NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cerkev sv. Leopolda Mandića, Ptuj

Cerkev svetega Leopolda Mandića na Ptuju je podružnična cerkev Župnije Ptuj - Sveti Ožbalt. Stoji v mestnem predelu Nova vas. Je edina cerkev v Sloveniji, posvečena hrvaškemu svetniku. Zgodovina Župnijo Ptuj - Sveti Ožbalt so od njene ustanovitve 1. avgusta 1971 upravljali kapucini. Ob ustanovitvi je na njenem teritoriju živelo 3.400 ljudi, leta 2000 pa se je število povzpeli na 12.000, od tega 8.000 katolikov. Tako se je zaradi naglega povečanja števila prebivalstva pojavila potreba po novi cerkvi, saj je župnijska cerkev sv. Ožbolta postala premajhna. Pobudnik za gradnjo je bil pater Vinko Škafar, sama gradnja pa je stekla leta 1994. Temeljni kamen je 17. aprila 1995 blagoslovil mariborski škof Franc Kramberger. Glavni promotor gradnje je bil naslednjih 10 let škofijski duhovnik Frančišek Obran, ki se je po upokojitvi leta 1991 preselil v Kapucinski samostan Ptuj, in ki je pred tem kot župnik Župnije Kidričevo leta 1987 že zgradil tamkajšnjo novo župijsko cerkev Svete družine. Leta 2016 so župnijo prevzeli minoriti, ki so prevzeli tudi samo gradnjo. Posebej so se angažirali za to, da bi se skoraj dokončana cerkev posvetila, priprave pa je usklajeval župnik, pater Matei Senteş. Zaradi pomanjkanja finančnih sredstev je prišlo tudi do zamika datuma posvetitve. Tik pred posvetitvijo so uredili še notranjo razsvetljavo cerkve. Slovesnost posvetitve je bila 12. maja 2019, na Mandićev god in ob praznovanju 1950-letnice prve omembe mesta, vodil pa jo je mariborski nadškof Alojzij Cvikl ob navzočnosti 30 duhovnikov ter minoritskega provincialnega ministra, patra Igorja Salmiča, in kapucinskega provincialnega ministra, brata Vlada Kolenka. Dogodka se je udeležilo okoli 600 ljudi, tudi županja Mestne občine Ptuj, Nuška Gajšek. Le dober mesec po posvetitvi te cerkve, 23. junija, je nadškof Cvikl posvetil še eno cerkev – mariborsko cerkev sv. Rešnjega telesa. Arhitektura Precej velika cerkev je podkletena, v kletnih prostorih pa se nahajajo pastoralni prostori. Zvonik, ki skupaj s podkleteno višino meri 35,3 m, je bil zasnovan tako visoko tudi na pobudo takratnega ptujskega župana, ki si je želel visokega zvonika. Precej je tudi steklenih površin, zaradi česar je cerkev pozimi težko ogreti. Zanje je predvideno, da bi navadna stekla v prihodnosti nadomestili vitraži. Zunanjčina in v manjši meri notranjščina vsebujeta freske Lojzeta Čemažarja, pri čemer ostaja v načrtu poslikava prezbiterija. Oltar je marmornat, vanj pa je vgrajena majhna relikvija patra Mandića, ki so jo z veseljem darovali bratje kapucini iz Mandićevega samostana v Padovi. Sklici Glej tudi Seznam cerkva v Sloveniji, ki so bile zgrajene v 20. in 21. stoletju
Dom na Čemšeniku

Dom na Čemšeniku je planinska koča, ki je nad dolino reke Kokre v občini Preddvor na višini 835 metrov. Dom obdajajo gozdnata pobočja Babe, Potoške gore, Javorovega vrha in Slaparjeve gore. Od doma se lepo vidi del smučišča na Krvavcu, tj. del sedežnic Zvoh in Njivice. Dostop Izhodišče poti do doma je z glavne ceste Preddvor–Jezersko, in sicer z avtobusne postaje nasproti električnega transformatorja v Spodnji Kokri. Gozdna pot, ki vodi do doma, je speljana ob strugi Čemšeniškega potoka. Povprečen pohodnik pot prehodi v slabi uri. Izhodišča za nadaljnje izlete Od doma na Čemšeniku se je možno podati v naslednje smeri: Sveti Jakob (961 m) - preko Potoške gore, Zaplata (1853 m), Kališče (1540 m) - preko Javorovega vrha in skozi Hudičev boršt, Baba (1119 m), Mali Grintovec (1813 m), Storžič (2132 m), kmetija Zajc (po domače Krems). Sklici
Lavričeva koča na Gradišču

Lavričeva koča je planinska koča, ki se nahaja le nekaj metrov pod vrhom Gradišča (519 m) na 510 m nadmorske višine. Na vrhu Gradišča stoji cerkev sv. Nikolaja. Cerkev se na tem kraju omenja že leta 1250, letna 1628 pa jo je stiški opat Jakob Reinprecht temeljito prezidal. Z vrha ali izpred koče se nam odpre lep pogled proti Ivančni Gorici ter delu Dolenjskega in Notranjskega hribovja. Ob koči, ki je odprta ob sobotah in nedeljah, se nahaja tudi vpisna skrinjica z žigom Lavričeve koče. Sklici
Planinska koča Merjasec na Voglu

Planinska koča Merjasec na Voglu (1535 m n. m.) je horská chata, která stojí na Rjave skale na planině u horní stanice lanovky z Ukance. Chatu postavil na podzim roku 1996 Borut Kokelj z Radovljice a byla otevřena 15. prosince 1996. Pojmenována byla podle trofeje kance o váze 215 kg a živého kance v kotci u chaty. Historie Na místě chaty stál od roku 1934 Skalaški dom Turistického klubu „Skala“ z Lublaně, který za 2. světové války vyhořel. Přístup od restaurace Viharnik na horní stanici lanovky z Ukance na Vogel – 5 minut po červené značce od dolní stanice lanovky v Ukanci – 3¾ hodiny po červené značce z Ribčeva Lazu – 4 hodiny Přechody po červené značce na Okrepčevalnici Orlove Glave – ¾ hodiny po červené značce na Koču pri Savici přes Ukanc – 3¼ hodiny Výstupy po červené značce na Šiju (1880 m) – 1½ hod. po červené značce na Vogel (1922 m) – 2 hod. po červené značce na Vrh Planje (1863 m) – 3 hod. po červené značce na Rodici (1966 m) – 3¼ hod. Externí odkazy (slovinsky) Seznam koč, zavetišč in bivakov, Planinska koča Merjasec na Voglu (1535 m)
Hidroelektrarna Brežice

Hidroelektrarna Brežice (kratica HE Brežice) je ena izmed hidroelektrarn v Sloveniji; leži na spodnjem toku reke Save pri kraju Brežice. Z njo upravlja podjetje Hidroelektrarne na Spodnji Savi d.o.o.. Sklici Zunanje povezave Uradna spletna stran - Predstavitev
Črna vas

Črna vas (tʃəɾna ˈʋaːs; deutsch Schwarzdorf) ist ein Straßendorf in der Stadtgemeinde Ljubljana südlich der Stadt Ljubljana. Lange Zeit war Črna vas Teil des Stadtgebiets von Ljubljana, danach wurde es als Siedlung unabhängig. Das Dorf ist Teil der historischen Region Unterkrain und gehört heute mit dem Rest der Stadtgemeinde zur statistischen Region Zentralslowenien. Lage Die Siedlung liegt im Nordosten des Laibacher Moors (Ljubljansko barje), südlich der Ljubljanica, die die Grenze zu den Laibachern Stadtbezirken Vič und Trnovo bildet, östlich und nördlich vom Dorf Lipe. Im Osten bildet der Farjevec-Bach die Grenze. Der Fluss Iška durchschneidet das Siedlungsgebiet westlich des Dorfs in nördlicher Richtung. Weitere Wasserläufe in der Siedlung sind der Vala-Bach, der Capuder-Bach, der Zidar-Bach (slowenisch: Zidarjev-Graben) und der Salček-Bach (slowenisch: Salčkov-Graben), die als Entwässerungskanäle für die umliegenden landwirtschaftlichen Flächen dienen. Entlang der Straße befinden sich bewirtschaftete Felder und dahinter Wiesen. Der südliche Teil der Siedlung ist sumpfiger und wird jährlich überschwemmt. Neben dem Farjevec-Bach liegt das unzerstörte Šotnik-Moor. Geschichte Das Dorf hieß bis 1876 Volar und gehörte zusammen mit den Ortschaften Lipe, Ilovica und Havptmance zu den ab 1830 erfolgten Neusiedlungen im Laibacher Moor. Sehenswürdigkeiten Pfarrkirche St. Michael im Laibacher Moor Die Pfarrkirche des Moordorfs (slowenisch: Cerkev sv. Mihaela na Barju) wurde zwischen 1937 und 1938 nach Plänen von Jože Plečnik erbaut. Wegen des sumpfigen Geländes wurde das Gebäude auf 347 Holzpfählen gegründet. Außerdem wurde der Glockenturm separat vom Hauptgebäude errichtet und sein Gewicht durch gewölbte Öffnungen reduziert. Ungewöhnlich für die damalige Zeit wurde die Kirche nicht in West-Ost, sondern in Nord-Süd-Richtung angeordnet. Der Altar wurde an die lange Nordwand gestellt und ist so den Kirchenbesuchern deutlich näher als in der traditionellen Bauform einer römisch-katholischen Kirche. St. Michael ist ein slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung. Seit 2021 ist die Anlage Teil der Weltkulturerbestätte Die Werke von Jože Plečnik in Ljubljana – am Menschen orientierte Stadtgestaltung. Tomaž-Haus Das 1844 erbaute Tomaž-Haus hat seine ursprüngliche Form aus der Zeit der Besiedlung des Laibacher Moors um 1830 bewahrt. Seit 2001 ist es als Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung geschützt. Persönlichkeiten Anton Melik (1890–1966), Geograph und Professor Weblinks Črna vas auf Geopedia Einzelnachweise
St. Michael's Church (Črna Vas)

St. Michael's Church in Črna Vas, Slovenia, also known as St. Michael's Church in the Marsh (Slovene: Cerkev sv. Mihaela na Barju), is a parish church of the Latin Church of the Catholic Church in the Archdiocese of Ljubljana. Dedicated to Saint Michael, it is one of the prominent works of 20th-century Slovenian architect Jože Plečnik, and is listed as a monument of national significance of Slovenia. The church, together with several other Plečnik's works in Ljubljana, has also been listed as a UNESCO World Heritage Site The works of Jože Plečnik in Ljubljana – Human Centred Urban Design in 2021. History The church was commissioned on behalf of Trnovo parish, with support of the parish priest and writer Fran Saleški Finžgar. In 1922, Finžgar asked his neighbour Plečnik to prepare some plans for the church. The task proved challenging due to the soft ground of the Ljubljana Marsh. Initial plans were scrapped due to extensive floods and economic recession in the 1920s, however, Plečnik prepared new plans in 1935. Finžgar retired in 1936 and the organizational tasks were taken over by Karel Matkovič, Plečnik's nephew. Following some initial disagreements with local landowners, the construction begun in 1937. The construction site specifics called for some innovative solutions by Plečnik. The soft ground required the church to be built on supports rammed into the mud. In addition, the bell-tower was constructed separately from the main building and its weight was reduced by arched openings. The church aisle itself is elevated, with a staircase leading to it. The basement is occupied by classrooms and the priest's living quarters. Due to budget constraints, Plečnik used local materials, such as the stone from the nearby Podpeč quarry and timber, donated by the locals. Plečnik only used stone for the central part and for the four corners, while he used concrete sewer pipes and timber to fill in the empty spaces. He also used concrete roof tiles. The church was completed in 1939 and consecrated in 1940 by Ljubljana's Bishop Gregorij Rožman. The sanctuary has an unusual orientation:the altar is placed on the longer side of the nave, thereby reducing the distance between the priest and the church-goers. This is the approach that Plečnik also took at the St. Francis's Church in Ljubljana. With the main altar placed almost in the centre, Plečnik preceded the principles set by the Second Vatican Council by several decades, bringing a new design to the sanctuary. References
Sint-Michaelkerk (Črna Vas)

De Sint-Michaelkerk, ook bekend als de Sint-Michaelkerk in het Moeras (Sloveens: Cerkev sv. Mihaela na Barju) is een Rooms-Katholieke kathedraal in Črna vas, Slovenië. Het is een Latijnse Kerk van het Aartsbisdom Ljubljana, die is opgedragen aan de aartsengel Michaël. De kerk is een van de meest prominente werken van de 20e-eeuwse Sloveense architect Jože Plečnik. Ze staat op de lijst van monumenten van nationaal belang in Slovenië. De kerk is, samen met verschillende andere werken van Plečnik in Ljubljana, in 2021 ook opgenomen op de Werelderfgoedlijst van UNESCO: De werken van Jože Plečnik in Ljubljana – Mensgerichte stadsplanning. Geschiedenis De kerk werd gebouwd in opdracht van de parochie van Trnovo, met steun van de pastoor en schrijver Fran Saleški Finžgar. In 1922 vroeg Finžgar zijn buurman Plečnik om een aantal plannen voor de kerk te maken. Dit bleek een uitdagende taak vanwege de zachte grond van het moeras van Ljubljana. De oorspronkelijke plannen werden geschrapt vanwege de grote overstromingen en economische recessie in de jaren twintig, maar Plečnik maakte in 1935 nieuwe plannen. Finžgar ging in 1936 met pensioen en de organisatorische taken werden overgenomen door Karel Matkovič, de neef van Plečnik. Na enkele aanvankelijke meningsverschillen met lokale landeigenaren werd in 1937 met de bouw begonnen. De specifieke kenmerken van de bouwplaats vereisten enkele innovatieve oplossingen van Plečnik. Vanwege de zachte grond moest de kerk worden gebouwd op steunen die in de modder werden geramd. Bovendien werd de klokkentoren apart van het hoofdgebouw gebouwd en werd het gewicht ervan verminderd door gebogen openingen. Het zijbeuk van de kerk is verhoogd en bereikbaar via een trap. De kelder wordt ingenomen door klaslokalen en de woonruimte van de priester. Vanwege budgettaire beperkingen gebruikte Plečnik lokale materialen, zoals steen uit de nabijgelegen steengroeve van Podpeč en hout dat door de lokale bevolking was gedoneerd. Plečnik gebruikte alleen steen voor het centrale gedeelte en voor de vier hoeken, terwijl hij betonnen rioolbuizen en hout gebruikte om de lege ruimtes op te vullen. Hij gebruikte ook betonnen dakpannen. De kerk werd voltooid in 1939 en in 1940 ingewijd door Gregorij Rožman, bisschop van Ljubljana. Het heiligdom heeft een ongebruikelijke oriëntatie: het altaar is aan de lange zijde van het schip geplaatst, waardoor de afstand tussen de priester en de kerkgangers kleiner is. Dit is dezelfde aanpak die Plečnik ook heeft gekozen voor de Sint-Franciscuskerk in Ljubljana. Door het hoofdaltaar bijna in het midden te plaatsen, liep Plečnik enkele decennia vooruit op de principes van het Tweede Vaticaans Concilie en gaf hij het heiligdom een nieuw ontwerp.
Cerkev sv. Mihaela na Barju

Cerkev sv. Mihaela na Barju je cerkev v Črni vasi na Ljubljanskem barju. Pripada rimskokatoliški Cerkvi in spada pod župnijo Ljubljana - Barje. Cerkev je bila zgrajena po načrtih arhitekta Jožeta Plečnika v letih 1937–39. Cerkev je nastala na pobudo trnovskega župnika Frana Saleškega Finžgarja in kateheta Karla Matkoviča, Plečnikovega nečaka. Najprej je bila mišljena kot začasna cerkev, kar izdaja tudi način zidave, saj je razen vznožja cerkve, ki je kamnito, vse ostalo izdelano v lesu. Tako, da bi ob načrtovani kasnejši dozidavi oziroma nadzidavi cerkve ostal kamnit spodnji del, zgornji pa bi se pozidal na novo. Zaradi močvirnih tal stoji cerkev na pilotih, do cerkvene ladje v 1. nadstropju vodi dostop v obliki mostu. Zunanji zidovi so (kot pri Narodni in Univerzitetni knjižnici) poživljeni z vložki iz opeke. To pa ni edina podobnost s stavbo NUK, tudi prej omenjena zasnova, se pravi stopniščni dostop postavljen pravokotno na cerkveno ladjo, izhaja iz iste ideje kot stopnišče oblečeno v črn podpeški apnenec, ki vodi do velike čitalnice NUK. Značilen je odprt zvonik. Cerkvena ladja ima vzdolžno os krajšo od prečne in oltar v sredini prostora. Pri zasnovi notranjosti je uporabil materiale in oblike okrasja, ki izhajajo iz ljudskega stavbarstva. Predvsem, pa je ureditev notrnanjščine posledica skromnih sredstev namenjenih zidavi. Tako je recimo za nekatere podporne stebre uporabil kar navadne kanalizacijske cevi, večina opreme v cerkvi pa je lesena. Cerkev sv. Mihaela je bila 28. julija 2021 dodana na seznam Unescove svetovne dediščine v okviru vpisa Dela Jožeta Plečnika v Ljubljani – urbano oblikovanje po meri človeka. Sklici Glej tudi Dela Jožeta Plečnika v Ljubljani – urbano oblikovanje po meri človeka Seznam cerkva v Sloveniji Delo Jožeta Plečnika
Sankt Mikaelskyrkan i marsklandet

Sankt Michaelskyrkan i marsklandet (slovenska: Sveti Mihael na Barju), är kyrkobyggnad i Črna vas i Slovenien, ritad av Jože Plečnik. Sankt Michaelskyrkan i marsklandet byggdes 1937-38 i byn Črna vas (Svarta byn) nära floden Ljubljanica, strax söder om Ljubljana. Den är församlingskyrka för en romersk-katolsk församling i Ljubljana stift. Byggnaden är ritad av Jože Plečnik för dennes systerson Karl Matkovič, som var kyrkoherde i Črna vas. Eftersom kyrkan är byggd på sank mark, är kyrkan byggd i en lätt konstruktion med stenklädda timmerväggar och träinteriör. Kyrkotornet är byggt i sten och tegel. På den östra fasaden framför kyrkan och tornet finns en lång och bred trappa i betong på valv. Denna leder, via en öppning i form av en triumfbåge in i det syd-nordorienterade kyrkorummet en trappa upp. I markplanet finns en kyrkoherdebostad. Kyrkan är ett av Jože Plečniks mest fantasifulla byggnadsverk. Interiören hämtar drag från japanska shintotempel. Källor Max Irving och Fredric Bedoire (redaktörer): 1001 byggnader du måste se innan du dör, Bonnier fakta, Stockholm 2009, ISBN 978-91-7424-006-1 Peter Krečič: Plečnikova Ljubljana/Plečnik’s Ljubljana, Turizem Ljubljana, Ljubljana april 2010 Externa länkar Om Sankt Michaelskyrkan på Sloveniens webbplats för turistinformation
Viadukt Črni Kal

Viadukt Črni Kal je nejvyšší a nejdelší most ve Slovinsku. Je součástí dálnice A1. Most je zároveň i druhou nejvyšší stavbou ve Slovinsku. Poloha mostu Most překlenuje údolí Osapska dolina nad vesnicí Gabrovica, poblíž vesnice Črni Kal, přibližně 20 km od Koperu. Rozměry mostu Most z předpjatého betonu je tvořen táhlým obloukem o poloměru 800 m. Podpírá ho 11 pilířů, z nichž nejnižší měří 10 m a nejvyšší 87,5 m. Nejdelší vzdálenost mezi dvěma pilíři je 140 m, nejkratší 40 m. Největší výška mostu nad údolím je 95 m, délka mostu je 1065 m. Vozovky pro oba směry jsou od sebe oddělené, z vnějších stran je po celé délce mostu zábradlí o výšce 1,2 m prodloužené zábranou proti větru o výšce 3 m. Celková šířka mostu je po celé délce 26,5 m. Po mostě vedou čtyři jízdní pruhy, z toho dva pro každý směr dálnice. Po obou vnějších okrajích mostu vedou ještě dva odstavné pruhy. Stavba mostu Most byl navržen stavitelskou společností Ponting v Mariboru, architektem byl profesor Mens Mentisa, odpovědným projektantem Marjan Pipenbaher. Investorem stavby byla společnost DARS. Náklady na stavbu dosáhly výše 4,5 miliardy SIT. Stavební práce byly zahájeny v září 2001, most byl otevřen 23. září 2004. Ještě před otevřením po něm 23. května 2004 přejeli účastníci cyklistického závodu Giro d'Italia. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Viadukt Črni Kal na Wikimedia Commons Most na stránkách DARS d.d. (slovinsky)
Črni Kal Viaduct

The Črni Kal Viaduct (Slovene: Viadukt Črni Kal) is the longest and the highest viaduct in Slovenia. It is located on the A1 motorway above the Osp Valley near the village of Gabrovica, about 20 kilometres (12 mi) east of Koper. It is named after the village of Črni Kal. The viaduct is 1,065 metres (3,494 ft) long and is mounted on 11 Y-shaped columns (its distinguishing feature), the highest reaching 87.5 m (287 ft). The viaduct was designed by Janez Koželj and Marjan Pipenbaher, who was also its constructor. The construction work began in 2001 and the viaduct was opened for traffic on 23 September 2004. When almost completed in May 2004, it served as a stage of the Giro d'Italia race. References
Viaducto Črni Kal

El Viaducto Črni Kal es el viaducto más largo y alto en Eslovenia Está localizado en la autopista A1 sobre el Valle Osp cerca de la localidad de Gabrovica, a aproximadamente 20 km de Koper. El viaducto tiene 1065 m de largo y está soportado por 11 columnas, la más alta llegando a 87.5 m. La construcción empezó en 2001 y el viaducto fue abierto al tráfico el 23 de septiembre de 2004. Cuando la construcción estaba casi concluida en mayo de 2004 sirvió de etapa en el Giro de Italia.
Črni Kal viadukt

A Črni Kal viadukt (szlovénul Viadukt Črni Kal, olaszul Viadotto di San Sergio) a szlovéniai A1-es autópálya és Közép-Európa egyik legnagyobb hídja. Az Osp-völgy fölött átívelő híd az ország egyetlen tengeri kikötőjét köti össze Ljubljanával. Története Szlovénia 1991-ben kiáltotta ki függetlenségét. Korábban a szlovén vállalatok szabadon használhatták a horvátországi kikötőket, a függetlenség elnyerése után azonban Koper maradt az ország egyetlen tengeri kapuja. A koperi kikötőt azonban csak egy keskeny, kanyargós és meredek út kötötte össze az ország belső vidékeivel. Szükség volt az autópálya-hálózat tengerpartra történő kiterjesztésére, hogy nagy áteresztőképességű és településeket kikerülő út kösse össze a kikötőt a kontinenssel. A viadukt építését 2001-ben rendelte meg a DARS, a Szlovén Autópálya Fenntartási Vállalat. Az építkezést 2001 szeptemberében kezdték meg. A munkálatok során 4,5 milliárd tolárt költöttek el. Elsőként 2004 májusában nyílt meg a híd egyetlen napra, ekkor a Giro d’Italia mezőnye haladhatott át az Osp völgye fölött. A rendes üzem 2004. szeptember 23-án, az A1-es út átadásával kezdődött. A szlovén posta 95 tolár értékű bélyeggel ünnepelte a híd átadását. Műszaki leírás A híd 11 darab Y alakú pilléren nyugszik. A létesítmény 12 nyílása 50 és 140 méter közötti távolságokat hidal át, legmagasabb pontja 87,5 méterrel halad el az Osp patak fölött. A viaduktba 50 000 köbméternyi betont és 8000 tonnányi acélt építettek be. A híd 420 méternyivel fekszik a tengerszint fölött. Külső hivatkozások DARS dokka.com Public State tender awarded solution for the viaduct Črni kal
Viadotto di San Sergio

Il viadotto di San Sergio (in sloveno viadukt Črni Kal) è il più lungo ed alto viadotto della Slovenia. Si trova sull'autostrada A1 slovena sopra la valle del fiume Ospo tra gli abitati di San Sergio e Gabrovizza nel comune di Capodistria, da cui dista circa 20 km verso est. Il viadotto è lungo 1065 metri e poggia sopra 11 piloni, il cui più alto raggiunge gli 87,5 metri. La sua costruzione fu iniziata nel 2001 e il viadotto venne aperto al traffico il 23 settembre 2004. Quando era quasi completato, nel maggio 2004, venne usato anche come percorso del Giro d'Italia. Galleria d'immagini Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Viadotto di San Sergio
Črni Kal-viaduct

Het Črni Kal-viaduct is een viaduct in de Sloveense snelweg A1. Het is het langste en hoogste viaduct van Slovenië en is gelegen bij de plaats Črni Kal, ten oosten van de kuststad Koper in het zuiden van het land. Het viaduct overspant het Osp-dal. Constructiegegevens De hoogte van het viaduct bedraagt op het hoogste punt 87,5 meter. De totale lengte van dit snelwegviaduct is 1065 meter. Het wegdek rust op elf zuilen. De bouw van het project begon in 2001 en was voltooid in 2004. Op 23 september van dat jaar werd het viaduct voor verkeer geopend.
Črni Kal (wiadukt)

Črni Kal – najdłuższy i najwyższy wiadukt drogowy Słowenii. Wiadukt Črni Kal leży w ciągu słoweńskiej autostrady A1. Stanowi przejście nad doliną Ospy koło wsi Gabrovica, około 20 km na wschód od miasta Koper. Długość wiaduktu wynosi 1065 m, maksymalna wysokość – 95 m, szerokość jezdni – 26,5 m, maksymalny rozstaw filarów – 140 m. Wiadukt opiera się na jedenastu filarach, z których najwyższy ma 87,5 m. Budowę wiaduktu rozpoczęto we wrześniu 2001, zakończono otwarciem dla ruchu 23 września 2004. Jeszcze przed ukończeniem, w maju 2004, przez wiadukt Črni Kal przebiegała trasa wyścigu kolarskiego Giro d'Italia. Budowa kosztowała 4,5 mld tolarów. Wiadukt Črni Kal jest również drugim co do wysokości obiektem budowlanym w Słowenii, po wysokim na 360 m kominie elektrociepłowni w Trbovlje.
Viaduto Črni Kal

O viaduto Črni Kal é o mais longo e mais alto viaduto na Eslovênia. Está localizado na auto-estrada A1 acima do Vale Osp perto da aldeia de Gabrovica, cerca de 20 km a leste de Koper. O viaduto tem 1 065 metros e está montado em onze colunas, a mais elevada atingindo 87,5 m. O trabalho de construção começou em 2001 e o viaduto foi aberto ao tráfego em 23 de setembro de 2004. Quando quase concluído em Maio de 2004, serviu como etapa da corrida Giro d'Italia.
Чрни Кал

Виадук Чрни Кал (словен. Viadukt Črni Kal) — самый длинный и самый высокий виадук в Словении. Он расположен на автомагистрали А1 над долиной Осп недалеко от деревни Габровица, примерно в 20 километрах (12 миль) к востоку от Копера. Он назван в честь деревни Чрни Кал. Виадук имеет длину 1065 метров и установлен на 11 Y-образных колоннах (его отличительная черта), самая высокая из которых достигает 87,5 м. Виадук был спроектирован Янезом Кожелем и Марьяном Пипенбахером, который также был его строителем. Строительные работы начались в 2001 году, и виадук был открыт для движения 23 сентября 2004 года. Когда в мае 2004 года он был почти завершен, он служил этапом гонки Giro d'Italia. Ссылки https://www.rtvslo.si/slovenija/za-bolj-varen-log-pod-mangartom/200