NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Triplo ponte

Il Triplo ponte (in sloveno Tromostovje, nelle fonti più antiche anche Tromostje) è un gruppo di tre ponti sul fiume Ljubljanica. Collega il centro storico medievale della città di Lubiana alla parte moderna della città. Il ponte centrale è in parte costruito da pietra glinica, altre invece sono in calcestruzzo. Le balaustre con 642 colonnine sono fatte di cemento. La piattaforma era ricoperta da asfalto, dal 2010 invece da blocchi di granito. Storia Un ponte di legno in questo punto della città risale ancora al 1280. Nel 1842, il ponte è stato sostituito da uno nuovo progettato da Giovanni Picco, architetto italiano di Villaco e chiamato Ponte di Franz, in onore dell'arciduca Francesco Carlo d'Asburgo-Lorena, gli venne attribuito anche il nome di ponte Francescano. Il ponte inaugurato il 25 settembre 1842 aveva due archi ed una recinzione metallica, elementi essenziali conservati fino ad oggi. Per evitare il collo di bottiglia rappresentato dall'unico ponte Jože Plečnik in collaborazione con Ciril Tavčar progettò due passerelle ad angolo su ogni lato del ponte. La costruzione è iniziata nel 1931 e terminata in primavera del 1932, aprendolo al traffico nell'aprile 1932. Il ponte è stato ristrutturato nel 1992 e dal 2007 tutti e tre i ponti fanno parte della zona pedonale di Lubiana. Un modello del ponte si trova al Mini-Europe di Bruxelles. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Triplo ponte Collegamenti esterni Vista interattiva del ponte, su burger.si.
Tromostovje

Tromostovje is de naam van de drie bruggen in het centrum van de Sloveense hoofdstad Ljubljana. De naam van dit project betekent 'Drie bruggen', naar analogie van de drie bruggen over de rivier de Ljubljanica. De Tromostovje werden in 1929 ontworpen door de bekende Sloveense architect Jože Plečnik, die ook op de rest van de stad zijn stempel heeft gedrukt. De brug is sinds 2021 onderdeel van de UNESCO Werelderfgoedinschrijving werken van Jože Plečnik in Ljubljana. Geschiedenis Er wordt al melding gemaakt van een houten brug op dezelfde locatie in 1280, die herbouwd moest worden in 1657 na een brand. Deze werd in 1842 vervangen door een nieuwe brug, ontworpen door Giovanni Picco, een Italiaanse architect. De naam van die brug was Francev most (Frans' brug), ter ere van Frans Karel van Oostenrijk. De stenen boogbrug is het centrale deel van de moderne brug. De brug werd uitgebreid naar de drievoudige brug naar het ontwerp uit 1929 door Jože Plečnik, die twee voetgangersbruggen aan beide zijden toevoegde, waardoor de brug wijder werd, en waardoor voorkomen werd dat de brug een knelpunt zou worden. De brug in de huidige vorm werd in 1932 opgeleverd. Ten noorden van de drie bruggen ligt het Prešerenplein. De bruggen verbinden het plein met Stritarjeva ulica. Externe link Ljubljana tourist guide
Potrójny Most

Potrójny Most (słoweń. Tromostovje) – most w Lublanie na placu Prešerena przebudowany według projektu Jože Plečnika. Historia W okresie średniowiecza w tym miejscu został zbudowany jeden z dwóch mostów przez rzekę Ljubljanica. Był on nazywany dolnym mostem lub szpitalnym (od szpitala w pobliżu). Pierwsza wzmianka o jego istnieniu pochodzi z 1280 roku. W 1841 roku rozebrano go budując na tym miejscu kamienny most, który otwarto rok później. Ponieważ w uroczystości ten wziął udział arcyksiążę Franciszek Karol, nadano mu nazwę Most Franciszka. Most zbudował Giovanni Picco, włoski architekt z Villach. Miał dwa luki i metalową balustradę. Tabliczka z łacińską inskrypcją zachowała się na środkowym moście. Ze względu na zbyt małą przepustowość po zakończeniu I wojny światowej postanowiono zburzyć dotychczasowy most i w jego miejscu zbudować szerszy, nowy. Jože Plečnik postanowił podczas przebudowy, która miała miejsce w latach 1929–1932, nie burzyć starego mostu, ale dodać dwa po bokach. Zainspirowały go drewniane przejścia dla pieszych dobudowywane do mostu Karola w Pradze. Do 1958 roku przez most przejeżdżał tramwaj. Boczne mosty były przeznaczone dla pieszych. Nie są one równolegle do środkowego mostu i mają kształt lejka. Podczas przebudowy Plečnik dodał na trzech mostach takie same kamienne balustrady w których umieścił lampy oświetlające. Z bocznych mostów można zejść po schodach na brzeg rzeki. W 2010 roku zmieniono asfalt na kostkę granitową. Odnowiono go w 1992 roku. Od 2007 roku jest przeznaczony wyłącznie dla pieszych. Doodle Gdy w 2012 roku obchodzono 140 rocznicę urodzin Plečnika uznano most za najbardziej reprezentatywne jego dzieło. 23 stycznia w przeglądarce ukazał się rysunek (Doodle) z wizerunkiem mostu. Przypisy
Ponte Tripla (Liubliana)

A Ponte Tripla (em esloveno: Tromostovje, em fontes mais antigas também Tromostje) é um grupo de três pontes que cruzam o rio Ljubljanica, em Liubliana, capital da Eslovênia. Ela conecta o centro histórico medieval de Liubliana, à direita do rio, com a cidade moderna na margem esquerda. Descrição A ponte central é parcialmente construída com calcário Glinica. Outras partes são feitas de concreto. As balaustradas, com 642 balaústres, são feitas de concreto artificial. A plataforma é coberta com blocos de granito posts em 2010. Anteriormente, a ponte era coberta com asfalto. História Há menção de uma ponte de madeira no mesmo local desde 1280. Era inicialmente conhecida como a Ponte Velha (Stari most), e depois como a Ponte Inferior (Spodnji most), em contraste com a Ponte Superior, construída no local onde hoje está a Ponte dos Sapateiros, construída também no século XIII. Também foi conhecida como Ponte Špital (Špitalski most) após a asilo estabelecido no início do século XIV em suas proximidades. Foi reconstruída em 1657 após um incêndio. Em 1842, a Ponte Inferior foi substituída por uma nova ponte projetada por Giovanni Picco, arquiteto italiano de Villach, e batizada de Ponte de Francisco (Frančev most) em homenagem ao arquiduque Francisco Carlos, da Áustria. Também ficou conhecida como Ponte Franciscana (Frančiškanski most). Esta ponte, aberta em 25 de setembro de 1842, tinha dois arcos e uma cerca de metal. A maior parte dessa construção é preservada até hoje, como evidenciado na dedicação ao arquiduque em latim "ARCHIDVCI. FRANCISCO. CAROLO. MDCCCXLII. CIVITAS.", que significa " Ao Arquiduque Francisco Carlos. 1842. A cidade." Para evitar que a ponte em arco de pedra de 1842 fosse um gargalo ao trânsito da cidade, o arquiteto Jože Plečnik projetou em 1929 a extensão da ponte, com duas passarelas em um ângulo discreto de cada lado. Em colaboração com seu aluno Ciril Tavčar, que desenhou os planos, ele publicou a proposta no mesmo ano na revista Ljubljanski Zvon. A construção começou em 1931 e continuou até a primavera de 1932. A ponte foi aberta para o tráfego em abril de 1932. A ponte foi reformada em 1992. Desde 2007, todas as três pontes fazem parte da zona exclusiva para pedestres de Liubliana. Galeria Representações A ponte é um símbolo da capital eslovena, servindo para representar Liubliana. Um modelo da ponte é exibido na Mini-Europa em Bruxelas . Em 23 de janeiro de 2012, comemorando o 140º aniversário de nascimento de Jože Plečnik, uma foto da Ponte Tripla foi apresentada como uma adaptação oficial do logotipo do Google (Doodle) na Eslovênia. Referências
Тройной мост (Любляна)

Тройной мост (словен. Tromostovje, старое — Trimostje) — ансамбль из трёх пешеходных мостов через реку Любляницу в историческом центре Любляны. Связывает центральные площади города — Городскую и площадь Прешерна. История На месте современного моста со времён Средневековья располагались деревянные мосты. В письменном источнике 1280 года упоминается как Старый мост. В XVIII веке сооружение охраняло установленное посреди моста распятие, которое в 1796 году было передано на хранение в церковь францисканцев. В 1842 году по проекту итальянского архитектора Джованни Пикко был построен первый каменный мост Франца с двумя арками, названный в честь австрийского эрцгерцога Франца Карла. В просторечии назывался Больничным мостом (Špitalski most). В XX веке возникла потребность в расширении моста. По проекту архитектора Й. Плечника, который высказался за сохранение существующего моста, в 1931—1932 годах параллельно старому мосту были сооружены два новых более узких моста из железобетона. При этом было демонтировано декоративное чугунное ограждение старого моста, на всех трёх мостах в едином стиле установлены белые балюстрады, отражающие венецианские мотивы. На протяжении XX века по мосту курсировали трамваи и автобусы. В 2007 году мост вместе с историческим центром Любляны был закрыт для движения автотранспорта. В 2009 году отнесён к памятникам национального значения. В 2010 году поверхность моста ранее уложенная асфальтом, была покрыта гранитными плитами. Примечания
Тромостовје

Тромостовје је сет три моста на Прешерновом тргу у центру Љубљане на реци Љубљаници. Два моста су намењена пешацима а један је био намењен возилима. Повезује Прешернов трг и Стритарјеву улицу. Историја Положај где данас стоји Тромостовје је био намењен преласку реке већ у раној историји. 1280. на том месту поменут је Стари мост, који је био први мост у Љубљани после антиког доба. 1657. је тај мост изгорео у пожару и замењен је новим, такође дрвеним мостом. На њему су биле бараке за трговину, а у средини је стајао крст. Дрвени мост је био преопасан за промет, па су 1842. на његовом месту сазидали камени Шпиталски мост, рад архитекте Ђованија Пикоја (итал. Giovanni Picco). Њега су званично назвали Францев мост, по тадашњем аустријанскоме надвојводи Францу Карлу. Након великог земљотреса 1895, којег је мост добро поднео, доградили су са обе стране два мања моста намењена пешацима. Тако је по плану Јожета Плечника настао сет од три мостова у ширини око 20 метара, који се данас зову Тромостовје. Мост је реновиран 1992. Спољашње везе ВикиКарта
Marina Izola

The Marina Izola lies in the Slovenian town of Izola. The marina has berths for about 620 boats with a length of up to 30 m and a depth of 4.5 m. In addition, there is also a holiday resort with a hotel and many different attractions such as tennis courts, swimming pool and casino. The marina is used as base for water sports events such as Austria Cup. In the sea area before Izola are regularly sailed regattas or other water sports events organised. External links Homepage of Marina Izola Marina Izola at World Port Source Marina Izola at Pagine Azzurre (in Italian)
Cerkev sv. Janeza Krstnika, Spodnji Otok

Cerkev sv. Janeza Krstnika v Spodnjem Otoku je podružnična cerkev župnije Mošnje. Cerkev stoji na vzpetini nad vasjo Spodnji Otok. Poznana je po freskah iz 15. stoletja in po tem, da poldne zvoni ob enajstih, kar je spomin na starodavno legendo. Cerkev Cerkvena ladja je pravokotna, v osnovi verjetno romanska, in je bila na prehodu iz 17. v 18. stoletje baročno obokana. Cerkvi so skozi čas prizidali tristrano sklenjeni zvezdasto obokan gotski prezbiterij, vhodno renesančno lopo z zidano prižnico in oltarjem, baročni zvonik ter stranski kapeli. Zahodna fasada je pod nadstreškom poslikana z gotskimi freskami iz sredine 15. stoletja, ki jih je naslikal mojster, katerega delo kaže, da je bil povezan z mojstri, ki so poslikali suško in bodeško cerkev (suško-bodeška skupina). V notranjosti cerkve so ohranjeni le fragmenti prizora prihoda sv. Treh kraljev, ki ga je v tridesetih letih 16. stoletja naslikal Jernej iz Loke (enega lepših slikovnih ciklov tega slikarja najdemo v cerkvi sv. Petra na Gori nad Begunjami). Isti slikar je poslikal tudi lesen strop, ki pa je bil leta 1927 iz cerkve odstranjen. Glavni oltar je delo Mateja Goričnika iz Radovljice in sestoji iz kipov sv. Jožefa in Janeza Evangelista. Oltarna slika Janeza Krstnika in ovalna slika sv. Magdalene iz leta 1913 sta delo Matije Bradaška. Oltar v južni kapeli je posvečen Janezu Nepomuku, oltar v severni kapeli pa sv. Martinu in je verjetno nastal okoli leta 1800. Cerkev obkroža ostanek obzidja, s katerim je bila obdana v času turških vpadov. Po legendi naj bi Turke, ki so se približevali cerkvi, napadli sršeni in jih odgnali; to je bilo ob enajstih, na kar še vedno spominja zvonjenje ob enajstih. (Po različici legende naj bi zvon začel zvoniti kar sam in s tem naznanil prihod Turkov.) Sklici in opombe Viri Informativna tabla pri cerkvi Gotika v Sloveniji. Ljubljana: Narodna galerija. 1995. COBISS 5070310. Stele, France (1972). Gotsko stensko slikarstvo. Ljubljana: Mladinska knjiga. COBISS 17951745. Zunanje povezave
Ruše Lodge

The Ruše Lodge (Slovene: Ruška koča), or the Tine Lodge at Areh (Tinetov dom pri Arehu; 1,246 m or 4,088 ft) is a mountain lodge in the Pohorje Mountains (northeastern Slovenia), built by locals in 1907. It is open through the whole year. History Before World War II, three lodges – Ruše Lodge, Čander Lodge (Čandrova koča; named after an old Pohorje family Robnik–Čander), and Planika, together with St. Henry's Church (cerkev sv. Areha), formed a mountain resort. The lodges were burned during the war. The current lodge was built in 1946 and expanded in 1977. Due to the demand, a new Čander Lodge was also built. Starting points 3½ hr drive from Ruše, passing an old limekiln 4 hr drive from Ruše over Smolnik, passing the Šumnik Falls 5 hr drive from Slovenska Bistrica, passing the Štuhec Lodge 3½ hr drive from Fram through he village of Planica 2 hr drive from Šmartno na Pohorju passing the Videc drag lift 2½ hr drive from Šmartno na Pohorju through Bojtina, passing the Zgornji Bojčnik Farm By car from Hoče (18 km or 11 mi), or from Ruše (14 km or 8.7 mi) or Slovenska Bistrica (26 km or 16 mi) See also Slovenian Mountain Hiking Trail References Slovenska planinska pot, Planinski vodnik, PZS, 2012, Milenko Arnejšek - Prle, Andraž Poljanec ISBN 978-961-6870-04-7 External links Routes, Description & Photos
Ruška koča

A Ruška koča (magyarul Rušei ház), más néven Tinetov dom pri Arehu (magyarul Tinček-ház az Arehnél), egy 1246 méter magasan levő hegyi ház a Pohorje hegyen, Szlovéniában. A Pohorje legöregebb hegyi háza, Ruše község lakosai építették 1907-ben. Az ünnepélyes megnyitó 1907. szeptember 8-án volt. A második világháborúig itt még két hegyi ház volt: a Čandrova és a Planinka. A környező tanyák, valamint a Szt. Henrik templom együtt kellemes hegyi települést képezett. Viszont 1943. november 12-én a partizánok fölgyújtották az összes hegyi házat, hogy azok ne lehessenek a németek hasznára. A valamikori Planinka helyén a rušeiek 1946. október 20-án megnyitották a mai hegyi házat. A házat a Rušei Hegymászó Egyesület elnöke, Davorin Lesjak (Tinček) után nevezték el, aki tanár volt a faluban és sokat tett a hegymászás népszerűsítéséért. A házat 1977-ben renoválták. A nagy érdeklődés miatt a valamikori Čandrova hegyi házat is újból fölépítették; ezt 1987-ben nyitották meg. A házak egész éven keresztül nyitva vannak. A Rušei Hegymászó Egyesület tartja őket rendben. Hozzáférés Rušeből 3.30 h Slovenska Bistricából 5 h Fram-ból a Planicán keresztül 3.30 h Šmartno na Pohorju-ból, Videc mellett 2 h autóval: Hoče 18 km, Ruše 14 km, Slovenska Bistrica 26 km Közeli hegyi házak Štuhčev dom pri Treh kraljih (1181 m), 2.30 h Mariborska koča (1142 m), 1 h Koča na Pesku (1386 m), 5 h Dom na Osankarici (a Črno jezero mellett), 3.30 h Közeli hegycsúcsok Žigartov vrh (1345 m), 30 min. Klopni vrh (1335 m), 3 h Jegyzetek Hivatkozások Rušei Hegyi Társaság
Ruška koča

Ruškie schronisko, Tinetove schronisko przy Arehu (słoweń. Ruška koča, Tinetov dom pri Arehu) – schronisko turystyczne na Pohorju w Słowenii na wysokości 1246 m n.p.m. Wybudowali je rušanie, uroczyste otwarcie nastąpiło 8 września 1907 r. Przed wojną były tu trzy schroniska: Ruškie, Čandrove (Čandrova koča) i Planinka, które z zabudowaniami gospodarczymi i kościołem św. Areha tworzyły górską osadę. Wszystkie te schroniska w nocy z 11 listopada na 12 listopada 1943 partyzanci podpalili, by wróg nie miał w nich schronienia. Na fundamentach spalonego schroniska Planinka rušanie wybudowali dzisiejsze schronisko (otwarte 20 października 1946 roku), które nazwali na cześć długoletniego, zasłużonego dla turystyki górskiej, prezesa SPD Ruše Davorina Lasjaka „Tinčka”, nauczyciela w Rušach. Schronisko wyremontowano w 1977. Z powodu wielkiej popularności na fundamentach Čandrovego schroniska wybudowano w 1987 nowe Čandrove schronisko. Schroniskami zarządza przez cały rok PD Ruše. Schronisko znajduje się na trasie Słoweńskiego Szlaku Górskiego. Dostęp Z Rušów koło Apnenicy 3,30 h Z Rušów przez Smolnik i koło Šumika 4 h Ze Slovenskej Bistricy koło schroniska koło Trijeh kralji 5 h Z Framu przez Planicę 3,30 h Ze Šmartna na Pohorju koło Videca 2 h Ze Šmartna na Pohorju przez Bojtino koło Zgornjego Bojčnika 2,5 h Autem z Hočów (18 km), albo z Rušów (14 km) albo ze Slovenskej Bistricy (26 km). Okolica Žigartov vrh (1345 mnm), 30 min. Klopni vrh (1335 mnm), 3 h Pralas Šumik, 1.45 h Wodospad Veliki Šumik, 2 h Črno jezero, 3 h Inne schroniska Štuhčev dom koło Trijech kralji (1181mnm), 2,30 h Mariborskie schronisko (1142 mnm), 1 h schronisko na Pesku (1386 mnm), 5 h Schronisko (Dom) na Osankaricy (koło Črnego jezera), 3,30 h Zobacz też Słoweński Szlak Górski Linki zewnętrzne Ruška koča na Arehu - Hribi.net/strona miasta
Ruška koča

Ruška koča ali Tinetov dom pri Arehu je planinska koča na Arehu na Pohorju na višini 1246 mnm. Zgradili so jo Rušani leta 1907, svečano odprtje je bilo 8. septembra 1907. Pred vojno so bile tukaj tri koče: Ruška, Čandrova in koča Planinka. Z gospodarskimi poslopji in cerkvijo sv. Areha je vse skupaj sestavljalo prijetno gorsko naselje. Danes vseh teh koč ni več. Vse zgradbe so v noči iz 11. na 12. november 1943 partizani požgali, da sovražnik ne bi imel v njih zatočišča. Namesto nekdanje Planinke so Rušani 20. oktobra 1946 zgradili sedanjo kočo, ki so jo postavili na temeljih požgane Planinke in jo imenovali po dolgoletnem, za planinstvo zaslužnem predsedniku SPD Ruše Davorinu Lesjaku - Tinčku, učitelju v Rušah. Kočo so leta 1977 prenovili. Zaradi velikega obiska so na temeljih Čandrove koče postavili leta 1987 še novo Čandrovo kočo. Koči upravlja PD Ruše, oskrbovani sta vse leto. Dostopi Iz Ruš mimo Apnenice 3.30 h Iz Ruš čez Smolnik in mimo Šumika 4 h Iz Slovenske Bistrice mimo koče pri Treh kraljih 5 h Iz Frama skozi Planico 3.30 h Iz Šmartnega na Pohorju mimo Videca 2 h Iz Šmartnega na Pohorju skozi Bojtino mimo Zgornjega Bojčnika 2,5 h Z avtom iz Hoč (18 km), ali iz Ruš (14 km) ali iz Slovenske Bistrice (26 km). Okolica Žigartov vrh (1345 mnm), 30 min. Klopni vrh (1335 mnm), 3 h Pragozd Šumik, 1.45 h Slap Veliki Šumik, 2 h Črno jezero, 3 h Prehodi do drugih postojank Štuhčev dom pri Treh kraljih (1181mnm), 2.30 h Mariborska koča (1142 mnm), 1 h Koča na Pesku (1386 mnm), 5 h Dom na Osankarici (mimo Črnega jezera), 3.30 h Glej tudi Slovenska planinska pot seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Ruška koča na Arehu - Hribi.net Ruška Koča na arehu - ruskakoca.si
Žovnek

Žovnek (německy Sanneck) je jeden z největších hradů ve Slovinsku stojící na kopci u Žovneckého jezera v nadmořské výšce 409 metrů. Místní páni získali v dubnu 1341 titul hrabat z Celje. Historie Hrad je poprvé zmiňován v listinách z období kolem roku 1130, 1144 a 1173 v souvislosti s Gebhardem II. V roce 1278 se hrad připomíná jako Castrum Sevnekke. I další pojmenování hradu – Sannegg, Sonekke, Sonhec, Sanhek, Saunekke, Seunek, Sewnek, Sawnek – naznačovala souvislost se Savinjou, přítokem Sávy. V roce 1333 přesídlili místní páni do Celje. Po vymření rodu Celjských drželi hrad v letech 1446 až 1600 Habsburkové. Ti hrad prodali Adamu Schrattovi, po němž se další vlastníci rychle střídali. V době selských rebelií byl hrad poškozen. Opuštěn byl v roce 1816 a materiál z něj posloužil k výstavbě zámku Novi Žovnek. Rekonstrukce trosek hradu byla zahájena v roce 1993. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Grad Žovnek na slovinské Wikipedii. Související články Dějiny Slovinska Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žovnek na Wikimedia Commons
Žovnek slot

Žovnek slot er et slot beliggende nordøst for Braslovče i Slovenien. Det ligger over Žovneksøen. Det har fået dets navn efter herrerne af Žovnek, senere af greverne af Celje. Slottet blev nævnt første gang i 1278 som Castrum Sevnekke og senere som Sannegg. Henvisninger
Žovnek Castle

Žovnek Castle (Slovene: Žovnek, German: Sanneck) is a castle northeast of Braslovče, Slovenia. It lies above Lake Žovnek. The Lords of Žovnek, later Counts of Celje, were named after the castle. The castle was first mentioned in 1278 as Castrum Sevnekke, and later as Sannegg. External links Media related to Žovnek Castle at Wikimedia Commons
Castello di Žovnek

Il castello di Žovnek (in sloveno Grad Žovnek) è un castello di Braslovče, nelle vicinanze di Celje: costruito nel XII secolo, dava il titolo ai conti di Celje prima che assumessero quello della città. Abitato dalla sua fondazione sino al 1816, venne abbandonato da Jožef Čokl von Ruhethal e cadde in rovina: dal 1995 è gestito da un'associazione volontaria sostenuta dal comune che si occupa di mantenerlo e restaurarlo. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Castello di Žovnek
Cerkev Marije Kraljice miru, Kurešček

Cerkev svete Marije Kraljice miru na Kureščku stoji na 826 m visokem hribu Kureščku nad Igom v Krimskem hribovju nad Ljubljanskim barjem. To je znana romarska cerkev svete Marije, Kraljice miru, ki je bila obnovljena leta 1990. Na Kurešček vodita dve cestni povezavi: iz severne smeri preko naselja Ig ter iz južne preko vasi Rob. Na zahodni strani se vzpenja hrib Mokrec (1059 m), na vzhodni pa je preko Želimeljske doline moč videti grad Turjak (542 m) in hrib Gora (748 m) s cerkvijo svetega Ahaca. Pod vrhom Kureščka je tudi planinski dom, ki je preurejen za sprejem romarjev. Glej tudi seznam osrednjih romarskih središč v Sloveniji Zunanje povezave Kurešček - Kraljica miru Kurešček Glasnik (kurescek.org) Glasnik Kraljice miru na Kureščku – uradna stran KUREŠČEK – Zavzeta molitev pri Kraljici miru. L.S. Objava:13. 10. 2021 / 14:39 Marko Mesojedec: 30 let, odkar se je Marijin kip vrnil v obnovljeno cerkev na Kureščku (druzina.si) Objava:29. 08. 2022 / 09:37 O Kureščku — Kraljica Miru
Riserva naturale di Zelenci

La Riserva naturale di Zelenci è una riserva naturale situata nel comune di Kranjska Gora nel nord-ovest della Slovenia. Qui nasce il fiume Sava Dolinka, affluente del Danubio. Le acque sono famose per il loro verde intenso e brillante. L'area circostante prende il nome da questo colore: Zelenci infatti deriva dallo sloveno zelen che significa verde. Storia La riserva è stata dichiarata area naturale protetta nel 1992, sia per il suo interesse geologico che come habitat di numerose specie di animali e vegetali in via di estinzione. Essa ha un'area di 47 ettari. L'ambiente naturale, le molte sorgenti e il lago verde smeraldo hanno attirato l'attenzione del pittore Ladislau Benesch. Humphry Davy, naturalista nel XIX secolo, scrisse: Flora I dintorni della riserva ospitano un varietà di piante da fiore: Trifoglio d'acqua (Menyanthes trifoliata) Pennacchi a foglie strette (Eriophorum angustifolium) Pedicolare chiomosa (Pedicularis palustris) Ranunculus (Batrachium sp) Fauna Oltre alla trota, troviamo anche degli esemplari di: Carpodaco scarlatto (Carpodacus erythrinus) Vespertilio mustacchino (Myotis mystacinus) Lucertola vivipara (Lacerta vivipara) Marasso (Vipera berus) Lucertola degli arbusti (Lacerta agilis) Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Riserva naturale di Zelenci