NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Western Getterön Nature Reserve

Western Getterön Nature Reserve (Swedish: Västra Getteröns naturreservat) is a nature reserve at the westernmost part of Getterön in Varberg Municipality, Sweden. It consists of a peninsula which is popularly known as Stora Gubbanäsan ("The Great Old Man's Nose"), and the surrounding part of the Kattegat. The nature reserve has an area of 183 hectares, of which 53 are land. It was established in 1974. Geology The landscape of the nature reserve was formed after the last Ice Age when the ice sheet retreated. Within the area there are several giant's kettles. The bedrock consists of charnockite. The rock is also called Varberg granite and is rare in Sweden, except for on the coast of Halland. Flora and fauna In the nature reserve, there are plant species like bladder campion, harebell, Armeria maritima, sea kale, Glaux, Seriphidium maritimum, sea sandwort, and Gentianella uliginosa. The shore meadows of Western Getterön were used for grazing until the mid-1960s. When the grazing stopped, the landscape didn't grow to, because of the thin soil. Since 1998, the area is used for grazing again. Western Getterön is also a birdwatching site, mostly for seabirds and migratory birds, even if Getterön Nature Reserve on the other side of Getterön is more well-known and situated closer to Varberg. Northern gannet, northern fulmar, auks, parasitic jaeger, and European storm-petrel are some species that have been observed at Western Getterön. References "Naturreservatet Västra Getterön". Halland County Council. Retrieved April 25, 2010.
Västra Getteröns naturreservat

Västra Getterön är ett naturreservat omfattande halvön Stora Gubbanäsan samt omgivande hav längst ut på Getterön i Lindbergs socken i Varbergs kommun i Halland. Reservatet har en yta på 183 hektar, varav 53 är land. Naturreservatets högsta punkt ligger ungefär 20 meter över havet. Reservatet bildades 1974. Geologi Landskapet i naturreservatet bildades efter den senaste istiden då inlandsisen drog sig tillbaka. Inom området finns flera jättegrytor. Berggrunden består av charnockit, som är Hallands landskapssten. Bergarten kallas även Varbergsgranit och är ovanlig i Sverige utom just på Hallandskusten. Flora och fauna Bland de växtarter som förekommer i reservatet kan nämnas smällglim, liten blåklocka, trift, strandkål, strandkrypa, strandmalört, saltarv och sumpgentiana. Strandängarna på Västra Getterön betades fram till mitten av 1960-talet. På grund av den magra jorden växte området inte igen och områdets karaktär bevarades. Betningen återupptogs 1998. Västra Getterön är också en fågellokal, främst för sjöfågel och sträckande fåglar, även om Getteröns Naturcentrum vid det andra naturreservatet på andra sidan av Getterön är mer välkänt och ligger närmare Varberg. Av de arter som observeras kan nämnas havssula, stormfågel, alkor, kustlabb och stormsvala. Bilder Referenser ”Västra Getterön”. Länsstyrelsen i Hallands län. https://www.lansstyrelsen.se/halland/besok-och-upptack/naturreservat/varberg/vastra-getteron.html. Läst 25 augusti 2009. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Västra Getteröns naturreservat.
Lundabron (Umeå)

Lundabron är en bro för gående och cyklister över Ume älv som förbinder Bölesholmarna och västra Umeå i höjd med Lundåkern. Bron är med sin längd på 179 meter Sveriges längsta hängbro för gående och cyklister. Bron planerades ursprungligen för byggstart 2016 och skulle med en budget på 46 miljoner kronor stå klar 2017, men projektet försenades med mer än två år. När bron invigdes 20 december 2019 beräknades slutnotan landa kring 156 miljoner kronor. Det allra första förslaget var att bygga en snedstagsbro i trä, baserad på Älvsbackabron i Skellefteå. Den hade färdigställts 2011 av det lokala företaget Martinsons Träbroar, som specialiserat sig på att konstruera och bygga broar i trä. I det projektet användes en montagemetod som gick ut på att lansera ut broplattan på brons uppspända stagsystem, vilket ansågs vara en snabb och kostnadseffektiv metod. Det förslag som togs fram för Lundabron vidareutvecklades, eftersom spännvidden var längre. Genom att bredda pylonernas bas samt koppla ihop pylonerna i topp, skapades de A-formade pylonerna i förslaget. De var då också lutade framåt mot varandra för att minska längden mellan pylontopparna och därmed undvika för flacka stag. Sedermera ändrades brons huvudsakliga byggmaterial från limträ till betong men brons A-formade pyloner levde kvar i utformningen. Källor ”Lundabron”. Umeå kommun. https://www.umea.se/umeakommun/byggaboochmiljo/stadsplaneringochbyggande/kommunenbygger/gatorochtorg/lundabron.4.57b91f50142c25734345f91.html. Läst 28 december 2019. Noter
Trässbergs kyrka

Trässbergs kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Sävare församling (tidigare Trässbergs församling) i Skara stift. Den ligger i Lidköpings kommun. Kyrkobyggnaden På platsen fanns en tidigare en medeltida kyrka byggd av murad sandsten med långhus, västtorn, vapenhus i söder och träsakristia i norr.. Nuvarande stenkyrka i empirstil uppfördes 1857 av efter ritningar av arkitekt Albert Törnqvist. Den ljusa interiören är väl bevarad med tunnvalv och lunettfönster i en korgavel. Inventarier En romansk dopfunt av sandsten härstammar från den gamla kyrkan. Predikstolen är av Mjöbäckstyp. Klockor Kyrkan har två senmedeltida klockor, som båda saknar inskrifter. Orgel Orgeln, som är placerad på läktaren i väster, har en stum fasad som är tillverkad 1787 av Lars Strömblad i Ödeshög. Den tillhörde en orgel som införskaffades 1868 från Sankt Olofs kyrka, Falköping. Ett nytt verk, som även innehöll äldre material, tillverkades av Nordfors & Co och installerades 1919. Samma firma renoverade och omdisponerade instrumentet 1982 och det har nu nio stämmor fördelade på manual och pedal. Referenser Kyrkor i Skara stift / red.: Johnny Hagberg ; [foto: Sture Björnson ; text: Robin Gullbrandsson]. Skara stiftshistoriska sällskaps skriftserie, 1401-7725 ; 67. Skara: Skara stiftshistoriska sällskap. 2012. sid. 176-177. Libris 12922511. ISBN 978-91-86681-09-8 Vidare läsning Sigsjö, Ragnar (2002). ”Gud och Mammon i Trässbergs kyrka”. Västergötlands fornminnesförenings tidskrift (Skara : Skaraborgs länsmuseum, 1869-) 2003-2004: sid. 230-233. ISSN 0347-4402 ISSN 0347-4402. Libris 8195414 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Trässbergs kyrka.
Bahnstrecke Bläse kalkbrottet–Bläse hamnen

Die Bahnstrecke Bläse kalkbrottet–Bläse hamnen (Bläse Kalksteinbruch–Bläse Hafen) war eine 2,2 Kilometer lange schmalspurige Eisenbahnstrecke bei Kappelshamn auf der schwedischen Insel Gotland. Geschichte Seit 1860 wurde im Steinbruch der Bläse Kalkbruk Kalkstein gebrochen und zu den Verbrennungsöfen am Hafen gebracht. Dort wurde der Kalk gebrannt, abgelöscht und als Grundlage für Mörtel wie auch der rohe gebrochene Stein selbst auf dem Seeweg verschickt. Ab dem Jahre 1893 waren drei Brennöfen in Betrieb, zu deren Versorgung dann 1893 die Bahnstrecke zwischen Steinbruch und Kalkfabrik bzw. dem Hafen gebaut wurde. Zuerst wurden die Wagen mit Pferden transportiert, aber bereits 1895 eine Dampflokomotive beschafft. Die Kalkverbrennung wurde 1946 eingestellt. Bis 1954 wurde die Bahn für den Transport des gebrochenen Kalksteins direkt zum Hafen benutzt. Die Schienen lagen bis 1972, dann wurden sie abgebaut. Die gesamte Anlage wurde im Jahre 1983 vom damaligen Besitzer Euroc an die Stiftung Stiftelsen Bläse Kalkbruk Industriminne übereignet. Daraus entstand die Museumsgesellschaft Bläse Kalkbruksmuseums intresseförening, die neben den Kalköfen auch die Eisenbahnstrecke in der Spurweite 600 mm wieder aufbaute. Seit 1991 ist die Museumseisenbahnstrecke in Betrieb. Heute ist im Fahrzeugbestand unter anderem eine DEMAG-Diesellok der Baureihe ML 55 (B-dm, 2452/1939) vorhanden, die ursprünglich von der deutschen Wehrmacht in der Fabrikation für schweres Wasser im norwegischen Rjukan verwendet wurde und über das Kalkwerk Furillen im schwedischen Kema auf die Insel kam. 2002 stand auch eine Dampflok (B, Orenstein & Koppel 12900/1937) im noch existierenden Lokschuppen. Weblinks Information om Bläse Kalkbruk, Bildgallerier från Bläse Kalkbruk. Sveriges Hembygdsförbund, abgerufen am 24. Januar 2016 (schwedisch). Bläse kalkbruksmuseum. Gotland Fleringe Museer. In: guteinfo.com. Abgerufen am 24. Januar 2016. Wictor Johansson: Arbetarhistoria visas i bruksmiljö. In: Proletären. 16. August 2013, abgerufen am 24. Januar 2016. Liste der erhaltenen DEMAG-Lokomotiven. Abgerufen am 24. Januar 2016.
Bläse kalkbruksmuseum

Bläse kalkbruksmuseum är ett industrihistoriskt museum på nordvästra Gotland invid Kappelshamnsviken. Bläse kalkbruk etablerades 1849 och ägdes då av Reinhol Fredrik Cleve, som efter tio år överlät bruket till sin bror Carl August Cleve. Denne drev verksamheten till 1890-talet, då det gick i konkurs och köptes av Karta & Oaxen. Bruket var i drift till 1946. En första ugnen var en vedeldad ugn uppförd intill det gamla stenbrottet. Senare uppfördes två koleldade schaktugnar. Den gamla ugnen byggdes omkring 1880, den nya 1913. Kalkbrukets glansperiod var under 1920- och 1930-talen då omkring 140 anställda arbetade vid bruket. 1945 lades verksamheten ned, under några år skeppades kalksten från hamnen men snart upphörde även detta. 1983 skänktes anläggningen av den dåvarande ägaren Euroc till stiftelsen Bläse kalkbruk, industriminne. Den nya ugnen är nu restaurerad som museum. Det började med en inventering av den gotländska stenindustrin, som gjordes av Gotlands Fornsal och som ledde till en utställning och en motion i kommunfullmäktige i Gotlands kommun om att bevara en arbetsplats som industriminne. Museet visar stenhuggeri, kalkbrytning och kalkbränning samt en järnväg med trafik med diesellok och modifierade gamla stenvagnar. Banans längd är 2,2 kilometer och spårvidden 600 mm. Museet drivs av Bläse Kalkbruks intresseförening. Från midsommar till och med augusti bedrivs caféverksamhet i en av kalkladorna, stentåget går tur och retur till ett stenbrott några gånger om dagen, även övernattning av olika slag erbjuds. En julmarknad äger rum i Bläse första advent varje år. Historik Bruket lades ned år 1954 och därefter stod det tomt i tre år. Försök gjordes att starta ett hönseri i bruket och detta drevs i 17 år. År 1977 uppdrog Riksantikvarieämbetet åt Gotlands fornvänner att inventera stenindustrin och folkrörelselokaler, vilket gjordes av Birgitta Radhe och en grupp. Gruppen föreslog att göra bruket till ett museum. Efter en motion 1979 i kommunfullmäktige startades 1981 ett projekt med Radhe som projektledare. Restaureringsarbetet påbörjades 1983 och museet öppnades 1985. Bildgalleri Källor Peder Palmstierna: Kalkugnarna i Bläse i Sten, Svenska Turistföreningens årsskrift 1990, Stockholm 1989, libris 8724724 Noter Externa länkar Bläse kalkbruksmuseums webbplats Wikimedia Commons har media som rör Bläse kalkbruksmuseum.
Ytterlännäs new church

Ytterlännas new church is a Swedish church in Ytterlännäs in the Diocese of Härnösand. History The church was built in 1848 when the Ytterlännäs Old Church had become too small for the congregation. The sacristy was previously housed in an extension to the east which was built in 1896. A new sacristy was built to the northeast. Organ The original organ of 16 stops built in 1854 at Sundsvall by music director Johan Gustaf Ek (1805-1877). A new organ with 28 stops and two manuals and pedal was built by Setterqvist & Son in Örebro. In 1962 the organ was upgraded 30 voices. External links Ytterlännäs Archived 2018-04-20 at the Wayback Machine website
Ytterlännäs nya kyrka

Ytterlännäs nya kyrka är en kyrkobyggnad i Ytterlännäs socken. Den är församlingskyrka i Ytterlännäs församling i Härnösands stift. Kyrkobyggnaden Kyrkan byggdes 1848-1854 på Näsholmen, sedan Ytterlännäs gamla kyrka blivit för trång. Sakristian var tidigare inrymd i en utbyggnad i öster som 1896 byggdes om till kor. En ny sakristia byggdes till i nordost. Orglar Ursprungliga orgeln på 16 stämmor byggdes 1854 av Johan Gustaf Ek från Torp i Medelpad. Ny orgel på 28 stämmor och två manualer samt pedal byggdes av Setterqvist & Son i Örebro. 1962 byggdes den om till 30 stämmor. Externa länkar Ytterlännäs nya kyrka Härnösands Stifts Herdaminne av L. Bygdén Wikimedia Commons har media som rör Ytterlännäs nya kyrka.
Kraftwerk Sädva

Das Kraftwerk Sädva ist ein Wasserkraftwerk in der Gemeinde Arjeplog, Provinz Norrbottens län, Schweden, das am Skellefte älv liegt. Es ging 1985 in Betrieb. Das Kraftwerk ist im Besitz von Skellefteå Kraft und wird auch von Skellefteå Kraft betrieben. Absperrbauwerk Das Absperrbauwerk ist ein Steinschüttdamm mit einer Höhe von 32 m, der am Abfluss des Sees Sädvajaure in den See Hornavan liegt. Der Damm besteht aus einem 210 m langen Hauptdamm, an den sich auf der linken Seite ein 410 m langer Nebendamm anschließt. Die Hochwasserentlastung befindet sich auf der rechten Seite des Hauptdamms. Das minimale Stauziel liegt bei 460,7 m, das maximale bei 477 m über dem Meeresspiegel. Der See Sädvajaure erstreckt sich über eine Fläche von 40 km² und fasst 600 (bzw. 605) Mio. m³ Wasser. Vom Staudamm führt ein 1600 m langer Tunnel zum südöstlich gelegenen unterirdischen Kraftwerk. Kraftwerk Das Kraftwerk ging 1985 in Betrieb. Es verfügt mit einer Francis-Turbine über eine installierte Leistung von 30 (bzw. 31 oder 33,5) MW. Die durchschnittliche Jahreserzeugung liegt bei 117 (bzw. 119 oder 124) Mio. kWh. Die Turbine wurde von Kværner geliefert. Sie leistet 33,5 MW; ihre Nenndrehzahl liegt bei 187,5 Umdrehungen pro Minute. Die Fallhöhe beträgt 45 (bzw. 50 oder 51) m bzw. liegt zwischen 28,7 und 45 m. Der maximale Durchfluss liegt bei 70 m³/s; die mittlere Wasserführung beträgt beim Kraftwerk Sädva 34,5 m³/s. Siehe auch Liste von Wasserkraftwerken in Schweden Anmerkungen Einzelnachweise
Sädva kraftstation

Sädva kraftstation är ett vattenkraftverk i den övre delen av Skellefte älv. Vatten från Sädvajaure leds i en 1600 meter lång tunnel fram till kraftstationen som ligger intill sjön Vitträsket. Utloppstunneln mynnar ut i Vitträsket, varifrån vattnet sedan leds via Myrträsket ut i Hornavan. Sädvajaure regleras 16,3 meter och har en magasinsvolym på 600 miljoner kubikmeter. Kraftstationen började byggas 1980 och togs i drift 1985. Stationen byggdes och ägdes av Bastusels Kraft AB, ett bolag med Vattenfall och Skellefteå kraftverk som delägare. I augusti 2000 köpte Skellefteå Kraft Vattenfalls andelar i Sädva och flera andra kraftverk. Sädva kraftstation ligger likt Rebnis i Ringselet i Arjeplogs kommun. Referenser Noter Webbkällor Kuhlin, Leif. ”Sädva”. vattenkraft.info - Vattenkraften i Sverige. https://vattenkraft.info/?id=499. Läst 2 januari 2020. Vattenfalls Pressavdelning (23 aug, 2000). ”Skellefteå Kraft och Vattenfall i affär om vattenkraft”. Pressmeddelande. Läst 2 januari 2020. Tryckta källor Westerlund, Lars; Magnusson Kjell (1995). Varde ljus: [historien om Skellefteå kraft]. [Skellefteå]: [Kulturkontoret]. sid. 161-162. Libris 7754608. ISBN 9186072501
Kraftwerk Älvkarleby

Das Kraftwerk Älvkarleby ist ein Laufwasserkraftwerk in der Ortschaft Älvkarleby, Provinz Uppsala län, Schweden, das den Dalälven aufstaut. Rund acht Kilometer flussabwärts mündet der Dalälven in die Ostsee. Das Kraftwerk ging 1915 in Betrieb. Es ist im Besitz von Vattenfall und wird auch von Vattenfall betrieben. Absperrbauwerk Das Absperrbauwerk besteht aus einer Gewichtsstaumauer aus Beton. Die Wehranlage mit der Hochwasserentlastung befindet sich ca. 300 m flussaufwärts vom Kraftwerk. Kraftwerk Das Kraftwerk Älvkarleby verfügt mit fünf Francis- und einer Kaplan-Turbine über eine installierte Leistung von 125 MW. Die durchschnittliche Jahreserzeugung liegt bei 510 Mio. kWh. Die Fallhöhe beträgt 23 m. Der maximale Durchfluss liegt bei 420 m³/s. Das Kraftwerk und die Staumauer wurden von 1988 bis 1991 erneuert; darüber hinaus wurde eine zusätzliche Kaplan-Turbine installiert, womit die installierte Leistung von den ursprünglichen 70 auf 125 MW gesteigert wurde. Siehe auch Liste von Wasserkraftwerken in Schweden Weblinks Pionjärverken. Vattenfall, abgerufen am 1. Juni 2016 (englisch). Einzelnachweise
Älvkarleby Hydroelectric Power Station

Älvkarleby Hydroelectric Power Plant (Swedish: Älvkarleby kraftverk) is a hydroelectric power plant with 5 Francis turbines at Älvkarleby, Sweden. It was built in 1911. From 1988 to 1991 a new power plant with a single Francis turbine was added, increasing its generation power from 70 MW to 126 MW. The national energy utility, the Vattenfall, produces 45% of Sweden's hydroelectric power at the Älvkarleby plant and almost 60 others. See also List of hydroelectric power stations in Sweden Energy law References
Älvkarleby kraftverk

Älvkarleby kraftverk är ett vattenkraftverk i Älvkarleby, cirka 8 kilometer från Dalälvens mynning. Det byggdes av Vattenfallsstyrelsen (nuvarande Vattenfall AB) och togs i drift 1915. Historia Gamla stationen Älvkarleby var Vattenfalls tredje stora projekt efter Olidans kraftverk i Trollhättan och Porjus kraftverk och syftet var att ge el åt Mellansverige. Kraftverket ritat av Erik Josephson hade från början en effekt på 70 MW, effekten har sedan ökats efterhand och ligger numera på 126 MW. Alla dammar ersattes omkring 1990 med nya i ungefär samma lägen, eftersom betongen i de ursprungliga dammarna hade urlakats kraftigt, varvid även kraftverket byggdes till med nya aggregat. Anläggningen består av fem stycken dubbla horisontella Francisturbiner och det maximala flödet genom varje är 90 m³/s vilket ger ett totalflöde på 450 m³/s i hela stationen. Nya stationen 1988-1991 byggdes en ny station bredvid den gamla. Denna station har en vertikal kaplanturbin och maxflödet uppgår till 250 m³/s. Se även Älvkarlebyfallen Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Älvkarleby kraftverk. Vattenkraft i Sverige (av Leif Kuhlin)
ГЕС Ельвкарлебю

ГЕС Ельвкарлебю (швед. Älvkarleby kraftverk) — гідроелектростанція у центральній Швеції. Знаходячись після ГЕС Lanforsen, становить нижній ступінь в каскаді на річці Дальельвен, яка впадає в Ботнічну затоку Балтійського моря. Станція використовує три бетонні греблі висотою до 15 метрів, ліва з яких перекриває природне річище, а дві інші закривають сідловини та спрямовують потік у короткий — 0,4 км — канал, що прямує по правобережжю та завершується будівлею машинного залу. У 1917-му ГЕС ввели в експлуатацію з п'ятьма турбінами типу Френсіс загальною потужністю 70 МВт. А у 1988—1991 роках вона пройшла серйозну модернізацію, яка включала зведення нових гребель та розширення машинного залу, котрий додатково обладнали однією турбіною типу Каплан потужністю 55 МВт. Для досягнення такого результату нове обладнання споживало 250 м3/с, при тому що перша черга вимагала 450 м3/с. Станція використовує напір у 23 метри та виробляє 0,5 млрд кВт·год електроенергії на рік. Примітки
Ärtholmen

Ärtholmen is een wijk in het stadsdeel Väster van de Zweedse stad Malmö. De wijkt telt 5 inwoners (2013) en heeft een oppervlakte van 0,29 km². Ärtholmen ligt tussen Stadiongatan en Ärtholmsvägen. De wijk bestaat voornamelijk uit kleinere woningen, voorzien van volkstuinen. In de winter heeft het gebied geen watertoevoer en is het niet toegestaan om in de woningen te verblijven. Bronvermelding Dit artikel of een eerdere versie ervan is een (gedeeltelijke) vertaling van het artikel Ärtholmen op de Zweedstalige Wikipedia, dat onder de licentie Creative Commons Naamsvermelding/Gelijk delen valt. Zie de bewerkingsgeschiedenis aldaar.
Ärtholmen, Malmö

Ärtholmen är ett delområde i stadsdelen Hyllie, Malmö. Området avgränsas i norr av Stadiongatan mot delområdet Stadion, i öst av en serie stigar mot Södertorp, i syd av Ärtholmsvägen mot Holma och Kroksbäcksparken och i väst av (delar av) Kroksbäcksstigen mot Bellevuegården. Ärtholmen består mestadels av ett stort koloniområde av cirka 500 kolonilotter som i stort sett alla har kolonistugor. Koloniområdet anlades redan på 1940-talet, och låg då en bra bit utanför stan. Ärtholmsgården, som marken förr tillhörde, finns kvar som restaurang och samlingslokal mitt på området. Här finns även en minigolfbana och en dansbana. Vintertid stängs vattnet av, och då är det inte tillåtet att bo i stugorna. Den östligaste delen av koloniområdet Ärtholmen tillhör inte delområdet Ärtholmen utan delområdet Södertorp. Ärtholmens nordligaste del fungerar i praktiken som en sydlig förlängning av det idrottsrelaterade Stadionområdet, med två fotbollsplan och en plan för kastsporter (diskus, kula, spjut). Mellan de båda fotbollsplanerna har social hemtjänst ett av sina kontor. Längst i nordost i ligger shoppingcentret Stora Coop Stadion med tillhörande parkering. Externa länkar Ärtholmsgården Ärtholmens Sommarstad Noter
Öresundsparken, Malmö

Öresundsparken (English: The Öresund Park) is a park in Malmö, Sweden. The park was built in the 1920s to fill the area beside the railway line. It was opened in 1924 and consists mainly of three ponds. The park is a long narrow area between Ribersborgsstranden and Limhamnsvägen. As early as 1889, the railway, the so-called Sillabanan, was built between Limhamn and Malmö. It ran a bit off the coastline at the time. The park was built in the 1920s to fill in the area inside the railroad. It was inaugurated in 1924 and consists mainly of three ponds. History of the Park Following the construction of the railway, the area where the park now stands became prone to pools of stagnant water forming, leading to an unpleasant smell. It was decided to create a park as a solution to this problem, and in 1890 the city gardener Johan Christian Wolff presented a proposal for a promenade in the English-Romantic park style.
Östermalms IP

L'Östermalms IP és un camp d'esports que es troba al districte d'Östermalm, Estocolm. Acabat el 1906, la instal·lació va ser seu de diversos esports durant els Jocs Olímpics de 1912: hípica, esgrima (incloent la part pel pentatló modern) i el tennis. També va acollir l'exhibició de beisbol en aquests mateixos jocs. Actualment és la seu dels equips inferiors del Djurgårdens IF Fotboll i diversos equips de lligues menors. Les pistes d'atletisme també acullen una pista de patinatge de velocitat durant l'hivern. La pista d'hoquei sobre gel es va completar per a la temporada 1926-1927. Referències