NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Haboskogens naturreservat

Haboskogen är ett naturreservat i Habo kommun i Jönköpings län. Efter att tidigare varit ett domänreservat avsattes området som naturreservat 1995. Det omfattar 45 hektar. Det är beläget 5 kilometer norr om Habo, längs Vätterstranden och består av erosionsbrant, raviner, naturskogsartad blandskog. I rasbranten ner mot Vättern växer träd i varierade åldrar. Längs stranden växer främst gråal och ovanför branten växer tallskog med inslag av gran. Uppe på platån finns flera av gammelskogens växter, till exempel orkidén knärot, grönpyrola och ryl. I ravinerna är floran särskilt rik på lundväxter. Källor Länsstyrelsen, naturreservat Haboskogen
Varglyans naturreservat

Varglyan är ett naturreservat i Eskilstuna kommun i Södermanlands län. Området ligger cirka 2 mil söder om Eskilstuna, nära gränsen mot Katrineholms kommun. I naturreservatets västra del finns sjön Långsjön och längst i öster en mindre sjö kallad Bystickan. Varglyan ingår i Natura 2000 och Internationella naturvårdsunionen klassificerar Varglyan under kategori Ia, Strikt naturreservat. Naturreservatet Skogsvårdsstyrelsen började intressera sig för området år 1995 och sedan år 2003 ingår det i Natura 2000. Själva naturreservatet inrättades med beslut 10 maj 2004. Det består av 44,7 ha där den största delen (41,7 ha) är land och merparten (38 ha) består av skog. Syftet med reservatet är att bevara skogsmiljön innefattande äldre och även döda träd. Även områdets "mineralfattiga sjöar" nämns som viktiga att bevara. Området består främst av tallskog som uppskattas vara 140-150 år gammal men här finns även tallar närmare 300 år gamla. Nämnvärda arter av skalbaggar är trefläckig brunbagge och timmertickgnagare och de gynnas av områdets gamla samt döda träd. Svampar som gullgröppa och blodticka finns här men är annars ovanliga i Södermanland. Bland fåglar nämner länsstyrelsen skogshöns och hackspettar. I södra delen finns en gång mellan en bergvägg och stenblock, liknande en grotta och det är därifrån naturreservatet fått sitt namn. Området kan vara svårt att ta sig till eftersom skogsvägarna i området ibland har fällda bommar. Galleri Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Varglyans naturreservat.﻿
Vallby mosse (naturreservat)

Vallby mosse är ett naturreservat i Kyrkheddinge socken i Staffanstorps kommun i Skåne. Det inrättades 1983 och omfattar 6 ha. Naturreservatet omfattar sjön Vallby mosse och dess omedelbara omgivningar. Det är Staffanstorps kommuns enda naturreservat. Källor Vallby mosse, Länsstyrelsen i Skåne län (läst 17 mars 2016) Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Vallby mosses naturreservat.﻿
Västanå naturreservat

Västanå är ett naturreservat i Gränna och Ölmstads socknar i Jönköpings kommun i Småland (Jönköpings län). Det är namngivet efter det närbelägna Västanå slott. Området är skyddat sedan 1982 och är 161 hektar stort. Det är beläget 5 kilometer söder om Gränna och består av ädellövskog på platåliknande avsättningar. Västanå ligger i det område som kallas Östra Vätterbranterna. I området växer bokskog och där finns örtrika lövblandskogar med stort inslag av ädellövträd och gråal. På förkastningsbrantens övre delar växer hällmarkstallskog. Floran är rik liksom fågellivet. Inom området finns gott om med mark- och vedlevande svampar. I norra delen av reservatet rinner Röttleån genom en djup ravin. I naturreservatet går flera vandringsleder och strövstigar; Johnbauerleden, Franciskusleden, Västanåleden och Röttlestigen. Källor Västanå, Länsstyrelsen i Jönköpings län
Välens naturreservat

Välen är ett våtmarksområde och naturreservat i Göteborgs kommun i Västergötland, beläget vid viken Välen, vid Askimsvikens innersta nordliga del. Tillrinningen av vatten till Välen sker via Stora ån som avvattnar hela Fässbergsdalen. I området finns ett våtmarksmuseum, fågelskådarplattform, naturstig och tidsstig. Naturreservatet bildades 27 september 2014 och är cirka 68 hektar stort. Naturvårdsförvaltare är Göteborgs kommun. Inom reservatet ligger två fornlämningar, ett röse och en stensättning från bronsåldern. Sedan 1992 har Västra Frölunda Naturvårdsförening låtit boskap av rasen Highland Cattle beta strandsängarna. Idag finns höga halter av PCB och andra miljögifter i Stora ån och Välenviken. Mellan 1950- och 1970-talet släppte reningsverket vid Reningsborg ut sitt renade vatten i området, och det kan även ha deponerat avloppsslam i området. En hypotes är att miljögifterna härstammar från denna period, men det är oklart. Referenser Noter Källor Välen, Länsstyrelsen i Västra Götalands län Välens naturreservat, Västra Frölunda Naturvårdsförening Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Välens naturreservat.
Husby naturreservat

Husby naturreservat ligger på Munsön i Ekerö kommun. Naturreservatet omfattar en landareal om 20 hektar och inrättades 1986. Markägare är Naturvårdsverket. Vid norra reservatsgränsen återfinns storhögen Björn Järnsidas hög. Beskrivning Husby naturreservat ligger på östra sidan av Munsön och gränsar till Långtarmen som är en fjärd i Mälaren. Namnet anknyter till Husby gård som finns strax norr om reservatet. Landskapet formades av inlandsisen och är en del av Uppsalaåsen som här har en höjd av cirka 32 meter över Mälaren. Stora delar av Uppsalaåsens avsnitt på Munsön har blivit exploaterade som grustäkt utom i Husbyområdet, som därför anses har högt skyddsvärde och bör bevaras orört. Marken sluttar kraftigt ner i öster mot Långtarmen. Härifrån har man en storslagen vy över Svartsjölandet. Här finns även en mindre badplats. I övrigt märks enstaka vallar, terrasser och antydningar till mindre klapperstensfält. Ändamålet med reservatet är, enligt kommunen, ”att bevara ett geologiskt skyddsvärt och kulturhistoriskt intressant åsavsnitt av Uppsalaåsen samt att bevara ett värdefullt strövområde för friluftslivet”. Bilder Källor Länsstyrelsen Stockholm: Husby. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Husby naturreservat.
Bjurforsbäcken

Bjurforsbäcken, i de nedre delarna även Salomonsån, är ett vattendrag i Norbergs och Avesta kommuner i Västmanlands respektive Dalarnas län, samt naturreservat i Avesta kommun. Bäcken är cirka 8 kilometer lång, varav de sista 1,5 kilometerna är naturreservat. Naturreservatet bildades 2010 av Avesta kommun och är 15 hektar stort. Bäckens avrinningsområde inkluderar Storsjön och Lillsjön i Norbergs kommun, Västmanlands län, samt ett tiotal andra sjöar, men fylls även på av handfull mindre bäckar. Den rinner sedan via naturreservatet Bredmossen och samhället Bjurfors på gränsen till Avesta kommun och -tätort, för att slutligen mynna ut i Dalälven i Avesta. I bäcken finns öring och inom naturreservatets norra del finns ett ovanligt stort bestånd av springkorn (Impatiens noli-tangere). Marken är näringsrik vilket gör att bland annat ormbär (Paris quadrifolia), stinksyska (Stachys sylvatica), liljekonvalj (Convallaria majalis), rödblära (Silene dioica), gullpudra (Chrysosplenium alternifolium) och träjon (Dryopteris filix-mas) kan växa. Mot Tråbacken har bäcken skapat ett system av raviner, vilket genom sin sällsynthet i kommunen ger ett geologiskt bevarandevärde. Ruinerna efter Bjurfors mässingsbruk på länsgränsen är bevarandevärt ur friluftslivssynpunkt. Referenser
Brandalsunds naturreservat

Brandalsunds naturreservat ligger ungefär 12 kilometer söder om Södertäljes centrum vid norra sidan om Brandalsund i Södertälje kommun. Reservatet som bildades år 2016 är privatägt och omfattar en area om 64,4 hektar. Reservatet består huvudsakligen av Trindborgen (RAÄ-nummer Ytterjärna 1:1) med omgivande hagmark och stränder samt en skogklädd bergsrygg i väster med två fornborgar (RAÄ-nummer Ytterjärna 67:1 och 68:1). I norr ingår vattenområdet för Norrviken. Beskrivning Naturreservatet har sitt namn efter det närbelägna godset Brandalsund. Området gränser i söder mot sundet Brandalsund som är det smalaste stället längs Södertäljeleden. I äldre tider och fram till 1700-talet gick en färja över sundet. Fortfarande idag är vägbanken fram till sundet synlig. I området ligger även en badplats. Naturen präglas av trädklädda hagar, sandmarker, barrnaturskog samt en grund artrik havsvik. I området finns många rödlistade arter, bland dem kärlväxter, insekter och svampar. Syftet med reservatet är enligt kommunen, i samråd med markägaren ”att bevara, säkerställa och utveckla värdefulla naturmiljöer för biologisk mångfald och rekreation. Hagmarkernas rika flora och äldre trädskikt bevaras och utvecklas. Den naturskogsartade barrskogen, de öppna hällmarkerna och de lövrika strandskogarna ska bevaras”. Bilder Källor Länsstyrelsen Stockholm: Brandalsund. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Brandalsunds naturreservat.
Nåntuna lunds naturreservat

Nåntuna lund är ett naturreservat som ligger söder om Uppsala och mellan Nåntuna och Fyrisån. Nåntuna lund präglas av stora ekar och hasselbuskage. Till exempel finns några av Uppsala läns största och äldsta ekar här. I reservatet finns ett nästan 2 000-årigt gravfält, Danmark RAÄ 117:1, med cirka 90 fornlämningar. Nåntuna lund var en del av Linnés exkursioner i Danmarks socken. Referenser
Storemosse naturreservat, Ronneby kommun

Storemosse är ett naturreservat i Ronneby kommun i Blekinge län. Området är skyddat sedan 1981 och omfattar 140 hektar. Det består av myrmark samt en del av Listersjön. Reservatet är beläget nordost om Kallinge. Storemosse är en av Blekinges största myrar. Den östra delen av myren ingår i reservatet liksom i öster även delar av Listersjön. I området ingår även kärr, sumpskogar, barr- och ädellövskog. Stora delar av reservatet är vått och svårtillgängligt. I naturreservatet kan man bland annat finna kärrsilja, strandlysing, topplösa, kärrviol, vattenklöver, svärdslilja, tranbär, rundsileshår och kärrlilja. Mossen har ett rikt fågelliv och man kan få se enkelbeckasin, trana, storlom, fiskgjuse och sångsvan. Delar av området omfattas av fågelskydd och är under viss del av året förbjudet att vistas i. Referenser Länsstyrelsen, naturreservat Store mosse
Saltärna

Saltärna är en ö i Ronneby socken och kommun. Saltärna bestod ursprungligen av flera mindre öar som kallades Saltöarna eller Saltaröarna, Troligen för att man saltade fisk på öarna. På grund av landhöjningen kom öarna under 1700-talet att växa samman till en ö. Saltöarna ingick i de gods som danske kungen måste köpa in och överlämna till svenske kungen som ersättning för Bornholm vid freden i Köpenhamn. Fast bebyggelse fanns på Salttärna i början av 1700-talet. I slutet av 1700-talet byggdes en fiskefyr på ön. Omkring 1800 bodde omkring 50 personer på vilket på 1880-talet hade stigit till det dubbla, omkring 100 personer. Runt sekelskiftet 1900 inleddes stenbrytning på ön och befolkningen ökade ytterligare, men började kort därefter minska snabbt igen. 1920 fanns endast 28 fastboende på ön. Under andra världskriget revs fiskefyren i samband att militära anläggningar uppfördes på ön. 1957 drogs elektricitet till Saltärna. 1987 såldes den sista boskapen på Saltärna, ungefär samtidigt upphörde yrkesfisket. Då hade det 1985 funnits kvar fem bofasta på ön. Ön har sedan haft en liten men kontinuerlig bofast befolkning, 2012 fanns tre fastboende. Källor Sveriges öar, 3:e upplagan 2013, Anders Källgård s. 169. Vidare läsning Persson, Harry (1998). Saltärna - en ö i Västra Varan (2. uppl). [S.l.]: [s.n.]. Libris 3206128
Stora Mosskullen

Stora Mosskullen är en ö i Styrsö socken i Göteborgs kommun, strax söder om Köpstadsö. Ön har en yta på 24 hektar. Stora Mosskullen var i äldre tid utmark till Köpstadsö. I början av 1900-talet startades här "Gustav Ekelunds båtvarv", som drevs av Gustav Ekelund (1879–1965). Varvet hade omkring tio anställda, som i de flesta fall bodde på Köpstadsö. Det byggde Petterssonbåtar men även GKSS-ekor, stjärnbåtar och folkbåtar. Efter att ett arbetsskjul brunnit på 1960-talet, ersattes det av ett sommarhus och på 1970-talet vinterbonades huset och ön har sedan dess haft helårsboende befolkning. Huset har byggts på men inga fler bostadshus har tillkommit. Varvsverksamheten pågick i mindre skala fram till år 2000, men har numera upphört. Källor Källgård, Anders (2013). Sveriges öar (3). Stockholm: Carlssons. sid. 92. Libris 13560679. ISBN 9789173315739
Sävö

Sävö är en ö i Bälinge socken i Nyköpings skärgård. Ön har en yta på 92 hektar. Sävö har varit bebott åtminstone sedan 1200-talet och omtalas i Kung Valdemars segelled. Ön köptes 1376 av Bo Jonsson (Grip). På 1600-talet fanns försvarsanläggningar på Sävö, som åtminstone sedan 1600-talet även varit lotsboställe. 1922 öppnades en handelsbod med bland annat försäljning av olja, vilken blev en knutpunkt för skärgårdsborna i närheten. 1967 lades dock lotsstationen ned, 1974 bensin- och oljeförsäljningen och därefter minskade befolkningen snabbt, 1991 fanns sju fastboende och 1995 två. På Sävö finns det också en bondgård som har får, kor och kycklingar. Det finns hagar runt om hela Sävö där alla djuren ibland kan vara. Runt om Sävö kan man också se sälar som tittar upp ur vattnet eller älgar som simmar mellan de olika öarna. 2012 fanns nio fastboende på ön. Ett vandrarhem knutet till Svenska Turistföreningen och ett lotsmuseum finns på ön. Runt år 2000 öppnades även Sävo Krog, krogen låg på en brygga i sundet mellan Långö och Sävö. Krogen stängdes därefter år 2013 Sedan 1987 ingår större delen av Sävö i Sävö naturreservat. Källor Sveriges öar, 3:e upplagan 2013, Anders Källgård s. 282-283. Vidare läsning Perhans, Karl-Erik (2002). Berg och jord på Sävö : exkursionshandledning i naturgeografi. Sollentuna: Geo läromedel. Libris 8817317. ISBN 91-974044-1-1
Sjödalsparken

Sjödalsparken är en park i Huddinge kommun, Stockholms län. Parken anlades på 1960-talet och ligger i direkt anslutning till och öster om Huddinge centrum. Beskrivning Sjödalsparken är Huddinges stadspark. Stadsplanen för parken vann laga kraft i maj 1961 och därefter började anläggningsarbetena för den 2,7 hektar stora parken. Redan tidigare har här varit ett rekreationsområde i form av ängsmark och senare idrottsplan. Sjödalsparken är uppbyggd kring flera cirkulära parkrum som kantas av 42 pilar. I norra delen ligger en utomhusscen. Inom parken finns flera bänkar, en lekplats och boulebanor. Parken nyttjas framförallt för promenader, solbad, bollspel och lek. Under sommartid används den gärna som plats för picknick och i utomhusscenen arrangeras olika kulturella evenemang. Parken är även platsen för jazzfestivaler, Huddingedagar och loppmarknader. Framtidsplaner Enligt ett program för Huddinge centrum (från år 2011) planeras en upprustning av parken vars mål är att ge parken en ”tyngdpunkt på konst, prydnadsvärden och kultur samt skapa stora öppna ytor för lek, evenemang och rekreation liksom mer intima platser”. I Sjödalsparkens östra sida planeras en byggnad för café eller handel. Kommunen vill även skapa en bättre fysisk kontakt med Rådsparken som ligger cirka 500 meter norr om Sjödalsparken och stärka ”de gröna sambanden” mellan Sjödalsparken och sjön Trehörningen. Bilder Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sjödalsparken.
Йоланд (мост)

Йоланд или Йоландбрун (на шведски: Ölandsbron) е мост, свързващ едноименния остров Йоланд с основната част (на материка) на Швеция. Разположен е в протока Калмарсунд в Балтийско море. Със своите 6072 m е сред най-дългите в Европа. Считан е и за най-дългия мост, изцяло разположен в Швеция, тъй като мостът Йоресунд включва част, разположена в Дания. Мостът Йоланд позволява движението по 4 пътни ленти за движение в двете посоки, с обща широчина 13 m. Мостът представлява стоманобетонна конструкция върху 155 колони с характерна гърбица в западната част, служеща за увеличаване на плавателната височина. В най-високите си части мостът е 41,69 m, в най-ниските височината е 6,65 m, а максималната височина за морски транспорт е 36 m. История Идеи за построяване на връзка между остров Йоланд и основната земя са съществували от дълго време и са предизвиквали дебати в Шведския парламент. Първото сериозно предложение е представено през 1932 година, но едва на 18 ноември 1966 правителството на Швеция взима решение за изграждането на моста Йоланд в рамките на мащабен инфраструктурен план. Първата копка на моста е направена на 30 декември 1967 година от тогавашния министър на транспорта Сванте Люндквист. Мостът е завършен и отворен за движение на 30 септември 1972 година и за времето си е бил най-дългият в Европа. Остава най-дългият мост на континента до 1998 година, когато в Португалия е завършен мостът Вашку да Гама. Строителство Мостът Оланд е открит на 30 септември 1972 г. Сред гостите на церемонията, която се провежда откъм островната страна на моста, е престолонаследникът Кронпринц Карл XVI Густаф. Построяването на моста е струвало 80 милиона шведски крони. Строителството е отнело около 4 години и половина, като са използвани около 100 000 кубически метра бетон. Мостът е подготвен и за транспортиране на прясна вода от континента до Йоланд. Проектът за мост получава голяма подкрепа, но е има и протести. Основните възражение са, че мостът ще застраши околната среда и вероятно ще предизвика огромен приток на туристи към Йоланд, което ще уязви неговата ценна природа. Източници Вижте също Калмарсунд остров Йоланд
Pont d'Öland

El Pont d'Öland (en suec Ölandsbron) és un pont que uneix les ciutats de Kalmar a la Suècia continental amb Färjestaden, a l'illa d'Öland, superant l'estret de Kalmar. Amb 6.072 metres, és un dels més llargs d'Europa (el més llarg abans de la construcció del Pont Vasco da Gama el 1998). Està suportat per 156 pilars, i té una característica gepa en el seu extrem occidental, amb la finalitat de possibilitar el pas dels vaixells per sota. Construcció El pont d'Öland fou inaugurat el 30 de setembre de 1972. La construcció, que durà 4 anys i mig, costà 80 milions de corones sueques. El pont també fou preparat per al transport d'aigua fresca des de terra ferma fins a Öland. Tot i que el pont rebé majoritàriament suports, també hi hagué crítiques negatives. Certs sectors consideraven que podria amenaçar el medi ambient, possiblement causant un gran flux de turisme que faria perillar els vulnerables ecosistemes de l'illa d'Öland. Referències Enllaços externs Fitxa del pont a Structurae.
Ölandsbron

Ölandsbron, česky Ölandský most, je silniční most ve Švédsku propojující město Kalmar na pevnině s městem Färjestaden na ostrově Öland přes ostrůvky Svinö a Norra Skallö a Kalmarský průliv (Kalmarsund) Baltského moře. Jeho délka 6 072 metrů ho činí jedním z nejdelších mostů v celé Evropě (byl nejdelším až do dostavění mostu Vasca da Gamy v roce 1998). Je podpírán 156 pilíři a na svém západním konci má charakteristický hrb, který byl vytvořen, aby poskytl vertikální prostor 36 metrů pro potřeby proplouvání lodí. Zatímco most přes Öresund, který spojuje Švédsko s Dánskem je celkově delší, Ölandsbron je stále nejdelším mostem, který je zcela na švédském území. Historie a stavba Návrh na pevné spojení mezi Ölandem a švédskou pevninou existoval již dlouhou dobu a vedl k řadě návrhů. Dne 18. listopadu 1966 rozhodla švédská vláda o jeho výstavbě. Ölandsbron byl slavnostně otevřen 30. září 1972. Ceremoniálu otevření, který se konal na východní straně mostu, se účastnil korunní princ (pozdější král) Karel XVI. Gustav. Stavba mostu stála 80 milionů švédských korun, probíhala po dobu 4,5 let a bylo použito přibližně 100 000 krychlových metrů betonu. Most byl také připraven na přepravu sladké vody z pevniny na Öland. Projekt stavby mostu získal velkou podporu, ale objevily se také protesty. Hlavní námitkou byla možnost ohrožení vzácné a zranitelné přírody ostrova Öland v důsledku masivního přílivu turistů. Stavba mostu do určité míry způsobila další významnou etapu rozvoje celého Ölandu. Další informace Na západním konci se směrem na jih od mostu se nachází další malý dřevěný most pro chodce a cyklisty. Tento 150 metrů dlouhý most propojuje ostrov Svinö s pevninou a odráží podobu mostu Ölandsbron. Tato replika je jasně viditelná pro každého, kdo přejíždí na Öland po Ölandsbron. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Öland Bridge na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ölandsbron na Wikimedia Commons
Ølandsbroen

Ølandsbroen (svensk: Ölandsbron) er en svensk bro mellem Kalmar på det svenske fastland og den svenske ø Öland i Østersøen. Der var i mange år planer om en fast forbindelse mellem Öland og fastlandet, som medførte mange lovforslag og udredninger. Det første konkrete forslag blev fremlagt i 1932. Først den 18. november 1966 fastlagde regeringen en plan for opførelser af store broer, og i denne plan indgik Ölandsbron. Det første spadestik blev taget af kommunikationsminister Svante Lundkvist den 30. december 1967. Broen blev indviet den 30. september 1972, og var på det tidspunkt Europas længste bro. Ölandsbron er 6.072 meter lang, har en gennemsejlingshøjde på 36 meter og en fri bredde på 13 meter. Det højeste punkt på broen er 41,69 meter, og den laveste højde er 6,65 meter. Broen er bygget af armeret beton i 155 brofag, hvoraf højbrodelen består af 6 brofag der hver er 130 meter lange. Broen er Sveriges længste som udelukkende befinder sig på svensk territorium. Øresundsbroen er længere, men den er delt mellem Danmark og Sverige, og den del der befinder sig i Sverige (5,3 km) er kortere end Ölandsbron.
Puente de Öland

El puente de Öland (en sueco: Ölandsbron) es un puente de carretera que salva el estrecho de Kalmar, un estrecho del mar Báltico, y que conecta Kalmar (parte continental de Suecia) con la isla de Öland. Tiene 6072 m de longitud, 13 m de anchura y 36 m de altura. Está apoyado en 156 pilares, y tiene una característica joroba en su extremo occidental. Fue inaugurado el 30 de septiembre de 1972, siendo uno de los más largos de toda Europa.​ El puente costó 80 millones de coronas suecas. La construcción llevó 4,5 años, y cerca de 100 mil metros cúbicos de hormigón. El puente se construyó también para el transporte de agua dulce del continente a la isla Öland. El proyecto del puente ha recibido mucho apoyo, pero también protestas. La principal objeción era que el puente amenaza el medio ambiente.​​ Referencias Enlaces externos Fotos del puente Öland. Ficha del puente (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Structurae.
Pont d'Öland

Le pont d'Öland ou Ölandsbron est un pont situé en Suède. C'est le 2e pont de Suède par la longueur. Il relie l'île d'Öland au continent. Caractéristiques Le pont est d'une longueur de 6 072 m, il est soutenu par 156 piliers. Il a été inauguré le 30 septembre 1972. Sa construction a duré près de 4 ans et demi et a nécessité environ 100 000 m3 de béton. Liens externes Ressource relative à l'architecture : Structurae Portail des ponts Portail des routes Portail de la mer Baltique Portail de la Suède