Šalomounovy ostrovy

Šalomounovy ostrovy či Šalamounovy ostrovy jsou ostrovní stát tvořený šesti hlavními ostrovy a více než 1 000 menšími ostrovy v Melanésii v Oceánii, severovýchodně od Austrálie. Na západě sousedí s Papuou Novou Guineou, na jihovýchodě s Novou Kaledonií a Vanuatu, na východě s Fidži, Tuvalu a Wallis a Futunou a na severu s Federativními státy Mikronésie a Nauru. Drtivou většinu území Šalomounových ostrovů tvoří řada hornatých sopečných ostrovů ze souostroví Šalomounových ostrovů. Panuje zde tropické rovníkové podnebí, po celý rok mimořádně vlhké. Dělí se do 10 administrativních oblastí, na ploše 29 000 km² žije 829 000 obyvatel, což z nich činí čtvrtý nejrozlehlejší stát Oceánie. Hlavním a největším městem je Honiara, která se nachází na největším ostrově Guadalcanal. Drtivá většina obyvatel jsou Melanésané, největší menšinou jsou s 3 % Polynésané. Oficiálním jazykem je sice angličtina, ale v běžném hovoru se užívá pidžin, drtivá většina se hlásí ke křesťanství. Ostrovy byly osídleny nejméně v období mezi 30 000 a 28 800 př. n. l., přičemž pozdější vlny migrantů, zejména lapitská kultura, se smísily a vytvořily moderní domorodé obyvatelstvo Šalomounových ostrovů. V roce 1568 je jako první Evropan navštívil španělský mořeplavec Álvaro de Mendaña de Neira. Ačkoli je Mendaña tyto ostrovy nejmenoval, má se za to, že je „Šalomounovými ostrovy“ pojmenovali ti, kteří se později dozvěděli o jeho plavbě a zaznamenali jeho objev na mapách. Mendaña se vrátil o několik desetiletí později, v roce 1595, a další španělská výprava pod vedením portugalského mořeplavce Pedra Fernandese de Queiróse navštívila Šalomounovy ostrovy v roce 1606. V červnu 1893 prohlásil britský kapitán Herbert Gibson jižní Šalomounovy ostrovy za britský protektorát. Během druhé světové války došlo v rámci tažení na Šalomounových ostrovech (1942–1945) k těžkým bojům mezi Spojenými státy americkými, britskými imperiálními silami a Japonským císařstvím, včetně bitvy o Guadalcanal. Oficiální název tehdejší britské správy byl v roce 1975 změněn z „Britský protektorát Šalomounových ostrovů“ na „Šalomounovy ostrovy“ a v následujícím roce bylo dosaženo samosprávy a v roce 1978 země získána úplnou nezávislost. Šalomounovy ostrovy jsou unitární parlamentní konstituční monarchie, v níž je hlavou státu král Šalomounových ostrovů, jímž je britský monarcha. Ten je zastoupen generálním guvernérem s reprezentativní funkcí. Hlavou vlády je předseda vlády, zákonodárnou moc má vláda a jednokomorový parlament. Patří mezi nejméně rozvinuté země, jednu ze tří v Oceánii, a více než 75 % její pracovní síly se živí samozásobitelským zemědělstvím a rybolovem. Nejvýznamnější exportní položkami je dřevo, ryby a drahé kovy. V indexu lidského rozvoje zaujímají 156. místo.Přes tři čtvrtiny území jsou pokryté lesem a hostí řadu endemitů, především ptačích a savčích. Šalomounovy ostrovy jsou členem Organizace spojených národů, Společenství národů, Fóra tichomořských ostrovů, Tichomořského společenství, Mezinárodního měnového fondu a Organizace afrických, karibských a tichomořských států. Etymologie V roce 1568 byl španělský mořeplavec Álvaro de Mendaña de Neira prvním Evropanem, který navštívil souostroví Šalomounových ostrovů. Pojmenoval je Islas Salomón („Šalomounovy ostrovy“) po bohatém biblickém králi Šalomounovi. Domníval se, že se jedná o onu bájnou zemi, odkud Šalomoun vozil poklady a zlato, které mělo být použito na stavbu chrámu v Jeruzalémě. Během většiny období britské nadvlády bylo území oficiálně pojmenováno „Britský protektorát Šalomounových ostrovů“. Dne 22. června 1975 bylo území přejmenováno na „Šalomounovy ostrovy“. Když se Šalomounovy ostrovy staly nezávislými v roce 1978, zachovaly si tento název. V českých textech se název ostrovů vyskytuje ve dvou variantách: Šalomounovy i Šalamounovy ostrovy. Ústav pro jazyk český Akademie věd ČR uvádí ve Slovníku spisovné češtiny jako spisovné obě tyto varianty. V Internetové jazykové příručce je obsažena poznámka s odkazem na Standardizační příručku Jména států a jejich územních částí. Název „Šalomounovy ostrovy“ je podle ní závazný pro některé státní instituce. V neoficiální komunikaci nepovažují za chybnou ani frekventovanější podobu „Šalamounovy ostrovy“. Český úřad zeměměřický a katastrální uvádí v příručce Jména států a jejich územních částí a v Indexu českých exonym jen název „Šalomounovy ostrovy“. Historie Předkoloniální dějiny Ostrovy byly poprvé osídleny kolem 30 000 let př. n. l. Papuánci. Austrálci kolonizovali souostroví okolo roku 4000 př. n. l. V rozmezí 1200–800 př. n. l. přijeli na ostrovy Polynésané. Pro Evropu ostrovy objevil roku 1568 španělský mořeplavec Álvaro Mendaña de Neyra, který plul z Peru. Koloniální období V 18. a 19. století ostrovy kolonizovaly Velká Británie a Německé císařství, tehdy zde začala i misionářská činnost. Kolonizace byla spojena s rozvojem zemědělství. Velice časté bylo nelidské zacházení s otroky, masakry a represe vůči místnímu obyvatelstvu. Roku 1885 byl nad severními ostrovy vyhlášen německý protektorát Německá Nová Guinea, v roce 1893 vyhlásili Britové nad jižní částí souostroví Britský protektorát Šalomounovy ostrovy. K protektorátu byly postupně připojeny okolní vzdálenější ostrovy. V roce 1900 přešly pod britskou správu některé z německých severních Šalomounových ostrovů, ostrovy Buka a Bougainville však zůstaly pod kontrolu Německa. Britský protektorát tak dostal zhruba hranice dnešního státu. Druhá světová válka Po vypuknutí druhé světové války byla většina obyvatel evakuována do Austrálie. Zemi obsadili Japonci a začali odtud letecky útočit na zásobovací lodě plující z USA do Austrálie a Nového Zélandu. Spojenci znepokojeni tímto vývojem se rozhodli toto strategické místo vrátit pod svou kontrolu. Ráno 7. srpna 1942 se Spojenci vylodili na ostrově Guadalcanal a tím začala jedna z nejdůležitějších a nejkrvavějších bitev mezi japonskými a spojeneckými silami v Tichomoří. Po krvavých bojích byli Japonci 7. února 1943 z ostrova vytlačeni. Byla to první pozemní bitva, ve které Spojenci porazili Japonce. Spojenci poté zahájili postup na západ přes Šalomounovo souostroví směrem k Rabaulu. Na některých ostrovech zůstaly japonské posádky izolované až do konce války. Nezávislost Po válce se na ostrovy vrátili Britové. Od roku 1948 začíná na Šalomounových ostrovech působit organizace Maasina Ruhu. Tato skupina organizovala stávky a občanské nepokoje po celých ostrovech. Během 50. let však důležitost organizace začala klesat. V roce 1960 byl ustaven první politický systém na ostrovech a v roce 1974 byly přijaty všechny základní svobody a země byla nasměrována k parlamentní demokracii. Autonomie byla udělena v roce 1976 a v roce 1978 Šalomounovy ostrovy vyhlásily nezávislost. V roce 1980 se konaly první svobodné volby. Země se stala členem Commonwealthu. Od vyhlášení nezávislosti Od roku 1998 začalo panovat napětí mezi dvěma hlavními etniky na ostrovech, které vyvrcholilo v násilné střety. Vláda ztratila kontrolu nad většinou území a země se ocitla v chaosu. Mezinárodní síly vedené Austrálií ukončily nepokoje v roce 2003. Napětí však v zemi trvá dál. V roce 2006 se konaly nové volby. Dne 2. dubna 2007 zasáhlo Šalomounovy ostrovy zemětřesení, které zapříčinilo následnou vlnu tsunami. Ostrovy byly zcela odříznuty od světa. Místní obyvatelé utekli před tsunami do hor. Celkové ztráty na životech činily přes 50 lidí. Státní symboly Vlajka Vlajka Šalomounových ostrovů je tvořena listem o poměru stran 1:2, rozděleným šikmým žlutým (zezdola nahoru) pruhem na horní modré a dolní tmavě zelené trojúhelníkové pole. V modrém poli je u žerdi umístěno pět bílých pěticípých hvězd (2+1+2). Znak Státní znak Šalomounových ostrovů je tvořen žlutým štítem, rozděleným zeleným ondřejským křížem na čtyři pole. V levém i pravém poli je v přirozených barvách mořská želva. Přes kříž je položen hnědý, melanéský štít na dvou zkřížených harpunách a luku se dvěma šípy. V modré hlavě štítu je zlatý orel na větvi mezi dvěma černými, letícími fregatkami. Štítonoši jsou zelený aligátor (z pohledu seshora) a modro-stříbrný žralok (z pohledu zespoda). Nad štítem je přilba s modro-stříbrnými přikryvadly a točenicí, v klenotu je průřez domorodého člunu a zlato-oranžové, stylizované slunce. Pod štítem je stylizovaná, černá silueta dvouhlavé fregatky, pod ní červeně podšitá stuha s černým mottem TO LEAD IS TO SERVE v angličtině (česky Vést znamená sloužit). Geografie Šalomounovy ostrovy jsou ostrovní země v Tichém oceánu ležící východně od Papuy Nové Guineje, která se skládá ze šesti hlavních ostrovů a více než 1 000 menších ostrovů v Melanésii v Oceánii, severovýchodně od Austrálie. Na západě sousedí s ostrovem Bougainville (součást Papuy Nové Guineje), na jihovýchodě s Novou Kaledonií a Vanuatu, na východě s Fidži, Tuvalu a francouzským územím Wallis a Futunou a na severu s Federativními státy Mikronésie a Nauru. S celkovou rozlohou 28 896 km² jsou Šalomounovy ostrovy čtvrtým nejrozlehlejším (po Austrálii, Papui Nové Guineji a Novém Zélandu) stát Oceánie. Země leží mezi 5° a 13° jižní šířky a 155° a 169° východní délky. Vzdálenost mezi nejzápadnějším a nejvýchodnějším ostrovem je 1 450 km. Ostrovy Santa Cruz (k nimž patří i Tikopia) leží severně od Vanuatu a jsou obzvláště izolované, protože jsou vzdáleny více než 200 km od ostatních ostrovů. Hlavní souostroví se skládá ze dvou řad hornatých sopečných ostrovů. Horské hřebeny, dosahující výšek 1 500 až 2 000 m, procházejí hlavními ostrovy s jihovýchodním směru. Hlavní ostrovy jsou Guadalcanal (hora Mount Popomanaseu je s 2 235 m nejvyšším vrcholem státu), Malaita, Santa Isabel, Makira, Choiseul a New Georgia, které tvoří dohromady necelé tři čtvrtiny plochy státu. Další horské sopečné ostrovy jsou Kolombangara, Shortlandovy ostrovy, Russellovy ostrovy, Nggela, Tulagi, Maramasike, Ulawa, Owaraha (Santa Ana), Makira (San Cristobal). Šalomounovy ostrovy zahrnují také menší, izolované nízké atoly a sopečné ostrovy, jako jsou Sikaiana, ostrov Rennell, ostrov Bellona, ostrovy Santa Cruz a malé odlehlé ostrovy, jako jsou Tikopia, Anuta a Fatutaka. U pobřeží bývají korálové útesy. Drtivou většinu území Šalomounových ostrovů patří do stejnojmennného souostroví Šalomounových ostrovů. Pouze na severozápadě leží největší ostrov souostroví, Bougainville, který je částí státu Papua Nová Guinea. Naopak ostrovy Santa Cruz již do souostroví nepatří. Panuje zde tropické rovníkové podnebí, po celý rok mimořádně vlhké. Převážná část plochy ostrovů je porostlá bujným tropickým rostlinstvem, především hustými deštnými lesy. Geologie Souostroví Šalomounových ostrovů vzniklo v důsledku tektonických procesů a hlavních fází sopečné činnosti, k nimž došlo mezi eocénem a středním miocénem, avšak jeho geologické složení je poměrně rozmanité. K obnovení sopečné činnosti došlo nejdříve před zhruba 8 miliony let a aktivita přetrvává dodnes, a to na několika sopkách, včetně Kavachi a ostrova Savo. Podnebí Tropické rovníkové podnebí (Af podle Köppenovy klasifikace podnebí) je po celý rok extrémně vlhké, s průměrnou teplotou 26,5 °C a s jen málo teplotními či povětrnostními extrémy. Chladnější období trvá od června do srpna. Ačkoli roční období nejsou výrazně vymezená, severozápadní větry od listopadu do dubna přinášejí častější srážky a občasné bouře či cyklóny. Průměrné roční srážky činí přibližně 3 000 mm. Podle zprávy WorldRiskReport 2021 se tento ostrovní stát řadí na druhé místo mezi zeměmi s nejvyšším rizikem katastrof na světě. Země je také jednou z nejvíce ohrožených globálním vzestupem hladiny moře v důsledku klimatických změn způsobených člověkem. V roce 2023 vlády Šalamounových ostrovů a dalších ostrovních států ohrožených klimatickými změnami (Fidži, Niue, Tuvalu, Tonga a Vanuatu) vyhlásily „Výzvu z Port Vily k spravedlivému přechodu k Pacifiku bez fosilních paliv“, v níž vyzvaly k postupnému ukončení využívání fosilních paliv a k „rychlému a spravedlivému přechodu“ k obnovitelným zdrojům energie a k posílení environmentálního práva, včetně zavedení trestného činu ekocidy. Politika Šalomounovy ostrovy jsou unitární parlamentní konstituční monarchie s parlamentním systémem vlády, v níž je hlavou státu král Šalamounových ostrovů, kterým je britský král. Krále zastupuje generální guvernér s reprezentativní funkcí, kterého navrhuje parlament na pětileté funkční období. Hlavou vlády je předseda vlády, zákonodárnou moc má vláda a jednokomorový parlament. Parlament má 50 členů, kteří jsou voleni na čtyřleté funkční období. Parlament však může být před uplynutím svého funkčního období rozpuštěn na základě většinového hlasování svých členů. Zastoupení v parlamentu je založeno na jednomandátových volebních obvodech. Volební právo je všeobecné pro občany starší 21 let. V čele vlády stojí předseda vlády, kterého volí parlament a který sestavuje kabinet. Každé ministerstvo vede člen kabinetu, jemuž pomáhá stálý tajemník, kariérní státní úředník, který řídí zaměstnance ministerstva. Vlastnictví půdy je vyhrazeno obyvatelům Šalamounových ostrovů. Zákon stanoví, že cizinci s trvalým pobytem, jako jsou Číňané a Kiribatci, mohou získat občanství naturalizací. Půda je obecně stále v držení rodiny nebo vesnice a může být podle místních zvyků děděna po matce nebo otci. Ostrované se zdráhají poskytovat půdu pro netradiční ekonomické podniky, což vede k neustálým sporům o vlastnictví půdy. Mezinárodní vztahy Šalomounovy ostrovy jsou členy Organizace spojených národů, Commonwealthu, Tichomořského společenství, Mezinárodního měnového fondu a Organizace afrických, karibských a tichomořských států a dalších významných organizací. Administrativní členění Pro místní správu je země rozdělena do deseti administrativních oblastí, z nichž devět jsou provincie spravované zvolenými provinčními shromážděními a desátou je hlavní město Honiara, spravované městskou radou Honiara. Lidská práva V oblasti vzdělávání, zásobování vodou a jejího zabezpečení, hygieny, rovnosti pohlaví a domácího násilí, ale i v dalších oblastech existují problémy a otázky týkající se lidských práv. Šalamounovy ostrovy nemají národní instituci pro lidská práva, která by byla v souladu s Pařížskými zásadami. Homosexualita je na Šalamounových ostrovech nezákonná; hrozí za ni trest odnětí svobody až na 14 let. Ekonomika Šalomounovy ostrovy jsou rozvojový zemědělský stát, patří mezi nejméně rozvinuté země (spolu s Kiribati a Tuvalu jsou jedinými státy z Oceánie v této skupině zemí). Více než 75 % pracovní síly se živí samozásobitelským zemědělstvím a rybolovem. Většinu průmyslových výrobků a ropných produktů je nutné dovážet. Pouze 3,9 % rozlohy ostrovů je využíváno pro zemědělství a 78,1 % pokrývají lesy, což Šalamounovy ostrovy řadí na 7. místo na světě z hlediska procentuálního lesního pokryvu (stav k roku 2022). Z nerostných surovin se těží zlato, rudy drahých kovů a nikl. Pěstuje palma olejná, kokosové ořechy, batáty, taro, jamy, dále ovoce, zelenina či kakaové boby. Chovají se prasata, skot a kuřata, loví ryby. Nejvýznamnější exportní položkami je dřevo, která zajišťuje přes dvě pětiny finančního objemu exportu, dále zpracované ryby, zlato a rudy drahých kovů.Nejvíce se pěstuje palma olejná (220 tisíc tun), kokosové ořechy (120 tisíc tun), batáty (110 000 tun), taro (46 000 tun), jamy (45 tisíc tun), dále ovoce, další luštěniny, zelenina a kakaové boby (čísla za rok 2024). Chovají se prasata, skot a kuřata, loví ryby. Z hlediska exportu neživočišných zemědělských výrobků tvoří největší finanční objem palmový olej (24 mil. USD), kakaové boby (12 mil. USD), kokosový olej (6 mil. USD), kopra (3 mil. USD), olej z palmových jader (3 mil. USD) (čísla za rok 2024). V roce 2024 patřily z hlediska financí mezi hlavní vývozní komodity Šalomounových ostrovů surové dřevo (291 mil. USD, 43 % jeho vývozu), zpracované ryby (88,2 mil. USD, 13 %), zlato (86,4 mil. USD, 13 %), rudy drahých kovů (75,7 mil. USD, 11 %) a niklová ruda (39 mil. USD). Hlavními vývozními destinacemi byly Čína, Austrálie, Itálie, Nizozemsko a Španělsko. Turismus V roce 2024 navštívilo 25 000 turistů, což je podobní číslo jako v roce 2017, patří tak k nejméně navštěvovaným zemím na světě. Příjmy z cestovního ruchu v roce 2024 činily přibližně 90 milionu USD. Cestovní ruch je potenciálně významným odvětvím služeb, ale jeho růst brzdí nedostatečná infrastruktura, omezené dopravní možnosti a obavy o bezpečnost. Potápění a historie druhé světové války jsou dvěma hlavními turistickými atrakcemi. Infrastruktura, doprava Letecká společnost Solomon Airlines zajišťuje spojení z mezinárodního letiště Honiara do Nadi na Fidži, Port Vila na Vanuatu a Brisbane v Austrálii, stejně jako na více než 20 vnitrostátních letišť ve všech provinciích země. V rámci podpory cestovního ruchu zavedla společnost Solomon Airlines v roce 2019 týdenní přímé letecké spojení mezi Brisbane a Mundou. Společnost Qantas zajišťuje spojení z Honiara do Brisbane čtyřikrát týdně. Většina vnitrostátních letišť je přístupná pouze pro malá letadla, protože mají krátké travnaté přistávací dráhy. Silniční síť na Šalomounových ostrovech je nedostatečná a neexistují zde žádné železnice. Nejdůležitější silnice spojují Honiaru s Lambi (58 km) v západní části Guadalcanalu a s Aolou (75 km) ve východní části. Autobusů je málo a nejezdí podle pevného jízdního řádu. V Honiara není žádné autobusové nádraží. Na většinu ostrovů se lze dostat trajektem z Honiara. Z Honiara do Auki přes Tulagi jezdí denně vysokorychlostní katamarán. Obyvatelstvo Podle vládních odhadů žilo v roce 2025 na Šalomounových ostrovech 828 857 obyvatel, což z nich činí pátý nejvíce zalidněný samostatný stát v Oceánii (po Austrálii, Papui Nové Guineji, Novém Zélandu a Fidži). Poslední sčítání lidu na Šalomounových ostrovech z roku 2019 zaznamenalo 720 956 obyvatel, což představuje přibližně šestinásobný nárůst oproti roku 1959 (o 60 let dříve) s průměrným ročním přírůstkem 3,0 %. Hustota zalidnění je relativně nízká a činí kolem 24,2 obyvatel na km2. Ženy tvoří 49 % celkové populace a muži 51 %. Střední délka života je 77,2 let (muži 74,6, ženy 80), medián věku je 25,2 let (k roku 2024). Podíl obyvatel mladších 15 let činil 31 %, 64 % je ve věku 15 až 64 let a 5 % obyvatel je starších 65 let (k roku 2024). K roku 2023 žilo 26 % obyvatel ve městských oblastech, s ročním nárůstem 3,6 %. Populace Šalomounových ostrovů je tudíž mladá a málo urbanizovaná. Etnické skupiny Většinu obyvatel Šalomounových ostrovů tvoří etničtí Melanésané (95,5 %). Dalšími dvěma významnými skupinami jsou Polynésané (2,8 %) a Mikronésané (1,2 %). Žije zde i něco přes tisíc Číňanů (1351) a několik set Evropanů. Jazyky Ačkoli je angličtina úředním jazykem, pouze 1–2 % obyvatel je v ní schopno plynule komunikovat. De facto lingua franca země je kreolský jazyk na bázi angličtiny, šalomonský pidžiin, kterým hovoří většina obyvatel, spolu s místními domorodými jazyky. Pidžin je úzce spjat s jazykem tok pisin, kterým se hovoří v Papui Nové Guineji. Ethnologue, Languages of the World udává pro Šalomounovy ostrovy 74 místních jazyků, z nichž 70 jsou živé jazyky a 4 jsou zaniklé. Na centrálních ostrovech se mluví západními oceánskými jazyky (převážně ze skupiny jihovýchodních šalomounských jazyků). Polynéskými jazyky se mluví na ostrovech Rennell a Bellona na jihu; Tikopia, Anuta a Fatutaka na úplném východě; Sikaiana na severovýchodě; a Luaniua (atol Ontong Java) na severu. Imigranti z Kiribati se domlouvají kiribatštinou. Většina domorodých jazyků patří do austronéské jazykové rodiny. Středošalomonské jazyky, jako jsou bilua, lavukaleve, savosavo a touo, tvoří samostatnou skupinu v rámci papuánských jazyků. Náboženství Na Šalomounových ostrovech se 92 % obyvatel hlásí ke křesťanství. Mezi hlavní křesťanské denominace patří: anglikáni (Anglikánská církev v Melanésii, 32 %), katolíci (20 %), Evangelická církev jižních moří (17 %), adventisté sedmého dne (12 %) a Sjednocená církev (9 %). Mezi další náboženství patří Svědkové Jehovovi, Novoapoštolská církev (80 sborů) a Církev Ježíše Krista Svatých posledních dnů. Dalších 5 % vyznává domorodé víry. Méně než procento osob vyznává islám (1100 osob) nebo bahá'í (3100). Zdraví Výdaje státu na zdravotnictví činí 4,8 % hrubého domácího produktu Šalomounových ostrovů (k roku 2022). Úmrtnost dětí do 5 let činila v roce 2023 celkem 21 na 1 000 živě narozených dětí. Průměrná délka života obyvatel při narození činila v roce 2024 celkem 77,2 let (muži 74,6, ženy 80). Podle Světové zdravotnické organizace je hlavní příčinou úmrtí ischemická choroba srdeční, následovaná cévní mozkovou příhodou, diabetes mellitus a infekcí dolních cest dýchacích (poslední známá čísla k roku 2021). Horečka dengue byla v zemi poprvé zaznamenána v roce 1982 v Honiara. Následná epidemie v roce 2013 vedla k prvním hlášeným úmrtím. Později zaznamenaly Šalamounovy ostrovy v roce 2015 první epidemii viru Zika. V roce 2025 bylo zaznamenáno 105 000 potvrzených případů malárie, tedy malárií onemocněl každý osmý obyvatel ostrovů. Vzdělávání Vzdělávání na Šalomounových ostrovech není povinné a pouze 60 procent dětí školního věku má přístup k základnímu vzdělání. Mateřské školy se nacházejí na různých místech, včetně hlavního města, ale nejsou bezplatné. Jiho-pacifická univerzita, která má pobočky ve 12 tichomořských ostrovních státech, má pobočku v hlavním městě Honiara na ostrově Guadalcanal. V letech 1990 až 1994 vzrostla hrubá míra zápisu do základních škol z 84,5 procenta na 96,6 procenta. Údaje o docházce do základních škol na Šolamounových ostrovech z roku 2001 nebyly k dispozici. Ministerstvo školství a rozvoje lidských zdrojů plánovalo rozšířit vzdělávací zařízení a zvýšit míru zápisu. Tyto kroky však brzdil nedostatek vládních finančních prostředků a špatná koordinace programů. Podíl vládního rozpočtu vyčleněný na vzdělávání činil v roce 1998 9,7 %, což představuje pokles z 13,2 % v roce 1990. Vzdělání mužů bývá obecně na vyšší úrovni než vzdělání žen. Míra gramotnosti dospělé populace činila v roce 2015 84,1 % (muži 88,9 %, ženy 79,23 %). Novozélandská organizace Human Rights Measurement Initiative (Iniciativa pro měření lidských práv, HRMI) zjistila, že Šalmounovy ostrovy plní pouze 71 % toho, co by měly plnit v oblasti práva na vzdělání s ohledem na úroveň příjmů země. HRMI rozčleňuje právo na vzdělání na právo na základní a střední vzdělání. S přihlédnutím k úrovni příjmů Šalomounových ostrovů dosahuje tato země 94,9 % toho, co by mělo být možné na základě jejích zdrojů (příjmů) v oblasti základního vzdělání, ale pouze 45,4 % v oblasti středního vzdělání. Kultura Kultura Šalomounových ostrovů je rozmanitá v rámci jednotlivých skupin obývajících souostroví Šalamounových ostrov, přičemž jednotlivé národy se odlišují podle ostrova, jazyka, reliéfu a geografické polohy. Tato kulturní oblast zahrnuje vlastní národní stát Šalamounovy ostrovy a ostrov Bougainville, který je součástí Papuy Nové Guineje. Na Šalamounových ostrovech se částečně projevují rysy kulturně polynéské společnosti, ač leží mimo hlavní oblast polynéského vlivu, známou jako polynéský trojúhelník. Ze Šalamounových ostrovů se sedm považuje za polynéské: Anuta, Bellona, Ontong Java, Rennell, Sikaiana, Tikopia a Vaeakau-Taumako. Existují převládající kulturní koncepty, jako je koncept Wantok, který označuje lidi se společným jazykem, kteří jsou pokrevními příbuznými, jsou součástí rozšířené rodiny a od nichž se očekává, že si budou navzájem pomáhat, a termín Pijin Kastom, který označuje jak tradiční víru, tak tradiční koncepty vlastnictví půdy. Malaitanské mušlové peníze, vyráběné v laguně Langa Langa, jsou tradiční měnou používanou na ostrově Malaita a na celých Šalamounových ostrovech. Tyto peníze tvoří malé vyleštěné mušlové disky, které jsou provrtány a navlečeny na šňůrky. Na Šalamounových ostrovech se loví plž Tectus niloticus, z něhož se tradičně vyráběly předměty jako perleťové knoflíky a šperky. Tradiční melanéská hudba na Šalomounových ostrovech zahrnuje jak sborový, tak sólový zpěv, soubory hrající na štěrbinové bubny a soubory hrající na panovy flétny. Bambusové hudební nástroje si získaly oblibu ve 20. letech 20. století. V 50. letech složil Edwin Nanau Sitori píseň „Walkabout long Chinatown“, kterou vláda označila za neoficiální „národní píseň“ Šalamounových ostrovů. Moderní populární hudba Šalamounových ostrovů zahrnuje různé druhy rocku a reggae, stejně jako ostrovní hudbu. Kuchyně Šalomounových ostrovů vychází z místní domorodé kuchyně a z vlivů ze španělské kuchyně, asijské kuchyně (především čínské, thajské a indické), ale i z britské kuchyně. Základní potravinou jsou ryby, ale i různé druhy tropického ovoce, batáty (sladké brambory), rýže, taro (kolokázie jedlá) nebo maniok. Příklady pokrmů a nápojů ze Šalomounových ostrovů: Poi, pokrm jehož základem jsou fermentované kořeny taro; maniokový pudink; kari z kokosového mléka a zelené papáji; kava, nápoj z pepřovníku opojného s psychadelickými účinky. Sport je důležitou součástí kultury Šalamounových ostrovů, jejíž kořeny sahají až do raného koloniálního období. Prostřednictvím různých sportovních akcí formoval národní identitu. Mezi nejstarší organizované sporty na Šalamounových ostrovech patří kriket, australský fotbal, ragby (ragby union) a dostihy. Populární je i plážový fotbal, florbal a futsal. Šalamounovy ostrovy hostily v roce 2023 Pacifické hry v Honiara. Na počátku roku 2026 se Šalamounovy ostrovy poprvé zúčastnily kvalifikačního turnaje na mistrovství světa v florbalu mužů, který se konal ve Wellingtonu na Novém Zélandu. Odkazy Poznámky Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Solomon Islands na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šalomounovy ostrovy na Wikimedia Commons Slovníkové heslo Šalomounovy ostrovy ve Wikislovníku Slovníkové heslo Šalamounovy ostrovy ve Wikislovníku Human rights in Solomon Islands [online]. Amnesty International [cit. 2011-08-15]. Dostupné online. (anglicky) CIA. Solomon Islands - The World Factbook [online]. Dostupné v archivu. (anglicky) Solomon Islands [online]. Encyclopaedia Britannica. Dostupné online. (anglicky) Seznam jmen států a jejich územních částí [online]. Český úřad zeměměřický a katastrální [cit. 2017-06-04]. Dostupné online.