NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Central Eléctrica de Orlando

Central Eléctrica de Orlando (en inglés: Orlando Power Station) es una central eléctrica de carbón clausurada en Soweto, Sudáfrica. La central entró en servicio a finales de la Segunda Guerra Mundial y prestó servicio a Johannesburgo durante más de 50 años. Historia La planificación de la construcción de Orlando comenzó en 1935, ya que la demanda de electricidad de Johannesburgo crecía más rápido de lo que se podía satisfacer con la central eléctrica de la ciudad, situada en el centro de Johannesburgo. La ubicación de la central se eligió por su proximidad al suministro de agua para el refrigerante y a las vías férreas para el suministro de carbón.​ La construcción comenzó en 1939 con Merz & McLellan como ingenieros consultores, pero su finalización se retrasó debido al estallido de la Segunda Guerra Mundial. La última fase de la construcción concluyó en 1955. Hasta 1990 se utilizaron dos locomotoras de vapor Robert Stephenson & Hawthorns (nos. 7805 Elizabeth, una 0-6-0ST, y 7398 George, una 0-4-0ST) para mover los trenes de carbón que llegaban a la central a través de un volquete de vagones.​ La estación fue desmantelada en 1998 tras 56 años de servicio.​ En 2006 se iniciaron las obras para transformar el emplazamiento de la central en un centro de ocio y negocios.​ El 25 de junio de 2014, la central clausurada se derrumbó, matando a 1 persona y atrapando a otras 5 entre los escombros.​ Torres de refrigeración Las dos torres de refrigeración son un punto de referencia destacado en Soweto. Se construyeron en 1951 para complementar el sistema de refrigeración del estanque de pulverización, ya que esta fuente de refrigeración funcionaba al límite de su capacidad.​ Los estanques de pulverización de Orlando, alimentados por efluentes cloacales de Klipspruit Sewage Works, fueron los primeros de Sudáfrica en utilizar este suministro de líquido refrigerante.​ Las dos torres están pintadas: una funciona como valla publicitaria y la otra contiene el mural más grande de Sudáfrica. Las torres también se utilizan para hacer puenting y salto BASE desde una plataforma situada entre la parte superior de las dos torres, así como para columpiarse en una de ellas. Referencias
Observatoire royal du cap de Bonne-Espérance

L'Observatoire royal du cap de Bonne-Espérance (en anglais Royal Observatory, Cape of Good Hope) est un observatoire astronomique qui a été fondé en 1820 et a cessé ses activités en 1972. Il fut le premier observatoire d'Afrique du Sud. Astronomes royaux Les directeurs de l'observatoire royal étaient appelés Astronomes royaux de Sa Majesté au Cap. Leur liste est la suivante : Rev Fearon Fallows 1820–1831 Thomas Henderson 1831–1833 Thomas Maclear 1833–1879 Edward James Stone 1870–1879 David Gill 1879–1907 Sydney Samuel Hough 1907–1923 Harold Spencer Jones 1923–1933 John Jackson 1933–1950 Richard Hugh Stoy 1950–1968 George Alfred Harding fut officier de 1969 à 1971 Liste d'astronomes qui travaillèrent à l'observatoire royal Une liste complète des personnes qui ont travaillé à l'observatoire royal et de leurs publications, jusqu'en 1913, est fournie dans Gill (1913). Charles Piazzi Smyth 1835–1845. Fut ensuite Astronome royal d'Écosse. William Lewis Elkin (en) 1881–1883. Fut ensuite directeur de l'observatoire de l'université Yale. Frank McClean 1895–1897. Découvreur de l'oxygène dans les étoiles. Willem de Sitter 1897–1899. Fut un cosmologiste célèbre et directeur de l'observatoire de Leyde. Robert Thorburn Ayton Innes 1897–1903. Découvreur de l'étoile la plus proche de la Terre et directeur de l'observatoire de l'Union (observatoire de la République). Jakob Karl Ernst Halm (en) 1907–1927. Découvreur de la relation masse-luminosité et pionnier de la dynamique stellaire. Joan George Erardus Gijsbertus Voûte (en). Directeur-fondateur de l'observatoire Bosscha en Indonésie. Alan William James Cousins (en) 1947–1971. Spécialiste renommé en photométrie. David Stanley Evans (en) 1951–1968. Connu pour la relation Barnes-Evans. Références Bibliographie Glass, I.S., 2009. The Royal Observatory, Cape of Good Hope, a Valuable Cultural Property, in Wolfschmidt,G. (ed), Cultural Heritage of Astronomical Observatories from Classical Antiquity to Modern Astrophysics, Proceedings of the International ICOMOS Symposium in Hamburg, 14–17 October 2008. Monuments and Sites XVIII, ICOMOS/Hendrik Bäßler-Verlag, Berlin. Glass, I.S., 2011. The Royal Observatory, Cape of Good Hope, Republic of South Africa, in Ruggles, C. and Cotte, M. (eds) Heritage Sites of Astronomy and Archaeoastronomy in the Context of the UNESCO World Heritage Convention, ICOMOS and IAU, Paris. Van der Walt, L., Strong, N. 2010. Observatory Landscape Framework, South African Astronomical Observatory, Observatory. Portail de l’astronomie Portail de l’Afrique du Sud Portail du Cap
Royal Observatory (Sydafrika)

Royal Observatory, Cape of Good Hope, är den äldsta kontinuerligt existerande vetenskapliga institutionen i Sydafrika. Den grundades i den brittiska Kapkolonin i oktober 1820, och är i dag huvudbyggnad för det Sydafrikanska astronomiska observatoriet. Institutionen ligger på en liten kulle 5 kilometer sydost om Kapstadens centrum. Under 1900-talet växte en förort fram i området som fick namnet "Observatory" efter det redan existerande kungliga observatoriet. Institutionen har också genomgått en ICOMOS/IAU fallstudie för att bli ett världsarv. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Royal Observatory, Cape of Good Hope, 16 april 2018. Fotnoter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Royal Observatory. Royal Observatory, Cape of Good Hope på Portal to the Heritage of Astronomy (engelska)
Simon's Town Museum

Established in 1977, Simon's Town Museum is a community museum situated in Simon's Town, a coastal town in the Western Cape Province of the Republic of South Africa. It is a province-aided museum which receives support from the Government of the Western Cape Province. History The Simon's Town Museum was established in 1977 by a group of enthusiastic volunteers, the MOTHS (War veterans of the Memorable Order of Tin Hats) of the “Snoekie Shellhole” and the Simon's Town Historical Society. At first, the Simon's Town Museum was located in the old Headmaster's house, but its rapid expansion led the board of trustees to look for new premises. They bought and renovated The Residency, an historical building erected by Governor Joachim van Plettenberg in 1777, to serve as the winter residence of the Dutch East India Company Governor at the Cape of Good Hope, when on official business at Simon's Bay. To date, it remains the home of the Simon's Town Museum. Function and themes The Simon's Town Museum records and preserves all aspects of the history of the Simon's Town community and portrays the vibrant past of this small, maritime port, whose position on The Cape Sea Route, resulted in a history which is intertwined with that of many nations around the world. Development of Simon's Town From its earliest days Simon's Town was very cosmopolitan in nature. Consequently, the museum depicts pre-colonial history, the establishment of the refreshment station at Simon's Bay by the Dutch East India Company in 1743 and the First and Second British Occupations, from 1795 to 1803 and 1806 to 1957 respectively. The Royal Navy established a permanent base at Simon's Town in 1813 and remained for 144 years. Apartheid The greatest tragedy to befall the people of Simon's Town, was the Forced Removals under the Group Areas Act by the Apartheid government in 1967. It led to the devastation of the Simon's Town community. One of the Simon's Town Museum's most important undertakings has been Project Phoenix. It was launched in 1996 to record and preserve the history of the former residents of Simon's Town and added much new material to the museum's collection. Former residents, museum staff and volunteers meet regularly and work together to ensure that the museum's collections become more representative of the Simon's Town community. Other activities In addition to its exhibitions and projects, Simon's Town Museum undertakes a number of education and outreach programmes and regularly provides activities linked to South Africa's national days. See also South African Naval Museum Just Nuisance References Citations Further reading External links Official website
Музей Саймонстауна

Музей Саймонстауна (англ. Simon's Town Museum) — громадський музей, розташований у Саймонстауні, прибережному місті в Західнокапській провінції Південно-Африканської Республіки. Заснований у 1977 році. Музей підтримується провінцією та отримує підтримку від уряду Західнокапської провінції. Історія Музей Саймонстауна заснований у 1977 році групою волонтерів-ентузіастів MOTHS (Ветерани війни Пам’ятного ордена олов’яних капелюхів) із “Snoekie Shellhole” та Історичного товариства Саймонстауна. Спочатку музей розташовувався в старому будинку директора, але його швидке розширення змусило раду опікунів шукати нове приміщення. Вони купили та відреставрували The Residency, історичну будівлю, зведену губернатором Йоахімом ван Плеттенбергом у 1777 році, щоб служити зимовою резиденцією губернатора Голландської Ост-Індської компанії на мисі Доброї Надії, коли він був у офіційних справах у Саймонс-Бей. На сьогоднішній день тут знаходиться музей Саймонстауна. Функції та теми Музей Саймонстауна записує та зберігає всі аспекти історії громади Саймонстауна та зображує яскраве минуле цього маленького морського порту, чиє розташування на Капському морському шляху призвело до історії, яка переплітається з історією багатьох націй усього світу. Розбудова Саймонстауна З перших днів свого існування місто Саймонстаун було дуже космополітичним. Таким чином, музей зображує доколоніальну історію, заснування буфету в Саймонс-Бей голландською Ост-Індською компанією в 1743 році і першу та другу британську окупацію з 1795 по 1803 рік і з 1806 по 1957 рік відповідно. Королівський військово-морський флот створив постійну базу в Саймонстауні в 1813 році, і його 144-річна присутність перетворила Саймонстаун із крихітної сезонної глушини в процвітаючий, гамірний, всесвітньо відомий морський порт, який приваблює іммігрантів з усього світу. Різноманітна спільнота, яка розвивалася понад 200 років, мала унікальну історію, спадщину та традиції. Апартеїд Найбільшою трагедією, яка спіткала жителів Саймонстауна, було примусове виселення відповідно до Закону про групові зони урядом апартеїду в 1967 році. Це призвело до спустошення громади міста. Одним із найважливіших починань музею Саймонстауна був проект «Фенікс», який започаткований у 1996 році для запису та збереження історії колишніх мешканців Саймонстауна та додав багато нових матеріалів до колекції музею. Колишні мешканці, співробітники музею та волонтери регулярно зустрічаються та працюють разом, щоб переконатися, що колекції музею стали більш репрезентативними для спільноти Саймонстауна. Інші види діяльності Окрім виставок і проєктів, музей Саймонстауна проводить низку освітніх та інформаційних програм і регулярно проводить заходи, пов’язані з національними днями Південної Африки. Зовнішні посилання Офіційний сайт Примітки
Swartland Local Municipality

Swartland (englisch Swartland Local Municipality) ist eine Lokalgemeinde im Distrikt West Coast der südafrikanischen Provinz Westkap. Der Sitz der Gemeindeverwaltung befindet sich Malmesbury. Bürgermeister ist Tijmen van Essen. Swartland ist Afrikaans-Wort für „schwarzes Land“. Jan van Riebeeck, Gouverneur der Kapkolonie, entsandte 1661 seinen Beamten Pieter Cruythoff zu Forschungszwecken ins Landesinnere. Er kam zurück und erklärte ihm, dass die Landschaft schwarz sei. Dieses bezog sich auf die Färbung des Nashornbusches (Elytropappus rhinocerotis) im Sommer und nicht auf den Boden. Das verbreitete Gehölz (renosterbossies und bakkerbossies) ist nach ausgiebigen Regenfällen dann so dunkelgrün, dass es den Eindruck einer Schwarzfärbung ähnelt. Geschichte Im Bushmans Kloof gibt es einen Gedenkstein zur Reise von 1661. Das Tal nannte er zu Ehren des Gouverneurs Riebeek Valley. Für 1683 sind Auseinandersetzungen mit den Khoikhoi in Zonquasdrift nachweisbar. Städte und Orte Folgende Ortschaften befinden sich in der Lokalgemeinde: Bevölkerung Im Jahr 2011 hatte die Lokalgemeinde 113.762 Einwohner in 29.324 Haushalten auf einer Gesamtfläche von 3692 km². Davon waren 64,8 % Coloured, 18,3 % schwarz und 15,6 % weiß. Gesprochen wurde zu 76,2 % Afrikaans, zu 8,2 % isiXhosa, zu 4,3 % Englisch und zu 1,4 % Sesotho. Weblinks Website der Lokalgemeinde. (englisch) Einzelnachweise
Municipalità locale di Swartland

Swartland è una municipalità locale (in inglese Swartland Local Municipality) appartenente alla municipalità distrettuale di West Coast della Provincia del Capo Occidentale in Sudafrica. In base al censimento del 2001 la sua popolazione è di 72.116 abitanti. La sede amministrativa e legislativa è la città di Malmesbury e il suo territorio si estende su una superficie di 3.692 km² ed è suddiviso in 10 circoscrizioni elettorali (wards). Il suo codice di distretto è WC015. Geografia fisica Confini La municipalità locale di Swartland confina a nord e a est con quella di Bergrivier, a est e a sud con quella di Drakenstein (Cape Winelands), a sud con il municipio metropolitano di Città del Capo e a ovest con l'oceano Atlantico, con il District Management Areas WCDMA01 e con quella di Saldanha Bay. Città e comuni Abbotsdale Chatsworth Darling Greater Chatsworth Grottobaai Hermon Ilinge Lethu Jakkalsfontein Kalbaskraal Koringberg Malmesbury Moorreesburg Ongegund Oupos Platteklip Riebeek-Kasteel Riebeek-Wes Rust Yzerfontein Fiumi Boesmans Diep Great Berg Isole Isola Dassen Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Municipalità locale di Swartland Collegamenti esterni Sito ufficiale, su swartland.org.za. Municipal Demarcation Board, su demarcation.org.za. URL consultato il 22 maggio 2009 (archiviato dall'url originale il 26 aprile 2009).
Swartland (gemeente)

Swartland (officieel Swartland Plaaslike Munisipaliteit) is een gemeente in het Zuid-Afrikaanse district Weskus. De plaats is een graan- en wijngebied en ook de naam van een lokale gemeente met de belangrijkste stad Malmesbury, evenals Moorreesburg, Darling en de Riebeekvallei. Het werd door Jan van Riebeeck kort na zijn aankomst op de Kaap "Het Zwarte Land" genoemd, een verwijzing naar de zwartachtige kleur van de vegetatie in het gebied. De naam werd ook gegeven aan een gemeente die werd opgericht onder de nieuwe gemeentelijke dispensatie van 2000 en waarvan Malmesbury de belangrijkste stad is. Swartland ligt in de provincie West-Kaap en telt 113.762 inwoners. Hoofdplaatsen Swartland is op zijn beurt nog eens verdeeld in elf hoofdplaatsen (Afrikaans: nedersettings) en de hoofdstad van de gemeente is de hoofdplaats Malmesbury. Abbotsdale Chatsworth Grottobaai Kalbaskraal Koringberg Malmesbury Moorreesburg Riebeek-Kasteel Riebeek-Wes Riverlands Yzerfontein Externe link Yes Media, The Local Government Handbook – South Africa, Swartland
Goegap Nature Reserve

Das Goegap Nature Reserve ist ein Naturschutzgebiet in der südafrikanischen Provinz Northern Cape und liegt 15 km östlich von Springbok. Nach einigen Erweiterungen von 7000 ha ausgehend liegt die aktuelle Größe des geschützten Gebietes bei 16.000 ha. Der Name „Goegap“ leitet sich vom Namawort für Wasserloch ab. Das Naturschutzgebiet ist Teil der Sukkulentenkaroo mit einer mittleren Niederschlagsmenge von 150 mm je Jahr. Die Temperaturen sind extrem, im Winter Frost und im Sommer über 40 °C. Das Gebiet umfasst Berge (höchster Berg ist der Carolusberg mit 1345 m) und weite sandige Ebenen. Hauptattraktion ist die Wüstenblüte, die im Frühjahr – genügend Winterregen vorausgesetzt – die Ebenen in ein Blütenmeer verwandelt. Hauptblütezeit ist August und September. Hier wurden bisher rund 600 verschiedene Pflanzenspezies gezählt. Als Tiere gibt es an großen Spezies Oryx, Klippspringer, Duiker, Hartmann Mountain Zebras. Dazu kommen viele kleinere Säugetierarten, 100 verschiedene Vogelarten einschließlich Strauße, 26 Reptilienarten und drei Amphibienarten. Es gibt Rundwege für alle PKW und Strecken für 4x4-Fahrzeuge. Im Informationszentrum Hesters Malan Wild Flower Garden gibt es Informationen zu den im Namaqualand vorkommenden Sukkulenten. Hier sind die in der näheren und weiteren Umgebung vorkommenden Sukkulenten wie in einem Garten angepflanzt und mit Namensschildern versehen. Auf dem davorliegenden Parkplatz starten die Wanderwege mit Längen von vier bis zwölf Kilometern. Siehe auch Liste der Nationalparks in Südafrika Weblinks Succulent Karoo Research Station: Succulent Karoo Research Station. Informationen über die Ökologie in Namaqualand (deutsch, englisch) Einzelnachweise
Goegap Nature Reserve

The Goegap Nature Reserve is a semi-desert nature reserve in Northern Cape, South Africa and lies around 8 km (5.0 mi) east of Springbok. The area was once used to graze livestock and was proclaimed in 1966 as a reserve then fenced in 1969 and wildlife introduced shortly afterward. It was originally known as the Hester Malan Nature Reserve. After several extensions, the park currently covers an area of 150 km2 (58 sq mi). The name Goegap comes from the Khoekhoe word for "watering hole." Geography Goegap is part of the Succulent Karoo transitioning into the Namaqualand Broken Veld, with an average rainfall of 150 mm (5.9 in) per annum. The temperatures are extreme, including frost in the winter and temperatures over 40 °C (104 °F) in the summer. The area includes wide, sandy plains and mountains, the highest is Carolusberg at 1,345 m (4,413 ft). There are roads for normal cars and tracks for 4x4 in the reserve. Looping trails ranging in length from 2 to 17 km start from the succulent garden. Biodiversity The main attraction is the desert bloom that covers the sand with flowers in the spring provided enough winter rain. August and September are the most popular months to visit. Around 600 known plant species have been found here along with 45 mammal species and 94 types of bird. Birds Bird species found in the reserve include Cape eagle-owl, Black eagle, Booted eagle, Ludwig’s bustard, White-backed mousebird, Karoo eremomela, Dusky sunbird, ostriches, spotted dikkops and Ground woodpecker. Mammals Megafauna such as oryx, klipspringer, duiker, and the endangered Hartmann's mountain zebras call the park home. Other wildlife include smaller mammals, 26 reptile species, and 3 amphibian species. Vegetation The Hester Malan Wild Flower Garden features a succulent garden and a rock garden. The information library has valuable resources on the succulent plants of Namaqualand to accompany the planted and labeled examples of the featured succulents. Gallery See also List of protected areas of South Africa References
Гугап

Гугап (африк. Goegap-natuurreservaat) — природный заповедник в Северо-Капской провинции. Гугап расположен в 8-10 км к юго-востоку от города Спрингбок. Он находился в полупустынном экорегионе Суккулентного Кару, который в основном является прибрежной полосой шириной 100—150 км. Температура в этом районе колебаться от −2,8°C в июле до +39,3 °C в январе-феврале. Среднемесячная максимальная температура составляет +24,3 °C, а минимальная — +10,3 °C. В пределах заповедника количество осадков колеблется от 100 до 300 мм в год. Высшая точка Гугапа — гора Каролусберг (1345 м над уровнем моря). Ранее эта территория использовалась для выпаса скота, но была объявлена заповедником в 1966 году, затем, в 1969 году она была огорожена, после чего на территорию интродуцировали диких животных. Первоначально территория называлась Хестер-Малан, но позже была переименована. На диалекте Нама название заповедника означает «водопой». После нескольких расширений заповедник занимает площадь почти в 150 км² (14864 га). Имеются планы увеличения охраняемой территории до 286,21 км². На территории заповедника произрастает около 600 видов растений, обитает 45 видов млекопитающих и 94 вида птиц. Растения в основном представлены суккулентами, предпочитающие каменистые почвы. Животные представлены такими видами как орикс, антилопа-прыгун, горная зебра Хартмана и др. На территории Гугапа зарегистрировано 26 видов рептилий и 3 вида амфибий. Среди птиц распространены капский филин, орёл-карлик, южноафриканская дрофа, белоспинная птица-мышь, длиннохвостая желтобрюшка, капская авдотка, земляной дятел. Август и сентябрь — самые популярные месяцы для посещения. В это время после зимних дождей начинается цветение пустыни, когда песок покрывается весенними цветами. Галерея Примечания
Settlers’ Memorial Campanile

Der Settlers’ Memorial Campanile ist ein Glockenturm in der südafrikanischen Stadt Gqeberha. Er wurde 1923 in Erinnerung an die Landung der ersten Siedler im Jahr 1820 und die Gründung der Stadt durch Sir Rufane Donkin auf dem Platz vor dem Bahnhof am Eingang zum Hafen errichtet. Ursprünglich hatte der aus Schottland stammende Architekt Frank Gordon McIntosh den 1920 zur Errichtung des Turms ausgeschriebenen Wettbewerb gewonnen. Sein Entwurf wurde jedoch nicht verwirklicht. Begründet wurde dies mit dem zu hohen finanziellen Aufwand. Stattdessen wurden die beiden in Port Elizabeth ansässigen Architekten Victor Thomas Jones und William John McWilliams mit dem Bau beauftragt. Es wurde ein 53,5 Meter hoher Turm aus roten Ziegeln erbaut. Er schließt an der Spitze mit einer mit Säulen geschmückten Aussichtsplattform ab. In Form und Farbgebung erinnert er stark an italienische Pendants. Im Turm befindet sich das größte Glockenspiel des Landes.
Glendower Golf Club

The Glendower Golf Club is an 18-hole golf complex located in Edenvale, Gauteng, South Africa. The course has been the home of the South African Open for eight competitions. Englishman Chris Paisley won his first European Tour title winning the 2018 SA Open. Englishman Graeme Storm won the 2017 SA Open beating Rory McIlroy in a play-off while South African golfer Brandon Stone won the 2016 SA Open. History In 1935, ten businessmen formed a company with an idea to create a country club and purchased the farm Glendower which in those days was on the edge to the town of Edenvale. The land bought was 266.7 acres in size and consisted mostly of a tree plantation. A parkland course was planned and an English golfing architect, Charles Hugh Alison, was employed to design the course and it was constructed by A.F.Tomsett. The course would open on 7 March 1937. In 1939, The Transvaal Open Championship was held at the club and won by Bobby Locke with a record score of 265. A record prize of £100 for the time, was offered by the club in 1946. In 1973, the club grounds would be declared a nature reserve. At the Volvo Toro Classic held at the course in 1975, Allan Henning scored eleven birdies in his first round. The club has hosted the South African Open in 1989, 1993, 1997, 2013, 2015, 2016, 2017 and 2018. In 1997, Vijay Singh became the first non-white player to win a South African Open at the course. The BMW South African Championship was again hosted from 11 to 14 January 2018 at the Glendower Golf Club. Course In 1985, the course was redesigned with all 18 greens reshaped and rebuilt to USGA standard, new tee positions added and extended and new water features added at eleven holes. The course has fairways with 64 bunkers, 27 on the front nine and 37 on the back nine and has water hazards on 11 of its 18 holes. Holes and yardages Championship Tee 445 yards – par 4 557 yards – par 5 220 yards – par 3 509 yards – par 4 503 yards – par 4 199 yards – par 3 486 yards – par 4 522 yards – par 5 401 yards – par 4 Out: 3,842 yards – par 36 477 yards – par 4 433 yards – par 4 407 yards – par 4 571 yards – par 5 173 yards – par 3 547 yards – par 5 441 yards – par 4 222 yards – par 3 451 yards – par 4 In: 3,722 yards- par 36 Total: 7,564 yards- par 72 References External links Official website