NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Tahua

Tahua is one of the Duff Islands, of Temotu Province, in the independent nation of Solomon Islands. The estimated terrain elevation above sea level is some 23 metres. The island is inhabited. History The artificial island of Tahua already existed when Portuguese explorer Pedro Fernández de Quirós discovered the Duff Islands on 8 April 1606. In the 1930s, Tahua Island measured only 100 by 150 metres, and walls divided the single village there. During the 1950s, the entire Duff Islands population lived on Tahua. The local people physically resemble Melanesians and speak a language called Pileni, that belongs to the Samoic branch of the Polynesian languages. The way of life is traditional by subsistence farming and fishing. References External links Article on Duff islands The Archaeology of Taumako: A Polynesian Outlier in the Eastern Solomon Islands
World Discoverer

Le World Discoverer est un navire de croisière de 87 mètres construit en 1973 par les chantiers Schichau-Seebeckwerft de Bremerhaven. Il est mis en service en 1975 sous le nom de BEWA Explorerer pour la compagnie BEWA Cruises. Il s'est échoué le 30 avril 2000 sur les récifs des Îles Salomon. Histoire Le World Discoverer est un navire de croisière construit en 1973 par les chantiers Schichau-Seebeckwerft de Bremerhaven. Il est mis en service en 1975 sous le nom de BEWA Explorerer pour la compagnie BEWA Cruises. En juillet 1976, il est vendu à la compagnie libérienne Adventure Cruises et est renommé World Discoverer. Sources (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « MS World Discoverer » (voir la liste des auteurs). Portail des paquebots
MS World Discoverer

Az MS World Discoverer egy libériai zászló alatt közlekedő üdülőhajó volt. Arról híres, hogy 2000-ben a Salamon-szigeteknél, a Roderick-öbölben felborult, és a roncsa a mai napig ott hever. Története A hajó 1974-ben épült Németországban, eredeti neve BEWA Discoverer volt. Hossza 88 méter, szélessége 15 méter, súlya pedig 3724 tonna volt. Megépítése után Dániába adták el. 1976 júliusában a hajót az Adventure Cruises, Inc.-nek adták el, mely többek között a hozzá hasonló kialakítású MV Explorer hajót is birtokolta. A hajó ekkor kapta a World Discoverer (magyarul: „világfelfedező”) nevet. A tengerjáró azzal szolgált rá a nevére, hogy dupla felépítésű hajóteste miatt az antarktiszi vizekre is ellátogathatott. 137 utasát rendszeresen szállította a jéggel borított kontinenshez. Oldalán motoros gumicsónakokat szállított, hogy utasai közelebbről is megtekinthessék a jeges földrészt. A baleset 2000. április 30-án a Salamon-szigetek között hajózott a Sandfly-átjárón keresztül, amikor váratlanul zátonyra futott, és léket kapott. A kapitány, hogy megakadályozza a hajó teljes elsüllyedését, az onnan délre található Roderick-öböl sekély vizére kormányozta azt. A World Discoverer ezután felborult és elsüllyedt. Az utasokat kimenekítették, szerencsére senki nem sérült meg. Az őrizetlenül maradt hajót gyorsan megtalálták a fosztogatók, a helyiek hamarosan mindent elvittek, ami mozdítható volt, még a hajó ablakait is ellopták. A World Discoverer a mai napig ott fekszik az öbölben kifosztva, rozsdásodva. A hajót már nem volt értelme mozdítani, ott maradt az oldalán fekve. Azóta az öböl a turistahajók gyakori állomása. Jegyzetek Források http://toochee.reblog.hu/a-felfedezo-vegso-nyughelye http://www.erdekesvilag.hu/world-discoverer-hajoroncs-a-roderick-obolben/ Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a MS World Discoverer című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
World Discoverer

World Discoverer — семипалубное малое круизное судно ледового класса 1A для совершения круизов в полярных регионах, среди усеянных островами архипелагов и в устьях больших рек. Построено на верфи «Schichau-Unterweser» в Бремерхафене в ФРГ и передано заказчику в 1975 году. Выбросилось на мель у Соломоновых Островов, избегая затопления, 30 апреля 2000 года. История судна Киль судна под строительным номером 2250 был заложен на западногерманской верфи «Schichau-Unterweser», которая являлась и автором проекта, в 1973 году. Проектом предусматривалась постройка малого круизного судна, способного пройти узости и имело ледовый класс 1A для набиравших популярность путешествий в полярных регионах. Спуск судна состоялся до банкротства заказчика 8 декабря 1973 года под рабочим названием «BEWA Discoverer». В связи с финансовыми проблемами передача судна новому владельцу, «Discoverer Cruises», и под новым названием, «World Discoverer», состоялась с большой задержкой 19 октября 1975 года. Новенькое судно с красным корпусом получило датскую прописку в Копенгагене и было отдано в чартер немецкой «Reederei de Vries & Co» из Гамбурга. В 1976 году судно поставили под «дешёвый» флаг за пределами ЕС сначала в Сингапуре в 1976 году, а с ростом тарифов в Юго-Восточной Азии перерегистрировали в 1990 году в Монровии, поставив судно под либерийский флаг. В сентябре 1985 года под флагом Сингапура «World Discoverer» стал первым пассажирским судном, прошедшим с пассажирами по Северо-Западному проходу c запада на восток (из Нома на Аляске до Галифакса в Новой Шотландии). Судно стало одним из первых, доставивших туристов в Антарктиду, а вместе с «Lindblad Explorer» открыло туристам Амазонку, поднявшись вверх по реке до Икитоса. Гибель судна 30 апреля 2000 года в 5 часов утра (UTC) к северу от Хониара, столицы Соломоновых Островов, круизное судно «World Discoverer» наскочило на не обозначенный ранее на карте риф и распороло свой правый борт. Под угрозой затопления капитан направил судно в тихую бухту на мель (Roderick Dhu Bay, остров Нггела Сулэ). Человеческих жертв удалось избежать, однако судно спасти не удалось. В последующие годы круизное судно было разграблено находившимися в состоянии гражданской войны жителями Соломоновых островов, что помешало австралийской фирме осуществить подъём судна. В настоящее время судно является популярным туристическим объектом. Координаты затонувшего судна: . См. также Costa Concordia Примечания Ссылки Заброшенный круизный лайнер: World Discoverer (17 фото)
Малаита

Малаита (на английски: Malaita Island) е остров в Тихия океан, 2-ри по големина от 6-те големи острови в архипелага и от островната държава Соломонови острови. Дължината му от север на юг е 163 km, ширината до 37 km, а площта – 4307 km². Географска характеристика Остров Малаита е разположен в източната част на архипелага, като отстои на 76 km югоизточно от остров Санта Изабел, на 54 km североизточно от остров Гуадалканал и на 53 km северно от остров Сан Кристобал. На югоизток тесният (0,26 km) проток Марамасике го отделя от остров Марамасике. По цялото му протежение е разположен планински хребет с максимална височина връх Калоурат (1303 m). Навсякъде покрай брега е разположена тясна (до 2 km) крайбрежна равнина. Изграден е от базалти, препокрити с варовици. Често явление са земетресенията и тропическите циклони. Климатът е тропичен, влажен. Покрит е с гъсти и влажни, вечнозелени гори. През 2022 г. населението на острова е наброявало 161 832 души, което основно се занимава с тропическо земеделие (кокосови палми, какао, банани), дърводобив и риболов. Главно селище е градчето Ауки. Историческа справка Остров Малаита е открит през месец юни 1568 г. от Ернана Галего, участник в испанската експедиция на Алваро де Менданя де Нейра в Тихия океан. Източници
Malaita

Malaita je největší ostrov v provincii Malaita na Šalomounových ostrovech. Je to tropický a hornatý ostrov, Malaita má dosud nedotčené říční systémy a lesy, které nebyly využity. Malaita je i nejlidnatější ostrov na Šalomounových ostrovech. Největší město a také hlavní město provincie je Auki na severovýchodním pobřeží. Druhý největší ostrov ve státě. Významná města Auki Maluu Alasi Atori Abe Rozloha, nejvyšší bod, délka, šířka Rozloha činí přes 4300 km² nejvyšší bod 1435 m, Mount Kalourat délka 200 km šířka až 50 km Fauna Na Malaitě má nejvýchodnější domov na světě kakadu šalamounský. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Malaita na Wikimedia Commons
Malaita

Malaita ist eine 4307 km² große Insel des pazifischen Inselstaats der Salomonen. Die längliche Insel gehört geographisch zur Inselkette der Salomon-Inseln. Sie liegt 80 Kilometer südlich von Santa Isabel und 50 Kilometer östlich von Guadalcanal. Mit nahezu 140.000 Einwohnern ist Malaita zugleich Hauptinsel der salomonischen Provinz Malaita. Hauptort der Insel ist Auki, gelegen an der Nordwestküste. Höchster Punkt ist der Mount Kalourat mit 1435 m. Der erste Europäer, der die Insel gesehen hat, war 1568 der spanische Seefahrer Alvaro de Mendaña de Neyra, der vermutlich auch der erste Europäer war, der zu den gesamten Inseln der Salomonen gekommen ist. Weblinks
Isla Malaita

La isla Malaita (en inglés: Malaita Island ) es la isla más grande de la provincia de Malaita en las Islas Salomón. Se trata de una isla tropical y montañosa, con una serie de ríos y bosques tropicales que no han sido explotados. Malaita es la isla más poblada de las Islas Salomón, con 140 000​ habitantes o más de un tercio de la población nacional. La ciudad más grande y capital provincial, es Auki, ubicada en la costa noroeste. Historia El nombre de Malaita o Malayta aparece en el diario de navegación de los exploradores españoles que en el siglo XVI visitaron las islas y afirmaron que ese era el nombre real de la isla. Cuando fue vista por primera vez desde la isla de Santa Isabel, se le llamó "Mala". El obispo George Augustus Selwyn se refiere a ella como Malanta en 1850.​ Mala era el nombre utilizado bajo control británico,​ ahora Malaita se utiliza con fines oficiales. El nombre Gran Malaita también se usa para distinguirla de la pequeña isla de Malaita Sur. Malaita fue descubierta por el marino español Álvaro de Mendaña de Neira en 1568. Hernando Gallego, dijo que ellos llamaron a la isla Malaita por su nombre indígena y exploraron gran parte de la costa, aunque no el lado norte. Pensaron que El Pasaje Maramasiki era un río. En 1886, Gran Bretaña definió su área de interés en las Islas Salomón, incluyendo Malaita, y el control del gobierno central de Malaita se inició en 1893, con la proclamación del Protectorado británico de las Islas Salomón, que coincidió con la adquisición de los territorios alemanes al oeste y al interés de Francia en los del este. Auki fue establecida como una estación de gobierno en 1909, como sede del distrito administrativo de Malaita. A las Islas Salomón se les concedió la independencia en 1978. Las provincias se reorganizaron en 1981, y Malaita se convirtió en la principal isla de la provincia del mismo nombre. Geografía Malaita es una isla delgada, de alrededor de 102 millas (164 kilómetros) de largo y 23 millas (37 km) de ancho en su punto más ancho. Su longitud se estima en una dirección noroeste a sureste, pero la costumbre local y oficial utilizada por lo general gira en torno a la orientación hacia el norte-sur, y generalmente se refieren a la costa "este" o "extremo norte", cuando los términos noreste o noroeste, serían más precisos.​ Al suroeste está el Estrecho Indispensable (Indispensable Strait), que la separa de la isla de Guadalcanal y de las islas Florida. Hacia el noreste y el este se encuentra abierta al océano Pacífico, a excepción de los pequeños atolones llamados Sikaiana, parte de la misma provincia a 212 kilómetros al noreste. Al noroeste de la isla esta la Isla de Santa Isabel. Al suroeste inmediato esta la isla de Malaita sur (también llamada Pequeña Malaita o Maramasike), separadas por el estrecho paso de Maramasike. Más allá de eso esta Makira, la más meridional gran isla en el archipiélago de Salomón. Referencias Harold M. Ross. Baegu: Social and Ecological Organization in Malaita, Solomon Islands. Chicago: University of Illinois Press, 1973. Véase también Geografía de las Islas Salomón Geografía de Oceanía
Malaita

Malaita est une île des Salomon, la plus grande de la province de Malaita. La population Langalanga du village de Balole a développé une monnaie inamovible. En 2013, Malaita (ainsi que Guadalcanal) a choisi d'utiliser l'alphabet coréen pour transcrire les langues locales.[réf. à confirmer] Histoire Le mouvement Ma'asina rule (Fraternité), soucieux de se dégager du commerce international, tente un développement local, vite taxé de communisme, et bloqué, avant l'indépendance. Le massacre en 1927 de l'administrateur Bell en est une suite déplorable. Articles connexes Liste des îles des Salomon Supi 'Aré'aré, peuple autochtone qui vit au sud de l'île Notes et références Portail des Îles Salomon Portail des îles
Malaita

Malaita je tropski i brdoviti otok u jugozapadnom dijelu Tihog oceana administrativno pripada Solomonskim Otocima. Zemljopis Otok je dug 164 kilometra a širok 37 km na najširem dijelu. Na jugozapadu otoka je tjesnac, koji ga odvaja od Guadalcanala i otoka Floride. Na sjeveroistoku i istoku je otvoreni Pacifik. Makira je najjužniji veliki otok u arhipelagu Salomona. Maramasike prolaz razdvaja otok na dva dijela na veći sjeverni i manji južni dio. Otok ima iznimno vlažnu klimu. Najviši vrh otoka je Mt. Kalourat s 1435 metra. Povijest Prvi poznati Europljanin na otoku bio je španjolski moreplovac Alvaro de Mendaña de Neira 1568. godine. Za prolaz Maramasike mislio je da je rijeka. Tokom plovidbe španjolske ekspedicije dočekali su ih domorodci u ratnim kanuima i počeli pucati po njima strijelama, na to su oni uzvratili mecima, a ubijeno je i ranjeno nekoliko osoba. Međutim, nakon ovog otkrića, cijeli lanac Salomonskih otoka nije pronađen, pa se čak sumnjalo u njegovo postojanje dvjesto godina. Stanovništo Na otoku živi 130.909 stanovnika, dok je prosječna gustoća naseljenosti 32,5 stan./km2. Stanovnici otoka imaju tamniju kožu nego Polinežani, ali ne općenito tamnu kao narod na otoku Bougainvilleu ili zapadnom Salomonu, koje Malaitanci nazivaju "crncima". Otočani govore nekoliko jezika iz skupine jugoistočnih solomonskih jezika. Izvori
Malaita

Malaita è l'isola maggiore della provincia omonima facente parte dell'arcipelago delle Isole Salomone e appartenente allo Stato delle Isole Salomone. Si estende su una superficie di 4.307 km². Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Malaita Collegamenti esterni Malaita, su Treccani.it – Enciclopedie on line, Istituto dell'Enciclopedia Italiana. (EN) Malaita, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Malaita

Malaita – wulkaniczna wyspa w archipelagu Wysp Salomona, na Oceanie Spokojnym, pomiędzy Morzem Salomona (na zachodzie) a otwartym oceanem (na wschodzie), należąca do państwa Wyspy Salomona. Powierzchnia: 4100 km² Główne miasto: Auki Powierzchnia górzysta, pokryta gęstym lasem tropikalnym. Występują plantacje palmy kokosowej. Przypisy
Malaita

Malaita é a maior ilha da Província de Malaita, nas Ilhas Salomão. Ilha tropical e montanhosa, as suas florestas tropicais e sistemas fluviais pristinos não foram quase explorados. Malaita é a mais populosa ilha das Ilhas Salomão, com 140 000 habitantes, ou seja, mais de um terço de toda a população do país. A maior cidade e capital provincial é Auki, na costa noroeste. Bibliografia Roger Keesing, Kwaio Religion: The Living and the Dead in a Solomon Island Society. New York: Columbia University Press, 1982. Roger M. Keesing and Peter Corris. Lightning Meets the West Wind: The Malaita Massacre. Melbourne: Oxford University Press, 1980. Janet Kent. The Solomon Islands. Harrisburg, PA: Stackpole Books, 1972. James S. Page. 'Education and Acculturation on Malaita: An Ethnography of Intraethnic and Interethnic Affinities'.The Journal of Intercultural Studies. 1988. #15/16:74-81; available on-line at http://eprints.qut.edu.au/archive/00003566/. Ples Blong Iumi: Solomon Islands: The Past Four Thousand Years. Honiara: University of the South Pacific, 1989. Harold M. Ross. Baegu: Social and Ecological Organization in Malaita, Solomon Islands. Chicago: University of Illinois Press, 1973. Referências
Malaita

Malaita är en ö som tillhör Salomonöarna i sydvästra Stilla Havet. Malaita är 4 307 km² stor. Huvudstaden på ön heter Auki. Befolkningen på Malaita har en stark traditionell och kulturell historia, som länge har bevarats utan påverkan från övriga världen. Delfinslakt, enligt en liknande metod som används i Japan, förekommer också. Efter slakten delas köttet ut till alla hushåll. Delfinernas tänder används som smycken och även som valuta på ön. Referenser
Solomonski Otoci

Solomonski Otoci ↓f1 ili Salomonski Otoci država su u Melaneziji na jugozapadu Tihoga oceana, istočno od Papue Nove Gvineje. Član su Commonwealtha, a britanski kralj je formalni vladar, kojeg zastupa generalni guverner. Površinom 139., a brojem stanovnika 162. među 195 države svijeta. Glavni grad je Honiara na otoku Guadalcanal. Povijest Otoke je otkrio španolski moreplovac Mendana de Negra u 16. stoljeću. Nijemci su zauzeli sjeverni dio 1884., a Britanci južni dio otočja 1893. godine. Tijekom Prvoga svjetskog rata okupirala ih je Australija. U Drugom svjetskom ratu bili su poprište žestokih američko-japanskih borba. Od 1945. su područje pod skrbi UN-a pod australskom upravom, 1976. su dobili široku samoupravu, a 1978. proglašena nezavisnost. Od 1999. dugotrajni etnički sukob između naroda Gwale i Malaita razbuktao se u građanski rat, koji je uglavnom prestao 2003. nakon dolaska međunarodnih mirovnih snaga pod vodstvom Australije i Novog Zelanda. Zemljopis Salomonski Otoci su otočna država u Tihom oceanu, koja se nalazi istočno od Papue Nove Gvineje. Površina države je 28.896 km², dok najveći otok Guadalcanal ima površinu od 5.302 km² Otoci imaju tropsku klimu, dnevna temperatura je obično od 25 do 32 stupnja °C, a noćna od 13 do 15 °C. Od travnja do listopada je suha sezona, a od studenog do ožujka kišna sezona monsuna. Stanovništvo Stanovništvo Salomonskih Otoka sastoji se od različitih etničkih, kulturnih, vjerskih i jezičnih skupina. Salomonski Otoci imaju 584,578 stanovnika po procjeni iz 2012. godine. Oko 94,5 % stanovnika su Melanežani, 3 % Polinežani, 1,2 % Mikronežani, a ostale čine male europske i kineske zajednice. Postoji oko 120 jezika. Engleski je službeni jezik, ali govori ga samo između 1 i 2 % stanovništva. Lingua franca je Pijin. Religija Oko 92 % stanovništva Salomonskih Otoka su pripadnici neke od kršćanskih crkava: anglikanci 35%; rimokatolici 19 %; Sjevernomorska evangelistička crkva 17 %; metodisti 11 %; i advenstisti 10 %. Računa se da oko 5 % stanovništva, pretežno oni koji pripadaju zajednici Kwaio s otoka Malaita, prakticira animističke religije. Religiozne skupine koje zajedno čine manje od 5 % stanovništva uključuju i muslimansku zajednicu Ahmadija. i druge muslimane, bahaiste, Jehovine svjedoke, Mormone, moonijevce ali i indijanske crkve koje su se otcjepile od vodećih kršćanskih denominacija. Administrativna podjela Salomonski Otoci su podijeljeni u devet provincija. Glavni grad države Honiara na otoku Guadalcanalu ima poseban status. Središnja provincija Choiseul Guadalcanal Isabel Makira-Ulawa Malaita Rennell i Bellona Temotu Zapadna provincija Bilješke ↑f1 Također i Salamonski Otoci, Salamunovi Otoci, Salamunski Otoci, Salomonovi Otoci, Salomonsko Otočje, Solomonski Otoci, Solomunski Otoci, domorodački je naziv "Saloma". Izvor
Salomonovi otoki

Salomonovi otoki (angleško Solomon Islands) so suverena država, ki leži na Salomonovem otočju in jo sestavlja šest glavnih otokov in več kot 900 manjših otokov v Oceaniji, vzhodno od Papuanske Nove Gvineje in severozahodno od Vanuatua. Ima površino 28.400 kvadratnih kilometrov in 652.858 prebivalcev. Glavno mesto Honiara je na otoku Guadalcanal. Država je svoje ime dobila po Salomonovem otočju, ki je zbirka melanezijskih otokov, ki vključuje tudi Severno Salomonovo otočje (del Papuanske Nove Gvineje), izključuje pa oddaljene otoke, kot so otoki Santa Cruz ter Rennell in Bellona. Otočje je bilo naseljeno že med 30.000 in 28.800 pred sedanjostjo, poznejši valovi migrantov, zlasti Kultura Lapiti, pa so mešali in ustvarjali sodobno avtohtono prebivalstvo Salomonovega otočja. Leta 1568 jih je kot prvi Evropejec obiskal španski mornar Álvaro de Mendaña, ki jih je poimenoval Islas Salomón. Mendaña se je vrnil desetletja pozneje, leta 1595, druga španska odprava, ki jo je vodil portugalski mornar Pedro Fernandes de Queirós, je otočje obiskala leta 1606. Britanija je opredelila območje zanimanja za arhipelag Salomonovega otočja junija 1893, ko je kapitan Gibson R. N. iz HMS Curacoa, južne otoke razglasil za britanski protektorat. Med drugo svetovno vojno so bili v kampanji na Salomonovem otočju (1942–1945) hudi boji med Združenimi državami Amerike, državami Commonwealtha in Japonskim cesarstvom, vključno z bitko pri Guadalcanalu. Uradno ime takratne britanske uprave je bilo leta 1975 iz Britanski protektorat Salomonovi otoki spremenjeno v Salomonovi otoki, samouprava pa je bila dosežena naslednje leto. Neodvisnost je bila pridobljena leta 1978, ime pa spremenilo v samo Salomonovi otoki (brez določenega člena). Ob neodvisnosti so Salomonovi otoki postali ustavna monarhija. Kraljica je Elizabeta II., ki jo zastopa generalni guverner. Glej tudi Potres na Salomonovih otokih 2007 Guadalcanal Sklici Zunanje povezave Department of Prime Minister and Cabinet Solomon Islands. The World Factbook. Central Intelligence Agency. Latest Earthquakes – United States Geological Survey
North Reef, Solomon Islands

North Reef is a shallow reef south of Rennell Island. It is one of the three atolls that make up the Indispensable Reefs in the Rennell and Bellona Province of Solomon Islands. The three atolls are steep-to and each encloses a large deep lagoon. They are separated by deep passages two to three kilometres wide. North Reef covers an area 18 km long, and up to 7 km wide. The rim of the atoll has two narrow openings in the north and northwest. The reef covers a total area of 100 km², including lagoon and reef flat. There are no islets. See also List of islands of Solomon Islands References
Северный риф (Соломоновы Острова)

Северный риф находится к югу от острова Реннелл. Это один из трёх атоллов, которые составляют атоллы Индиспенсейбл в провинции Реннелл и Беллона на Соломоновых островах, каждый атолл окружает большую глубокую лагуну. Они разделены глубокими переходами шириной 2-3 километра. Северный риф размерами около 18 км в длину и до 7 км в ширину. Общая площадь рифа составляет 100 км², включая лагуну и рифовую равнину. Здесь нет островков. См. также Список островов Соломоновых островов Примечания «North Reef (12˚19’S, 160˚07’E)»(PDF) Sector 7. The Solomon Islands — East Part. nss.nima.mil. p.186.
Санта Изабел (остров)

Санта Изабел (на английски: Santa Isabel Island) е остров в Тихия океан, 4-ти по големина от 6-те големи острови в архипелага и от островната държава Соломонови острови. Дължината му от северозапад на югоизток е 198 km, ширината до 30 km, а площта – 2999 km². Географска характеристика Остров Санта Изабел е разположен в централната част на архипелага, като отстои на 97 km югоизточно от остров Шуазьол, на 78 km северно от остров Гуадалканал, на 92 km източно от остров Ню Джорджия и на 78 km северозападно от остров Малаита. Южно от него е разположен малкия остров Сан Хорхе. По цялото му протежение е разположен планински хребет с максимална височина връх Сасари 1220 m. Навсякъде покрай брега е разположена тясна (до 2 km) крайбрежна равнина. Изграден е от базалти, препокрити с варовици. Често явление са земетресенията и тропическите циклони. Климатът е тропичен, влажен. Покрит е с гъсти и влажни, вечнозелени гори. През 2020 г. населението на острова е наброявало 35 257 души, което основно се занимава с тропическо земеделие (кокосови палми, какао, банани), дърводобив и риболов. Главно селище е градчето Киа, разположено в най-северната му част. Историческа справка Остров Санта Изабел е открит на 7 февруари 1568 г. от испанския мореплавател Алваро де Менданя де Нейра.. Източници