NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Brändöskär

Brändöskär est une île de l’Archipel de Luleå en Suède. Brändöskär est reliée à l'île d'Uddskär par un isthme. Présentation D'une superficie de 4,5 km2, Brändöskär est située dans la bande maritime la plus éloignée du continent, à environ 20 kilomètres, ce qui confère à l’île un environnement particulier et aride. Brändöskär se compose principalement d'affleurements, de moraines façonnées par les vagues, de rochers et de sable. Le paysage est semblable à celui des hautes terres, avec des affleurements rocheux et des mousses, des landes à végétation basse et des arbres courbés par le vent. Cependant, des plantes comme le muguet et les orchidées peuvent être trouvées dans des endroits abrités. Les espèces les plus rares de l'île sont la Botrychium lanceolatum et la Botrychium boreale. La végétation d'Uddskär est plus riche et plus dense, avec de vastes zones boisées de pins, d'épicéas, de bouleaux et de trembles, ainsi que de petits et grands tourbières. Le port de pêche de Brändöskär, se trouve dans une crique abritée dotée d'un débarcadère. Sur Brändöskär se trouve un beau village de pêcheurs avec une ancienne chapelle, la chapelle de Brändö-Uddskär construite en 1774 et un ancien labyrinthe. Brändöskär tire son nom du fait qu'il s'agissait autrefois d'un village de pêcheurs pour Brändön. L'artiste Erik Marklund a vécu et travaillé sur l'île. En 1957, il fit ériger une statue de Jésus sur un petit îlot, Hällgrundet, à l'extérieur de l'île. Il existe encore aujourd'hui et est visible de loin par temps clair. Accès Il existe un service estival de traversiers entre Luleå et Brändöskär. Les bateaux partent de du port du sud de Luleå et passent à Klubbviken sur Sandön, Hindersön, Brändöskär, Småskär, Kluntarna et Junkön. Réserve naturelle La réserve naturelle de Brändöskär, d'une superficie de 2,1 kilomètres carrés, comprend les iles de Brändöskär et de Haraskär (Klubben). La réserve comprend également l'île de Hällgrundet et la péninsule de Persögrundet. L'environnement aride et balayé par les vents est couvert de landes et de végétation basse. Lorsque les îles sont sorties de la mer après la dernière période glaciaire, elles ont été érodées par les vagues et la plupart des matériaux fins ont été emportés. Aujourd'hui, l'île compte beaucoup de rochers et d'affleurements. Les arbres ont du mal à prendre pied dans les sols arides. Il y a beaucoup de rochers couverts de lichens. À côté des affleurements se trouvent des prairies sèches et dans les zones plus humides le long de la mer, des prairies côtières. Bibliographie (sv) Anders Källgård, Sveriges öar, Carlsson, 2013, 687 p. (ISBN 9789173315739) Références Voir aussi Liens externes Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas World Database on Protected Areas Portail de la Suède Portail des îles Portail de la conservation de la nature Portail du patrimoine mondial
Brändöskär

Brändöskär is een Zweeds eiland behorende tot de Lule-archipel in het noorden van de Botnische Golf. Brändönskär zelf is een rotsig eiland, dat in de loop der tijden vastgegroeid is aan het veel grotere Uddskär, maar veel bekender is. Brändöskär is afgeleid van de regio Brändön op het vasteland, waar vroeger en gemeenschap NorrBrändön woonde. Behalve het dorp is er geen bewoning. Aan de noordzijde van het eiland bevindt zich een baai, waaraan ook het dorpje Brändöskär ligt. De baai is gelegen ter hoogte van de landtong tussen Brändöskär en Uddskär. Het dorp en zijn inwoners waren vooral aangewezen op de visserij en hadden in 1820 de grootste vloot van de gehele archipel. Anno 2008 heeft men naast die werkzaamheden ook het (eko-)toerisme. Er groeien op het eiland bijzondere planten en het is tevens een broedplaats voor vogels. Ook het marien-toerisme is belangrijk; als het laatste /eerste bewoonde eiland voor / na de golf is het een komen en gaan van schepen en scheepjes. Brändöskär heeft een bootverbinding met Luleå. Kapel Het eiland heeft een eigen kapel, die in 1774 is gebouwd en in de jaren 1920-1929 is gerenoveerd. In de kapel treft men kunstwerken aan van de plaatselijke kunstenaar Erik Matslund. Er wordt maar twee keer per jaar een dienst gehouden, maar men kan er altijd terecht. Eiland In vroeger tijden stond Brändöskär(et) voor alleen het zuidoostelijk eiland. Inmiddels zijn tal van eilanden vergroeid en zijn nu bekend onder één naam, te weten van noord naar zuid: Saxskäret, een eiland dat 20 meter boven zeeniveau uit komt, Dödmanören, een klein tusseneiland, Uddskär(et), eigenlijk het hoofdeiland, Klubben, de landtong, Persögrundet, een zandplaat aan de landtong, Brändöskär(et) en Bådahällen, een zandplaat in het zuiden.
Brändöskär

Brändöskär är en ö i Lule skärgård, som genom en landtunga sitter ihop med Uddskär. Norr om ön ligger Hindersöharun. Den ligger i yttersta havsbandet vilket ger ön en speciell, karg, miljö. Brändöskär har fått sitt namn av att det tidigt varit ett fiskeläge för Brändön på fastlandet. På Brändöskär ligger ett vackert fiskeläge med ett gammalt kapell, Brändö-Uddskärs kapell. På ön bodde och verkade konstnären Erik Marklund. 1957 lät han uppföra en Jesusstaty på ett litet skär, Hällgrundet, utanför ön. Den står kvar än idag och är synlig på långt håll vid klart väder. Även idag finns en konstnär, Ola Taube som har utställningar i sin ateljé på Brändöskär. Till Brändöskär går på sommaren turtrafik från Luleå. Brandöskär utgör också ett naturreservat med samma namn i Luleå kommun i Norrbottens län. Referenser Länsstyrelsen, naturreservat Brandöskär Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Brändöskär.
Schloss Örbyhus

Schloss Örbyhus (schwedisch Örbyhus slott) liegt nahe Tierp und dem Ort Örbyhus in der historischen Provinz Uppland. Das Schloss Örbyhus, dessen Hauptgebäude aus dem frühen 15. Jahrhundert stammt, war seit 1548 im Besitz der Wasa-Dynastie. Es ist vielleicht am bekanntesten dadurch, dass der ehemalige König Erik XIV. dort inhaftiert war und seine letzten Jahre in dem Schloss verbrachte. Er starb in Örbyhus am 26. Februar 1577, anscheinend durch eine Erbsensuppe vergiftet. Das Schloss steht seit 1962 als Byggnadsminne unter Denkmalschutz. Das Gebäude Das Schloss liegt westlich vom Vendelsee (26 m über dem Meeresspiegel) mit der Hauptfassade Richtung Osten und ist ein gelbverputzter dreigeschossiger Gebäudekomplex mit einem Mittelgebäude und zwei Gebäudeflügeln. An den rückwärtigen Teil des Mittelgebäudes ist das ursprünglich turmartige Haus angebaut, mit einem viereckigen Dach und einem geschwungenen Profil. Um den Turm herum verläuft eine noch teilweise bewahrte, außen viereckige und innen runde Verteidigungsmauer mit Schießscharten. Unter der Mauer, unter den Gebäudeflügeln und unter dem Hof befindet sich ein System von dunklen Gängen und Räumen, wo sich der alte, jedoch immer noch in Gebrauch befindliche Schlossbrunnen („Truls“) befindet. In dem Inneren des Schlosses befindet sich in voller Länge eine im Wasastil eingerichtete Halle und hinter dieser der „Wasaraum“ im Erdgeschoss des Turms. Dort befindet sich auch das „Schlafzimmer Eriks XIV.“ mit Gemälden von Anthonis van Dyck, Thomas Gainsborough und weiteren Meistern. Geschichte Örbyhus wurde das erste Mal im Jahr 1352 (in curia mea Örby) erwähnt und war der Sitz von Magnus Gislesson (Sparre av Aspnäs) in den Jahren 1352–1353. Literatur Det medeltida Sverige, Ausgabe 1:4, Tiundaland. Weblinks Örbyhus – Historiesajten Schloss Örbyhus Eintrag im bebyggelseregistret des Riksantikvarieämbetet (schwedisch)
Örbyhus Castle

Örbyhus Castle (Swedish: Örbyhus slott) is a castle in Tierp Municipality, Sweden. It lies some 12 kilometres east of European route E4, approximately halfway between Uppsala and Gävle. Known since the 14th century, the estate was turned into a castle during the 15th century by Johan Kristensson Vasa, grandfather of Swedish king Gustav Vasa. The castle has been used as a prison, and its most well-known prisoner was king Eric XIV of Sweden, who died here in 1577. History The estate is known since the 14th century. During the 15th century, a stone keep was erected for defensive purposes by Johan Kristensson Vasa, grandfather of future king of Sweden Gustav Vasa. The stone tower still forms the core of the castle complex. This central tower was built at the middle of the 15th century. It subsequently stayed in the Vasa family, and during the reign of Gustav Vasa was expanded into a fortress with a surrounding wall, still partially preserved. From this time, the castle also began to be used as a state prison, where for example the field marshal, Privy Council member and governor of Narva and Ivangorod Carl Henriksson Horn af Kanckas sat imprisoned after being condemned for treason. The most famous prisoner of the castle is king Eric XIV of Sweden, who was imprisoned by his brother, John III of Sweden. Eric XIV was imprisoned in 1574 and died in captivity there in 1577. He was quite possibly murdered at the instigation of his brother. The castle stayed within the royal family until 1641, when it through an exchange became the property of the Banér family, who remained owners until 1729. During the ownership of Gustaf Carlsson Banér, the castle was in the 1660s transformed into a Baroque palace. The architect, possibly Erik Dahlbergh, incorporated the medieval keep in the palace. Another large-scale reconstruction took place in 1825–32, under the guidance of architect Carl Christoffer Gjörwell. It was renovated in 1901–08. Architecture The medieval keep today forms one part of the castle complex. It is a square tower with a roof lantern, surrounded by a partially preserved stone wall with openings for cannon. It was in this tower that the prison was located. Its present furnishings, however, date from the 1640s. The tower was incorporated into the Baroque edifice when this was built in the 1660s. The Baroque part of the castle is a three-storey building built of brick. From the main building with the entrance, two wings project to form between them a courtyard. The wings were originally one storey lower but enlarged in 1825–32. Inside, the castle displays rich interiors from several centuries. Apart from the main building, the castle is surrounded by a large park and several annexes. Most notable among these is the orangery, designed by Gjörwell and erected in the 1820s. See also List of castles in Sweden References External links Media related to Örbyhus slott at Wikimedia Commons Official site
Castillo de Örbyhus

El Castillo de Örbyhus (en sueco: Örbyhus slott) es un castillo en el municipio de Tierp, Suecia. Se encuentra a unos 12 kilómetros al este de la ruta europea E4, aproximadamente a mitad de camino entre Uppsala y Gävle. Conocido desde el siglo XIV, la finca fue convertida en un castillo durante el siglo XV por Johan Kristensson Vasa, abuelo del rey sueco Gustavo Vasa. El castillo fue usado como prisión, siendo su prisionero más conocido el rey Erico XIV de Suecia, quien murió aquí en 1577. Historia La propiedad es conocida desde el siglo XIV. Durante el siglo XV, un torreón de piedra fue erigido con propósitos defensivos por Johan Kristensson Vasa, abuelo del futuro rey de Suecia Gustavo Vasa. La torre de piedra todavía forma el núcleo del complejo del castillo.​ Esta torre central fue construida a mediados del siglo XV.​ Subsiguientemente se mantuvo en la familia Vasa, y durante el reinado del Gustavo Vasa fue ampliado en una fortaleza con una muralla perimetral, todavía parcialmente conservada.​ Desde este tiempo, el castillo también empezó a usarse como prisión del estado, donde por ejemplo el mariscal de campo, miembro del consejo privado y gobernador de Narva e Ivangorod Carl Henriksson Horn af Kanckas fue encarcelado después de ser condenado por traición.​ El prisionero más famoso del castillo fue el rey Erico XIV de Suecia, que fue encarcelado por su hermano, Juan III de Suecia. Erico XIV fue encarcelado en 1574 y murió en cautividad ahí en 1577.​​​ Posiblemente fue asesinado por instigación de su hermano. El castillo se mantuvo dentro de la familia real hasta 1641, cuando mediante un intercambio se convirtió en propiedad de la familia Banér, que permaneció como propietaria hasta 1729.​ Durante la propiedad de Gustaf Carlsson Banér, el castillo fue en la década de 1660 transformado en un palacio barroco. El arquitecto, posiblemente Erik Dahlbergh, incorporó el torreón medieval en el palacio.​​ Otra reconstrucción a gran escala tuvo lugar en 1825-32, bajo la guía del arquitecto Carl Christoffer Gjörwell.​ También fue renovado en 1901-08.​ Arquitectura El torreón medieval hoy en día forma una parte del complejo del castillo. Es una torre cuadrada con una linterna en el tejado, rodeado por una pared de piedra parcialmente preservada con aperturas para cañones.​ Es en esta torre donde se encontraba localizada la prisión.​ Su mobiliario actual, sin embargo, data de la década de 1640. La torre fue incorporada al edificio barroco cuando este fue construido en la década de 1660. La parte barroca del castillo es un edificio de tres plantas construido de ladrillo. Desde el edificio principal con la entrada, se proyectan dos alas para formar entre ellas un patio interior. Las alas eran originalmente de una planta menos pero fueron agrandadas en 1825-32. Dentro, el castillo muestra ricos interiores de varios siglos.​ Aparte del edificio principal, el castillo está rodeado por un gran parque con varios anexos.​ El más notable entre ellos es la orangerie, diseñada por Gjörwell y erigida en la década de 1820.​ Referencias Enlaces externos Official site Archivado el 4 de marzo de 2016 en Wayback Machine.
Château d'Örbyhus

Le château d'Örbyhus est un château suédois situé à Örbyhus dans la paroisse de Vendel qui se trouve dans la commune de Tierp du comté d'Uppsala. Historique Örbyhus est un fief du seigneur Magnus Gislesson Sparre en 1354, puis il passe aux Bielke (en) et en 1451 à Johan Kristiersson Vasa de la dynastie Vasa. Celui-ci fait construire une haute tour qui un siècle plus tard sert de prison au roi fou Éric XIV, enfermé par son frère Jean III de Suède de 1574 à sa mort. Selon la rumeur, il aurait été empoisonné par une soupe aux pois. La seconde épouse de Jean III, Gunilla Bielke, y demeure ensuite, puis leur fils Jean, duc d’Ostrogothie (1589–1618). Gustaf Horn y demeura entretemps entre 1592 et 1605. La reine Christine de Holstein-Gottorp acquiert les terres en 1612 qu’elle donne en 1639 à Marie-Éléonore de Brandebourg. Le domaine est ensuite la propriété de la famille Banér. C’est Gustav Banér, gouverneur de la province, qui fait construire le château actuel en 1641. Puis il passe en 1718 au comte Ture Gabriel Bielke (1684†1763) qui le vend en 1729 à Charles de Geer (1669†1730). Le fideicommis passe de fils aîné en fils aîné, jusqu’à Karl de Geer (1781-1861) qui restaure le château. Il est la propriété du ministre des Affaires étrangères Baltzar von Platten (1804†1875), puis du baron Carl Klingspor (sv) (1847†1911). Le château est acheté ensuite par le comte Carl Gustaf von Rosen (1824†1909) dont le fils Eugène (1870†1950) agrandit le château et construit de nouveaux bâtiments agricoles en 1909. Informations externes (sv + en) Site officiel du château en suédois et en anglais Source (sv) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en suédois intitulé « Örbyhus slott » (voir la liste des auteurs). Notes et références Voir aussi Articles connexes Famille von Rosen Elsa von Rosen Liens externes (en) Site officiel Portail des châteaux Portail de la Suède
Söder Mälarstrand

Der Söder Mälarstrand ist ein Straßenzug auf Södermalm in Stockholm, er erstreckt sich entlang des südlichen Ufers des Riddarfjärden und ist das südliche Gegenstück zum Norr Mälarstrand. Im Osten endet der Söder Mälarstrand beim Verkehrsknotenpunkt Slussen und im Westen bei der Insel Långholmen. Um 1880 gab es hier keine zusammenhängende Strandstraße, sondern nur eine ungleichmäßige Strandlinie mit Bootsstegen und vielen Kleinbetrieben. Zur Straßennamenrevision im Jahr 1885 bekam der Söder Mälarstrand seinen jetzigen Namen. So elegant wie der Norr Mälarstrand wurde der Söder Mälarstrand jedoch nie, denn hier siedelten sich Industriebetriebe an. Eines der größten war die Brauerei Münchenbryggeriet, die 1857 von der Großhandelsgesellschaft C.C. Brusell & Co gebaut wurde. 1971 wurde die letzte Bierflasche abgefüllt und die 50.000 m² große Anlage umgebaut. Hier befindet sich heute u. a. ein Messe- und Konferenzzentrum. Ein weiteres markantes Bauwerk ist der Maria-Aufzug (Mariahissen). Dieser Aufzug wurde, ähnlich dem nicht weit entfernten Katarina-Aufzug (Katarinahissen), im Jahr 1885 gebaut, um die Verbindung vom steilen, hohen Mariaberget zum Strand hin zu erleichtern. Von hier aus fuhren in den 1920er und 1930er Jahren die Dampfboote zum Riddarholmen im Pendelverkehr. Bis an die 3.000 Personen täglich wählten diese Route. Ende der 1930er Jahre wurde der Aufzugbetrieb stillgelegt. Nach Renovierungsarbeiten in der Mitte der 1970er Jahre befinden sich heute u. a. Architekturbüros, Werbeagenturen und diverse Kleinunternehmen im Gebäude. Der Aufzug ist jedoch nicht mehr in Betrieb. Ein Stück parallel zum Södar Mälarstrand führt oberhalb der Straße der Fußweg Monteliusvägen. Weblinks
Södermalmshalle

Die Södermalmshalle (schwedisch Söderhallarna oder Södermalms saluhall) ist eine Markthalle im Stadtteil Södermalm in Stockholm. Die Södermalmshalle bildet die westliche Begrenzung des Medborgarplatsen. Sie ist Stockholms neueste Markthalle und wurde 1992, nach dem Entwurf des Architekten Bo Kessel, fertiggestellt. Der Gebäudekomplex enthält zwei Teile, beide mit hellen, verglasten Innenhöfen und mit zahlreichen Restaurants, Geschäften und Büroräumen sowie einem Multiplex-Kino. Die Markthalle befindet sich im nördlichen der beiden Bauten. Die Fassade zeigt die typische Architektur der 1990er Jahre, bestehend aus Glas, Aluminium und Beton. Das Interieur ist hell mit umlaufenden Galerien, wo sich zahlreiche Geschäfte befinden. Im Erdgeschoss, mit direktem Zugang vom Medborgarplatsen, liegt der Markt mit vielen kleinen, selbständigen Händlern, die schwedische Spezialitäten und Delikatessen anbieten. Siehe auch Östermalms Saluhall Hötorgshalle Weblinks Söderhallarnas offizielle Webpräsenz
Södermalms saluhall

Södermalms saluhall eller Söderhallarna är en saluhall vid Medborgarplatsen på Södermalm i centrala Stockholm. Historik Södermalms saluhall invigdes den 25 september 1992. Huset är ritat av arkitekt Bo Kjessel. Byggnaden består av två huskroppar med skilda yttre utseenden. Saluhallsbyggnadens fasad är klädd i glas, medan Björkhallshuset har en gul sandstensfasad. Huskropparna är sammanlänkade av en glasad huvudentré i flera plan. I Björkhallshuset finns en väderskyddad innergård med sittplatser i flera plan och utanpåliggande hissar. Väggarna är klädda med björkpaneler, därav namnet. Även Saluhallsbyggnaden har en klimatskyddad innergård med "gallerior" runtom. På gatuplanet med direkt entré från Medborgarplatsen finns själva saluhandeln med ett antal mindre företag. I undre våningsplanen har SF:s Filmstaden Söder sina lokaler med tio salonger och 1108 platser. Högre upp i huset befinner sig diverse kontorslokaler. Saluhallarna ägs av Atrium-Ljungberggruppen AB. I slutet av 2023 lämnade de sista butikerna lokalen inför en renovering. Interiörbilder Se även Hötorgshallen Östermalmshallen Stockholms saluhallar Saluhallsförvaltningen Referenser Externa länkar Officiell webbplats Wikimedia Commons har media som rör Södermalms saluhall.﻿
Aareajärvi

Aareajärvi är en sjö i Pajala kommun i Norrbotten och ingår i Torne älvs huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,265 kvadratkilometer och ligger 160,1 meter över havet. Delavrinningsområde Aareajärvi ingår i det delavrinningsområde (750186-183229) som SMHI kallar för Namn saknas. Medelhöjden är 164 meter över havet och ytan är 39,21 kvadratkilometer. Det finns inga avrinningsområden uppströms utan avrinningsområdet är högsta punkten. Airijoki som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 3, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 3 vattendrag innan det når havet efter 239 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (40 procent) och sankmarker (53 procent). Avrinningsområdet har 1,19 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 3 procent. Se även Lista över insjöar i Pajala kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Aareajärvi på VISS
Gustavsbergs vattentorn

Gustavsbergs vattentorn är ett vattentorn i Värmdö kommun, beläget vid Vattentornsvägen i Gustavsberg. Tornet är uppfört i betong med en cylindrisk cistern som står på åtta pelare. Tornet är 32 meter högt och rymmer 2 000 kubikmeter vatten. Anläggningen togs i drift år 1964. Tornets utformning gestaltades i funktionalistisk stil, där formen redovisar funktionen. Projektör var Orrje & Co medan Strandängers Entreprenad AB i Järfälla stod för bygget. År 2012 fick konsultföretaget Sweco av kommunen i uppdrag att ta fram några förslag på hur Gustavsbergs vattentorn skulle kunna ljussättas. Bland förslagen fanns ett där man tänkte sig att projicera klassiska mönster från Gustavsbergs porslinsfabriks produktion på cisternen; exempelvis en bearbetning av Stig Lindbergs kända bladmönster för servisen Berså. Förslag som kom till utförande innebär att endast lysa upp det inre rummet mellan pelarna underifrån. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Gustavsbergs vattentorn.
Гнеста (община)

Община Гнеста (на шведски: Gnesta kommun) е разположена в лен Сьодерманланд, източна централна Швеция с обща площ 540 km2 и население 10 409 души (към 31 декември 2013). Административен център на община Гнеста е едноименния град Гнеста. Източници Външни препратки Официален сайт на община Гнеста
Gnesta kommun

Gnesta kommun er en kommune i den østlige del af Södermanlands län i landskabet Södermanland i Sverige. Stationsby og handelsplads Kommunens hovedby er Gnesta, der i 1862 blev en stationsby på Västra stambanan mellem Stockholm og Göteborg. I 1863 blev der oprettet syv landkommuner indenfor grænserne af den nuværende kommune. Fra 1941 til 1974 blev kommunerne gradvist lagt sammen til større kommuner. I 1883 blev Gnesta anerkendt som et municipalsamhälle, (dette svarer til en lille handelsplads), indenfor Frustuna landskommun. I 1952 blev kommunen lagt sammen med Kattnäs landskommun. Derved opstod Gnesta landskommun. I 1955 blev kommunen anerkendt som en köping (en større handelsplads), og kommunen var kendt som Gnesta köping frem til 1971. En del af Nyköpings kommun I 1971-1974 hed kommunen Gnesta kommun. Fra 1974 til 1991 var området en del af Nyköpings kommun. Selvstændig kommune fra 1992 I 1992 brød de østlige og nordlige dele ud af Nyköpings kommun, og de nuværende kommuner Trosa kommun og Gnesta kommun opstod.
Gnesta (Gemeinde)

Gnesta ist eine Gemeinde (schwedisch kommun) in der schwedischen Provinz Södermanlands län und der historischen Provinz Södermanland. Der Hauptort der Gemeinde ist Gnesta. Geschichte Die Gemeinde entstand am 1. Januar 1992 durch Teilung der Gemeinde Nyköping. In der Gemeinde liegt auch eine Endstation für die Vorortzüge (Pendeltåg) nach Stockholm. Orte Folgende Orte sind Ortschaften (tätorter): Björnlunda Gnesta Stjärnhov Weblinks Offizielle Internetpräsenz (schwedisch) Einzelnachweise