Heda kyrkogård

Heda kyrkogård är en kyrkogård vid Heda kyrka i Heda socken, Ödeshögs kommun. Kyrkogården har en rektangulär planform i nord–sydlig riktning och kyrkan ligger centralt men nära den östra begränsningen. Terrängen sluttar både mot norr och söder och bidrar till att kyrkogårdens olika delar upplevs som tydligt åtskilda. Den öppna karaktären, de äldre familjegravarna i sydväst, resterna av linjegravsystemet i norr och de mer regelbundna rygghäckarna i öster visar flera olika skeden i kyrkogårdens utveckling. På kyrkogården finns kistgravplatser, askgravplatser och en minneslund. Historia Den medeltida kyrkplatsen Heda är en medeltida socken och kyrkan har genom dendrokronologisk undersökning daterats till 1100-talets mitt. Kyrkans äldsta delar är uppförda av kalksten i flera etapper under medeltiden. Tornet är ovanligt högt och smäckert och på den södra sidan finns ett kapell som sannolikt uppfördes på kungligt initiativ. I kapellets södra mur finns en piscina med reliefer av hög konstnärlig kvalitet. På kyrkans norra sida finns ett sidoskepp med influenser från cisterciensisk arkitektur. Kyrkogården har vuxit fram omkring denna medeltida kyrka och har sannolikt använts som begravningsplats sedan kyrkans äldsta tid. Kyrkans ombyggnader Under 1850-talet restaurerades och byggdes kyrkan ut under ledning av lundaprofessorn och medeltidsromantikern Carl Georg Brunius. Ett nytt kor och korsarmar i norr och söder tillkom. Omkring hundra år senare genomfördes ytterligare en omfattande restaurering. Kyrkan präglas därför av tre tydliga perioder: den medeltida kalkstenskyrkan, 1850-talets historicerande tillbyggnader och 1950-talets restaureringsideal. Det medeltida kalkstensmurverket är synligt, medan tillbyggnaderna från 1800-talet är putsade. Huvudentrén ligger i den södra korsarmen och taken är täckta med skiffer. Kyrkogårdens äldre omfattning En lantmäterikarta från 1639 visar en rektangulär kyrkogård i öst–västlig riktning som sannolikt var mindre än den nuvarande. På häradskartan från 1868–1877 hade kyrkogården däremot en utsträckning som i stort liknade den senare och den östra muren hade redan sitt rundade, utskjutande mittparti. En fastighetsgräns strax norr om kyrkan kan visa att kyrkogården vid något tillfälle utvidgades mot norr. Runstenarna Två runstenar på kyrkogården omnämns i sockenbeskrivningar från 1760, 1817–1828 och 1854–1855. Stenarna är ristade under 1000-talet och finns numera inmurade i de båda korsarmarnas östra väggar. De har tidigare stått på kyrkogården men inte på sina ursprungliga platser. Runstenarna visar att platsen hade betydelse redan under övergången mellan förkristen och kristen tid. Klockstapeln och stigluckan I en sockenbeskrivning från början av 1800-talet uppges att kyrkklockorna hängde i en fristående trästapel, men dess placering är inte känd. Vid ombyggnaden under 1850-talet flyttades klockorna sannolikt från en låg klockstapel till kyrktornet. På en teckning av Johan Fredrik Kock från 1806 syns en byggnad i den östra kyrkogårdsmuren. Byggnaden hade ett spetsigt tak med dubbla takfall och var troligen en stiglucka som fungerade som kyrkogårdsentré. Kyrkogården under 1900-talet Ett fotografi från 1945 visar den nordvästra delen med ett stort antal uppgrävda kullar, små kors och enkla träpinnar. Det är osäkert om bilden visar gravkullar eller en pågående omläggning. Längre österut fanns mer påkostade gravar. Ett fotografi från 1949 visar den sydvästra delen med grusgravar, omgärdningar och gravvårdar i många olika former. Fotografier från mitten av 1900-talet visar även en tät och uppvuxen trädkrans samt att området närmast söder om kyrkan var gräsbevuxet och saknade gravvårdar. Minneslund och askurnlund Länsstyrelsen gav 2004 tillstånd till att anlägga en minneslund och en askurnlund. Minneslunden placerades intill muren i nordväst och utformades som en mindre rund plats omgiven av spirea. På minnesstenen anges årtalet 2004. Askurnlunden anlades i det nordvästra hörnet med en mångsidig plantering där mindre gravvårdar kan placeras runtom. Läge och omgivning Kyrkan och kyrkogården ligger på en ås vid ett vägskäl i en miljö med bostadshus främst från 1930- och 1940-talen. De båda tidigare skolbyggnaderna är äldre och uppfördes 1885 respektive 1889. Den äldre byggnaden, den så kallade slöjdvillan, är en av fyraträdgårds- och slöjdskolor som uppfördes efter en donation. De övriga byggdes i Rök, Stora Åby och Ödeshög. Den yngre skolan ligger öster om kyrkan och används som församlingshem. Sydväst om kyrkogården ligger den tidigare Heda prästgård, en låg faluröd byggnad med parstugeplan och delar från 1700-talet. Den fungerar numera som hembygdsgård. Kyrkomiljön ingår i riksintresseområdet omkring Tåkern. Kyrkogårdens utformning Kyrkogården saknar formell kvartersindelning men delades vid inventeringen in i en nordlig och en sydlig del. Terrängen påverkar upplevelsen starkt. Från norr syns huvudsakligen den norra sluttningen, medan större delen av kyrkogården kan överblickas från den västra grinden. Merparten har en öppen karaktär utan rygghäckar och med glest placerade gravvårdar. Den sydöstra och den mindre nordöstra delen har däremot en striktare utformning genom regelbundna häcksystem. I sydväst finns fler äldre och påkostade familjegravar samt den största variationen av gravvårdstyper. Kyrkogårdsmuren Västra muren Den västra muren är delvis fogad och varierar mellan omkring 0,8 och 1,6 meter i höjd. Den är uppförd av gråsten i varierande storlek. På muren växer en syrenhäck. I höjd med kyrkans norra fasad finns ett bisättningsrum med ingång direkt genom muren. Norr om bisättningsrummet övergår muren till en omkring en meter hög helmur med vissa inslag av kalksten och ett gräsbevuxet krön. Norra muren Den norra muren är omkring 1,5 meter hög och uppförd som en halvmur av skarpkantad gråsten. Syren växer på muren och i den östra delen finns bindringar. Muren följer kyrkogårdens sluttning mot vägen i norr och bidrar tillsammans med syrenhäcken till en tydlig inramning. Östra muren Den östra muren är omkring 1,3 meter hög och kallmurad av skarpkantad gråsten. Rakt öster om kyrkan bildar muren en halvcirkelformad utvidgning med en grindöppning i mitten. Öppningen har enligt uppgift breddats och saknar grindar. Framför murens södra del finns en kompost och undanställda gravvårdar. Södra muren Den södra muren är omkring 0,8–1 meter hög och murad av rundare gråsten med inslag av kalksten. Syrenskott växer på muren och i den västra delen finns en skada. Muren avgränsar den äldre delen med familjegravar mot den öppna marken söder om kyrkogården. Ingångar Västra ingången Den västra ingången består av en dubbelgrind av järnsmide med konkavt krön och elliptisk dekor. Grindstolparna är av granit och har markerade baser samt avhuggna spetsiga krön. Ingången ligger i nivå med den västra huvudgången och ger den bästa överblicken över kyrkogården. Norra ingången Den norra ingången har en dubbelgrind av samma typ som den västra, med konkavt krön och elliptiska ornament. Grindstolparna är av granit och kröns av svartmålade järnkulor. En trappa av kalksten leder upp från vägen till kyrkogården. Östra ingången Den östra ingången ligger i den halvcirkelformade delen av muren. Den markeras av två oregelbundet huggna granitstolpar men saknar grindar. Ingången har breddats i modern tid och ansluter till en grusgång fram till kyrkan. Trädkrans och vegetation Trädkransen består av kastanjer och lönnar som är fördelade på olika sidor av kyrkogården. Längs den västra sidan står sex kastanjer och längs den södra åtta lönnar. På den östra sidan finns tre lönnar och två kastanjer som flankerar ingången. Syrenhäckar växer längs den nordvästra, norra och nordöstra muren. Tre ornäsbjörkar kantar den västra mittgången. I de mer regelbundet ordnade delarna finns rygghäckar i nord–sydlig riktning, huvudsakligen av spirea, ölandstok och oxbär. Gångsystem Gångarna är belagda med naturgrus. En grusad yta omger kyrkan och gångar leder därifrån till den västra och norra grinden samt till den östra öppningen. I sydväst finns en rest av en grusgång vid några äldre grusgravar. Mellan gravraderna i den sydöstra delen finns delvis övervuxna plattgångar. Gångarna från norr och väster framhäver kyrkogårdens nord–sydliga respektive öst–västliga huvudaxlar. Norra delen Den norra delen omfattar gravnummer 1–381 och sluttar från kyrkan mot vägen. Den västra delen är öppen, saknar rygghäckar och har glest stående gravvårdar, medan den östra delen är mer regelbundet ordnad med två rygghäckar. Gravraderna löper huvudsakligen i nord–sydlig riktning. Längs muren i väster och norr finns en rad gravar och i den nordvästra delen ligger sju grusgravar, varav tre är terrasserade och orienterade annorlunda än övriga gravar. Öster om kyrkan står två äldre kalkstensvårdar från 1762 respektive 1859. Linjegravarna I den nordvästra och nordöstra delen finns små och enkla gravvårdar som sannolikt har hört till ett linjegravsystem. I sådana områden begravdes de avlidna kronologiskt, en efter en i rader. Från mitten av 1800-talet kom linjegravar främst att användas av personer som inte köpte en egen familjegrav. Systemet upphörde omkring mitten av 1960-talet. De möjliga linjegravvårdarna i Heda är från sent 1910-tal fram till 1960-talet och är betydelsefulla eftersom de gör det möjligt att avläsa gravsättningarnas ordningsföljd. Familjegravarna i norr De enstaka grusgravarna i den norra delen är omgivna av stenramar och representerar mer påkostade familjegravar från början av 1900-talet. Några av dem är terrasserade och har en riktning som avviker från de övriga gravarna. Där finns också en obelisk av svart granit och en yngre kalkstensvård. Titlar som hemmansägare, smidesmästare och grenadjär speglar socknens sociala och ekonomiska struktur. Södra delen Den södra delen omfattar gravnummer 382–823 och sluttar framför allt i öster mot söder. Den västra delen har en öppen och mer ålderdomlig karaktär med många olika gravvårdstyper, medan den östra delen präglas av regelbundna rygghäckar och yngre gravvårdar. Längs den västra mittgången står två ornäsbjörkar och i den östra delen finns häckar av olika sorters spirea och oxbär. Delvis övervuxna gångar av kalkstensplattor finns kvar mellan gravraderna. Familjegravarna i sydväst Den sydvästra delen innehåller flera av kyrkogårdens mest påkostade familjegravar. Där finns nio grusgravar, varav åtta omges av stenramar, samt tre stenramsgravar som numera är gräsbevuxna. En av familjegravarna innehåller elva kalkstensvårdar, varav tio är liggande. Flera gravanläggningar är ovanligt stora för att ligga på en landsortskyrkogård. Gravarna visar att grusbeläggning och omgärdning med stenram var vanligt från slutet av 1800-talet till mitten av 1900-talet. Gravvårdar från 1800-talet I sydväst finns ett antal gravvårdar från 1800-talet. Den äldsta är daterad 1845. Bland de mer särpräglade vårdarna finns flera obelisker, ett rikt dekorerat avbrutet livsträd, en avbruten kolonn från 1862 och en natursten med slipad namnoval från 1849. Dessa vårdar är tydliga exempel på 1800-talets symboliska gravkonst och har höga kulturhistoriska värden. Den sydöstra delen Den sydöstra delen domineras av låga och breda gravvårdar, många från 1960-talet. En större gravplats markeras av en bautasten och omges av en klippt tujahäck. Längs muren står fyra gravvårdar av svart granit och en av koppar, daterade från slutet av 1800-talet och början av 1900-talet. De kan ha flyttats till platsen. Rygghäckarna är viktiga för den strikta och moderna karaktären i området. Gravvårdar och gravtradition Kyrkogården innehåller en stor variation av gravvårdar. Bland de mer framträdande finns tre obelisker, ett avbrutet livsträd, en avbruten kolonn, en bautasten och en natursten med slipad namnoval. Stenramsomgärdade grusgravar finns framför allt i sydväst och norr om kyrkan. Några mindre gravvårdar i norr kan höra till den allmänna linjen. De äldsta bevarade vårdarna är få, men öster om kyrkan står en kalkstensvård från 1762 och i sydväst finns två vårdar från 1840-talet. Minneslund Minneslunden ligger intill muren i nordväst och är utformad som en mindre rund plats omgiven av spirea. Minnesstenen bär årtalet 2004. Lunden är diskret inpassad i den äldre kyrkogårdsmiljön och ligger nära askurnlunden. Askurnlund Askurnlunden ligger i kyrkogårdens nordvästra hörn. Den är ordnad kring en mångsidig plantering och avsedd för mindre individuella gravvårdar. Anläggningen tillkom efter länsstyrelsens tillstånd 2004 och representerar ett modernt gravskick inom den äldre kyrkogårdens ram. Bisättningsrummet Bisättningsrummet är nedgrävt vid kyrkogårdens västra sida och har ingång direkt genom muren. Pardörren är klädd med profilerad träpanel i fiskbensmönster och har beslag med ålderdomlig utformning. Dörröppningen ramas in av kalkstensskivor. Från kyrkogården framträder byggnaden som en jordkällarliknande anläggning. Belysning och bänkar Kyrkogårdens belysning består av lyktstolpar med fyrkantiga stolpar av vitmålad plåt och kantiga kupor av råglas. Ritningar i länsmuseets arkiv visar att lyktorna sannolikt utformades av arkitekten Johannes Dahl från Tranås 1950, samma år som han ansvarade för en ombyggnad av kyrkan. Bänkarna är tillverkade vid Näfveqvarns bruk och har bruna träsitsar. Titlar och näringsliv Titlarna på gravvårdarna speglar bygdens näringsliv och sociala struktur. Lantbrukare, hemmansägare och agronom visar på den starka jordbruksprägeln. Därutöver förekommer äldre titlar som livgrenadjär och grenadjär samt yrken som smidesmästare. En modernare titel är bilskolechef. Titlarna bidrar till kyrkogårdens lokalhistoriska värde. Kulturhistoriska värden Heda kyrka och kyrkogård bildar tillsammans med den tidigare skolan och prästgården en väl sammanhållen kulturmiljö med mycket höga värden. Murarna, grindarna, trädkransen och gångsystemet är viktiga för helheten. Trädkransen av kastanjer och lönnar visar 1800-talets parkideal och markerar kyrkogården mot omgivningen. Rygghäckarna i öster är betydelsefulla för de yngre delarnas strikta karaktär. Linjegravarna i norr dokumenterar ett gravskick som användes fram till mitten av 1900-talet, medan de stora grusgravarna i sydväst visar den mer påkostade familjegravstraditionen. De äldre och särpräglade gravvårdarna, däribland obeliskerna, det avbrutna livsträdet, kolonnen och kalkstensvårdarna från 1700- och 1800-talen, har höga eller mycket höga kulturhistoriska värden. Även belysningen från Johannes Dahls tid har ett särskilt arkitekturhistoriskt värde. Gravsatta på kyrkogården David Hedegård, teolog Karl Wasén, kontraktsprost Bertil Sandegård, konstnär Se även Heda kyrka Referenser