NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Love Land

Love Land (кор. 제주 러브랜드, Jeju Loveland, Лав Ленд) — скульптурний парк просто неба на острові Чеджудо, Південна Корея. Основною темою парку є сексуальність у різних її проявах. У парку представлено 140 скульптур людей у різних сексуальних позах. Демонструються освітні фільми. Історія Після закінчення корейської війни острів Чеджудо став популярним напрямком відпочинку корейських сімей під час їх медового місяця. Оскільки в корейському суспільстві до останнього часу були поширені шлюби, що укладаються за договором батьками молодят, під час весільної подорожі відбувалося їхнє перше близьке знайомство. Тому на острові Чеджу створено багато закладів, присвячених сексуальній освіті. 2002 року випускники Сеульського університету Хонгік почали створювати скульптури для парку, відкритого 16 листопада 2004 року. Парк можна оглянути приблизно за годину, є додаткова змінна експозиція. Для відвідування парку необхідно бути старше 18 років. Див. також Сексуальність у Південній Кореї Посилання Фотогалерея [Архівовано 29 липня 2011 у Wayback Machine.] Офіційний сайт
Camp Red Cloud

Das Camp Red Cloud (kor. 캠프 레드 클라우드) war ein Stützpunkt der United States Army in Uijeongbu, nahe der südkoreanischen Hauptstadt Seoul. Das Camp beherbergte das Hauptquartier der 2. US-Infanteriedivision, des zentralen Verbandes der 8. US-Armee und der US Forces Korea. Geschichte Die Einrichtung wurde während des Koreakrieges als Frontstützpunkt aufgebaut und war ein wichtiger Stützpunkt zwischen Seoul und der Demilitarisierten Zone. Die Einrichtung trug zunächst die Bezeichnung Camp Jackson, bis das Camp am Armed Forces Day am 18. Mai 1957 umbenannt wurde. Seit der Umbenennung ist das Camp nach dem Medal-of-Honor-Träger Mitchell Red Cloud Jr. benannt, der in einem Bunker mehrere nordkoreanische Kämpfer tötete und dabei ums Leben kam. Im Sommer 1998 kam es infolge einer Monsunflut zu einem Erdrutsch, der 120 Gebäude des Camps beschädigte. Bei den Regenfällen kamen mehrere hundert koreanische Zivilisten ums Leben, zudem wurden drei US-Soldaten getötet, wobei jedoch nicht eindeutig belegt ist, ob diese am Camp Red Cloud oder an einem anderen Standort ums Leben kamen. Am 21. August 1999 wurde Sergeant First Class Jeanne M. Balcombe von einem anderen Soldaten erschossen, nachdem sie versucht hatte, einen Streit zwischen Soldaten zu schlichten. Durch ihr Eingreifen rettete sie mehreren Kameraden das Leben, indem sie die Eskalation der Situation auf sich zog. Nachdem am 13. Juni 2002 zwei koreanische Schulmädchen von einem US-amerikanischen Militärfahrzeug überfahren worden waren, kam es in der Folge zu starken Protesten der lokalen Bevölkerung gegen das amerikanische Camp. Im Rahmen dieser Proteste schnitten Studenten den Zaun des Camps auf, drangen auf das Gelände ein und ketteten sich dort aus Protest gegen die Präsenz der US-Truppen fest. Im Rahmen des Land Partnership Plan zwischen den Vereinigten Staaten und der Republik Korea wurde beschlossen, mehrere nördlich des Hangang-Flusses gelegene US-Stützpunkte zu schließen und die dort stationierten Kräfte auf zentrale Standorte südlich des Flusses zu konzentrieren. In Folge dieser Umstrukturierung wurde Camp Red Cloud 2018 geschlossen. Die offizielle Zeremonie zur Einholung der Garnisonsflagge fand am 21. Juni 2018 statt. Im Oktober 2018 wurde zudem die Flagge am Hauptquartier eingeholt, womit die langjährige Nutzung des Standorts formal beendet wurde. Die in Camp Red Cloud stationierten Verbände wurden im Zuge der Verlagerung auf Camp Humphreys südlich von Seoul verlegt. Das Gelände des ehemaligen Camps wurde an die südkoreanische Regierung zurückgegeben. Die Stadt Uijeongbu plant, auf dem Areal einen Themenpark zu errichten. Ehemalige Stationierte Einheiten 2. US-Infanteriedivision Division Special Troops Battalion Unterstützungsverbände 55th MP Company 604 Air Support Operations Squadron Weblinks Einzelnachweise
Sajik Arena

The Sajik Arena is an indoor sporting arena located in Busan, South Korea. Built in 1985, the seating capacity of the arena is 14,099. Until 2021, it was the home arena of the Busan KT Sonicboom basketball team. After Busan KT Sonicboom relocated to Suwon, the arena became the home of the Busan BNK Sum women's basketball team or Busan KCC Egis basketball team. Events 2012: American pop rock band Maroon 5's first concert of the third Korean tour, a part of Overexposed Tour. 2nd Asia Song Festival, organised by Korea Foundation for International Culture Exchange, in 2005. JYJ: JYJ Worldwide Concert – 11 and 12 June 2011 IU: dlwlrma – 28 October 2018 IU: Love, Poem – 16 November 2019 2023 League of Legends World Championship quarterfinals and semifinals 2025 LCK Road to MSI in Busan See also List of indoor arenas in South Korea References External links Busan Sports Complex
Arena Sajik

Arena Sajik – przeznaczona do koszykówki hala sportowa znajdująca się w mieście Pusan w Korei Południowej. W tej hali swoje mecze rozgrywa drużyna Kia Enterprise. Hala została oddana do użytku w roku 1985. Może pomieścić 15 000 widzów, wszystkie miejsca są siedzące. Jest to jedna z największych obok znajdujących się w Seulu Jamsil i Jangchung hal w Korei Południowej.
Sajik Arena

Sajik Arena är en inomhusarena i Busan, Sydkorea, som invigdes augusti 1985. Arenan är hemmaarena åt Busan KT Sonicboom, det koreanska proffsbasketlaget. Arrangemang Arenan hyrs även ut för andra former av tävlingar och underhållningstillställningar. Musik K-popbandet JYJ spelade två av konserterna på sin "Worldwide Concert"-turné här juni 2011. Maroon 5:s första spelning på Asiendelen av "Overexposed tour"-turnén spelades här september 2012. Youtube-fenomenet och världsartisten Psy spelade här 22, 23 och 24 november 2017. Sport UFC anordnade UFC Fight Night: Edgar vs. The Korean Zombie här december 2019. Noter
Jaderná elektrárna Hanul

Jaderná elektrárna Hanul (korejsky 한울원자력발전소) (do roku 2013 Jaderná elektrárna Ulčin) je provozní jaderná elektrárna v Jižní Koreji. Nachází se v okrese Ulčin v provincii Severní Kjongsang. Bude se skládat z deseti tlakovodních reaktorů. Elektrárna byla při začátku výstavby sedmého bloku formálně rozdělena do dvou částí; Hanul a Shin Hanul. Celkový hrubý výkon elektrárny činí 9136 MW (6226 MW a 2910 MW). Historie a technické informace Elektrárna v roce 2023 disponuje sedmi provozními reaktory, jejichž parametry jsou odlišné. První dva francouzské tlakovodní bloky typu CP1 začaly být budovány 26. ledna 1983, respektive 5. července 1983 a připojeny k síti byly 7. července 1988 a 14. dubna 1989. Oba mají podobný hrubý výkon okolo 1000 MW. Bloky 3 až 6 jsou typu OPR-1000. Jejich výstavba započala v letech 1993 až 2000 a šestý blok byl připojen k síti 7. ledna 2005. Všechny čtyři mají podobný hrubý výkon okolo 1050 MW. Bloky 7 až 10 jsou označovány jako Shin Hanul (Nový Hanul). Všechny čtyři mají disponovat reaktorem APR1400 s hrubým výkonem 1455 MW a čistým výkonem lehce nad 1400 MW. První z (blok 7) nich začal být budován 21. července 2012 a připojen k síti byl 9. června 2022. Osmý blok započal výstavbu 19. června 2013. Blok 8 poprvé dosáhl kritičnosti dne 6. prosince 2023. Osmý blok byl připojen k síti 21. prosince 2023. Komeční provoz byl zahájen 5. dubna 2024. Bloky 9 a 10 se mají začít stavět v roce 2024 a 2025 a připojeny k síti mají být v letech 2032 a 2033. 1. prosince byla udělena zakázka na výstavbu bloků 9 a 10. konsorciu společností Hyundai E&C, Doosan, Enerbility a Posco E&C. V září 2024 bylo uděleno stavební povolení pro bloky 9 a 10. Devátý blok začal být budován dne 20. května 2025. Desátý blok začal výstavbu 29. května 2026. Celkový hrubý výkon jaderné elektrárny je 9136 MW a po dokončení má disponovat výkonem 12 046 MW. Informace o reaktorech Odkazy Reference Související články Jaderná energetika v Jižní Koreji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jaderná elektrárna Hanul na Wikimedia Commons
Kernkraftwerk Hanul

Das Kernkraftwerk Hanul (bis 2013: Kernkraftwerk Uljin) bei Uljin in der Provinz Gyeongsangbuk-do in Südkorea besteht aus insgesamt acht Blöcken mit Druckwasserreaktoren. Ein neuer Bauabschnitt wird Shin Hanul genannt. Im älteren Bauabschnitt befinden sich sechs Blöcke in Betrieb, im neuen zwei; einer ist im Bau und ein weiterer ist in Planung. Reaktoren Hanul-1 hat eine elektrische Nettoleistung von 966 MWe und eine Bruttoleistung von 1008 MWe, er ging 1988 in Betrieb. Die elektrische Nettoleistung von Block 2 beträgt 967 MWe, die Bruttoleistung 1012 MWe; die Inbetriebnahme war 1989. Hanul-3 hat eine Nettoleistung von 997 MWe sowie eine Bruttoleistung von 1048 MWe und wurde 1998 in Betrieb genommen. Die elektrische Nettoleistung von Block 4 beträgt 999 MWe, die Bruttoleistung 1053 MWe; die Inbetriebnahme erfolgte 1999. Hanul 5 und 6 haben je eine Nennleistung von 1051 MWe und 1050 MWe, die Inbetriebnahme erfolgte 2004 und 2005. Shin Hanul Gegenwärtig sind zwei Reaktoren in Betrieb, einer davon kommerziell (Shin Hanul 1); die Blöcke haben eine elektrische Leistung von jeweils 1340 MW netto (1400 MW brutto). Mit dem Bau des ersten neuen Reaktors wurde am 10. Juli 2012 begonnen. Der Baubeginn des zweiten Blocks folgte ein Jahr später. Die Kosten wurden mit rund 6 Milliarden US-Dollar veranschlagt. Die Betriebsaufnahme von Shin Hanul 1 war für das Jahr 2017 geplant. Nach vielen Verzögerungen erhielt Shin Hanul 1 vom Nuclear Safety and Security Committee im Juli 2019 eine Zulassung für den Betrieb, erlangte am 22. Mai 2022 Kritikalität und die Netzsynchronisation fand am 9. Juni 2022 statt. Der kommerzielle Betrieb wurde am 7. Dezember 2022 aufgenommen. Shin Hanul 2 erlangte am 6. Dezember 2023 Kritikalität, die Netzsynchronisation fand am 21. Dezember 2023 statt, am 10. April 2024 startete der kommerzielle Betrieb. Der Bau von zwei weiteren Blöcken (Shin Hanul 3 und 4) war im Mai 2017 unterbrochen worden, nachdem die damalige südkoreanische Regierung einen Atomausstieg angekündigt hatte. Die Nachfolgerregierung Yoon Suk-yeol strebt an, den Bau der zwei weiteren APR-1400 wieder in Gang zu bringen. Die Bauvorbereitungen liefen im Juni 2023 wieder an, die Arbeiten an den Reaktorgebäuden sollten 2024 fortgesetzt werden. Mit dem Bau von Shin Hanul 3 wurde offiziell am 20. Mai 2025 begonnen. Offizieller Baustart von Block 4 war der 29. Mai 2026. Daten der Reaktorblöcke Das Kernkraftwerk Hanul hat insgesamt acht Blöcke. Die Lebensdauer der sechs älteren Reaktoren wird im Durchschnitt auf jeweils 40 Jahre veranschlagt, so dass der erste voraussichtlich im Jahre 2028 abgeschaltet werden soll. Die APR-1400 von Shin-Hanul sind auf eine Lebensdauer von 60 Jahren ausgelegt. Die elektrische Nettoleistung des ganzen Kraftwerks beträgt 8604 MW. Die Anlage gehört damit zu den größten Kernkraftwerken auf der Erde. Siehe auch Liste der Kernkraftwerke Liste von Kraftwerken in Südkorea Weblinks KHNP: Plant Status Einzelnachweise
Hanul Nuclear Power Plant

The Hanul Nuclear Power Plant (originally the Uljin NPP Korean: 울진원자력발전소) is a large nuclear power station in the North Gyeongsang Province of South Korea. The facility has eight pressurized water reactors (PWRs) with total operating capacity of 8561 MW, and a further 2680 MW under construction. The first went online in 1988. In the early 2000s it was the third largest operational nuclear power plant in the world and the second largest in South Korea. The plant's name was changed from Uljin to Hanul in 2013. On 4 May 2012, ground was broken for two new reactors, Shin ("new") Uljin-1 and -2 using APR-1400 reactors. Fuel loading completed at Shin Hanul 1 in October 2021. Unit 1 achieved first criticality on 22 May 2022, 11 am local time with electricity generation expected to start in June 2022. Unit 2 achieved criticality on 6 December 2023, 6 am local time, with grid connection expected for 20 December 2023. The APR-1400 is a Generation III PWR design with a gross capacity of 1400 MW. It is the first to use Korean-made components for all critical systems. In 2012, the reactors were expected to cost about 7 trillion won (US$6 billion), and to be completed by 2018. In September 2024 South Korea's Nuclear Safety and Security Commission issued a licence to Korea Hydro & Nuclear Power for the construction of units 3 and 4 of the Shin Hanul nuclear power plant, scheduled to be completed by 2032 and 2033, respectively. Reactors See also List of nuclear power stations List of power stations in South Korea Yeonggwang Nuclear Power Station References External links Media related to Hanul Nuclear Power Plant at Wikimedia Commons
Central nuclear de Hanul

La Central nuclear de Hanul​ (en coreano: 울진원자력발전소; antes llamada la Central nuclear de Uljin) es una gran estación de energía nuclear en la provincia de Gyeongsangbuk-do en Corea del Sur. La instalación cuenta con seis reactores de agua a presión (PWR), con una capacidad instalada total de 5.881 MW. La primera estuvo activa en 1988. El nombre de la planta fue cambiado de Uljin a Hanul en 2013. El 4 de mayo de 2012, el espacio estaba listo para dos nuevos reactores, Shin ("nuevo") Uljin-1 y -2 utilizando reactores APR-1400. La APR-1400 es un diseño PWR de III Generación con una capacidad de 1.400 MW. Es el primero en utilizar componentes fabricados en Corea para todos los sistemas críticos. Se espera que los reactores terminen costando unos 7 mil millones de won (US $ 6 mil millones), cuando estén completados en el 2018. Véase también Energía nuclear Combustible nuclear Reactor nuclear Central Nuclear de Hanbit Referencias
Centrale nucleare di Hanul

La centrale nucleare di Hanul, precedentemente conosciuta come centrale nucleare di Ulchin è una centrale nucleare sudcoreana situata presso la città di Ulchin nella provincia del Nord Gyeongsang; il complesso energetico è composto da due sezioni, di cui Ulchin è la sezione originaria. L'impianto è composto da 6 reattori PWR per 5.873 MW totali. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla centrale nucleare di Hanul Collegamenti esterni (EN) IAEA - Nuclear Power Reactors in the World, 2018 (PDF), su www-pub.iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Hanul 1, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Hanul 2, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Hanul 3, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Hanul 4, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Hanul 5, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Hanul 6, su iaea.org.
Usina Nuclear de Hanul

A Usina Nuclear de Hanul (originalmente Usina Nuclear de Uljin - coreano: 울진원자력발전소) é uma grande central de energia nuclear na província de Gyeongsangbuk-do, Coreia do Sul. O estabelecimento possui seis reatores de água pressurizada (PWRs) com uma capacidade instalada total de 5.881 MW. A primeira unidade foi ativada em 1988. É a terceiro maior usina nuclear operacional do mundo e a segunda maior da Coreia do Sul. A usina teve o seu nome alterado de Uljin para Hanul em 2013. Em 4 de Maio de 2012, começou a construção de dois novos reatores, Shin ("novo") Hanul-1 e -2 usando reatores APR-1400. O APR-1400 é um projeto de PWR de terceira geração com uma capacidade bruta de 1.400 MW. Ele é o primeiro a utilizar componentes sul-coreanos para todos os sistemas críticos. Os reatores são orçados em cerca de 7 trilhões de won (US$6 bilhões) e devem ser concluídos em 2018. Reatores Ver também Lista de usinas nucleares Lista de estações de energia na Coreia do Sul Usina Nuclear de Yeonggwang Referências
АЭС Ханул

АЭС Хануль (АЭС Ульчин) (кор. 한울 원자력 발전소 Хануль вонджарёк пальчонсо) — действующая атомная электростанция — одна из двух крупнейших атомных станций Южной Кореи вместе с АЭС Ханбит. Станция расположена на востоке Южной Кореи на побережье Японского моря в уезде Ульчин провинции Кёнсан-Пукто. Всего на АЭС Ханул расположены 2 действующих энергоблока типа CP1, четыре действующих типа OPR и два типа APR. Все их можно отнести к типу водо-водяных реакторов PWR. На текущий момент общая мощность АЭС Ханул составляет 8 561 МВт[уточнить], что позволяет ей считаться второй по мощности АЭС Южной Кореи и входить в топ-10 АЭС мира. Первый энергоблок станции Ханул, тогда ещё Ульчин, был запущен в 1988 году. 4 мая 2012 года началось сооружение двух новых энергоблоков, получивших название Синульчин (Синханул или Шин-Ханул), на которых применяются реакторы типа APR-1400 мощностью по 1350 МВт каждый. Это южнокорейская доработка проекта Westinghouse. Строительство первого из этих блоков было завершено в сентябре 2022 года. В 2024 году завершилось строительство второго такого блока. Название Хануль АЭС получила в мае 2013 года, до этого она носила название Ульчин. Хануль — восьмая по счету АЭС Южной Кореи, что позволяет стране занимать пятое место в мире по общему количеству реакторов. Информация об энергоблоках Примечания
АЕС Ханул

АЕС Ханул (АЕС Ульчин) (кор. 한울 원자력 발전소 Ханул вонджарек пальчонсо) — діюча атомна електростанція — одна з двох найбільших атомних станцій Південної Кореї разом з АЕС Ханбіт. Станція розташована на сході Південної Кореї на узбережжі Японського моря у повіті Ульчин провінції Кенсан-Пукто. Загалом на АЕС Ханул розташовані 2 діючі енергоблоки типу CP1, чотири діючі типи OPR і два типи APR, що будуються. Усі їх можна віднести до типу водоводяних реакторів PWR. На даний момент загальна потужність АЕС Ханул становить 7616 МВт, що дозволяє їй вважатися другою за потужністю АЕС Південної Кореї і входити в топ-10 АЕС світу. Перший енергоблок станції Ханул, тоді ще Ульчин, був запущений у 1988 році. 4 травня 2012 року розпочалося спорудження двох нових енергоблоків, які отримали назву Синульчин (Сінханул або Шин-Ханул), на яких застосовуються реактори типу APR-1400 потужністю по 1350 МВт кожен. Це південнокорейське доопрацювання проекту Westinghouse. Будівництво першого з цих блоків було завершено у вересні 2022. Назву Ханул АЕС отримала у травні 2013 року, до цього вона мала назву Ульчин. Ханул — восьма за рахунком АЕС Південної Кореї, що дозволяє країні посідати п'яте місце у світі за загальною кількістю реакторів. Інформація про енергоблоки Див. також Ядерна енергетика Південної Кореї Примітки
АЕЦ Йеонгланг

АЕЦ „Йеонгланг“ е голяма ядрена централа в Южна Корея. Централата е с капацитет 5875 MW, което я прави петата най-голяма атомна електроцентрала в света. Има един реактор от 947 MW, един от 953 MW, един от 988 MW, един от 994 MW един от 996 MW и един от 997 MW. Реактори I и II са открити през 1986, III реактор през 1994, IV през 1995, V през 2001 и VI през 2002. Източници
Jaderná elektrárna Hanbit

Jaderná elektrárna Hanbit (korejsky 한빛원자력발전소) je provozní jaderná elektrárna v Jižní Koreji. Nachází se na pobřeží Žlutého moře v okrese Jonggwang v provincii Jižní Čolla. Elektrárna změnila svůj název v roce 2013 z původního názvu Jonggwang. Šest provozních bloků elektrárny má celkový hrubý výkon 6235 MW. Elektrárnu vlastní a provozuje společnost KHNP. Historie a technické informace Výstavba Výstavba prvního a druhého bloku byla zahájena dne 4. června 1981 a 1. prosince 1981. Jedná se o třísmyčkové tlakovodní reaktory Westinghouse M312. Hrubý výkon bloků činí 1025 a 1024 MW. Čistý výkon, který je odesílán do sítě činí 995 a 988 MW. Výstavba třetího a čtvrtého bloku byla oficiálně zahájena ve dnech 23. prosince 1989 a 26. května 1990. V tomto případě se jedná o tlakovodní reaktory OPR-1000 založené na technologii System 80 od Combustion Engineering. Hrubý výkon těchto bloků je dvakrát 1041 MW a čistý činí 986 a 970 MW. Pátý a šestý blok začaly být budovány 29. ledna 1997 a 20. lidtopadu 1997. Jde o dva tlakovodní reaktory OPR-1000, jež už jsou založené na modernější technologii System 80+ od Combustion Engineering a jsou součástí standardizovaného plánu jaderných elektráren v Jižní Koreji. Uvedení do provozu První a druhý blok dosáhly kritického stavu ve dnech 31. ledna 1986 a 15. října 1986. K síti byly bloky přifázovány ve dnech 5. března 1986 a 11. listopadu 1986. Komerční provoz byl zahájen 25. srpna 1986 a 10. června 1987. Druhý a třetí blok dosáhly kritického stavu ve dnech 13. října 1994 a 7. července 1995. K síti byly posléze připojeny ve dnech 30. října 1994 a 18. července 1995. Komerční provoz nastal 31. března 1995 a 1. ledna 1996. V pátém a šestém bloku byl spuštěn kritický stav a štěpná reakce dne 24. listopadu 2001 a 1. září 2002. Do sítě byl pátý blok připojen dne 19. prosince 2001 a šestý 16. září 2002. Komerční provoz byl zahájen ve dnech 21. května 2002 a 24. prosince 2002. Incidenty Během rutinního vyšetřování v reaktoru 5 byl 27. prosince 2003 objeven únik. Reaktor musel zůstat odstaven do dubna 2004. K vážnému incidentu došlo v prvním reaktoru 10. května 2019 během testu nízké spotřeby. Za těchto okolností výkon nesměl překročit 5 procent plného výkonu, ale kvůli špatnému výpočtu a neopatrnému vytažení regulačních tyčí a také jedné tyči, která se zasekla v aktivní zóně, se výkon zvýšil na 18 procent. Incident byl klasifikován jako INES úrovně 2. Informace o reaktorech Odkazy Reference Související články Jaderná energetika v Jižní Koreji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jaderná elektrárna Hanbit na Wikimedia Commons
Kernkraftwerk Hanbit

Das Kernkraftwerk Hanbit (bis 2013 Kernkraftwerk Yonggwang genannt, ausgesprochen [ˈjɔŋɡwaŋ]) mit sechs Reaktorblöcken liegt an der Westküste Südkoreas am Gelben Meer, im äußersten Nordwesten der Besonderen Großstadt Jeonnam-Gwangju. Bei Hanbit 1 und 2 handelt es sich um Druckwasserreaktoren mit einer Leistung von je 900 MW, die von Westinghouse geliefert wurden. Die beiden Blöcke wurden zusammen mit Hanul 1 und 2 und Kori 3 und 4 im Rahmen der zweiten Phase des koreanischen Nuklearprogramms gebaut. Waren es in Phase 1 noch schlüsselfertige Kraftwerke, so kamen hier koreanische Hersteller im großen Maß zu Zuge. 1994 konnte Hanbit 1 ein Rekordergebnis von 103,02 % Kapazität vermelden. Bei Hanbit 3 und 4 handelt es sich um 950 MW-Druckwasserreaktoren vom Typ CE System 80. Sie sind die Prototypen für das „Korean Standard Nuclear Power Plant“ und bilden die Phase 3 des koreanischen Nuklearprogramms. Dabei werden alle Komponenten in Korea gefertigt. Hanbit 3 wurde am 13. Oktober 1994 kritisch und am 30. Oktober 1994 erstmals ans Netz angebunden. Hanbit 4 wurde am 7. Juli 1995 kritisch und am 18. Juli 1995 ans Netz angebunden. Hanbit 5 und 6 sind 1000 MW-Druckwasserreaktoren im „Korean Standard Nuclear Power Plant“-Design. Die geplanten Kosten lagen bei vier Milliarden Dollar. Hanbit 5 wurde am 24. November 2001 erstmals kritisch und am 19. Dezember 2001 zum ersten Mal ans Netz angebunden. Hanbit 6 wurde am 1. September 2002 kritisch und am 16. September 2002 ans Netz angebunden. Zum Einsatz kommt die Weiterentwicklung System 80+ des Systems 80 der Blöcke 3 und 4. Zwischenfall Bei Routineuntersuchungen im Reaktor 5 wurde am 27. Dezember 2003 ein Leck entdeckt. Der Reaktor musste bis April 2004 abgeschaltet bleiben. 2012 Reaktor 3 wurde am 18. Oktober für die jährliche Inspektion heruntergefahren (die Wiederinbetriebnahme war für den 24. November geplant); dabei wurden Risse in sechs 'control rod tunnels’ gefunden. Wirtschaftsminister Hong Suk-woo erklärte im November 2012 in Seoul, zwei Kernreaktoren im KKW Hanbit seien wegen fehlender (besser: gefälschter) Zertifikate heruntergefahren worden. Sie könnten bis Anfang 2013 abgeschaltet bleiben. Strikte Sicherheitskontrollen für die beiden Reaktoren seien erforderlich. Es sei unausweichlich, dass Korea im Winter eine beispiellose Stromknappheit erleben werde. Das Energieversorgungsnetz Südkoreas ist zu Spitzenzeiten chronisch überlastet. Es handelt sich um die Reaktoren 5 + 6. Daten der Reaktorblöcke Das Kernkraftwerk Hanbit hat insgesamt sechs Blöcke: Siehe auch Liste der Kernkraftwerke Liste von Kraftwerken in Südkorea Weblinks KHNP: Plant Status (englisch) Einzelnachweise