NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Villa Snörin

Villa Snörin (uttalas snör-in) är en privatvilla vid Bryggbacken på Ulriksdals slotts område i Solna kommun. Snörin ligger på slottsfastigheten Ulriksdal 2:3 som är ett statligt byggnadsminne sedan år 1935. Bakgrund Snörin är en av flera kulturhistorisk intressanta villor belägna mellan Slottsallén och Edsviken. Dessa hus beboddes ursprungligen av slottets betjäning och är fortfarande huvudsakligen hyresbostäder för kungliga hovets personal. Många av de till husen hörande stall och ekonomibyggnader byggdes under 1900-talet om till bostäder. Några villor friköptes även och blev privatägda, ibland i kombination med någon mindre verksamhet. Byggnadsbeskrivning Snörins huvudbyggnad härrör troligen från 1700-talets slut och låg vid Stora Uplands Winterväg genom Edsviken som var en viktig vinterväg vilken förband Uppsala med Stockholm. Under vintermånaderna var Snörin värdshus, känt sedan åtminstone 1760-talet. Den har omnämnts som vinterkrogen Snurr in. Omkring 1850 drogs dock krogrättigheterna in och därefter var stället enbart bostad. Huset har 1½ våningar med inredd vind under ett brutet sadeltak. Stommen är timrad och fasaderna panelade samt avfärgade i gråvit kulör. Dörrar och fönsterluckor är från ursprungstiden. 1964 genomfördes en ombyggnad; då tillkom bland annat en ny veranda på gaveln mot norr. Noter Källor Byggnader i Nationalstadsparken, Solnadelen, sid. 30. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Snörin.
Villa Karlshäll

Villa Karlshäll är en villa på udden mellan Bergshamravägen och norra delen av Brunnsviken i stadsdelen Ulriksdal, Solna kommun. Karlshäll ligger på slottsfastigheten Ulriksdal 2:3 som är ett statligt byggnadsminne sedan år 1935. Området är en del av Kungliga Nationalstadsparken. Historik Karlshäll och Jacobsdal Karlshäll hörde ursprungligen till Villa Jacobsdal där grosshandlaren J.G. Claussen 1774 lät anlägga ett vaxblekeri, en inrättning för framställning av vitt vax för vaxljus. Jacobsdal byggdes 1798 som bostadshus för Claussen, samtidigt lät han även bygga ett stenmagasin för vaxljus på tomten söder om huvudbyggnaden vid Brunnsvikens strand, huset blev kärnan till dagens Karlshäll. Polska udden Området kallas ”Polska udden” och var plats för en av Solna sockens tidiga industrier. Utöver ett vaxblekeri fanns även ett bomullstryckeri på udden. Enligt traditionen hade den polska kungen Sigismund trupper här "för att inta huvudstaden". Industriverksamheten på Polska udden avvecklades omkring 1815 och 1858 beslöts att dela den stora tomten. Den norra delen med Jacobsdal och den södra delen med Karlshäll utarrenderades sedan separat. Karlshäll blev sommarnöje och beboddes av bland andra trädgårdsmästaren C.O. Dahlbäck. Karlshäll blir permanentbostad På 1800-talets mitt höjdes byggnaden med en våning och 1860 uppsattes kakelugnar. 1894 blev Karlshäll permanentbostad för trädgårdsmästaren Carl Johan Åkerberg, som även rustade upp huset. Mot norr och söder märks inglasade verandor. Särskilt den södra med vid utsikt över Brunnsviken bär tydliga drag av en ”punschveranda” i schweizerstil med riklig lövsågeri. För övrigt är fasaderna slätputsade och avfärgade i gul kulör med bruna detaljer. Exteriört och interiört är byggnaden väl bevarad från tiden kring 1860-talet. Till bebyggelsen hör även en före detta tvättstuga från omkring 1886 och en tidigare vagnslider från sekelskiftet 1900. Karlshäll var permanentbostad fram till 2018 då Solna kommun fick överta huset och platsen. Ångslupstomten Väster om Karlshäll ligger den så kallade ”Ångslupstomten”, uppkallat efter Ångslupsbolaget Haga som på 1860-talet hade en brygga här samt Café Sjövillan. Båttrafiken lades ner 1919 men Café Sjövillan finns kvar och används som privatbostad. Fram till 1960-talet hängde Karlshälls och Jacobsdals tomter ihop, då drogs Bergshamravägen mitt emellan de båda husen och den tidigare kontakten bröts. Nutida bilder Noter Källor Byggnader i Nationalstadsparken, Solnadelen, sid. 41-42. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Karlshäll.
Švédská královská knihovna

Královská knihovna (švédsky: Kungliga biblioteket) je národní knihovna Švédského království. Sídlí ve Stockholmu. Je státní agenturou podřízenou ministerstvu školství a výzkumu. Schraňuje asi 18 milionů položek. Kořeny instituce sahají do roku 1661, kdy Švédská tajná rada nařídila všem tiskařům ve Švédsku, aby před distribucí knihy či periodika zaslaly dvě kopie k rukám rady. Jedna kopie měla jít do Švédského národního archivu (Riksarkivet), druhá k rukám nově jmenovaného Královského knihovníka Johannese Bureuse. Motiv pro toto nařízení tehdy nepocházel z touhy zachovat publikace pro budoucí generace, ale z potřeby sledovat jejich obsah. Základ knižní sbírky ale položily i švédští králové, zejména pak Gustav I. Vasa, který shromáždil velké množství knih a tiskovin na hradě Tre Kronor (dnes již neexistujícím, na jeho místě stojí Stockholmský palác). Některé tyto knihy byly zakoupeny v zahraničí, jiné byly zabaveny švédským klášterům během reformace. Sbírka byla rozšířena i o kořist z třicetileté války. Vyloupeny byly zejména biskupská knihovna ve Würzburgu (1631), knihovna Olomoucké univerzity (1642) a královská knihovna v Praze (1648). Díky této poslední proslulé loupeži pár hodin před koncem války se do sbírek Švédské královské knihovny dostala proslulá „Ďáblova bible“ (Codex Gigas) ze 13. století. Mnoho z pokladů bylo navždy ztraceno při požáru hradu Tre Kronor v roce 1697. Shořelo 17 286 svazků a 1103 rukopisů. Dochovalo se naopak jen 6700 svazků a 283 rukopisů. Byly poté dočasně uloženy v různých šlechtických palácích ve Stockholmu. V roce 1768 byly přestěhovány do severovýchodního křídla nového královského paláce. V roce 1780 byl zrušen Archiv starožitností a většina jím uchovávaných knih byla převedena do Královské knihovny. V roce 1792 daroval Gustav III. svou soukromou knihovnu čítající 14 500 děl a o čtyři roky později daroval Gustav IV. Adolf dalších 7500 knih. Roku 1814 tak národní knihovna disponovala asi 40 000 svazky. V roce 1877 se přestěhovala do nových prostor v parku Humlegården, kde sídlí dosud. Budovu v Humlegårdenu navrhl Gustaf Dahl. Roku 1887 začala její elektrifikace, ale plně elektrifikována byla až v roce 1964. V letech 1926-1927 byla přistavěna dvě křídla. Roku 1997 byla dokončena kompletní rekonstrukce. V roce 2004 vypukl skandál, když vyplulo na povrch, že ze sbírek bylo ukradeno nejméně 62 vzácných knih. Následné vyšetřování odhalilo, že zlodějem byl vedoucí knihovník Anders Burius, který knihy vydražil v německé aukční síni. V roce 2015 byly některé tyto knihy vráceny do Švédska americkým státním zastupitelstvím. K roku 2021 bylo ale vráceno jen 17 z 62 ukradených knih. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku National Library of Sweden na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Švédská královská knihovna na Wikimedia Commons
Königliche Bibliothek zu Stockholm

Die Königliche Bibliothek zu Stockholm (schwedisch Kungliga biblioteket) ist Schwedens Nationalbibliothek. Sie hat die Aufgabe, alle in Schweden veröffentlichten Tondokumente, Bilder und Druckproduktionen zu sammeln und aufzubewahren. Sie ist als Verwaltungsbehörde organisiert und gehört zu den größten Bibliotheken der Erde. Die Sammlungen der Bibliothek können von jedermann benutzt werden, aber sie ist in erster Linie für Studenten und Forscher gedacht. Objekte, die Teil der schwedischen Sammlung sind, dürfen nicht nach Hause ausgeliehen werden, Bücher und andere Schriften können allerdings in den Lesesälen der Bibliothek studiert werden. Die schwedische Sammlung Die schwedische Sammlung der Bibliothek umfasst knapp 20 Millionen Exemplare. Außer Büchern enthält sie unter anderem Poster, Bilder, Handschriften und Reklame. Die audiovisuelle Sammlung besteht aus mehr als 7 Millionen Stunden aufgenommenem Material. Teil der Bibliotheksbestände sind auch Personenarchive, beispielsweise die von Astrid Lindgren, August Strindberg oder Dag Hammarskjöld. Die Pflichtexemplare Laut des geltenden Pflichtexemplargesetzes müssen alle Herausgeber von gedrucktem Material ein so genanntes Pflichtexemplar ihrer Druckerzeugnisse, die in Schweden verbreitet werden, zur Nationalbibliothek und an sechs andere wissenschaftliche Bibliotheken schicken. Die Musik-, Film-, Fernseh- und Radioproduzenten müssen auf dieselbe Art und Weise Kopien an die Bibliothek abgeben. In gewissen Fällen müssen jedoch nur Teile der Sendungen geliefert werden. Das Gesetz geht auf die Kanzleiordnung von 1661 zurück, die allen Buchdruckern des Landes auferlegte, zwei Exemplare jeder von ihnen gedruckten Schrift an die königliche Kanzlei zu senden. Von diesen wurde ein Exemplar an das Reichsarchiv (Riksarkivet) und das andere an die Kungliga biblioteket weitergereicht. Diese Verordnung diente jedoch eher der Überwachung und möglichen Zensur als Bibliothekszwecken, d. h. Schriftstücke für die Nachwelt zu bewahren. Bibliothekarische Zusammenarbeit Als Behörde hat die Kungliga biblioteket die nationale Verantwortung für die Koordination und Entwicklung der Informationsversorgung im Bereich der höheren Bildung und der Forschung. Unter anderem ist die zentrale Vereinbarung kollektiver Lizenzverträge, um den Zugang zu den verschiedenen Datenbanken zu erleichtern, eine Aufgabe der Kungliga biblioteket. Das Gebäude Das Gebäude der Bibliothek liegt im Park Humlegården im Stadtteil Östermalm im Zentrum von Stockholm. Siehe auch LIBRIS, schwedischer Verbundkatalog Weblinks Offizielle Website Schwedische Mediendatenbank (SMDB) Eintrag in der Online-Ausgabe des Handbuch der historischen Buchbestände Digitalisierung des Codex Gigas (auf Englisch) Kungliga Biblioteket - Königliche Bibliothek Handbuch der historischen Buchbestände in Deutschland. Hrsg. von Bernhard Fabian. Hildesheim: Olms Neue Medien 2003.
Svéd Nemzeti Könyvtár

A Svéd Nemzeti Könyvtár (svédül: Kungliga biblioteket, KB, jelentése "Királyi könyvtár") a svéd nyomtatott és audiovizuális termékek gyűjtőhelye, 1661 óta gyűjtik a köteles példányokat. Tevékenységi köre három területre terjed ki: a hosszútávú megőrzés és a felhasználói szolgáltatások mellett a svéd tudományos közösséget ellátó infrastruktúrának is a gerincét adja. A bölcsészet- és a társadalomtudományok tudományos szakkönyvtára Svédországban. Állami tulajdonú, körülbelül 320 alkalmazottja van. Története A királyi gyűjteményekről már az 1500-as évekről van adat, ám a Királyi Könyvtárat (a jelenlegi Svéd Nemzeti Könyvtárat) az 1600-as években alapították. Eredetileg a királyi várban kapott helyet, kötelespéldány-joga 1661-re datálódik. 1697-ben a vár leégésekor majdnem a teljes állomány megsemmisült, csupán egynegyede vészelte át a katasztrófát. Épülete A 19. század folyamán 1878-ban kap önálló épületet Stockholm Humlegaard városrészében. Az épületet védett park veszi körbe, ezért a kilencvenes évekbeli jelentős, közel 9 000 m2-es bővítésre a föld alatt került sor. Gyűjteményei A Nemzeti Könyvtár alapvető kötelespéldány-gyűjtési és -megőrzési feladatokkal bír az összes nyomtatott dokumentum vonatkozásában – a könyvektől a plakátokon, kéziratokon, kottákon, térképeken át a vasúti menetrendekig bezárólag. A svéd anyag mellett – mely jelenleg közel 3 millió kötet, s évente mintegy 1000 folyóméterrel nő – jelentős számú idegen nyelvű könyvvel és értékes külföldi eredetű történeti könyvállománnyal bír. Ez utóbbit egészíti ki a Nemzeti Audiovizuális Archívum mintegy több millió órányi rögzített felvétele. A tévé- és rádióadásokat 1979 óta archiválják. Az archívum része még a filmgyűjtemény, filmzenei gyűjtemény, multimédiagyűjtemény is. A plakátgyűjtemény a világ egyik legnagyobbja a maga nemében tízezer folyóméternyi anyagával, mintegy félmillió egységből álló állományával. A könyvtár kéziratállományának fontos része az egyes kiemelkedő irodalmi alkotók hagyatéka. Az Astrid Lindgren-gyűjtemény felkerült az UNESCO világörökségi listájára is. Audiovizuális archívuma A Svéd Nemzeti Könyvtár volt az elsők között az egyik, mely 1997-ben webarchiválásba kezdett, 2009. január elsejétől pedig megkezdte működését az intézmény keretei között az Audiovizuális Nemzeti Archívum is. Ennek működése 1979-re nyúlik vissza, húsz éven át másféle szervezeti keretben működött. A különféle digitalizálási és a hosszú távú megőrzés kérdéseivel foglalkozó tudományos és gyakorlati tevékenységek koordinálása szintén nemzeti könyvtári feladat. A digitalizálást megelőzően (kurrens és retrospektív módon) 1979-től kezdték el a napilapok mikrofilmezését. A mikrofilm-anyagot csak tudományos kutatók használhatják. Jegyzetek Források Áttekintés a svéd könyvtárakról Archiválva 2018. január 5-i dátummal a Wayback Machine-ben További információk A könyvtár honlapja Kapcsolódó szócikkek Nemzeti könyvtár
Biblioteca nazionale svedese

La Biblioteca nazionale svedese (in lingua svedese Kungliga biblioteket, letteralmente biblioteca reale) è la biblioteca nazionale della Svezia. L'obiettivo della biblioteca è quella di preservare le opere letterarie della cultura svedese, conservando e catalogando sia materiale stampato che materiale audio-visivo in lingua svedese. La Biblioteca ha sede a Stoccolma. L'obbligo di collezionare ogni opera letteraria in lingua svedese risale al 1661 quando, su ordine del Riksrådet i Sverige, si faceva obbligo di inviare 2 copie al Riksrådet prima che le opere venissero commercializzate. La biblioteca annovera tra il proprio materiale anche opere di letteratura straniera riguardante diverse materie, tra cui l'archeologia, storia, e storia dell'arte. La biblioteca affonda le radici nel XVI secolo, nella collezione privata del re Gustavo Vasa. La collezione venne poi ampliata dai successori. Parte dell'immenso patrimonio andò però in fumo durante l'incendio del palazzo nel quale i libri venivano conservati, portando alla distruzione di 17.286 libri e di 1.103 manoscritti. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Biblioteca nazionale svedese Collegamenti esterni (SV) Sito ufficiale, su kb.se. Kungliga biblioteket (canale), su YouTube. (EN) Biblioteca nazionale svedese, su GitHub.
Kungliga biblioteket

De Kungliga biblioteket (Nederlands: Koninklijke Bibliotheek, KB) is de nationale bibliotheek van Zweden, gevestigd in Stockholm. Ze heeft de opdracht alle Zweedse gedrukte werken en bepaalde elektronische publicaties zo volledig mogelijk te verzamelen, bewaren, beschrijven en toegankelijk te maken voor het publiek. Daarbuiten verzamelt de KB ook anderstalige werken die op Zweden betrekking hebben, bijvoorbeeld buitenlandse uitgaven van Zweedse schrijvers. De fundamenten voor de oprichting van de KB werden gelegd door een verordening uit 1661. In het vervolg moest, voordat het werk beschikbaar mocht worden gemaakt, van elk gedrukt werk een kopie aan de KB en aan het Rijksarchief beschikbaar gesteld worden. De reden hiervoor was echter niet een poging tot het invoeren van de huidige depotplicht, het verzamelen van alle werken voor het nageslacht, maar om controle te hebben over de inhoud van uitgaven, censuur dus. Sinds 1997 archiveert de KB ook het Zweedse (.se) deel van het World Wide Web. In het begin was het archief nog niet toegankelijk voor het publiek vanwege auteursrechtenkwesties, maar vanaf 2004 kunnen bezoekers het archief doorzoeken vanaf computers in het KB-gebouw. Andere taken van de Koninklijke Bibliotheek zijn de coördinatie van de Zweedse onderzoeksbibliotheken en het Library Information System, (LIBRIS). Externe link Kungliga biblioteket
Biblioteca Nacional da Suécia

A Biblioteca Nacional da Suécia (em sueco Kungliga biblioteket ou KB) é a biblioteca nacional da Suécia. Está localizada em Estocolmo, e é a depositária do património bibliográfico da Suécia desde 1661. Pertence ao Ministério da Educação, e é dirigida pelo Bibliotecário-Chefe da Suécia (Riksbibliotekarien). É responsável pela gestão do LIBRIS — a base nacional de dados bibliográficos da Suécia. Como centro de apoio à investigação, dispõe de centenas de milhares de livros estrangeiros e de uma grande coleção de manuscritos. Referências Ligações externas Biblioteca Nacional da Suécia - em inglês LIBRIS - Base nacional de dados bibliográficos da Suécia
Biblioteca Națională a Suediei

Biblioteca Națională a Suediei (suedeză Kungliga biblioteket, KB, adică „Biblioteca Regală”) este biblioteca națională a Suediei. Ca atare, colectează și păstrează toate materialele tipărite și audio-vizuale interne în limba suedeză, precum și conținuturile cu asociația suedeză publicate în străinătate. Fiind o bibliotecă de cercetare, ea are, de asemenea, colecții importante de literatură în alte limbi. Referințe Legături externe National Library of Sweden Arhivat în 19 mai 2008, la Wayback Machine., official site in English Twitter account (English) Kulturarw3 Arhivat în 2 octombrie 2013, la Wayback Machine., description of the Kulturarw3 project LIBRIS Swedish union library catalogue Swedish Media Database (SMDB) Arhivat în 15 noiembrie 2020, la Wayback Machine.
Королівська бібліотека Швеції

Королівська бібліотека Швеції (швед. Kungliga biblioteket) — найбільша наукова бібліотека Швеції, розташована в місті Стокгольмі. Головна мета бібліотеки — збирати всі публікації, що виходять друком в Швеції, а також закордонні публікації про Швецію та видання шведських авторів у перекладі. Історія Бібліотека була заснована в 1661 році у зв'язку з рішенням про обов'язковий примірник всіх шведських публікацій. Проте напочатку йшлося не про збереження культурної спадщини, а про прояви цензури. З 1997 року бібліотека архівує найважливіші шведські інтернет-ресурси, з 2004 року цей електронний архів знаходиться у вільному доступі через інтернет. 1 січня 2009 року відбулося злиття національної бібліотеки з Шведським державним архівом фото- і аудіоматеріалів. Бібліотека є членом консорціуму 60 великих наукових бібліотек Європи CERL (Consortium of European Research Libraries). Іншими завданнями бібліотеки є координація роботи шведських бібліотек і бібліотечної інформаційної системи LIBRIS (Library Information Systems). Примітки Література Про будівлю бібліотеки Fredric Bedoire och Henrik O. Andersson (1977) [1973]. Stockholms byggnader: en bok om arkitektur och stadsbild i Stockholm (utgåva 3:e upplagan). Stockholm: Prisma. Libris 7406664. ISBN 91 518 1125 1 Olof Hultin, Ola Österling, Michael Perlmutter (2002) [1998]. Guide till Stockholms arkitektur (utgåva 2:a upplagan). Stockholm: Arkitektur Förlag. Libris 8465772. ISBN 91 86050-58-3 Посилання Kungliga Biblioteket – офіційна сторінка [Архівовано 2 грудня 2007 у Wayback Machine.]
Linnéaholm

Linnéaholm är namnet på en kulturhistoriskt värdefull byggnad vid Lings väg intill norra Brunnsviken i stadsdelen Haga, Solna kommun. Historik Linnéaholm var ursprungligen ett 1700-talstorp under Lilla Frösunda. När torpet Annelund avstyckades från Lilla Frösunda 1806 följde Linnéaholm med och lydde därefter under Annelund som ägdes efter 1822 av ”den svenska gymnastikens fader”, Pehr Henrik Ling. Linnéaholm kom då att ligga alldeles intill Lings kulle, där Ling 1823 lät anlägga familjens privata begravningsplats och där han själv fann sin sista vila 1839. År 1887 avstyckades Linnéaholm till en egen fastighet som var bebyggd med Västra Linnéaholm (eller Stora Linnéaholm) en putsad stenbyggnad från före 1898 och en låg förrådsbyggnad. Fastigheten köptes 1905 av svenska staten för att ingå i det militära övningsområdet Järvafältet. 1922 flyttade Svea ingenjörkår till Frösundaviksområdet och på Linnéaholm tillkom ytterligare en byggnad, Östra Linnéaholm, som blev underofficersvilla. Den lilla, gulmålade villan i nationalromantisk stil ritades av arkitekt Erik Josephson. Även spegeldammen söder om husen, som sannolikt varit en åsgrop, grävdes ut och fördjupades då. År 1985 köptes Linnéaholm av Solna kommun, som samma år sålde det vidare till Scandinavian Airlines som då höll på att etablera sin koncernbyggnad i Frösundavik. SAS lät ändra användningen från bostad till kontor omkring 1998, då revs även Västra Linnéaholm. Östra Linnéaholm och förrådsbyggnaden blev q-märkta på kommunens detaljplan från 1985. År 2016 förvärvades SAS koncernbyggnad i Frösundavik tillsammans med hela fastigheten (Solna Haga 2:8) av fastighetsbolaget Mengus. Till fastigheten hör även Annelunds gård och Linnéaholm. Lings kulle ligger också här, dock som egen fastighet. Området klassas av Solna som naturpark. Kommunen har planer på att Annelund blir centralpunkt i Frösundaviks utveckling för ett ökat friluftsliv där även Linnéaholm ingår. En principöverenskommelse med Mengus beslutades i kommunstyrelsen den 25 mars 2019. Nutida bilder Referenser Noter Tryckta källor Byggnader i Nationalstadsparken, Solnadelen, sid. 20. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Linnéaholm.
Fruängens centrum

Fruängens centrum ligger vid Fruängsgatan i stadsdelen Fruängen i södra Stockholm. Anläggningen invigdes 1962. Centrumbebyggelsen är grönmärkt av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär att bebyggelsen anses vara ”särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt”. Historik För Fruängens centrum upprättades en särskild stadsplan vilken antogs 1958. Bakom den stod arkitekterna Göran Sidenbladh, Torsten Westman och Josef Stäck på Stockholms stadsbyggnadskontor. Stadsplanen ersatte en tidigare stadsplan och hade anpassats efter amerikanskt mönster till ökad bilism och ändrade köpvanor. För bilisterna skapades fler parkeringsplatser och för kunderna större butiksytor. Färdigställandet av Fruängens centrumanläggning fördröjdes något på grund av brist på finansiella medel och invigdes 1962, ett år efter stadsdelens invigning. Centrumbebyggelsen utgörs av låga butikslängor med flera torgplatser däremellan. Nordväst om centrumet restes ett åtta våningar högt skivhus som blev stadsdelens och centrumets utropstecken. Det var ett tidstypiskt sätt att markera ett förortscenter och återkommer i bland annat Bandhagens centrum, Högdalens centrum, Bagarmossens centrum, Hagsätra centrum, Kärrtorps centrum, Björkhagens centrum och Västertorps centrum. Skivhuset, liksom den övriga centrumbebyggelsen, ritades av arkitekt Åke Östin. Anläggningens hjärta är Fruängsgången som flankeras av låga butikslängor med vitt utkragande skärmtak som regnskydd. Utöver service i form av apotek, Systembolaget, läkar- och tandläkarmottagning och bibliotek finns ett 30-tal butiker, samt caféer och restauranger. Viss torghandel förekommer också. Fruängens centrum genomgick under 2012 en renovering och modernisering. Anläggningen ägs och förvaltas av finländska Citycon. Mitt i centrumet ligger Fruängens tunnelbanestation som ritades av arkitekt Magnus Ahlgren och invigdes 5 april 1964. Kontakten med den kringliggande bostadsbebyggelsen planerades genomtänkt. Här finns siktlinjer som ger intressanta vyer, något som var karakteristiskt för 1950-talets centrumplanering. Konstnärlig utsmyckning utgörs av Fruarna av Willy Gordon, rest 1968 och Fruängsfontänen av Bertil Johnson, rest 2005. Bilder Referenser Noter Tryckta källor Söderström, Göran, red (2003). Stockholm utanför tullarna - 97 stadsdelar i ytterstaden. Stockholmia förlag. sid. 92-95. Libris 9152550. ISBN 91-7031-132-3 Anita Lundin (redaktör) (2014). Brännkyrka 1913-2013, Socknen som blev 51 stadsdelar. Brännkyrka hembygdsförening. sid. 80-83 Stockholmskällan: Fruängen, information till Dig som äger ett kulturhistoriskt värdefullt hus i ytterstaden. Vidare läsning Modernism at risk modernism at risk - Kungliga Konsthögskolan, sid. 13-18. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Fruängens centrum. Officiell webbplats