservat

Myskebackarna är ett naturreservat i Asige socken i Falkenbergs kommun i Halland. Det är 43 hektar stort och består av bokskog, lövsumpskogar samt skogbevuxen myr. Det är skyddat sedan 2001. Området är kulligt och ligger på mellan 70 och 145-150 meter över havet. Inom området finns många rödlistade lavar. Referenser Externa länkar Myskebackarna, Länsstyrelsen i Hallands län
Myssjö kyrka

Myssjö kyrka är församlingskyrka i Oviken-Myssjö församling i Härnösands stift. Kyrkobyggnad Kyrkan byggdes troligen på 1300-talet och restaurerades 1875-80 av en byggmästare Bergström från Östersund. Den byggdes på Matnäset i Storsjön, inte så långt från stranden, eftersom sjövägen ursprungligen var den naturligaste vägen att ta sig till kyrkan på. Kyrkan har sakristian i öster och torn i väster. Tornet har en åttkantig spira. Interiör Kyrkan har en predikstol, som har gjorts av Johan Edler d.ä. under åren 1783 - 87. Edler har även gjort altaruppsättningen under samma tid. Interiören domineras idag av en rokokoinredning från 1700-talet. Altaruppsatsens målning föreställer Kristi nedtagande från korset. Den har målats av Johan Tirén. Predikstolens korg har en målning som föreställer Såningsmannen enligt Matteus 13:3-9. Carl Hofverberg har 1755 utfört målningar på läktarbarriären samt på västväggen. Kyrkan är idag vitkalkad, men har tidigare haft målningar. Det finns fragment av dylika från 1400-talets slut. Det rör sig om schablonmåleri av samma typ som i Ovikens gamla kyrka. I vapenhuset finns en gammal järnbeslagen innerdörr, eventuellt från medeltiden. Från medeltiden finns ett rökelsekar i brons. Källor Cedenhag, Birgitta; "Våra kyrkor", Jämtlands läns museum 1998, ISBN 91-7948-134-5 Externa länkar Härnösands Stift Myssjö-Ovikens Hembygdsförening Svenska kyrkan
Mälarbio

Mälarbio, även kallad Mälarhöjdsbio, Kvistoperan och senare Färglådan, var en biograf vid Mälarhöjdsvägen 23 (dåvarande Sätravägen 23) i Mälarhöjden i Stockholm. Regelbundna filmvisningar började på våren 1924 och i januari 1959 lades biografverksamheten ner. Sedan 2013 finns Svedenskolan i byggnaden. Historik Mälarbiografen inrymdes i en friliggande träbyggnad ritad av Albin Brag. Ursprungligen skulle Filadelfiaförsamlingen flytta in, men därav blev det inget och man använde lokalen istället som biograf. Mälarbio hade 176 platser och existerade som filmlokal mellan från årsskiftet 1923–24 till januari 1959. Väggar och tak i biosalongen var klädda med virke, varför lokalen kallades i folkmun för Kvistoperan. Smeknamnet Färglådan fick biografen när salongen målades i glada färger. I början av 1930-talet användes namnet Mälarhöjdsbio i annonseringen. På 1940-talet återgick man till Mälarbio. Utöver som biograf, användes lokalen även för föredrag, konserter, auktioner och olika medlemsmöten. Tidvis under 1920- och 1930-talen hyrdes biografen också som gudstjänstlokal av Mälarhöjdens Evangeliska Vänner. Under en period efter stängningen av biografen använde Stockholms musikförening huset som repetitionslokal. Därefter hade Svenska elektrikerförbundets El-ettan kontor i lokalerna. Hösten 2012 byggs lokalerna om till Svedenskolan som är en friskola för barn och ungdomar med autism, Aspergers syndrom och autismliknande tillstånd. Källor Berglund, Kurt (1993). Stockholms alla biografer: ett stycke Stockholmshistoria från 90-tal till 90-tal. Stockholm: Svenska Turistföreningen. Libris 7611737. ISBN 91-7156-113-7 , s. 280 Bo G. Hall: Mälarhöjden med omnejd - Från Örnsberg till Vårberg, Monografier utgivna av Stockholms stad nr 72, 1986, ISBN 91-38-09759-1 Lotta Pahl och Birgitta Biesheuvel: Bion i Mälarhöjden, 1999 Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Mälarbio.
Mälarborgen

Mälarborgen är en byggnad i kvarteret Kattfoten mindre på Södermalm i Stockholm. Mälarborgen är blåklassad av Stockholms stadsmuseum vilket innebär att det kulturhistoriska värdet anses motsvara kraven för byggnadsminnesmärkning. Historik Det fem våningar höga bostadshuset vid Timmermansgatan 2A / Bastugatan 38 restes 1889–1890 av byggmästaren, tillika byggherren, Sven Nilsson enligt arkitekten Gustaf Hermanssons ritningar. Till följd av terrängens lutning vilar huset på en hög stensockel mot norr. De historiserande tegelfasaderna varieras med spritputsade fält och dekorationsmålade sköldar och blomstermotiv. Hörnet krönts av ett tornparti med tre hängande hörntorn och trappgavlar. I gavelröstet återfinns byggmästarens initialer S N samt årtal i ankarjärnen. Grannhuset på Bastugatan 40, väster om Mälarborgen, är sammanbyggt med denna. Det har samma stil som Mälarborgen, men så har det också samma byggherre och arkitekt. De båda husen bidrar till Mariabergets siluett och är vida synliga från Riddarfjärden. På bergets östra sida har de en lika synlig pendang i Mälarpalatset. År 1892 flyttade konstnären Eugene Jansson in i en våning på Timmermansgatan 2 tillsammans med sin mor och bror. Efter ett kort mellanspel i en våning på Hornsgatan 71 flyttade han redan 1894 till Bastugatan 40 där han bodde fram till sin död. Från Mariaberget skapade han flera av sina målningar av Riddarfjärden. Referenser Noter Källor Lundqvist, Erik (1965). Mariaberget: en beskrivning av Mariabergets bebyggelse. Stadsmiljögruppens publikation, 99-1984565-5 ; 4. Stockholm: Geber. Libris 796315 Kallstenius, Per; Ploom Lennart (2013). Stockholm - ett världsminne: stadens byggnader i ritningar 1713-1913. Stockholm: Max Ström. Libris 14010337. ISBN 9789171262523 RAÄ:s bebyggelseregister: KATTFOTEN MINDRE 13 - husnr 1. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Mälarborgen.