NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vogrsko jezero

Vogrsko jezero, imenovano tudi Vogršček, je umetno akumulacijsko jezero v bližini vasi Vogrsko. Nastalo je z zajezitvijo potoka Vogršček ob koncu 1980-ih (gradnja v obdobju 1985-1989). Zajezitev je zgradilo podjetje Soča iz Nove Gorice; v takrat največjo pregrado v državi, ki je visoka 31,4 m, je vgrajenih 234.000 kubičnih metrov zemlje in kamenja. Polno napolnjeno lahko hrani približno 9 milijonov kubičnih metrov vode. Zadržano vodo uporabljajo za namakanje Šempaškega, Prvaškega in Dornberškega polja v Vipavski dolini. Poleg tega se uporablja za športni ribolov in rekreacijo. Za namakanje se uporablja predvsem največji, južni krak jezera, medtem ko sta oba severna kraka zanimivejša za ribolov (krapi, ščuke in linji), rekreacijo in tudi zaradi biotske raznovrstnosti. Med drugim je bilo na severnih krakih popisanih 39 vrst kačjih pastirjev, kar predstavlja 53 % favne teh žuželk v Sloveniji. Med njimi je na severovzhodnem kraku jezera zabeležena edina populacija zavarovanega in kritično ogroženega rdečega voščenca (Ceriagrion tenellum) v Vipavski dolini. V večjem od severnih krakov jezera, v severovzhodnem, je globina vode 6 metrov, temperatura vode na površini pa poleti doseže tudi 28 °C. Po nasipu na severni strani jezera je speljana hitra cesta H4. Manjši severni zaliv, ki ga omejuje nasip, ima položne, zaraščene bregove, okrog preostanka jezera pa so bregovi goli. Okrog njega je urejena nenaporna sprehajalna pot, primerna za vsakogar, ki zmore 3-4 ure hoda. Tip pregrade in geološke značilnosti Pregrada je zgrajena na najožjem delu doline, kjer je široka okoli 70 m. Pregrada predstavlja nasip iz zemlje in kamenometa. Vodna stran pregrade je izvedna s skalometom v naklonu 1:1,5 s tremi vmesnimi bermami. Zračni del je v osnovi iz kamnitega lomljenca, jalovine in krovni sloj iz glinasto-meljastih materialov. Urejen je v naklonu 1:2 s štirimi vmesnimi bermami. Jedro je glinasto meljastih materialov. Pregrada je visoka 35,40 m, dolga 174 m; širina krone znaša 5 m, v dnu je pregrada široka 120 m. Dolina je na mestu pregrade iz apnenca del pa iz laporja. Obstaja talni izpust, ki je sestavljen iz dveh obbetoniranih jeklenih cevi premera 1200 mm, namenjen spuščanju biološkega minimuma v potok Vogršček. Na desnem boku pregrade je zgrajen preliv za visoke vode. Sanacija Leta 2007 so pod pregrado opazili moker madež, ki je nakazoval poškodbo znotraj jezu. Namakalni sistem je deloval nezanesljivo. Že leta 2008 je bila izvedena prva interventna sanacija. Še večkrat so bila izvedena nujna sanacijska dela do leta 2020, ko se je začela resna sanacija, ki je obsegala izgradnjo 144 m dolgega predora, sanacijo in dograditev vtočnega in iztočnega objekta ter delov pregrade. Dela so bila končana. Sklici Zunanje povezave Namakalni sistem Vogršček Ribolovni revir Vogršček – Ribiška družina Renče Vodni zbiralnik Vogršček – Podvodni atlas Slovenije
Vojašnica Boštjana Kekca

Vojašnica Boštjana Kekca je ena najstarejših vojašnic na območju Slovenije, ki stoji v Bohinjski Beli blizu železniškega postajališča. Zgrajena je bila leta 1934 za potrebe Vojske Kraljevine Jugoslavije. Po aprilski vojni jo je med drugo svetovno vojno zasedel Wehrmacht, po vojni pa je prešla v last JLA. Po osamosvojitvi Slovenije je Teritorialna obramba Republike Slovenije 21. septembra 1991 uradno prevzela lastništvo nad objektom. Sprva se je imenovala preprosto Vojašnica Bohinjska Bela, leta 2012 pa jo je Ministrstvo za obrambo poimenovalo po Boštjanu Kekcu, nekdanjem alpinističnem inštruktorju Teritorialne obrambe in veteranu osamosvojitvene vojne, ki je umrl med odpravo v Himalajo leta 1993. Od začetka je bila vojašnica dom gorske enote, sprva 1. bataljona 32. gorske brigade do današnjega 132. gorskega polka. V vojašnici se je nahajala tudi Gorska šola Slovenske vojske. Sklici Glej tudi seznam vojašnic Slovenske vojske
General Maister Barracks

General Maister Barracks (Slovene: Vojašnica generala Maistra) is a barracks of the Slovenian Armed Forces in Maribor, named after general Rudolf Maister. It is the location of one of two Slovenian infantry brigades, the 72nd Brigade, and its subordinate units. Units Current 72nd Brigade 37th vojaškoteritorialno Command Maribor 74th Infantry Regiment of the Slovenian Armed Forces 72nd Command-logistics company of the Slovenian Army References
Vojašnica generala Maistra

Vojašnica generala Maistra je vojašnica v Mariboru, ki je bila poimenovana po generalu Rudolfu Maistru. Enote Trenutno 72. brigada Slovenske vojske 37. vojaškoteritorialno poveljstvo Maribor 74. oklepno-mehanizirani bataljon Slovenske vojske 72. poveljniško-logistična četa Slovenske vojske Glej tudi seznam vojašnic Slovenske vojske Kadetnica Maribor
Zasavska koča na Prehodavcih

Zasavska koča na Prehodavcih – schronisko turystyczne na widokowym wzniesieniu tuż nad przełęczą Prehodavci, przez którą prowadzi szlak z Trenty do Doliny Jezior Triglavskich. Zostało wybudowane w 1954 na fundamentach włoskiej strażnicy granicznej. Schroniskiem zarządza PD (Towarzystwo Górskie) Radeče i jest zaopatrywane od początku lipca do końca września. W schronisku jest przestrzeń dla gości z 40 miejscami i barem. Noclegi oferowane są w 2 pokojach z 39 łóżkami, a we wspólnej noclegowni w izbie zimowej jest jeszcze 16 miejsc. Dostęp z Logu w Trencie (v Trenti) przez Zadnjicę (4h) z Tržaškiej kočy na Doliču (2151 m) przez Hribarice (2h) z Vodnikovego domu na Velem polju przez Hribarice (3h) Szlaki na Kanjavec (2568 m) 2h na Veliką Zelnaricę (2320 m) 2h na Veliko Špičje (2398 m) 2½h Zobacz też Słoweński Szlak Górski Bibliografia Zasavska koča na Prehodavcih – Hribi.net www.pzs.si Zasavska koča na Prehodavcih
Zasavska koča na Prehodavcih

Zasavska koča na Prehodavcih (2071 m) je planinska postojanka na razgledni vzpetini tik nad prevalom Prehodavci, prek katerega pelje pot iz Trente v Dolino Triglavskih jezer. Zgrajena je bila leta 1954 na temeljih italijanske obmejne stražnice. Kočo upravlja Planinsko društvo Radeče in je oskrbovana od začetka julija do konca septembra. V koči je gostinski prostor s 40 sedeži in točilnim pultom. Prenočišče nudi v 2 sobah z 39 postelj in na skupnem ležišču v zimskem bivaku je še 16 ležišč. Dostopi iz Loga v Trenti skozi Zadnjico (4h) od Tržaške koče na Doliču (2151 m) čez Hribarice (2h) od Vodnikovega doma na Velem polju čez Hribarice (3h) Ture na Kanjavec (2569 m) 2h na Veliko Zelnarico (2320 m) 2h na Veliko Špičje (2398 m) 2½h Glej tudi Slovenska planinska pot seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Zasavska koča na Prehodavcih - Hribi.net www.pzs.si Zasavska koča na Prehodavcih
Zavetišče pod Špičkom

Die Zavetišče pod Špičkom, deutsch „Schutzhütte unter Špičko“, ist ein kleiner Bergaußenposten auf 2064 m. i. J. Höhe, der am Rande des Gerölls über dem Tal des Letzten Trientes, unterhalb des Pelcev-Kamms und des Jalovec-Massivs steht. Der ehemalige italienische Außenposten wurde am 6. August 1950 in einen Bergaußenposten umgewandelt. Der neue Unterstand wurde am 3. Juli 1983 auf dem Gelände des alten errichtet. Er wird von der PD Jesenice betrieben. Zugänge 5h: von Bavšica (Bovec) 6–7h: von Dom v Tamarju (1108 m) 4h: von Koča pri izviru Soče (886 m) 4h: von Tičarjev dom na Vršiču (1620 m), 4½: von Koritniške planine (ca. 1000 m) Gipfel 2½h: Jalovec (2645 m) 1½h: Mali Ozebnik (2324 m) 1½h: Veliki Ozebnik (2480 m) Weblinks Zavetišče pod Špičkom Slowenischer Alpenverein Hribi.net: Zavetišče pod Špičkom
Schron pod Špičkiem

Schron pod Špičkiem (słoweń. Zavetišče pod Špičkom) – mniejsze schronisko turystyczne, które leży na skraju piargu nad doliną Zadnjej Trenty, pod grzbietem Pelców i masywem Jalovca. Dawny włoski budynek został zamieniony na schron górski 6 sierpnia 1950. Nowy schron został wybudowany na fundamencie starego 3 lipca 1983. Zarządza nim PD (Towarzystwo Górskie) Jesenice. Dostęp 5h: z Bavšicy (Bovec) 6-7h: z Domu w Tamarze (1108 m), przez Jalovšką Przepaść (Jalovška škrbina) 4h: ze schroniska przy źródle Soczy (Koča pri izviru Soče, 886 m) 4h: z Tičarjevego domu na Vršiču (1620 m), transwersalą 4½: z Koritniškiej planiny (ok. 1000 m) Sąsiednie szczyty 2½h: Jalovec (2645 m) 1½h: Mali Ozebnik (2324 m) 1½h: Veliki Ozebnik (2480 m) Zobacz też Słoweński Szlak Górski Bibliografia Zavetišče pod Špičkom na Hribi.net www.pzs.si Zavetišče pod Špičkom
Zavetišče pod Špičkom

Zavetišče pod Špičkom (2064 m) je manjša planinska postojanka, ki stoji ob robu melišča nad dolino Zadnje Trente, pod grebenom Pelcev in masivom Jalovca. Nekdanja italijanska postojanka je bila preurejena v planinsko 6. avgusta 1950. Novo zavetišče je bilo postavljeno na temelju starega 3. julija 1983. Upravlja ga PD Jesenice. Dostopi 5h: iz Bavšice (Bovec) 6-7h: od Doma v Tamarju (1108 m), čez Jalovško škrbino 4h: od Koče pri izviru Soče (886 m) 4h: od Tičarjevega doma na Vršiču (1620 m), po transverzali 4½: s Koritniške planine (ca. 1000 m) Vzponi na vrhove 2½h: Jalovec (2645 m) 1½h: Mali Ozebnik (2324 m) 1½h: Veliki Ozebnik (2480 m) Glej tudi seznam slovenskih planinskih postojank Slovenska planinska pot Zunanje povezave Zavetišče pod Špičkom na Hribi.net www.pzs.si Zavetišče pod Špičkom
Črno jezero, Pohorje

Črno jezero je jezero, ki leži na gozdnatem slemenu med Tremi Kralji in Osankarico na Pohorju na nadmorski višini 1197 m. Nastanek jezera Črno jezero je umetno, nastalo z zajezitvijo vode (akumulacija), ki je zagotavljala splavlanje hlodovine v dolino po t. i. drčah. Na dnu tega jezera so se leta in leta nabirali organski odpadki odmrlih rastlin in živali ter sčasoma ustvarili debelo plast mulja, ki je temne, takorekoč črne barve. Jezero je zato na pogled, kot bi bilo polno črnila, čeprav je voda kristalno čista. V jezeru je precej rib. Razen z ene strani jezero vztrajno zaraščajo alge in močvirsko rastlinje, zato ga vsake toliko časa izpraznijo in očistijo. Glede nastanka jezera je spleteno veliko čudovitih ljudskih pripovedk, ki pomenijo dragoceno etnološko in kulturno dediščino, specifično za ta del Pohorja. Naravni rezervat Območje Črnega jezera je zaradi edinstvenega ekosistema visokih šotnih barij zavarovano in pri ogledu velja poseben naravovarstveni režim, prepovedano je kampiranje in kurjenje odprtega ognja. Jezerska vegetacija Jezerska vegetacija je znatno revnejša kot je na podobnih tipih rastišča v Sloveniji. Tvorijo jo sestoji vodne preslice (Equisetum fluviatile) in šotnih mahov (Sphagnum cuspidatum, Sphagnum fallax). Je edino znano rastišče vrste šotnega maha Spaghum riparium v Sloveniji. Porašča širok in položen obrežni predel s plitvo površinsko vodo. Glej tudi seznam jezer v Sloveniji Viri Odlok o razglasitvi naravnih znamenitosti in nepremičnih kulturnih iter zgodovinskih spomenikov na območju občine Slovenska Bistrica, Uradni list RS, št.21, 30.4.1992 Reference
Školjčna sipina (Ankaran)

Školjčna sipina v zalivu/morskem zatoku Polje med Koprom in Ankaranom je edina školjčna sipina v Sloveniji. Nahaja se v neposredni bližini Luke Koper, severno od ustja reke Rižane. Školjčna sipina je nastala po letu 1990, ko je Luka Koper s poglabljanjem dna ob drugem luškem pomolu prečrpavala mulj iz morskega dna na bližnjo lokacijo poleg izliva Rižane v Jadransko morje. Iz kupov mulja je dež postopoma spral blato, ostale so le apnenčaste lupine mehkužcev. Zunanje povezave Satelitska slika na Google maps Gibanje Zelena narava - Školjčna sipina naj se zavaruje kot naravna vrednota oblikovane narave
Šolski center Novo mesto

Šolski center Novo mesto je javni zavod v Novem mestu in največji šolski center v Sloveniji. Trenutni direktor je dr. Matej Forjan. Znotraj Šolskega centra Novo mesto trenutno delujejo: Srednja strojna šola Srednja elektro-računalniška šola in tehniška gimnazija Srednja gradbena, lesarska in vzgojiteljska šola Srednja zdravstvena in kemijska šola Višja strokovna šola Enota za izobraževanje odraslih Medpodjetniški izobraževalni center V okvir Šolskega centra sodi tudi Športna dvorana Leona Štuklja, ki poleg šolskih potreb gosti tudi tekme Košarkarskega kluba Krka ter različne prireditve. Zavod opravlja javno službo na naslednjih področjih: srednješolsko splošno izobraževanje, srednješolsko poklicno in strokovno izobraževanje, višješolsko izobraževanje in dejavnost knjižnic. Glej tudi Fakulteta za industrijski inženiring Novo mesto Zunanje povezave Uradna spletna stran
Stazione di Gracova

La stazione di Gracova (in sloveno Grahovo), già Stazione di Gracova Serravalle è una fermata ferroviaria posta sulla linea Jesenice-Trieste (Transalpina). Serve il centro abitato di Gracova, frazione del comune di Tolmino. Storia La fermata venne attivata nel 1906 come parte della linea Jesenice-Trieste con il nome di Grahovo. Dopo la prima guerra mondiale, con l'annessione della Venezia Giulia al Regno d'Italia, la linea passò sotto l'amministrazione delle Ferrovie dello Stato Italiane, che ribattezzarono la fermata come Gracova Serravalle. Dopo la seconda guerra mondiale il territorio venne annesso alla Jugoslavia e riprese il nome Grahovo. Dal 1991 appartiene alla rete slovena (Slovenske železnice). Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Gracova
Železniška postaja Jarše - Mengeš

Železniška postaja Jarše - Mengeš je ena izmed železniških postaj v Sloveniji, ki se nahaja v Preserjah pri Radomljah. Oskrbuje bližnja naselja Zgornje Jarše, Preserje pri Radomljah, Radomlje in Mengeš. Ima 4 tire, ki so namenjeni potniškemu prometu, pa tudi sestavljanju in odpravi tovornih vlakov. Na južnem delu se postaji namreč priključi industrijski tir, ki vodi do bližnje papirnice v naselju Količevo. Glej tudi seznam železniških postaj in železniških postajališč v Sloveniji
Železniška postaja Otiški Vrh

Železniška postaja Otiški Vrh je ena izmed železniških postaj v Sloveniji, ki oskrbuje bližnje naselje Otiški Vrh. Železniška proga Dravograd - Otiški Vrh je t. i. industrijski tir, ki je namenjen le tovornemu prometu. Pri Dravogradu se priključi na železniško progo Maribor - Prevalje d.m. Proga je ostanek nekdanje proge med Dravogradom in Celjem, katere odsek med Velenjem in Otiškim Vrhom je bil leta 1968 ukinjen in demontiran. Sklici Glej tudi seznam železniških postaj in železniških postajališč v Sloveniji Zunanje povezave Burger.si
Stazione di Roditti

La stazione di Roditti (in sloveno Rodik) è una stazione ferroviaria posta sulla linea per Divaccia-Pola; serve l'omonimo comune. Storia La stazione fu attivata il 20 settembre 1876, con l'apertura della ferrovia Istriana. Era una semplice fermata col solo binario di corsa. Dopo la prima guerra mondiale, con l'annessione della zona al Regno d'Italia, la stazione passò alle Ferrovie dello Stato italiane, assumendo il nome di Roditti. Dopo la seconda guerra mondiale la stazione passò alla rete jugoslava (JŽ), venendo ribattezzata Rodik, analogamente al centro abitato. Nel 1984, con la realizzazione del comando centralizzato del traffico sulla nuova linea per Capodistria, essendoci qui il punto culminante della linea dove si sganciano i locomotori di spinta, venne abbandonata la vecchia fermata e costruita a 600 metri da quella la nuova stazione, coincidente con il culmine e munita di raddoppio con due binari e un nuovo fabbricato. Oltretutto in questo modo la nuova stazione è molto più vicina al paese. Dal 1991 appartiene alla rete slovena (Slovenske železnice). Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla stazione di Roditti
Stazione di Volčja Draga

La stazione di Volčja Draga è una stazione ferroviaria delle linee Gorizia-Aidussina e Jesenice-Trieste; serve il centro abitato di Volčja Draga, frazione del comune di Ranziano-Voghersca. Storia La stazione fu attivata nel 1902, all'apertura dell'intera linea. Prese il nome dal nome sloveno del vicino villaggio di Volčjadraga. Dopo la prima guerra mondiale, con l'annessione della zona al Regno d'Italia, la stazione passò alle Ferrovie dello Stato italiane, e il nome venne italianizzato in Valvolciana. Dopo la seconda guerra mondiale la stazione passò alla rete jugoslava (JŽ), ritornando al nome originario di Volčja Draga. Dal 1947 i treni non raggiungono più Gorizia. Dal 1991 appartiene alla rete slovena (Slovenske železnice). Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Volčja Draga
Škofja Loka (stacja kolejowa)

Škofja Loka – stacja kolejowa w miejscowości Škofja Loka, w regionie Górna Kraina, w Słowenii. Stacja znajduje się w podmiejskiej wsi Trata, gdzie znajduje się miejska strefa przemysłowa. Od centrum Škofja Loka jest dość odległa, więc w dni powszednie i soboty łączy ją regularna linia autobusowa Alpetour. Stacja jest zarządzana przez SŽ-Infrastruktura. Linie kolejowe Lublana – Jesenice
Železniška postaja Škofja Loka

Železniška postaja Škofja Loka je ena izmed železniških postaj v Sloveniji, ki oskrbuje naselje Škofja Loka. Postaja se nahaja v loškem predmestnem naselju Trata, kjer je mestna industrijska cona. Od središča Škofje Loke je kar precej oddaljena, zato ju ob delavnikih in sobotah povezuje redna avtobusna Alpetourjeva mestna proga. Glej tudi seznam železniških postaj in železniških postajališč v Sloveniji Sklici
Stazione di Duttogliano

La stazione di Duttogliano (in sloveno Dutovlje) è una fermata ferroviaria posta sulla linea Jesenice-Trieste (Transalpina). Serve il centro abitato di Duttogliano. Nata come stazione divenne fermata con l'entrata della Slovenia nel trattato di Schengen. Dal 1947 al 2007 fu stazione di frontiera per i treni percorrenti la linea Transalpina Storia La stazione venne attivata nel 1906 come parte della linea Jesenice-Trieste con il nome di Dutovlje-Skopo. Dopo la prima guerra mondiale, con l'annessione della Venezia Giulia al Regno d'Italia, la linea passò sotto l'amministrazione delle Ferrovie dello Stato, che ribattezzarono la fermata come Duttogliano-Scoppo. Dopo la seconda guerra mondiale il territorio venne annesso alla Jugoslavia e ribattezzarono Dutovlje. Dal 1991 appartiene alla rete slovena (Slovenske železnice). Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Duttogliano
Železniško postajališče Dutovlje

Železniško postajališče Dutovlje je eno izmed železniških postajališč v Sloveniji, ki oskrbuje bližnji naselji Dutovlje in Skopo, med katerima se nahaja. Železniški mejni prehod za tovorne vlake proti Repentaboru ima interno oznako 311. Glej tudi Seznam železniških postaj in železniških postajališč v Sloveniji
Železniško postajališče Jevnica

Železniško postajališče Jevnica je eno izmed železniških postajališč v Sloveniji, ki oskrbuje bližnja naselja Jevnica, Kresniške Poljane ter Senožeti. Priročno je tudi za izlet na Janče. Do leta 2009 je bilo železniška postaja. Postajališče sestavljata dva perona, na vsaki strani proge po eden. Glej tudi seznam železniških postaj in železniških postajališč v Sloveniji
Žičnica Golobar

Žičnica Golobar, imenovana tudi Tolminka, je slovenski tehniški spomenik. Nastanek Tovorne žičnice so se na Slovenskem začele množično pojavljati med 1. svetovno vojno za oskrbo Soške fronte. Idejo so po vojni prevzeli tudi v kmetijstvu in gozdarstvu, saj je žičnica v zahtevnih terenskih pogojih velikokrat edino možno transportno sredstvo. Razvoj žičnic v gozdarstvu se je pričel s preprostimi žičnimi drčami in spuščalkami, nadaljeval z nihalkami in krožnimi žičnicami ter žičnimi žerjavi. Golobarska žičnica spada zaradi nekaterih izvirnih rešitev v poseben tip krožnih žičnic, imenovan Tolminka. Les so prevažali po dveh nosilnih jeklenih vrveh, med katerima je bila speljana brezkončna vlečna vrv. Spuščanje je omogočala težnostna sila bremena, na zgornji postaji pa je zavora uravnavala hitrost spuščanja. Do zgornje – nakladalne postaje – so les iz različnih smeri dostavljale druge manjše žičnice ali žičnični žerjavi, do teh pa s konji pa tudi ročno. Lega Žičnica je obratovala v Triglavskem narodnem parku. Spodnja postaja žičnice stoji ob cesti Bovec-Kranjska Gora slab kilometer vzhodno od naselja Kal-Koritnica na nadmorski višini okoli 450 mnm. Potek in dolžina trase sta se času njenega obratovanja trikrat spremenila. Zadnja sprememba je bila narejena leta 1968, ko je bila zgornja postaja postavljena na Gorenje Mlake na nadmorski višini okoli 1100 mnm. Kronologija Prvo žičnico je 1931 postavilo podjetje Balant-Kosmač, ki je tedaj izkoriščalo gozdove na Golobarju, ko je zgornjo postajo postavilo pod Dolenjimi Mlakami. Med letoma 1935 in 1941 je žičnico upravljalo podjetje Sartori. V tem času je na planini živelo 35 družin ogljarjev, ki so kuhali oglje iz bukovine, kasneje pa sekali hlodovino iglavcev. V letih 1941–1942 prevzame sečnjo podjetje Valant. Leta 1949 žičnico prevzame Gozdno gospodarstvo Tolmin, ki je 1956 postavilo novo posodobljeno žičnico Tolminko. Takrat so zgornjo postajo prestavili na Dolenje Mlake. Na Gorenje Mlake so žičnico podaljšali leta 1968, vendar pa je bilo to leto tudi zadnje leto rednega obratovanja. Zadnji zagon žičnice je bil 1969, ko so jo zagnali zaradi lažjega transporta opreme pri postavitvi žičnega žerjava na Malinah, od koder so nato spravljali les na novo gozdno cesto. Leta 1989 so zaradi varnosti in ureditve spodnje postaje v turistične namene odstranili jeklenice. Osnovni podatki dolžina žičnice 2100 m višinska razlika 638 m zmogljivost 100 m³ lesa dnevno Sklici
Župnija Ajdovec

Župnija Ajdovec je teritorialna župnija dekanije Žužemberk škofije Novo mesto s sedežem v Dolnjem Ajdovcu. Zgodovina Lokalija v Ajdovcu je bila ustanovljena novembra 1789, ko je dobila svojega prvega duhovnika, vendar je še spadala pod župnijo Dobrnič. Samostojna župnija je postala leta 1877. 12. decembra 1942 so partizani požgali cerkev, župnišče in Gnidovčev dom, ki so ga zgradili in blagoslovili jeseni 1939. Novo cerkev so na mestu stare zgradili šele 47 let po partizanskem napadu. Do 7. aprila 2006, ko je bila ustanovljena škofija Novo mesto, je bila župnija del nadškofije Ljubljana. Sakralni objekti Na območju župnije stoji še mnogo kapelic, znamenj in križev. Župnijske spominske plošče V župniji so postavljene spominske plošče, na katerih so napisana imena župljanov iz okoliških vasi (Boršt, Brezova Reber, Dolnji Ajdovec, Gornji Ajdovec, Mali Lipovec, Srednji Lipovec, Veliki Lipovec, Podlipa in Sela), ki so padli zaradi komunističnega nasilja. Prve spominske plošče so v župniji na grobu vseh ubitih v letu 1942 postavili že pred osamosvojitvijo. Leta 2010 so pod župnijsko cerkvijo postavili nov spomenik z dopolnjenim seznamom oseb, ki jih je skupno 138. Sklici Viri Gale, Jakob (1996). Cerkve na Slovenskem, Knj. 1 Farne cerkve ljubljanske nadškofije. Krašovec publikacije. COBISS 59107584. Glej tudi seznam rimskokatoliških župnij v Sloveniji
Župnija Ambrus

Župnija Ambrus je rimskokatoliška teritorialna župnija dekanije Žužemberk škofije Novo mesto s sedežem v Ambrusu. Zgodovina Do 7. aprila 2006, ko je bila ustanovljena škofija Novo mesto, je bila župnija del nadškofije Ljubljana. Župnijske spominske plošče V župniji Ambrus so postavljene spominske plošče, na katerih so napisani podatki župljanov okoliških vasi, ki so padli na protikomunistični strani v letih 1941-1945. Skupno je na ploščah 178 imen. Pastoralno področje župnij Ambrus/Šmihel/Zagradec Župnik Uroš Švarc pastoralno upravlja tudi sosednji župniji Šmihel in Zagradec. Sakralni objekti Na območju župnije stoji še mnogo kapelic, znamenj in križev. Sklici Viri Gale, Jakob (1996). Cerkve na Slovenskem, Knj. 1 Farne cerkve ljubljanske nadškofije. Krašovec publikacije. COBISS 59107584. Glej tudi seznam rimskokatoliških župnij v Sloveniji