NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Aljažev dom v Vratih

Aljažev dom v Vratih (1015 m) je planinska postojanka, ki stoji v zgornjem delu doline Vrat ob Triglavski Bistrici. Imenuje se po slovenskem duhovniku in skladatelju Jakobu Aljažu, ki je na tem območju dal zgraditi sprva leseno kočo, odprto 9. junija 1896, kasneje pa prvi Aljažev dom, postavljen 7. avgusta 1904. Sedanji dom je bil zgrajen 17. julija 1910 potem, ko je predhodnjega porušil plaz. Dom je izhodišče planinskih poti v Triglavskem pogorju in v skupini Škrlatice, poleg tega pa tudi alpinistično izhodišče za plezalne vzpone nad dolino Vrat, od katerih je najbolj znana severna Triglavska stena. Dom upravlja PD Dovje - Mojstrana. Dostop 12 km (2½h) iz Mojstrane (Kranjska Gora) Prehodi 2½h: do Bivaka IV. Na Rušju (1980 m) 4½h: do Doma Valentina Staniča (2332 m), po Tominškovi poti 5h: do Doma Valentina Staniča (2332 m), po poti čez Prag 4h: do Pogačnikovega doma na Kriških podih (2050 m) čez Sovatno 5h: do Triglavskega doma na Kredarici (2515 m), po Tominškovi poti 5½h: do Triglavskega doma na Kredarici (2515 m), po poti čez Prag 6h: do Tržaške koče na Doliču (2151 m), čez Luknjo Vzponi na vrhove 5h: Bovški Gamsovec (2392 m), čez Luknjo (1758 m) 4-5h: Cmir (2393 m), skozi dolino Za Cmirom 4-5h: Dolkova Špica (2591 m), mimo Bivaka IV. Na Rušju 4½h: Stenar (2501 m), čez preval Dovška Vrata (2180 m) 5-6h: Škrlatica (2740 m), mimo Bivaka IV. Na Rušju 6-7h: Triglav (2864 m), čez Plemenice po Bambergovi poti Sklici in opombe Glej tudi Slovenska planinska pot Triglavski narodni park Vrata Zunanje povezave Aljažev dom v Vratih - Hribi.net www.pzs.si Aljažev dom v Vratih Satelitska slika na Google maps
Ambrož-Platz

Der Ambrož-Platz (slowenisch: Ambrožev trg) ist ein historischer Platz im Stadtbezirk Center der slowenischen Hauptstadt Ljubljana. In den Platz integriert ist die Parkanlage Park am Ambrož-Platz (Park na Ambroževem trgu). Der Platz gehört zu den slowenischen Kulturdenkmalen von nationaler Bedeutung. Lage Der Ambrož-Platz befindet sich am rechten (südlichen) Ufer der Ljubljanica südlich von Poljanski nasip (Poljane-Damm) und nördlich der Poljanska cesta. Im Westen wird der Platz durch die Rozmanova ulica an ihrem Übergang zur St.-Peters-Brücke begrenzt, westlich durch das Kulturzentrum Cukrarna. In unmittelbarer Nähe befindet sich das Ljubljanica-Stauwehr. Namen Der Platz ist nach Mihael Ambrož (1808 bis 1864) benannt, Bürgermeister von Ljubljana von 1861 bis 1864. Die Benennung erfolgte im Jahr 1898 durch Namensänderung des seit 1876 Polanaplatz/Poljanski trg bzw. Getreideplatz/Žitni trg genannten Platzes. Davor handelte es sich bei der Fläche um unkultiviertes Gelände westlich der vor 1826 erbauten Zuckerraffinerie (heute Cukrana). Bauwerke am Platz Cukrarna Garažna hiša TGH-48 (Sever-Parkhaus), entworfen in den 1960er Jahren wurde 1969 von dem slowenischen Architekten Savin Sever entworfen, einem Schüler von Edvard Ravnikar. Das Gebäude gilt als technisches Denkmal und ist eines der wenigen erhaltenen Werke Savin Severs. Siehe auch Liste der Straßen und Plätze von Ljubljana 1877 Liste der Kulturdenkmale in der Stadtgemeinde Ljubljana Weblinks Einzelnachweise
Ambrožev trg

Ambrožev trg leži na desnem bregu Ljubljanice med spodnjimi in zgornjimi Poljanami. Na Poljanah je bil včasih sejemski prostor. Po tržnem redu iz leta 1793 so smeli na Poljanah na sejemski dan prodajati prašiče in slamo. Na eni strani je morala biti cesta prosta za vojsko in občinstvo, vozovi in prašiči pa so morali stati na drugi strani. Tam kjer je sedaj del Amroževega parka je do konca 19. stoletja stala gostilna Pri počivalniku. Zadnji lastnik, magistrat, jo je leta 1895 podrl. Leta 1900 so rekonstruirali cesto. Prej nizke hiše z vrtovi so zamenjali stanovanjski bloki in stolpnice. Trg je ostal zelo majhen. Ob Ambroževem trgu stoji tudi znamenita Severjeva garažna hiša (TGH-48) iz leta 1969, ki je tehnični spomenik. Garažno hišo sestavljata dva valja, ki sta povezana z notranjo dvosmerno cesto, ki premošča polovični etažni zamik med višinsko zamaknjenima platojema obeh valjev. Predvidena ureditev Mestna občina Ljubljana je leta 2009 v sodelovanju z zbornico za arhitekturo in prostor Slovenije (ZAPS) razpisala javni urbanistično arhitekturni natečaj za celovito ureditev območja Cukrarne in Ambroževega trga z nabrežjem Ljubljanice ter arhitekturno zasnovo upravnega središča. Prvo nagrado je ocenjevalna komisija dodelila Marku Studnu. Viri Darinka Kladnik (2004). Preobrazbe Ljubljane. Ljubljana : ZIP - Zavod za intelektualno produkcijo. COBISS 129383424. ISBN 961-91035-2-1. Sklici Glej tudi Seznam trgov v Ljubljani Park na Ambroževem trgu Zunanje povezave Predstavnosti o temi Ambrožev trg, Ljubljana v Wikimedijini zbirki
Sveta Gora

Die Kirche Sveta Gora (slowenisch: Skalnica o Sveta Gora pri Gorici, Kirche zum Heiligen Berg bei Gorica) ist eine Kirche in Nova Gorica in Slowenien. Geschichte Der 682 Meter hohe auf der orographisch linken Seite des Isonzo gelegene Heilige Berg (slowenisch: Sveta Gora, italienisch: Monte Santo) war bereits im Mittelalter ein heiliger Ort, was aus Quellen von 1368, 1378, 1382 und 1383 hervorgeht. Die ursprüngliche Kirche wurde 1514 bis 1544 durch eine neue Kirche im Gotik- und Renaissance-Stil ersetzt. Da hier Marienerscheinungen überliefert sind, wurde der Berg bald zu einem bedeutenden Wallfahrtsort. Die dreischiffige Kirche wurde zusammen mit anderen Gebäuden auf dem Berg während der Isonzoschlachten im Ersten Weltkrieg zerstört. Eine zweite Kirche wurde 1906 als erstes Gotteshaus auf heute slowenischem Boden von Papst Pius X. in den Rang einer Basilica minor erhoben. Die der Himmelfahrt Marias geweihte Kirche und das angehörige Franziskanerkloster, unterstehen dem Bistum Koper. Die heutige von Silvan Baresi entworfene Kirche wurde ab 1928 als dreischiffiges Bauwerk mit Seitenschiff errichtet. Sie ist 72 Meter lang und 22 Meter breit. Über dem Altar ist ein Muttergottesbildnis angebracht. Der Überlieferung zufolge wurde es vom venetianischen Künstler Palmo dem Älteren angefertigt und 1544 von Patriarch Marino Grimani in die Kirche gebracht. Hinter dem 1932 errichteten Hochaltar sind zwei Erzbischöfe von Gorizia begraben. Die Glasmalereien und die Orgel stammen aus dem Jahr 1939. 1921 wurden die Glocken im Turm aufgehängt. Die bereits 1765 gemalten barocken Kreuzwegstationen fanden 1977 ihren Weg in die Kirche. In der Winterkapelle befindet sich eine spätgotische Schnitzerei der Muttergottes mit Kind aus dem zweiten Viertel des 16. Jahrhunderts. Weblinks slovenia.info (englisch) Offizielle Website (slowenisch) „Hoch über der Adria“ – Der Kirchenhistoriker Prof. Dr. Rudolf Grulich über den Heiligen Berg bei Görz
Basilica dell'Assunzione della Vergine del Monte Santo

La basilica dell'Assunzione della Vergine del Monte Santo (in sloveno bazilika Marije Vanbovzete) è una basilica situata nel monastero francescano (Frančiškanski samostan) sul Monte Santo di Gorizia, nel comune di Nova Gorica, in Slovenia. Storia Il Monte Santo (Sveta Gora), alto 682 metri, era un luogo sacro già nel Medioevo, come testimoniato da documenti risalenti agli anni 1368, 1378, 1382 e 1383. Nel 1496 il santuario venne distrutto dai turchi. La tradizione delle apparizioni mariane, avvenute in questo luogo nel 1539 alla pastorella Urška Ferligoj, ha fatto sì che la montagna divenisse ben presto un importante luogo di pellegrinaggio. L'edificio originale venne riedificato tra il 1514 e il 1544 in stile gotico-rinascimentale. Una seconda chiesa venne edificata nel 1906 e consacrata all'Assunta da papa Pio X come basilica minore, la più antica dell'attuale Slovenia ed assegnata all'ordine francescano subordinato alla diocesi cattolica di Capodistria. Nel 1915 il complesso architettonico venne distrutto durante i combattimenti della prima guerra mondiale. L'attuale chiesa, in stile neobarocco, venne progettata e costruita nel 1928 da Silvano Barich. Descrizione La chiesa, lunga 72 metri e larga 22 metri, ha tre navate e un'altra navata laterale. Sopra l'altare vi è una pala con un ritratto della Madonna: secondo la tradizione, venne realizzata dall'artista veneziano Palma il Vecchio e portata nel 1544 dal patriarca di Aquileia Marino Grimani. Dietro l'altare eretto nel 1932 sono sepolti due arcivescovi di Gorizia. Le vetrate e l'organo sono datati nell'anno 1939. Pellegrinaggi Monte Santo, Castelmonte e Maria Zell sono tre noti santuari: essi sono collegati fra loro dall'antica Via dei Monti Sacri e formano un triangolo di chiese consacrate alla Madonna. Dall’arca del santuario di Maria Zell, a quota 600 s.l.m., sono ben visibili gli altri due santuari, con interposte da una parte la Valle dell’Isonzo e dall’altro la Valle del Judrio. Note Bibliografia Rino Cammilleri, Tutti i giorni con Maria, calendario delle apparizioni, Milano, Edizioni Ares, 2020, ISBN 978-88-815-59-367. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su basilica dell'Assunzione della Vergine del Monte Santo Collegamenti esterni Sito ufficiale, su svetagora.si. (EN) Basilica dell'Assunzione della Vergine del Monte Santo, in GCatholic.org.
Bazylika Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny w Svetej Gorze

Bazylika Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny w Svetej Gorze (słoweń. Bazilika Marijinega vnebovzetja, Sveta Gora) – bazylika mniejsza znajdująca się w Svetej Gorze, w Słowenii. Znajduje się pod opieką zakonu Franciszkanów. Obecna bazylika została zbudowana w 1928 roku według projektu Silvana Baresiego (Baricza). Została wzniesiona jako budowla trzynawowa z transeptem. Jest to kościół o długości 72 metrów i szerokości 22 metrów. Jej najcenniejszym dziełem sztuki jest powszechnie znany obraz Mater božja (Matki Bożej), który jest powieszony nad głównym ołtarzem. Został on podarowany przez patriarchę Marino Grimaniego z Akwilei w 1544 roku i uważa się, że artysta wenecki Palmo Starszy, go namalował. W 1717 roku obraz został uroczyście koronowany, a spośród wszystkich wizerunków Matki Boskiej w Słowenii jest najwybitniejszy. Obecny ołtarz główny został zbudowany w 1932 roku, a za nim są pochowani dwaj arcybiskupi Gorycji, arcybiskup Frančišek Borgia Sedej i arcybiskup Mihael Toroš, administrator apostolski dla Jugosławii. Z wyposażenia kościoła, szczególnie warto wspomnieć o witrażach, datowanych na 1939 rok. W tym samym roku świątynia otrzymała organy piszczałkowe o odnowionej jakości. Również niezwykłe są dzwony bazyliki datowane na rok 1921. Stacje Drogi Krzyżowej, namalowane w 1765 roku w stylu barokowym, zostały umieszczone wewnątrz budowli w 1977 roku. Za głównym ołtarzem XIV - wieczna płyta kamienna, pozostałość po dawnym kościele w Svetej Gorze, która została wbudowana w ścianę, po lewej stronie od wejścia, prowadzącego do kaplicy zimowej. W kaplicy zimowej, znajduje się późnogotycka rzeźba Mati Božja (Matki Bożej) z Jezusem, który została wyrzeźbiona w drugiej ćwierci szesnastego stulecia. Linki zewnętrzne Strona domowa klasztoru franciszkanów w Svetej Gorze
Benečanka

Benečanka je ljudski naziv za zgodovinsko stavbo na Tartinijevem trgu, glavnem trgu v Piranu. Stavba stoji na severovzhodnem vogalu Tartinijevega trga, na stičišču z Ulico IX. korpusa. Predstavlja najlepši primerek beneškogotske arhitekture v Piranu. Arhitektura Njeno zunanjost krasijo izjemno lepo oblikovani arhitekturni členi in bogato kamnito okrasje. Najizrazitejši je vogalni gotski balkon. Med oknoma drugega nadstropja je vzidana kamnita plošča, na kateri je grb z inicialo črke B, ter grbovno okrasje s podobo leva, ki med šapama drži napis z reklom: Lasa pur dir (Pusti, naj govorijo). Zgodovina Stavba je bila zgrajena sredi 15. stoletja, njeni naročniki pa so izhajali iz družine Del Bello, ki je sodila med premožnejše piranske plemiške rodbine. Po napisu je stavba dobila vzdevek »Lasa pur dir«, okoli nje pa se je spletla tudi posebna zgodba, po kateri naj bi se mlado piransko dekle zaljubilo v bogatega beneškega trgovca. Zlobni piranski jeziki so dekletu grenili življenje v času izvoljenčeve odsotnosti. Ker se mu je venomer pritoževala nad verbalnim nasiljem, ki ga je morala prenašati, si je šaljivi trgovec nekaj izmislil. Na hišo, kjer sta se dobivala, je dal v posmeh vsem opravljivcem vzidati kamnito grbovno ploščo z že omenjenim napisom, ki stoji še danes. Med letoma 1957 in 2016 je imela stavba izrazito rdeč omet, katerega odtenek je določil arhitekt Edo Mihevc, pred tem in pozneje pa rumenkasto-belega, sedaj z rahlo opečnatim pridihom. Odločitev konservatorjev za ponovno uvedbo bele barve ob obnovi fasade so kritizirali številni meščani. Galerija slik Sklici Viri Paliaga Janković, Daniela; Manzin, Alberto (2024). Raccontare Pirano: contributi per far conoscere meglio la nostra città / Pripovedovati o Piranu: prispevki za boljše poznavanje našega mesta (v italijanščini in slovenščini). Piran/Pirano: Comunità autogestita della nazionalità italiana /Samoupravna skupnost italijanske narodnosti. COBISS 215303427. ISBN 978-961-96701-2-5. Senčar, Polona (1999). Piran, turistični vodnik. Občina Piran, lokalna turistična organizacija. COBISS 99851520. Glej tudi Seznam zgradb in objektov v Piranu
Bivacco II a Jezera

Il Bivacco II a Jezera (in sloveno: Bivak II na Jezerih) è un rifugio situato nei pressi dell'altopiano di Na Jezerih, sopra la Valle di Vrata, circondato dai monti Visoki Rokav, Srednji Rokava in Visokega Rokava, Visokega Oltarja, Dovškega križa. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Bivacco II a Jezera
Bivak II na Jezerih

Bivak II. Pod Rokavi (2118 m) je manjše zavetišče, ki stoji tik nad robom planote Na Jezerih, nad dolino Vrat, obkrožene z ostenji Spodnjega, Srednjega in Visokega Rokava, Visokega Oltarja, Dovškega križa in Šplevte. Upravlja ga AO Jesenice pri PD Jesenice. Dostop 3½ h: s Poldovega rovta (940 m) v dolini Vrat, 9 km iz Mojstrane (Kranjska Gora) Vzponi na vrhove 1½ h: Dovški križ (2542 m) ½ h: Šplevta (2272 m) plezalni vzponi na Rokave, Oltar Glej tudi seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Bivak II. Pod Rokavi na www.pzs.si
Rifugio Bled

Il Rifugio Bled (in sloveno: Blejska koča na Lipanci) è un rifugio situato nel comune di Gorje in Slovenia, a 1.630 m s.l.m.. Storia Il rifugio fu inaugurato il 6 giugno 1951 dopo la ristrutturazione di una capanna. Nel 1976 l'associazione alpina di Bled ne acquistò la proprietà. Il 6 agosto 1978 venne inaugurato come rifugio. Percorsi ½ ora: da Medvedova Konta a Pokljuka (ca. 1420 m) fino a dove si può proseguire con la macchina lungo la strada forestale; 2 ore: da Rudne polje a Pokljuka (1347 m); 2h e 15 min: dallo Šport Hotel a Pokljuka, passando per Planina Javornik (1292 m); Vette 1½h: Debela peč (2014 m) 1h: Lipanski vrh (1965 m) 2½ h: Mali Draški vrh (2132 m) 2 h: Viševnik (2050 m) Voci correlate Valle di Logar Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Rifugio Bled Collegamenti esterni (SL, EN) Sito ufficiale, su blejskakoca.si.
Blejska koča na Lipanci

Blejska koča na Lipanci (1630 m) je planinska postojanka, ki stoji na planini Lipanci nad pokljuškimi gozdovi, na JV pobočju Lipanskega vrha. Zgodovina Prvotna koča je bila odprta 6. junija 1951 v sedanjem pastirskem stanu. Planinsko društvo Bled je leta 1975 od blejskih kmetov odkupilo sosednji stan, sedanjo Blejsko kočo. Po adaptaciji in preureditvi so jo slovesno odprli 6. avgusta 1978. Upravlja jo Planinsko društvo Bled. Zanimivosti Koča je stalno odprta, tako v poleti, kot pozimi. V gostinskem delu je 30 sedežev, v klubskem pa še 25. Ima 3 sobe z 12 posteljami ter skupna ležišča za 36 planincev, na podstrešju je dodatnih 12 pogradov in v dveh sobah dodatnih 6 ležišč, torej ima skupno 54 ležišč. Ima tudi stranišči, manjšo umivalnico in ogrevanje. Elektriko se pridobiva s solarnimi paneli. Je zelo priljubljena postojanka v vseh letnih časih, saj je destinacija primerna tako za zahtevnejše pohodnike kot tudi za družine, saj je koča lahko dostopna. Poleti sta izhodišči spomenik na Rupah in parkirišče pri planini Javornik. Pozimi je Blejska koča dostopna iz smeri hotela Pokljuka (bivši Šport hotel). Dostopi ½h: iz Medvedove konte na Pokljuki (ca. 1420 m) do koder se pripelje z avtom po gozdni cesti; 45 min: spomenik na Rupah 1 1/2 h: Planina Javornik 2h: z Rudnega polja na Pokljuki (1347 m); 2h in 15 min: od Šport Hotela na Pokljuki, mimo Planine Javornik (1292 m); Prehod 5h: do Vodnikovega doma na Velem polju (1817 m) čez pobočja Draških vrhov in Studorski preval; 3½h: od Kovinarske koče v Krmi (870 m), čez Lipanska vrata (1898 m) - zahtevna pot; 4h: planinska koča Jeseniško-Bohinjskega odreda na Uskovnici (1154 m) po pobočjih Lipanskega in Debelega vrha, čez Srenjski preval Vzponi na vrhove 1½h: Debela peč (2014 m) 1 h: Mrežce (1964 m) 2½ h: Mali Draški vrh (2132 m) 2 h: Viševnik (2050 m) Galerija Pogledi z Mrežc (1964 m), gore nad Blejsko kočo Glej tudi seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Satelitska slika na Google maps Blejska koča na Lipanci - Hribi.net www.pzs.si Blejska koča na Lipanci
Bohinj Eco Hotel

Bohinj Eco Hotel je hotel s štirimi zvezdicami v Bohinjski Bistrici. Leta 2009 ga je kot Bohinj Park Hotel zgradil MPM Engineering. Lastništvo Leta 2012 je imel MPM v lasti Boštjana Čokla zablokirane račune. Leta 2016 je ciprsko podjetje Cerita limited kupilo 6,6 milijonov evrov vredno terjatev DUTB do podjetja MPM. Manjši del terjatev je odkupila družba SHD, ki ga vodi Anže Čokl, Boštjanov sin. Anže Čokl vodi hotel, Boštjan Čokl pa je prokurist. Pod črto je domneval, da je lastnik Cerite ruski poslovnež Andrej Votinov oziroma njegov sin Valerij Votinov ter da gre pri tem za pranje denarja. Sklici Zunanje povezave Uradna spletna stran
Botanischer Garten ‚Alpinum Juliana‘

Der Botanische Garten ‚Alpinum Juliana‘ (slowenisch Botanični vrt Alpinum Juliana) liegt in Slowenien nördlich des Ortes Trenta – etwa 45 Meter über dem linken Isonzo-Ufer auf 800 Meter Seehöhe an einem Steilhang des Berges Kukla – zirka acht Kilometer westlich des Triglav. Der Name Alpinum Juliana des Gartens verweist auf seine Lage am Fuße der Julischen Alpen direkt an der Isonzo-Uferstraße, die durch den Triglav-Nationalpark hinauf zum Werschetzpass führt. Der Botanische Garten wurde 1926 von dem Triester Unternehmer Albert Bois de Chesne (1871–1953) gegründet. Sein Berater war seinerzeit der Alpinist Julius Kugy. Ab 1949 kümmerte sich die Botanikerin Angela Piskernik um den Garten. Bekannte Gärtner waren Ančka Kavs (* 28. Dezember 1907 in Vrsnik) und Anton Tožbar (* 29. Mai 1905 in Trenta; † 3. Februar 1993 ebenda). Die etwa 800 verschiedenen Pflanzen des Gartens stammen aus den Julischen Alpen, aus Friaul-Julisch Venetien, den Karawanken, aus Karst­gegenden, den Voralpen und auch aus den Westalpen, Pyrenäen, Apenninen, dem Atlas und dem Kaukasus. Ungünstig wirkt sich die relativ geringe Seehöhe des Hochgebirgsgartens auf die „Gesundheit“ mancher darin lebender Gletscherblumen aus. Seit 1981 gilt der Garten als Naturdenkmal des Triglav-Nationalparks. Er befindet sich in Verwaltung des Slowenischen Naturgeschichtlichen Museums (Prirodoslovni muzej Slovenije). Das Konzept des Alpinum beeinflusste Gianfranco Gioitti bei der Planung des Botanischen Gartens Carsiana in Sgonico nahe Triest. Quellen Nada Praprotnik: Alpiner botanischer Garten "Juliana" in Trenta: einziger Alpiner botanischer Garten in Slowenien. Fotos von Ciril Mlinar. Übersetzt von Doris Debenjak. Naturkundemuseum Ljubljana. Ljubljana 2009. Informationstafel im Garten Weblinks Prirodoslovni muzej Slovenije: About Juliana. auf www.pms-lj.si (englisch, slowenisch) Einzelnachweise
Bukovniško jezero

Bukovniško jezero je akumulacijsko jezero, ki leži južno od naselja Bukovnica na jugovzhodu Goričkega. To umetno jezero, ki je nastalo z zajezitvijo potoka Bukovnica, je povprečno je globoko 2-3 metre in doseže največjo globino do 8 m, nastalo pa je kot protipoplavni ukrep z regulacijskimi deli ob reki Ledavi in njenih pritokih. Njegova površina je približno 7 ha. Ojezerjenje je bilo sprva namenjeno ribogojništvu, pozneje pa se je razvil še ribolov in športni ribolov. Jezero leži med kostanjevo-bukovimi gozdovi in je pomemben razmnoževalni habitat dvoživk. V njem uspevata tudi ogroženi rastlini žabji šejek in vodni orešek. Na območju Bukovniškega jezera sicer najdemo več kot 300 rastlinskih vrst. V Bukovniškem jezeru so prisotne različne ribje vrste: amurji, krapi, smuči, tolstolobiki ... Ob jezeru prebivajo še siva čaplja, vodomec, mlakarica, pa tudi kanja, kragulj, lastovica, štorklja, taščica. Jezero obkrožajo bukovi gozdovi, v katerih živijo jelenjad, srnjad in divje svinje, pa tudi fazani, prepelice, poljski zajec ... Na hribu ob jezeru v bukovem gozdu se nahaja Kapela svetega Vida, ob njej pa izvira zdravilni studenec »sv. Vida«. Radiestezisti so na tem območju označili 26 energijskih točk. Že od nekdaj so Bukovniškemu jezeru pripisovali 'čarobno moč', po ustnem izročilu naj bi se namreč ljudem, ki so si oči izpiralo z vodo pri sv. Vidu, izboljšal vid, nekateri pa naj bi celo spregledali. Okoli jezera poteka gozdna učna pot. Učna pot se začne ob gozdni cesti nad ribiško kočo in poteka krožno skozi gozd do Bukovniškega jezera in nazaj do izhodišča. Pot je dolga približno 1700 m, je nezahtevna z vsega 42 m višinske razlike. Na poti je 6 informacijskih tabel z osnovnimi informacijami o gozdni učni poti, obiskovalci pa lahko uživajo tudi v pustolovskem parku tik ob jezeru. Na voljo je tudi opremljeno parkirišče za avtodome. Glej tudi občina Dobrovnik seznam jezer v Sloveniji Zunanje povezave Bukovniško jezero na kraji.eu Geopedia.si: Bukovniško jezero Bukovniško jezero na lepote-slovenije.si
Maria-Hilf-Kirche (Ljubljana)

Die Maria-Hilf-Kirche (slowenisch: Cerkev Marije Pomočnice), auch bekannt als Križevniška cerkev (Kreuzritterkirche), ist eine ehemalige Kirche der Deutschordenskommende Laibach in Ljubljana, der Hauptstadt Sloweniens. Das Gebäude ist heute Teil des Križanke-Kulturzentrums. Geschichte Guido von Starhemberg, zwischen 1710 und 1717 Komtur der Deutschordenskommende Laibach, ließ die heutige Kirche in den Jahren 1714 und 1715 als Ordenskirche nach Plänen des venezianischen Architekten Domenico Rossi an Stelle einer Kirche aus dem 16. Jahrhundert erbauen, deren Vorläuferbau mit Kloster in Besitz des Deutschen Ordens bereits im 13. Jahrhundert erwähnt wurden. Ein Madonnenbild vom Portal der Stammkirche aus dem Jahr 1260, die sogenannte Krakauer Madonna befindet sich heute in der Slowenischen Nationalgalerie. Die geschnitzten Spolien der gotischen Kirche werden heute im Lapidarium Križanka und im Stadtmuseum aufbewahrt werden. Die Barockkirche hat einen Grundriss in Form eines griechischen Kreuzes und ist damit die erste ihrer Art in Slowenien. Zeitgleich mit der Architektur sind auch Altäre entstanden, eine Schöpfung des Wiener Hofbildhauers Marco Prodi. Da das ursprüngliche Bild des Hochaltars abbrannte, wurde 1859 durch ein Werk des Wiener Malers Hans Canon ersetzt. Die Seitenaltären tragen Bilder von religiösen Patronen: St. Georg, gemalt von Martino Altomonte, und St. Elisabeth, dargestellt von dem flämischen Maler Anthoni Schoonjans. Am 2. Februar 1949 wurde die Kirche durch den jugoslawischen Staat enteignet. Der Bau wird heute für kulturelle Veranstaltungen im Rahmen des Ljubljana Festivals genutzt. Weblinks Bildführer durch die Maria-Hilf-Kirche (Križanke) (Ein Weg durch das barocke Ljubljana – eine virtuelle Ausstellung sakraler Denkmäler, 2012 – in slowenischer Sprache. Autorin: Helena Seražin) Einzelnachweise