NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Navje-Gedenkpark

Der Navje-Gedenk-Park (slowenisch: Spominski park Navje) ist ein Gedenkpark in Ljubljana, der Hauptstadt Sloweniens. Er befindet sich im Stadtbezirk Bežigrad, direkt hinter dem Bahnhof von Ljubljana. Seit 2001 ist der Park ein slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung. Geschichte Der Park wurde in den Jahren 1937 und 1938 von den Architekten Jože Plečnik und Ivo Spinčič am äußersten östlichen Rand des ehemaligen St. Christoph-Friedhofs angelegt. St. Christoph-Friedhof Der St. Christoph-Friedhof wurde im Mai 1779 vom Laibacher Bischof Johann Karl von Herberstein eingeweiht und befand sich auf dem Gelände des heutigen Ausstellungs- und Kongresszentrums.[1] Zwischen dem späten 18. und dem frühen 20. Jahrhundert war er der zentrale Friedhof der Stadt. 1906 wurde neben der Heilig-Kreuz-Kirche der Heilig-Kreuz-Friedhof (jetzt Žale) neu angelegt, auf dem nach und nach die meisten Bestattungen stattfanden. Nach 1926 fanden auf dem Christophorusfriedhof keine Bestattungen mehr statt. Nach dem Zweiten Weltkrieg begann 1955 nach den Plänen von Ilija Arnautović der Bau des Wirtschaftsausstellungszentrums auf den Resten des ehemaligen Friedhofs als geplanter Austragungsort der VII. Kongress der Kommunistischen Partei Jugoslawiens, der 1958 stattfand. In diesem Zusammenhang wurden St. Christoph-Friedhof und -Kirche zerstört. Der Gedenkpark In den 1930er Jahren wurde ein kleiner Teil des alten Friedhofs einschließlich des um 1865 erbauten Arkadengangs[7] in ein „Pantheon“ berühmter Slowenen umgewandelt. Der Gedenkpark wurde von den Architekten Jože Plečnik und Ivo Spinčič in Zusammenarbeit mit dem Gärtner Anton Lah entworfen. Bereits 1932 hatte Plečnik vorgeschlagen, an derselben Stelle eine monumentale Kirche zu errichten, die eine Krypta mit Gräbern prominenter Slowenen enthalten sollte. Das Projekt wurde jedoch abgelehnt, und so schlug Plečnik die Schaffung des Gedenkparks vor. Im Jahr 1936 beschloss der Stadtrat von Ljubljana, einen Park mit einem Friedhof für verdienstvolle Männer und Frauen – Navje – aus den Überresten des Friedhofs auf der Ostseite und unter Hinzufügen von Land, das von der Diözese Ljubljana gespendet wurde, einzurichten. Zwischen 1936 und 1940 verlegten die Stadtbehörden Grabsteine namhafter Persönlichkeiten an den östlichsten Rand des alten Friedhofs. Dabei wurden aus Kostengründen in den meisten Fällen nur deren Grabsteine, nicht aber die sterblichen Überreste verlegt. Erhaltene Grabsteine Siehe auch Liste der slowenischen Kulturdenkmale von nationaler Bedeutung Liste der Kulturdenkmale in der Stadtgemeinde Ljubljana Weblinks Einzelnachweise
Navje

Navje​ es el nombre que recibe la parte rediseñada del antiguo Cementerio de San Cristóbal (en esloveno: Pokopališče pri sv Krištofu), se trata de un parque conmemorativo en Liubliana, capital de Eslovenia. Se encuentra ubicado en el distrito Bežigrad, justo detrás de la estación de tren de Liubliana. El Cementerio de San Cristóbal fue bendecido en mayo de 1779 por Johann Karl von Herberstein, el Obispo de Liubliana, y estaba situado en lo que hoy es una zona de exposición y centro de convenciones. Entre el siglo XVIII y principios del siglo XX, fue el cementerio municipal central. En 1906, un nuevo cementerio se estableció junto a la iglesia de Santa Cruz y la mayoría de las tumbas fueron trasladados paulatinamente allí. Desde 1926, el cementerio de San Cristóbal fue abandonado. En la década de 1930, una pequeña parte del antiguo cementerio, incluyendo las arcadas que se construyeron alrededor de 1865, se transformaron en un "panteón" de los eslovenos famosos. El parque monumento fue diseñado por los arquitectos Jože Plečnik y Ivo Spinčič en colaboración con el jardinero Anton Lah. Entre 1936 y 1940 varias tumbas y lápidas de personajes notables fueron trasladadas al parque, pero a causa de la invasión del Eje a Yugoslavia en abril de 1941, el proyecto nunca se terminó. Muchas de las tumbas previstas para ser trasladadas a Navje, no fueron traídas, mientras otras que no eran consideradas tan relevantes, previstas para ser trasladadas a Zale, han permanecido en el parque. Personajes célebres enterrados en Navje Anton Tomaž Linhart (1756–1795), historiador Valentin Vodnik (1758–1819), poeta y editor Jernej Kopitar (1780–1844), filólogo Josef Ressel (1793–1857), ingeniero e inventor Gašpar Mašek (1794–1873), compositor Josef Blasnik (1800–1872), editor Matija Čop (1797–1835), filólogo Janez Bleiweis (1808–1881), político Emil Korytko (1813–1839), etnólogo y activista político Luka Jeran (1818–1898), sacerdote y misionero Jurij Flajšman (1818–1874), compositor Karel Dežman (1821–1889), historiador y político Anton Nedvěd (1829–1896), compositor Fran Levstik (1831–1887), escritor y político Josip Stritar (1836–1923), poeta y crítico literario Josip Jurčič (1844–1881), novelista y editor Simon Rutar (1851–1903), historiador Fran Maselj Podlimbarski (1851–1917), militar Anton Aškerc (1856–1912), poeta Edo Šlajmer (1864–1935), físico Ivan Grohar (1867–1911), pintor Anton Korošec (1872–1940), político Franc Kulovec (1884–1941), sacerdote, periodista y político Véase también Monumento funerario Panteón Necrópolis Referencias
Навье (мемориальный парк)

На́вье (словен. Navje) — мемориальный парк с захоронениями выдающихся словенцев в Любляне. Создан в конце 1930-х годов на окраине ныне не сохранившегося городского кладбища святого Криштофа, действовавшего с 1779 по 1906 годы. В середине XX века парк получил древнеславянское название Навье. Расположено к северу от центра города, вблизи железнодорожного вокзала Любляны. История Кладбище основано в 1779 году при церкви святого Криштофа (снесена во второй половине XX века). В 1830-1850-м годам относится сооружение декоративных надгробий из камня с элементами античного искусства: ваз, урн, обелисков, колонн, саркофагов. В середине века к ним добавились элементы средневекового искусства, включая романский стиль. В 1860-е годы появляются надгробия в неоготическом и неороманском стилях, в 1880-е годы — в стиле неоренессанса, в начале XX века — неоклассицизма. Надписи на надгробиях выполнены в основном на словенском языке, а также на немецком, латыни, польском и чешском. В середине XIX века в восточной части кладбища возведена аркада в классическом стиле. На протяжении XIX века являлось крупнейшим местом погребения города. Закрыто в 1906 году в связи с открытием нового городского кладбища у церкви святого Крижа (ныне кладбище Жале). Впоследствии оно было заброшено, на его месте возведена городская застройка. В конце 1930-х годов часть кладбища была преобразована в момериальный парк по проекту архитекторов Йоже Плечника, Ива Спинчича и садовника Антона Лаха. В 2009 году парк отнесён к памятникам национального значения. Примечания
Меморіальний парк Нав'є

Меморіальний парк Нав'є (словен. Spominski park Navje) — меморіальний парк у столиці Словенії Любляні, перепланована частина колишнього кладовища св. Христофора (словен. pokopališče pri sv. Krištofu). Розташований у районі Бежиград, відразу за люблянським залізничним вокзалом. Історія Цвинтар св. Христофора з кінця XVIII до початку XX століття був центральним міським кладовищем. 1906 року поряд із церквою Святого Хреста було засновано нове кладовище і відтоді дедалі більше поховань відбувалося на ньому. Після 1926 року похорони на кладовищі св. Христофора припинилися остаточно, а сам цвинтар 1955 року разом із двома пов'язаними з ним церквами було зруйновано з метою розчистити місце для проведення VII з'їзду Комуністичної партії Югославії. Різні зібрані там останки було перенесено у поблизьку братську могилу біля приміщення, призначеного під семінарію Барага, і лише Єрней Копітар та Іван Тушек були перепоховані в Нав'є. У 1930-х роках невелику ділянку старого кладовища, включаючи аркадний ґанок, побудований близько 1865 року, було перетворено на «пантеон» славетних словенців. Меморіальний парк спроєктували архітектори Йоже Плечник та Іво Спинчич у співпраці із садівником Антоном Лахом. Вже 1932 року Плечник запропонував побудувати на тому ж місці монументальну церкву, яка би включала склеп із могилами визначних словенців. Проте цей запланований спільно з його учнем Едвардом Равникаром проєкт було відхилено, і тому Плечник запропонував створити Меморіальний парк Нав'є. Примітки
Stazione di Hrušica

La stazione di Hrušica (in sloveno Železniško postajališče Hrušica) era una fermata ferroviaria posta sulla ex linea ferroviaria internazionale Tarvisio-Lubiana. Serviva il comune di Hrušica. Storia La fermata fu inaugurata insieme alla linea il 14 dicembre 1870 e rimase attiva fino al 1º aprile 1966; successivamente la linea è stata convertita in un percorso ciclo-pedonale. Strutture e impianti La fermata era dotata di un fabbricato viaggiatori, un deposito locomotive e da due binari. Rimane soltanto il fabbricato e il deposito locomotive adibiti ad altri usi mentre i binari, tuttora presenti, sono coperti dall'asfalto. Note Collegamenti esterni Stazione di Hrušica nel 1950 (JPG), su kamra.si.
Železniško postajališče Hrušica

Železniška postajališče Hrušica je trenutno nedelujoča železniška postajališče v Hrušica na Železniški progi Jesenice-Trbiž. Postajno poslopje stoji še danes na zahodu delu naselja. Potniški promet na progi je bil ukinjen 1. aprila 1966. V okviru obsežne posodobitve slovenskega železniškega omrežja naj bi tudi kranjskogorsko progo obnovili in zopet usposobili za potniški promet. Sklici Zunanje povezave Železniško postajališče Hrušica leta 1950
Pirnatova vila

Pirnatova vila, tudi vila pod cerkvijo, je visokopritlična hiša, ki stoji na zahodnem pobočju osamelca Homški hrib v Homcu pri Domžalah, pod tamkajšnjo cerkvijo Marijinega rojstva. Gre za eno zadnjih del slovenskega arhitekta Jožeta Plečnika, ki je naredil načrte po naročilu prijatelja, pasarja Alojza Pirnata. Na njenem mestu je prej stal društven dom Katoliškega slovenskega izobraževalnega društva iz Šmarce, ki je bil prizorišče raznih kulturnih dogodkov v prvi polovici 20. stoletja, med drugo svetovno vojno pa so ga požgali partizani. Zemljišče z ruševino je po vojni odkupil Pirnat in prosil Plečnika, s katerim sta pogosto sodelovala, za načrte. Plečnik je uporabil klet starega objekta, na katero je umestil polovico manjšo hišo v svojem slogu, z vogalnimi stebri in dinamično razporeditvijo oken. Betonski strešniki so bili izvorno namenjeni križevniškemu samostanu v Ljubljani. Gradnja je potekala počasi, od končanja načrtov leta 1947 do Plečnikove smrti leta 1957 še ni bila povsem končana, zato je dokončanje prevzel Plečnikov sodelavec Anton Bitenc. Ta je dodal nekaj elementov – dva portala, balkon in prizidek z garažo, vseeno pa je ostal slog značilno Plečnikov. Ta je oblikoval tudi vinsko klet, medtem ko je preostanek interierja skoraj v celoti Bitenčevo delo. Po končanju je Pirnat uporabljal vilo kot počitniško hišo, vse do svoje smrti leta 2002. Po tistem je več let samevala in propadala, nakar so jo njegovi dediči prodali. Objekt je še vedno v zasebni lasti. Sklici
Jezero na Planini pri Jezeru

Jezero na Planini pri Jezeru je ledovcové jezero ve Slovinsku. Nachází se v nadmořské výšce 1453 m. Leží v uzavřeném údolí uprostřed smrkového lesa pod Kočou na Planini pri Jezeru. Břeh je bažinatý. Je 170 m dlouhé a 110 m široké. Dosahuje maximální hloubky 15 m. Rozloha činí přibližně 1,4 ha. Vodní režim Jezero nemá povrchový přítok ani odtok. Ochrana přírody Celé povodí jezera se nachází na území Triglavského národního parku. Z vodních rostlin v jezeře roste rdest prorostlý a pryskyřník lakušník niťolistý. V roce 1951 osídlili jezero karas obecný, jelec tloušť a jeden neidentifikovaný druh pstruha, který vymizel a který zničil populaci endemického čolka alpského (Triturus alpestris lacustris). Přístup Pleso je přístupné pěšky po celý rok. po červené značce od Koči na Planini pri Jezeru – 5 minut. po červené značce od Bregarjeva zavetišča na planině Viševnik – ½ hodiny. po červené značce od Planiny Blato. – 1½ hodiny. po červené značce od Kosijeva domu na Vogarju – 1¾ hodiny. po červené značce od Koči pri Triglavskih jezerih – 2 hodiny. po červené značce od Koči pri Savici přes Komarču – 3¼ hodiny. po červené značce od Zasavske koči na Prehodavcih – 3½ hodiny. po červené značce ze Stare Fužiny přes Kosijev dom na Vogarju – 3¾ hodiny. po červené značce z Ukance přes Komarču – 4¼ hodiny. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jezero na Planini pri Jezeru na Wikimedia Commons Jezero na Planini pri Jezeru
Dvojno jezero

Dvojno jezero je ledovcové jezero ve Slovinsku. S nadmořskou výškou 1685 m je druhým nejníže položeným jezerem v Dolině Sedmi Triglavských jezer. Leží pod Malou Tičaricou jižně od Koči pri Triglavskih jezerih. Skládá se ze dvou vodních ploch, které se spojují při vyšším stavu vody a při nižším stavu vody tvoří dvě samostatná jezera. Spojená plocha obou jezer je 300 m dlouhá a 130 m široká. Vodní režim Jezero nemá povrchový přítok ani odtok. Voda do něj přitéká pod zemí z výše položených jezer a odtéká do Črna jezera a dále do vodopádu Savica a z něj do Bohinjského jezera. Ochrana přírody Celé povodí jezera se nachází na území Triglavského národního parku. Z vodních rostlin v jezeře roste rdest prorostlý a pryskyřník lakušník niťolistý. Přístup Pleso je přístupné pěšky po celý rok. po červené značce od Koči pri Triglavskih jezerih – 3 minuty. po červené značce od Bregarjeva zavetišča na planině Viševnik – 2 hodiny. po červené značce od Koči na Planini pri Jezeru – 2½ hodiny. po červené značce od Zasavske koči na Prehodavcih – 2½ hodiny. po červené značce od Domu na Komni – 3 hodiny. po červené značce od Koči pri Savici přes Komarču – 3¾ hodiny. po červené značce z Ukance přes Komarču – 4¾ hodiny. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dvojno jezero na Wikimedia Commons
Dupeljsko jezero

Dupeljsko jezero je ledovcovo-krasové jezero ve Slovinsku. Je ledovcového původu a leží uprostřed krasové oblasti. Nachází se v nadmořské výšce 1360 m. Leží mezi lesy a v malé kotlině, přičemž na východní straně se zvedají vysoké skály. Je 70 m dlouhé a 40 m široké. Dosahuje maximální hloubky 3,6 m. Rozloha činí 0,44 ha. Nedaleko je Planinski dom u Krnských jezer. Vodní režim Voda v jezeře má zelenou barvu. Spolu s blízkými jezery Krnským a v Lužnici tvoří skupinu Krnských jezer. Ochrana přírody Celé povodí jezera se nachází na území Triglavského národního parku. Přístup Pleso je přístupné pěšky po celý rok. po červené značce od Planinskeho domu na Krnskih jezerah – 5 minut. po červené značce od Gomiščkovo Zavetišče na Krnu – 2½ hodiny. po červené značce od Koči pod Bogatinom – 3¼ hodiny. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dupeljsko jezero na Wikimedia Commons Dupeljsko jezero
Jezero v Lužnici

Jezero v Lužnici je ledovcovo-krasové jezero ve Slovinsku. Je ledovcového původu a leží uprostřed krasové oblasti. Nachází se v nadmořské výšce 1801 m. Je 80 m dlouhé a 70 m široké. Dosahuje maximální hloubky 8 m až 10 m. Rozloha činí 0,5 ha. Nachází se v prohlubni mezi vrcholy Srednji vrh, Mali Peski, Škofič a Maselnik. Vodní režim Voda v jezeře má zelenou barvu. Spolu s blízkými jezery Krnským a Dupeljským tvoří skupinu Krnských jezer. Ochrana přírody Celé povodí jezera se nachází na území Triglavského národního parku. Historie V okolí jezera se nacházejí památky z 1. světové války. Největší z nich je granát zapuštěný do jedné ze skal u jezera a všude kolem uvidíte zbytky granátů, hřebíky a podobné upomínky na bitvy. Přístup Pleso je přístupné pěšky po celý rok. po červené značce od Gomiščkovo Zavetišče na Krnu – 1¾ hodiny. po červené značce z vesnice Krn přes Planinu Leskovica – 3 hodiny. po červené značce od Planinskeho domu na Krnskih jezerah – 3¾ hodiny. po červené značce od Koči pod Bogatinom – 5¼ hodiny. po červené značce od Planini Srednica – 5½ hodiny. po červené značce z vesnice Zatolmin – 6 hodin. po červené značce z vesnice Gabrje – 6 hodin. po červené značce z vesnice Vrsno – 6¼ hodin. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jezero v Lužnici na Wikimedia Commons Jezero v Lužnici na Moja jezera Jezero v Lužnici na Hribi.net
Savina Skisprungzentrum (Ljubno)

Die Schanzenanlage des Savina Skisprungzentrums in Ljubno besteht aus einer Normalschanze der Kategorie K 85 und drei kleinen Skisprungschanzen der Kategorien K 40, K 20, K 8. Die drei kleineren Schanzen liegen etwa 170 Meter südöstlich der Hauptschanze. Die Anlage ist auch unter der Bezeichnung Logarska dolina bekannt. Geschichte Die ersten Skisprungveranstaltungen fanden 1931 auf einem kleinen Sprunghügel aus Schnee statt. 1947 schloss man mit dem Konstrukteur der Großschanze Bloudkova velikanka in Planica, Stanko Bloudek, einen Vertrag zum Bau einer K 60-Schanze ab. Der Bau dauerte von 1949 bis 1952. Beim Bau der neuen K 60-Schanze halfen Leute aus dem Ort mit und örtliche Firmen unterstützten den Bau finanziell. 1953 kam Bloudek nach Ljubno und erzählte, dass er vom Verband in Ljubljana gerügt worden war, weil er eine große Schanze gebaut hatte und keine kleinere Anlage, wo die Jugend sich auf größere Schanzen vorbereiten konnte. Deshalb wurde im Jahr 1955 eine K 25-Schanze fertiggestellt. Bis 1962 wurden jährlich Skisprung-Wettbewerbe veranstaltet, dann sieben Jahre später wieder. Von 1969 bis 1973 wurden erneut keine Skispringen ausgetragen. Dann wurde ein Initiativverein gegründet, der ab 1973 wieder Springen auf der K 65-Schanze organisierte. Im gleichen Jahr begann man mit dem Bau einer K 18-Schanze, an der K 65-Schanze kam ein Kampfrichterturm hinzu und es wurden Profiländerungen sowie an der K 35-Schanze Reparaturarbeiten durchgeführt. Ein Jahr später waren alle Bauarbeiten bis auf den Kampfrichterturm fertig. 1975 stellte man den Kampfrichterturm an der K 35-Schanze fertig. Im Jahr 1978 gab es erste Pläne, die K 65- zu einer K 80-Schanze umzubauen. Die K 18-Schanze wurde 1983 zur K 20 erweitert und mit Matten belegt. Zwei Jahre später wurde neben der K 20 eine K 8-Kinderschanze gebaut. Am Ende der Saison 1988/89 begannen Vorbereitungen für die Mattenbelegung der K 40-Schanze. Das Springerhaus wurde 1990 an den Mattenschanzen gebaut. Ende der 1990er Jahre wurde die K 65- zu einer K 85-Schanze erweitert. 2000 wurden die drei kleineren Schanzen ganz neu mit Matten belegt. Auf der K 85-Schanze werden seit 2006 jährlich Continental-Cup-Springen der Frauen sowie ab 2011 der Damen-Weltcup ausgetragen. Im Jahr 2015 wurde die große Schanze modernisiert. Hinzu kamen ein neuer Kampfrichterturm und ein Lift. Vor der Sommersaison 2021 wurde auch die Normalschanze mit Matten belegt. Technische Daten Internationale Wettbewerbe Genannt werden alle von der FIS organisierten Sprungwettbewerbe. Weblink Savina Skisprungzentrum (Ljubno) in der Datenbank von Skisprungschanzen.com Einzelnachweise
Savina Ski Jumping Center

Savina Ski Jumping Center is a ski jumping complex located in Ljubno ob Savinji, Slovenia. History The first ski jumping competition in Ljubno was held in 1931. In 1949, the construction of the new K60 hill began. The hill was planned and constructed by Stanko Bloudek, who also constructed the Letalnica bratov Gorišek ski flying hill. The construction was completed in 1952. The smaller training hills (K18 nad K20) were constructed in 1974 and 1955, respectively. The local ski jumping club SSK Ljubno was founded in 1973. In 1983, the K20 hill was covered with plastic mate. In 2005, the venue was reconstructed according to the modern regulations set by the International Ski Federation. In 2015, the venue underwent major renovation. As of January 2026, the venue has hosted 29 FIS Women's Ski Jumping World Cup events. Marita Kramer holds the record for the longest jump with 99 metres (325 ft), set on 24 January 2021 during a trial round. World Cup results Women's References General "History of the Ljubno Ski Jumping Center". ljubno-skoki.si. Archived from the original on 13 February 2017. Retrieved 12 February 2017. "History of the SSK Ljubno Ski Jumping Club". ssk-ljubno-btc.si (in Slovenian). Archived from the original on 13 February 2017. Retrieved 12 February 2017. Specific External links Official website
Logarska dolina

Il Logarska Dolina è un trampolino situato a Ljubno, in Slovenia. Storia Aperto nel 1952 e più volte ristrutturato, l'impianto ha ospitato una tappa della Coppa del Mondo di salto con gli sci 2012 e varie tappa della Coppa Continentale. Caratteristiche Il trampolino ha il punto K a 85 m; il primato di distanza appartiene alla slovena Maja Vtič (95,5 m nel 2016). Il complesso è attrezzato con salti minori HS45, K20 e K8. Note Collegamenti esterni (DE, EN, PL) Scheda Skisprungschanzen.com, su skisprungschanzen.com. URL consultato il 1º giugno 2012. (DE, EN, FR) Risultati sul sito della FIS, su data.fis-ski.com. URL consultato il 1º giugno 2012.
Logarska dolina

Logarska dolina – kompleks skoczni narciarskich położonych koło miejscowości Ljubno w Słowenii. Kompleks składa się z czterech skoczni: Normalna z linią HS94 i punktem K85 Mała z linią HS45 i punktem K38 Skocznia z punktem K15 (bez wyznaczonego HS) Skocznia z punktem K8 (bez wyznaczonego HS) Rozpoczęcie budowy nastąpiło w 1931, a pierwszy konkurs rozegrano 8 lutego 1952. Rekord skoczni normalnej wynosi 89,5m. Rekordzistą jest reprezentant gospodarzy Dejan Judez (zawody FIS Cup 28 stycznia 2009). Skocznia ma bardzo łagodny profil (nachylenie zeskoku to 33°), a tor lotu na niej jest płaski. Z tego względu na skoczni z HS94 często organizowane są zawody juniorów i kobiet. Przypisy
Skakalni center Savina

Skakalni center Savina je smučarsko skakalni center na Ljubnem ob Savinji, ki redno gosti tekme svetovnega pokala v smučarskih skokih za ženske. Skakalni center Savina se pospešeno pripravlja na izgradnjo nove 180m velike skakalnice s HS180 ali HS185. Svetovni pokal Ženske Sklici Zunanje povezave Uradno spletno mesto
Logarska Dolina

Logarska Dolina är ett berg och en backhoppningsanläggning i Ljubno ob Savinji i Slovenien och även namnet på dalen som backarna ligger i. Världscupen i backhoppning för kvinnor har anordnats här varje år sedan 2012 med undantag för säsongen 2014/2015 då backen var under renovering. Backen behövde renoveras då certifikatet från Internationella skidförbundet (FIS) utgick 2015. Renoveringen blev klar till säsongen 2015/2016. De tidigare planerna att bygga ut backen till backstorlek 105 meter övergavs av finansiella anledningar men ett nytt domartorn och hiss byggdes och backen försågs även med plastmatta för att kunna användas året runt. Hemmaklubben är SSK Ljubno BTC men backen används också av SSK Alpina Ziri från Žiri då deras största backe är en K-60. Referenser
Gradaščica-Park

Der Gradaščica-Park entlang der Barjestraße (slowenisch Park Gradaščica ob Barjanski cesti) ist ein Park an den Ufern der Gradaščica in den Stadtbezirken Trnovo und Vič. Er wurde in Zusammenhang mit der 2008 eröffneten Flussüberquerung der Barjanska cesta (Barje-Brücke) errichtet und verbindet Ruhezonen am Flussufer mit Spazierwegen und Grünzonen. Gradaščica-Park Lage Der Park liegt vorwiegend am Nordufer der Gradaščica zwischen Riharjeva ulica und Trnovo-Brücke im Osten. Etwa ein Viertel der Parkfläche liegt am Südufer. Im Norden wird die Anlage durch Finžgarjeva ulica und Gradaška ulica begrenzt. Die Barjanska cesta überquert den Park in Nord-Süd-Richtung. Am östlichen Parkende beginnen die von Jože Plečnik gestalteten Grünbereiche Grüne Promenade und Uferböschungen der Gradaščica. Nutzung Außer zur Erholung wird der Park für kulturelle Zwecke genutzt, zum Beispiel für Lichtinstallationen. Bauwerke und Einrichtungen Parkanlage Barje-Brücke Trnovo-Brücke Weblinks Gradaščica-Park auf openstreetmap.org Einzelnachweise