Стокхолмска катедрала

Стокхолмска катедрала (Велика црква, Црква Светог Николе), најстарија је црква у Стокхолму. Налази се у центру Стокхолма у Гамла стану, између Стокхолмске краљевске палате и старог главног трга Стокхолма. Посвећена је Светом Николи 1306. године, а изградња цркве вероватно је почела у 13. веку. Унутрашњи изглед и даље задржава велики део свог касносредњовековног изгледа у облику дворанске цркве са сводним плафоном који носе стубови од опеке. Спољашњост цркве је, међутим, једнообразно барокног изгледа, резултат опсежних промена направљених у 18. веку. Црква је играла важну улогу током Реформације у Шведској као место где је миса први пут служена на шведском језику. Сада је седиште Стокхолмског бискупа у оквиру Шведске цркве од оснивања Стокхолмске епархије 1942. године. Стокхолмска катедрала је дуго био једина парохијска црква у Стокхолму и од самог почетка је била повезана са шведском краљевском породицом. У више наврата је била поприште историјских догађаја и вековима је коришћена као црква за крунисање. У цркви се 2010. године одржало венчање између престолонаследнице Викторије и Данијела Вестлинга. У Стокхолмској катедрали су обележене војне победе, као и националне трагедије, а црква се и даље користи за сахране јавних личности, попут књижевница Астрид Линдгрен и Саре Данијус. Црква садржи неколико важних уметничких дела, међу којима су касносредњовековна скулптура Светог Ђорђа и змаја и „Vädersolstavlan“, слика која приказује један од најранијих приказа Стокхолма. Локација и околина Стокхолмска катедрала је најстарија црква у Стокхолму и првобитно је била парохијска црква, изграђена у самом центру средњовековног града. Налази се на највишој тачки Старог града (Гамла стан), између зграде Берзе и Краљевске палате. Црква је, заједно са палатом, старим тргом и првом градском већницом Стокхолма (која се налазила на месту садашње зграде берзе), чинила срце најранијег урбаног развоја. Док је унутрашњост цркве и даље задржала велики део свог средњовековног изгледа, спољашњост цркве је углавном резултат промена извршених у 18. веку. Заједно са Краљевском палатом, палатом Аксел Оксенстирна, улицом Слотсбакен и њеним обелиском, и Тесиновом палатом, део је кохерентног ансамбла барокне архитектуре. Описана је као „незаменљиви“ део градског пејзажа Стокхолма. Стокхолмска катедрала је са три стране окружена улицама. Двориште се налази јужно од цркве и у њему су изграђена два мала павиљона, које је Ерик Палмстедт пројектовао као крила берзе, а заправо су изграђена као гробна капела и кућа кочија цркве. Изграђена су 1767. године. Са запада и истока су кована гвоздена врата. Стубови обе капије су првобитно били украшени алегоријским статуама, иако је само пар на западној капији још увек на месту. Ове две статуе вероватно приказују Разум и Божанску љубав, а направио их је Петер Шулц 1675. године. Статуе које су се раније налазиле на стубовима источне капије приказују жене које симболизују Опрез и Наду а направио их је Данијел Корц 1702. године. Статуа шведског реформатора Олофа Першона налази се поред источне фасаде цркве. Откривена је 1898. године, а израдио ју је Теодор Лундберг. У тротоару поред источне фасаде налазе се и линије које означавају некадашњи обим црквеног хора, срушеног за време владавине краља Густава Васе. Историја зграде Средњи век Присуство цркве у Стокхолму први пут се помиње 1279. године. Освећење градске цркве се помиње 1306. године, што Стокхолмску катедралу чини најстаријом црквом у граду. Најранија историја цркве је стога донекле нејасна: Стокхолм је основан средином 13. века и сматрало се мало вероватним да град није имао функционалну цркву до 1306. године. Предање такође каже да је цркву основао Биргер Јарл. Стога је могуће да је цркви која је освештана 1306. године претходила друга црква, или да је дуго била у изградњи, или је можда поново освештана 1306. године. Без обзира на то, најстарији делови садашње зграде вероватно припадају цркви која је освештана 1306. године. Током целог средњег века, главни заштитник цркве био је Свети Никола. Неколико цркава у балтичком региону из 13. века посвећено је Светом Николи, посебно у градовима где је Ханза била присутна, као што је био случај у Стокхолму. Црква је такође била посвећена Светој Марији и Светом Ерику. Црква је остала једина парохијска црква у Стокхолму, која је служила целом граду, све до 1590-их. Генерално, средњовековна историја црквене зграде је сложена и тешко ју је детаљно утврдити. Постоји мало писаних извора, а недостатак орнамената отежава извођење било каквих закључака о старости различитих делова. Првобитно, црква је изгледа имала један брод са два пролаза. Имала је дрвени плафон који је носило шест стубова. Грађена је од цигле. Главни улаз се вероватно налазио на западу, мада су бочни улази могли постојати на северном и јужном зиду. Стилски, црква је била део групе цркава изграђених у подручју око језера Меларен у то време, укључујући катедралу Стренгнес и цркву Свете Марије у Сигтуни. Црква је обновљена и проширена током 14. и 15. века. Украшавање цркве био је начин да и шведски монарси и грађани Стокхолма покажу своју моћ и утицај. Донација цркви 1346. године од стране краља Магнуса IV и његове супруге Бланке од Намура вероватно указује на то да је прва од низа капела додатих цркви. Ова капела је првобитно била посвећена Богородици и налазила се на јужној страни источног краја цркве. Четири пролаза која су припадала капели и даље се могу разазнати у унутрашњости цркве. Сличне капеле су изграђене приближно у исто време у катедрали у Висбију и цркви Свете Марије у Либеку. Капела је била украшена раноготским фрескама у стилу неуобичајеном за шведске цркве (касније је темељно рестаурирана). Друга капела је додата цркви негде пре 1361. године, а додатне капеле су изграђене почетком 15. века. До краја средњег века, катедрала је садржала више од 30 капела. Црква је тако расла додавањем капела. Још један сет мурала, које је насликао Албертус Пиктор и који украшава југозападне сводове, такође је додат током 15. века. Између 1474. и 1496. године извршена је велика реконструкција цркве која је затим ове капеле спојила у јединствени, обједињени простор и поставила нове сводове, стварајући једнолично висок плафон. Црква је приближно у исто време знатно проширена и према истоку, а додат је и хор. Делимично је то било зато што је црква постала премала за растуће становништво града. Кула је такође изграђена почетком 15. века и првобитно је била намењена углавном за одбрану. До краја 15. века катедрала је добила основни облик и величину коју и данас има. Реформација и касније промене Током 16. века, Реформација у Шведској довела је до важних промена за цркву. Католицизам је напуштен, а усвојен је лутеранизам. Држава је конфисковала велики део имовине цркве, укључујући велике количине сребра из капела и олтара катедрале. Неке од раније католичких скулптура цркве су вандализоване. Када је Кристијан II Дански боравио у Стокхолму 1520. године, црква је утврђена, што је одраз политичких тензија које су, између осталог, довеле до Стокхолмског крвопролића 1521. године. Адам ван Дирен је направио алегоријску скулптуру која краси подножје једног од стубова цркве. Приказује мужјака и женку лава и јегуљу, заједно са сатиричним натписом сумњивог значења. Даље измене на стубовима, сводовима и зидовима цркве извршене су током владавине краља Јохана III како би се додатно хармонизовао унутрашњи простор. Промене током 18. века Током 18. века, фасада цркве је претрпела велике промене. Средњовековна спољашњост је потпуно трансформисана у барокну. Никодимус Тесин Млађи је изнео предлог да се фасада преобликује у савременијем стилу. Године 1736, Јохан Еберхард Карлберг је ангажован да надгледа поправке црквеног торња. И Карлберг и Карл Харлеман, који је наследио Никодимуса Тесина Млађег, одмах су изнели бројне предлоге за нови торњеви торња. На крају је усвојен Карлбергов четврти предлог за нови торањ, који је био компромис између његових и Харлеманових идеја, а Карлберг је такође пројектовао и остале промене на фасади. Ова трансформација спољашњости цркве из готске у барокну грађевину извршена је између 1736. и 1745. године. Спољашњост која се данас види је и даље у великој мери резултат Карлберговог рада. Даље измене су направљене касније у истом веку, када је архитекта Ерик Палмстет 1777. године редизајнирао јужну страну црквеног дворишта у вези са изградњом зграде берзе и пројектовао степениште припојено јужној страни торња, на западном крају цркве које је завршено 1778. године. Краљ Густаф III желео је да сруши целу цркву и замени је новом црквом инспирисаном Пантеоном у Риму. Каснија историја Прозори су опремљени новим гвозденим украсима у неоготичком стилу 1860-их. Неке даље измене, не само да би се повећала противпожарна безбедност цркве, извршене су крајем 19. века. Темељна реновација је обављена између 1903. и 1909. године под вођством архитекте Ернста Стенхамара. Између осталог, креч који је прекривао циглене стубове и зидове је уклоњен, тако да се види цигла. То је урађено као покушај да се поново створи „средњовековнији“ ентеријер, али у ствари је унутрашњост вероватно одувек била окречена. Још једна свеобухватна реновација је извршена између 1952. и 1954. године. Црква је подигнута на статус катедрале за новоформирану Стокхолмску епархију 1942. године. Историјски значај и краљевске везе Стокхолмска катедрала је била место важних догађаја у историји Шведске. Растуће богатство и утицај Стокхолма током средњег века, као и близина цркве Краљевској палати, привукли су пажњу и надбискупа Упсале и шведских монарха. Реформација у Шведској је барем делимично рођена у Стокхолмској катедрали: управо је овде лутеранизам први пут јавно проповедан у Шведској, а то је истовремено била прва црква у Шведској где је миса служена на шведском језику (уместо на латинском), 1525. године. Један од главних заговорника реформације у Шведској, Олаус Петри, тада је овде служио као свештеник. Црква је у неколико наврата коришћена за крунисање краљева и краљица Шведске. Прво краљевско крунисање које се одржало овде било је крунисање Магнуса IV и Бланке од Намура 1336. године. Већина средњовековних крунисања, међутим, одржана је у катедрали у Упсали. Следеће крунисање се одржало у Стокхолмској катедрали 1497. године, када је краљ Ханс Дански крунисан за краља Шведске, током Калмарске уније. Његов син Кристијан II Дански крунисан је 4. новембра 1521. године на церемонији осмишљеној да означи потчињавање Шведске власти краљу Кристијану. Током церемоније, представници цара Карла V уручили су краљу Орден Златног руна. Само неколико дана касније, догодило се Стокхолмско крвопролиће. Венчање шведског краља Ерика XIV и Карин Менсдотер, као и њено крунисање након венчања, одржани су у Стокхолмској катедрали 1568. године. Марија Елеонора од Бранденбурга такође је крунисана за краљицу Шведске овде, након удаје за краља Густафа Адолфа 1620. године. Следећи владајући монарх који је крунисан у Стокхолмској катедрали била је краљица Кристина, 1650. године. Крунисање следећа два краља било је у Упсали, али су краљ Карл XII и краљ Фредерик I такође крунисани овде. Од тада су се крунисања свих шведских монарха, са изузетком Густафа IV Адолфа, одржавала у Стокхолмској катедрали. Последње крунисање шведског монарха било је крунисање краља Оскара II 1873. године. Црква је у неколико наврата коришћена за краљевска венчања. Две ћерке краља Густава Васе венчале су се ту, као и син краља Јохана III. Венчање између будућег краља Оскара I и Јозефине од Лојхтенберга одржало се ту 1823. године, а неколико других чланова краљевске породице венчало се у цркви током 19. и 20. века. Године 2010, црква је била место венчања Викторије, престолонаследнице Шведске, и Данијела Вестлинга. Иако је Стокхолмска катедрала ретко коришћена за сахране краљевске породице (уместо тога, црква Ридархолмен је испуњавала ту улогу до 1950. године), током 20. века ту је одржан низ значајних сахрана. Након што су тела три члана неуспеле Андреове арктичке експедиције балоном (Саломон Аугуст Андре, Кнут Френкел и Нилс Стриндберг) пронађена и враћена у Стокхолм 1930. године, њихова сахрана је одржана у цркви. Недавно су у цркви одржане и сахране књижевнице Астрид Линдгрен (умрла 2002.) и сталне секретарке Шведске академије Саре Данијус (умрла 2019.). Када је брод МС Естонија потонуо 1994. године, уз губитак многих шведских живота, у Стокхолмској катедрали је одржана комеморација којој су присуствовали краљевска породица и премијер Шведске. Слично томе, црква је организовала додатну службу након атентата на министарку спољних послова Ану Линд 2003. године. Стокхолмска катедрала је такође коришћена за друге јавне догађаје. Неколико војних победа јавно је прослављено у цркви током времена Шведског царства. Изглед Спољашњост Грађевински материјал цркве је цигла. Темељ цркве је ојачан пешчаром и гранитом. Црква је „скромних размера“; висока је 63 м и широка 37,2 м. Спољашњост цркве је једнообразно барокна, а само је степениште које је додао Палмстет у мало другачијем стилу. На југоисточном углу цркве, сунчани сат из 16. века је причвршћен за зид. Велика спомен-плоча са натписом на латинском језику постављена је на средини источног зида цркве, у знак сећања на обнову цркве у 18. веку. 28 прозора обезбеђује светлост. Главни улаз је у подножју куле на западном крају цркве. Постоји улаз у северном зиду и два мања улаза на југу. Унутрашњост Стокхолмска катедрала је дворанска црква. План је неправилног правоугаоника, јер је облик зграде морао бити прилагођен постојећим суседним улицама. Унутрашњи простор је подељен централним бродом, са клупама са обе стране. Хор је три степеника виши од остатка цркве и ограничен је оградама од кованог гвожђа са севера и југа. постоје три галерије, од којих се у једној налазе црквене оргуље. Већина прозора је провидна, али је најсеверозападнији прозор украшен витражима које је израдио Ејнар Форсет у 20. веку. Витраж у облику розете на источном зиду поклоњен је цркви 1858. године. Направљен је у Француској. Олтар Главни олтар Стокхолмске катедрале је "сребрни олтар". Донирала га је Маргарета Педерсдотер, удовица Јохана Адлера Салвијуса, 1652. године. Олтар се састоји од централног дела и два крила; крила су направљена нешто касније. Барокни олтар је направљен у Хамбургу, од ебановине и сребра. Током средњег века, црква је поседовала неколико додатних олтара, а неки од њих су сачувани на другим локацијама: у цркви Боглеса у Упланду, у цркви Једер у Седерманланду, у Шведском историјском музеју. Свети Ђорђе и змај Северно од хора стоји велика, касносредњовековна коњичка статуа која приказује легенду о Светом Ђорђу и змају. Описана је као „најимпресивније средњовековно уметничко дело“, као и „најзанимљивији споменик“ у цркви. Статуа је висока око 3,5 м и приказује светитеља на коњу, који се бори са змајем. Споредна група приказује принцезу коју светитељ спасава од змаја, у пратњи симболичног Јагњета Божјег. Постоље је додатно украшено сценама из легенде о Светом Ђорђу. Наручио ју је регент Стен Стуре Старији као надгробни споменик за њега и његову супругу, након победе над данским трупама у бици код Брункеберга 1471. године. Стен Стуре се молио свецу да заштити војску током битке. Скулптура је откривена 1489. године. Остали средњовековни намештај Црква такође поседује распеће направљено од храста али је изгубило своју ранију полихромију. Вероватно је направљено између 1475. и 1500. године. Крстионица цркве је направљена 1514. године, према натпису са стране. Припада групи крстионица, сличних по стилу, које се налазе у централној и северној Шведској. Направљена је од кречњака из Упланда. Бронзани свећњак висине 3,7 м са седам кракова, вероватно направљен крајем 15. века, припада цркви. Украшен је скулптурама лавова у подножју и са два људска лица на дршци. Такви свећњаци су неуобичајени у Шведској (још један пример постоји у катедрали у Лунду), али су чешћи у Немачкој, где је вероватно направљен. Vädersolstavlan Најстарији познати приказ Стокхолма у боји је такозвани „Vädersolstavlan“, коју је цркви поклонио Олаус Магнус 1535. године. Насликао ју је Урбан Маларе. Међутим, тренутно видљива слика је копија из 1636. године, коју је насликао Јакоб Хајнрих Елбфас; судећи по детаљима зграде на слици, чини се да је верна репродукција. Слика приказује Стокхолм онакав какав је изгледао почетком 16. века, а изнад њега је атмосферски оптички феномен, примећен изнад Стокхолма 20. априла 1535. године. Слика је рестаурирана 1998–1999. године. Краљевске клупе и проповедаоница Проповедаоницу цркве је пројектовао и изградио Бурхард Прехт између 1698. и 1702. године. Направљена је од позлаћеног дрвета и украшена лајснама и рељефима. Краљевске клупе су направљене од два дела. Доњи је простор за седење затворен украшеном дрвеном преградом. Првобитно је у свакој клупи био постављен престо. Горњи део сваке клупе је позлаћени дрвени балдахин у облику превелике краљевске круне коју носе анђеоске скулптуре на позадини у облику имитиране драперије. Краљевске клупе, намењене краљевској породици, пројектовао је Никодимус Тесин Млађи, а изградио Бурхард Прехт. Гробови и надгробни споменици Све док ова пракса није укинута током 19. века, сахрањивање унутар цркве сматрало се престижним и довело је до тога да црква буде препуна гробова. Црква и даље садржи велики број украшених гробова и других надгробних споменика. Такође постоји мноштво спомен-плоча причвршћених за зидове; она која слави сећање на Никодима Тесина Старијег, Никодима Тесина Млађег и Карла Густава Тесина једна је од новијих, коју је израдио вајар Карл Милес. Музика Оргуље у Сторкиркану датирају из 1960. године, а израдила их је фирма Marcussen &amp; Søn у Данској. Фасада оргуља је пројектована 1789. године. Црква се користи као концертни простор од краја 18. века. Данас црква има четири хора. Референце Литература Hultin, Olof; Johansson, Bengt OH; Mårtelius, Johan; Waern, Rasmus (2009). The complete guide to architecture in Stockholm. Stockholm: Arkitektur förlag AB. ISBN 978-91-86050-75-7. Jermsten, Elisabet (2008). Storkyrkan (PDF) (на језику: шведски). Stockholms stift (Diocese of Stockholm). Regner, Elisabet (2013). Det medeltida Stockholm. En arkeologisk guidebok [Medieval Stockholm. An archaeological guide book] (на језику: шведски). Lund: Historiska Media. ISBN 978-91-86297-88-6. Roosval, Johnny (1927). S. Nikolai eller Storkyrkan. II, Byggnadshistoria [St. Nicholas or The Great Church. II, History of the building] (PDF). Sveriges kyrkor, konsthistoriskt inventarium (на језику: шведски). 24. Stockholm: Centraltryckeriet. ISSN 0284-1894. Roosval, Johnny; Upmark, Gustaf; Branting, Agnes, ур. (1927). S. Nikolai eller Storkyrkan. III, Inredning och lösa inventarier [St. Nicholas or The Great Church. III, Furnishings and loose items] (PDF). Sveriges kyrkor, konsthistoriskt inventarium (на језику: шведски). 24. Stockholm: Centraltryckeriet. ISSN 0284-1894. Simonsson, Ivar (1924). „Storkyrkoförsamlingens historia. En översikt” [The history of the congregation of Storkyrkan. An overview]. Ур.: Roosval, Johnny. S. Nikolai eller Storkyrkan. I, Församlingshistoria [St. Nicholas or The Great Church. I, History of the congregation] (PDF). Sveriges kyrkor, konsthistoriskt inventarium (на језику: шведски). 24. Stockholm: Centraltryckeriet. ISSN 0284-1894. Svanberg, Jan; Qwarnström, Anders (1993). Sankt Göran och draken [Saint George and the Dragon] (на језику: шведски). Stockholm: Tidens förlag. ISBN 91-550-3914-6. Ullén, Marian (1996). „Gotikens kyrkobyggande” [Church building during the Gothic era]. Ур.: Augustsson, Jan-Erik. Signums svenska konsthistoria. Den gotiska konsten [Signum's history of Swedish art. Gothic art] (на језику: шведски). Lund: Signum. стр. 37—134. ISBN 91-87896-23-0.