NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Heiligengeistkirche Javorca

Die Heiligengeistkirche Javorca im slowenischen Isonzo-Tal (Gemeinde Tolmin) ist ein Sakralbau aus dem Jahr 1916. Sie erinnert an die am Isonzo gefallenen Soldaten der österreichisch-ungarischen Armee. Die Anlage ist ein slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung. Gebäude Die Heiligengeistkirche steht hoch über dem Tolminka-Tal und der Polog-Alm. Sie ist die einzig erhaltene Gedenkkirche aus der Zeit des Ersten Weltkrieges in dieser Region. Errichtet wurde sie auf dem Gebiet der einstigen Isonzo-Front, wo sich die österreichisch-ungarische sowie italienische Armee erbitterte Kämpfe lieferten. Insgesamt wurden zwölf Isonzoschlachten geschlagen. Die Kirche wurde auf einem Sockel gebaut, der über eine Steintreppe zu erreichen ist. Österreichisch-ungarische Soldaten errichteten sie zum Gedenken an die in dieser Region gefallenen Soldaten. Am 1. November 1916 wurde das Gebäude geweiht. Für den Bau und die architektonische Gestaltung war der Wiener Architekt Remigius Geyling verantwortlich. Die Bauleitung hatte Geza Jablonsky. 1999 wurde das Jugendstil-Bauwerk zum slowenischen Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung erklärt und zählt zum europäischen Kulturerbe. Der Jugendstil wird vor allem im Inneren der Kirche deutlich. Das Gotteshaus steht am „Weg des Friedens“, der die im Isonzo-Tal befindlichen Relikte und Denkmäler aus dem Ersten Weltkrieg verbindet. An der Außenfassade der Kirche sind 20 Wappen angebracht, die auf die 18 Kronländer sowie die beiden Städte Triest und Pula verweisen sollen. Die Stirnseite der Kirche (siehe Bild) zeigt das gemeinsame Wappen Österreich-Ungarns mit der lateinischen Titulatur „indivisibiliter ac inseparabiliter“, was zu Deutsch „unteilbar und untrennbar“ bedeutet. Im Inneren der Kirche sind auf Holztafeln die Namen der gefallenen Soldaten verzeichnet. Das Totenbuch aus Holz verweist auf die Namen von insgesamt 2808 gefallenen Soldaten aus den vielen Kronländern des untergegangenen Habsburgerreiches. Anfahrt Die Strecke hinauf zur Kirche führt von Tolmin ausgehend über Zatolim auf einer alten, äußerst schlecht abgesicherten k. u. k. Versorgungsstraße rund 8 Kilometer hoch zur Polog-Alm. Die Straße ist von schwindelfreien und geübten Fahrern mit dem Auto zwar befahrbar, doch ist große Vorsicht geboten, da talseitig kaum bis gar keine Absicherungen vorhanden sind. In regelmäßigen Abständen gibt es Ausweichen, um Gegenverkehr auszuweichen. Von der Polog-Alm bis zur Kirche sind noch rund 25 Minuten Fußmarsch zu bewältigen. Literatur Eine Gedächtniskirche von Remigius Geyling. In: Der Architekt, 1916, S. 84–88 (Digitalisat). Gabriele und Walther Schaumann (Hrsg.): Unterwegs zwischen Save und Soca. Auf den Spuren der Isonzofront 1915–1917. 86 Routen- und Tourenvorschläge. Hermagoras 2014. Siehe auch Liste der slowenischen Kulturdenkmale von nationaler Bedeutung Weblinks Einzelnachweise
Holy Spirit Church, Javorca

Holy Spirit Church, Javorca is a memorial church near Zatolmin in Slovenia. It is located on Javorca Hill (elevation: 571 meters or 1,873 feet) above the Polog Plateau, and is about 8 kilometers (5.0 mi) from the village. It was built as a memorial church for fallen soldiers on the Battles of the Isonzo. Near the church is located Blek's farmhouse, which was renovated in the year 1998, after the earthquake in Posočje, but doesn't have any residents. Access to the church is on the road from Zatolmin, which goes steep above the Tolminka River and crosses several smaller streams and smaller waterfalls. Not far from Javorca is a permanent settlement Zastenar farmhouse. Holy Spirit Church on Javorca was built between 1 March 1916 and 1 November 1916 in the times of Battles of the Isonzo. It was designed by Vienna's architect and lieutenant Remigius Geyling an Austrian painter, who was friend of Gustav Klimt in Vienna. Construction leader was a Hungarian Geza Jablonsky. The church was built in solidarity within the 3rd mountain brigade of the Austro-Hungarian army and various soldiers who were there at the times of the Battles of the Isonzo. Memorial church is built mostly from wood: altar, ceiling and walls into which are engraved the names of the 2808 fallen soldiers. On the entrance door is written a Latin scripture Ultra cineres hostium ira non superest (Hate should not be over the ashes of the dead). The memorial church dedicated to the Holy Spirit on Javorca in the Tolminka Valley has a sign of the European Heritage Label since the year 2018, joining the 38 similar monuments in Europe. In Slovenia only Franja Partisan Hospital has also the sign of the European Heritage Label. The highest European recognition for cultural heritage has church received because of the values which it represents. It is dedicated to the fallen soldiers in World War I independent from their origin or culture. It represents values such as: peace, human dignity, respect for different cultures, religions and nationalities. See also Tolmin Museum References External links Media related to Holy Spirit Church at Wikimedia Commons Kam.si - Guide to Slovenia Satellite picture on Google maps Interior view of Holy Spirit Church, Javorca (April 2009
Église de l'Esprit-Saint de Javorca

L' Église de l'Esprit-Saint est une église du XXe siècle située dans la ville de Tolmin du Littoral slovène. Historique L'église a été reconstruite 1916 sur la colline de Javorca par les troupes en hommage aux soldats du Kuk tombés là. Une série de panneaux en bois recense les 2 564 noms. L'église fait partie du chemin de la Paix des Alpes à l'Adriatique sous le n° 6077 sur la liste indicative du patrimoine mondial depuis 2016. Le monument est l'oeuvre des soldats Remigius Geyling et Géza Jablonszky. Voir aussi Liens externes Références Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Slovénie Portail de la Première Guerre mondiale Portail du patrimoine mondial
Cerkev sv. Duha, Zatolmin

Cerkev sv. Duha Javorca blizu Zatolmina je podružnična cerkev Župnije Tolmin. Nahaja se v Javorci (571 mnm) nad planino Polog in je okrog 8 km oddaljena od jedra vasi. Zgrajena je bila kot spominska cerkev za padle vojake na Soški fronti. Poleg cerkvice se nahaja še Blekova domačija, ki je bila po potresu v Posočju leta 1998 obnovljena, vendar danes ni naseljena. Dostop do Javorce oziroma cerkvice je po cesti iz Zatolmina, ki se vije po strmih pobočjih nad koriti reke Tolminke in preči številne gorske potoke in manjše slapove. Nedaleč je stalno naseljena domačija Zastenar. Cerkev sv. Duha je bila zgrajena med 1. marcem in 1. novembrom leta 1916, v času bojev na Soški fronti. Zasnoval jo je dunajski arhitekt, tedaj nadporočnik Remigius Geyling, avstrijski slikar in scenograf, ki je na Dunaju prijateljeval z Gustavom Klimtom. Vodja del je bil Madžar Geza Jablonsky, zgradili pa so jo prostovoljno vojaki 3. gorske brigade avstro-ogrske vojske, oziroma različni mojstri, ki so se skupaj znašli na bojiščih Soške fronte. Spominska cerkev je zgrajena pretežno iz lesa: oltar, strop, podporni stebri in stene, v katere so vžgana imena padlih vojakov (bilo naj bi jih 2808). Ob vhodnih vratih je napis Ultra cineres hostium ira non superest (Sovraštvo naj ne sega prek pepela umrlih). Zvonik ima en zvon in sončno uro. Spominska cerkev Sv. Duha v Javorci v dolini reke Tolminke pri Tolminu od leta 2018 ponosno nosi znak evropske dediščine (ZED), s čimer se pridružuje 38 tovrstnim spomenikom v Evropi. V Sloveniji je med njimi še Bolnica Franja. Najvišje evropsko priznanje za skupno dediščino je Javorca prejela zaradi vrednot, ki jih predstavlja. Posvečena je padlim vojakom v 1. svetovni vojni, ne glede na njihov izvor in kulturo, vojaki so jo tudi gradili. S tem predstavlja vrednote kot so mir, človeško dostojanstvo, spoštovanje različnih kultur, veroizpovedi in narodnosti. Evropska komisija je z dodelitvijo znaka Javorco priznala kot kraj evropskega spomina in poudarila pomen miru. Sklici Glej tudi Pološka jama Zunanje povezave Kam.si - vodnik po Sloveniji Satelitska slika na Google maps Prostorski prikaz spominske cerkve sv. Duha (obdobje: april 2009) Tolminski muzej
Grad Stara Loka

Grad Stara Loka ali tudi Starološki grad v Stari Loki pri Škofji Loki se je verjetno razvil iz dvorca freisinškega gospostva. Grad ima ohranjene okrogle obrambne stolpe in južni trakt s konzolnimi pomoli. Okoli gradu je bil tudi obrambni jarek, ki pa je danes zasut. V grajskem pritličju je vzidan nagrobnik nekdanjega lastnika gradu Viljema Raspa iz leta 1530. Domačini grad poimenujejo tudi Strahlov grad. Leta 1999 je bil grad razglašen za kulturni spomenik državnega pomena. Zgodovina Prvo navedbo gradu je moč zaslediti v fevdni knjigi iz leta 1433. Pripadalo mu je precej zemljišč, več kajž in kovačnici v Podnu. Grad so si lastile vplivne rodbine Sigesdorf, Rasp, Scarlichi, Pečaher in Erberg. Bogati domačin Mihael Papler si je z nakupom pridobil lastništvo nad gradom v začetku 17. stoletja. Skupaj z drugo posestjo v Puštalu je grad prešel v lastništvo Andreja Paradeiserja oziroma za njim Ane Marije Posarelli roj. Paradeiser. Ta je zopet združila skupaj vso puštalsko posest tudi tisto ki jo je predhodno pridobil Mihael Papler. Grad je leta 1755 na dražbi kupil Matevž Demšar, trgovec s platnom z Žetine. Njegov sin Jožef Demšar, ga je leta 1819 prodal Frideriku pl. Strahlu iz Erfurta, ki je bil poročen z njegovo hčerjo Terezijo Justino Demšar. Njun sin Anton Jožef Edvard Strahl je grad prenovil in ga napolnil z umetninami in starinami izvirajočimi iz širše loške okolice. Po smrti zadnjega Strahla - Karla je grad s posestvom kupil lesni trgovec Dolenc, a ga je že leta 1935 prodal društvu Dom slepih. Dejavnosti Društvo je pričelo 1. januarja 1937 v prostorih gradu izvajati dejavnosti varstva, nege in oskrbe odraslih oseb. To je tudi začetek tovrstne dejavnosti v Sloveniji. Dejavnost je v gradu potekala do leta 1944, ko so nemške okupacijske sile stanovalce premestile v starološko župnišče. Po letu 1945 se v gradu ponovno odvijajo dejavnosti varstva, nege in oskrbe slepih oseb. Z izboljšanjem materialnih pogojev Zveze društev slepih in slabovidnih Slovenije se ustanovijo samostojne invalidske delavnice, prične se poklicno usposabljanje slepih oseb za poklic telefonista, pletarja, ščetkarja, metlarja. Dom in delavnice se leta 1964 združita v Center slepih in slabovidnih. Tekom let se je dejavnost centra spreminjala, od leta 2004 pa v gradu in v letu 1979 novozgrajenem objektu poteka varstva slepih in slabovidnih starejših občanov. Večina bogate Strahlove zbirke je prešla v last Narodnega in Etnografskega muzeja ter Narodne galerije v Ljubljani. Med leti 1985 in 2008 je grad gostil zbirko Muzeja pošte in telekomunikacij. Sklici Zunanje povezave Slosi.info
Kartuzijanski samostan Bistra

Kartuzijanski samostan Bistra ali Kartuzija Bistra, latinsko Domus Vallis jocosae, je bila ustanovljena kot tretja kartuzija na Slovenskem. Ustanovil jo je leta 1255 Bernard Spanheimski skupaj s svojim sinom Ulrikom III. Spanheimskim, takratnim koroškim vojvodo. Stoji na jugozahodnem robu Ljubljanskega barja, v občini Vrhnika. Danes se v stavbi nahaja Tehniški muzej Slovenije. To je bila prva kartuzija na Kranjskem in poleg Žičke kartuzije, Kartuzije Jurklošter ter Kartuzije Pleterje ena izmed štirih kartuzij na Slovenskem. Sprva se je imenovala »Vesela dolina« (Vallis iocosa) oziroma po nemško tudi Freudental, nato po bližnji Borovnici, šele konec 15. stoletja pa se je pojavilo ime Bistra. Leta 1260 je samostan dobil ustanovno listino, ki jo je izdal Bernardov sin Ulrik III. Papež Aleksander IV. je predhodno (leta 1257) že dodelil samostanu dva papeška privilegija, s katerima je zagotovil njegovo nemoteno delovanje. Poznejši papeži in posvetni vladarji so samostanu nato primarno potrjevali stare pravice oziroma jim dodeljevali nove ali pa jim dodeljevali še posestva. Eden pomembnejših privilegijev je bila oprostitev mitnine na življenjske potrebščine. Zaradi tega se je Bistra zelo širila in tako je začela odkupovati tudi tuja posestva, med drugim tudi od Žičke kartuzije. Prva polovica 14. stoletja predstavlja višek delovanja samostana. Tako je tudi uspevalo predvsem delovanje samostanske knjižnice, kjer so ustvarjali številne prepise in izvorna dela. V letih 1364 in 1382 sta samostan prizadela dva večja požara, s čimer se je pričelo njegovo počasno propadanje. Samostanska posest je obsegala ozemlja na, po tedanji upravni razdelitvi, borovniškem in kamniškem območju, v 14. stoletju pa ji je bila pridružena še Župnija v Cerknici. Prvo večje krizno obdobje je bilo v času priorovanja Primoža Jobsta, ko so samostanu večkrat zagrozili z zaprtjem. Drugo večje gospodarsko-kulturno obdobje samostana je bilo konec 17. in v začetku 18. stoletja, ko je imel tudi večje število redovnikov (24), ki so tako ustvarjali pod varstvom takratnega deželnega kneza in cesarja. Leta 1670 je zgradbo prizadel močan potres, leta 1773 pa požar, po vsaki katastrofi so poslopje ponovno pozidali. Konec kartuzije je predstavljal 29. januar 1782, ko je cesar Jožef II. izdal odlok o razpustitvi samostana. Redovniki so prejeli odpravnino in pokojnino, posestvo pa je bilo deloma zaplenjeno, deloma prodano in deloma predano Cerkvi. Premoženje je leta 1826 kupil tovarnar Francu Galle, ki je dal poslopju videz graščine in odstranil še zadnje sestavine kartuzije. Na mestu, kjer se danes dvorišče odpira proti parku, je do leta 1808 stalo pokopališče in samostanska cerkev, zgrajena konec 13. stoletja. Lastništvo posestva se je po Francovi smrti preneslo na njegove dediče, ki so do leta 1945 živeli v graščini. Po drugi svetovni vojni je bilo posestvo nacionalizirano, od leta 1951 pa se v zgradbi nahaja Tehniški muzej Slovenije. Galerija Sklici Viri Smole M.: Graščine na nekdanjem Kranjskem, Ljubljana 1982, str. 82, 83. Glej tudi Seznam samostanov v Sloveniji Učna pot po gozdovih Bistre Zunanje povezave Visit Vrhnika - Grad Bistra
Straßennamen von Ljubljana Sankt-Peter 1902 bis 1924

Die folgende Auflistung enthält die Straßen- und Platznamen in der Vorstadt Sankt Peter von Ljubljana in den Jahr 1902 bis 1924 im Vergleich zu 1877 und 2026 auf Grundlage der Stadtpläne von J. Blasnik (1902) und Ciril Metod Koch (1910 und 1924) und unter Berücksichtigung des Häuser-Verzeichnises der Landeshauptstadt Laibach von 1877. Die Bezeichnungen der Stadtteile beziehen sich auf die Angaben in den genannten Quellen. Berücksichtigung finden außerdem folgende Quellen:. Namen und Lage III. Vorstadt St. Peter (Sv. Petra predmestje) - 1877 - 1902 - 1910 - 1924 - 2026 Karten und Ansichten von Laibach Siehe auch Liste der Straßen und Plätze in Ljubljana Liste der Straßen und Plätze von Ljubljana 1877 Liste der Straßen und Plätze von Maribor 1904 Weblinks Einzelnachweise
Hrvatski trg, Ljubljana

Hrvatski trg je eden izmed trgov v Ljubljani. Zgodovina Trg so leta 1910 preimenovali kot Hrvatski trg; predhodno je bil znan kot Trg sv. Petra zaradi tam ležeče cerkve sv. Petra. Trg je prvotno kot park uredil mestni vrtnar Anton Lap, nato pa so ga v letih 1938–39 preuredili po načrtih Jožeta Plečnika. Tako so postavili ovalni oporni zid z diagonalnimi potmi in krožnjo potjo ter postavili kiosk in na južni del trga prestavili spomenik padlim vojakom prve svetovne vojne iz šempeterske župnije, katerega je naredil Vladimir Šubic. Leta 2009 je bil trg, kot Plečnikovo delo, razglašen za kulturni spomenik državnega pomena. Urbanizem Na trg je na severu omejen z Ilirsko, na vzhodu s Njegoševo, na jugu s Trubarjevo in na zahodu s sklopom zgradb. Javni potniški promet Na južnem delu trga se nahaja postajališče mestnih avtobusnih linij št. 5 in N5, preko trga pa vozita tudi liniji št. 9 in 25. Postajališče MPP smer vzhod - zahod Viri in opombe Glej tudi Delo Jožeta Plečnika seznam trgov v Ljubljani
Rudniško gledališče Idrija

Rudniško gledališče Idrija je bilo postavljeno okrog leta 1770. Ob gradnji bližnjega žitnega skladišča - Magazina je ostal gradbeni material, ki so ga rudarji porabili za izgradnjo gledališke stavbe. Velja za najstarejšo ohranjeno gledališko stavbo na območju Slovenije Stavba je bila zidana v baročni ovalni obliki s klasicističnim preddverjem. Notranjost zgradbe je bila lesena, v gledališču pa je bilo 17 lož. Dvorana je lahko sprejela do 300 obiskovalcev. Do sredine 19. stoletja so nastopale potujoče nemške in italijanske gledališke skupine, po letu 1850 pa je gledališče dobivalo vedno bolj slovenski značaj. Prva uprizoritev v slovenskem jeziku je bila igra »Tat v mlinu« ali »Slovenec in Nemec«. Po letu 1889 pa je gledališče že postalo povsem slovensko. Leta 1905 je prišla odločitev, da notranjost stavbe podrejo in jo namenijo za skladišče. V nasprotju z notranjostjo pa se je zunanja oblika ohranila. Po drugi svetovni vojni je v zgradbi začel delovati idrijski kino, ki z večjimi in manjšimi prekinitvami deluje še danes. Ob 250-letnici stavbe je bila izdana osebna poštna znamka. Dvorana bo tudi nadomestni objekt med popolno rekonstrukcijo Rudniške dvorane. Sklici
Vrtni park v Štanjelu

Vrtni park v Štanjelu ali Ferrarijev vrt ima zaradi kulturnih, krajinskih, umetnostno arhitekturnih, zgodovinskih in drugih izjemnih lastnosti poseben pomen za Slovenijo in je zato razglašen za kulturni spomenik državnega pomena z lastnostmi kulturne krajine, spomenika oblikovane narave, tehniškega spomenika, umetnostno arhitekturnega spomenika in zgodovinskega spomenika. Vrt je edini večji parkovni kompleks iz prve polovice 20. stol. na Krasu in eden redkih v Sloveniji. Nastanek in zgodovina vrta Vrt pod vaškim obzidjem je unikatno zasnoval arhitekt Maks Fabiani, domačin iz bližnjega Kobdilja, med obema vojnama v času njegovega županovanja. V terasasto zasnovo je s sistemom podzemnih kanalov in zbiralnikov vključil oskrbo parka z vodo za zalivanje in okras z vodometom in vodnim zrcalom. Dodal je grotto, otoček sredi bazena, razgledišče s senčnico. Skrbno so bili zasajeni drevoredi, sadna drevesa in urejene obhodne poti. Ureditev parka Terasasta eklektična ureditev je okrašena s pergolo, predelom s cvetličnimi gredami, bazenom z beneškim mostičkom in otokom ter razglednim paviljonom. Celoto povezuje obhodna pot okoli utrjenega naselja na griču, Štanjela. Glej tudi Seznam zavarovanih parkov v Sloveniji Sklici Viri Odlok o razglasitvi Vrta ob vili Ferrari v Štanjelu za kulturni spomenik državnega pomena, Uradni list RS 81/1999 z dne 5. 10. 1999 Zunanje povezave http://www.uradni-list.si/priloge/RS_-1999-081-03852-OB~P001-0000.PDF Arhivirano 2011-08-25 na Wayback Machine. topografski načrt Vrta ob vili Ferrari Predstavnosti o temi Vrtni park v Štanjelu v Wikimedijini zbirki
Šlajmerjev park

Šlajmerjev park leži med Zaloško cesto in Šlajmerjevo ulico v Ljubljani ob ljubljanski porodnišnici. Poimenovan je po kirurgu Edu Šlajmerju. Ima trikotni tloris, geometrijsko zasnovo poudarjajo simetrično zasajena drevesa. Urejen je bil leta 1933 po načrtu Jožeta Plečnika, zato spada med spomenike državnega pomena. V parku je do marca 2013 stal kip Eda Šlajmerja, ki ga je leta 1939 ustvaril kipar Zdenko Kalin. Kip je stal na pravokotnem podstavku in je bil visok skoraj en meter, zasnoval ga je arhitekt Ivo Spinčič. Marca 2013 so kip ukradli. Glej tudi Seznam parkov v Ljubljani Sklici
Cerkev sv. Jurija, Ilirska Bistrica

Cerkev sv. Jurija v Ilirski Bistrici je podružnična cerkev Župnije Ilirska Bistrica. V cerkvi iz leta 1752 so baročni kamniti oltarji, štiri slike in križev pot Toneta Kralja, kip Brezmadežne Franceta Goršeta in freska Lojzeta Čemažarja. Cerkev je bila v 90. letih 20. stoletja preurejena po načrtih arhitekta Franca Kvaternika. Sklici
Cerkev sv. Nikolaja, Gorjanci

Cerkev sv. Miklavža se nahaja na Gorjancih. Prvič je bila v listinah omenjena leta 1526 v zvezi s protiturškim davkom. Uskoki so jo v 17. stoletju občasno uporabljali v posvetne namene, zato je bila v slabem stanju. Okoli leta 1836 so jo dokončno opustili. Današnja stavba je bila na novo pozidana leta 1887. Tedaj je bila obnovljena tudi notranjost cerkve. Glavni oltar je posvečen sv. Miklavžu, stranska oltarja pa Mariji Kraljici in sv. Jožefu. V cerkvi visi slika sv. Jere, pred vrati v steni pa je vzidana podoba Janeza Trdine. Leta 2012 je bila na objektu prenovljena streha. Cerkev je danes zavarovana kot kulturni spomenik lokalnega pomena. Legenda Po ljudskem izročilu naj bi se po opustitvi cerkve v Hudo peč v dolini Pendirjevke naselil škrat (gorjanski vrag). Kmetom je nagajal pri košnji trave, povzročal je neurja s točo. Posledica so bile izredno slabe letine. Prerokovano pa je bilo, da ga bo odgnalo zvonenje železnega junca. Ko se je v novi cerkvi na Miklavžu ponovno oglasil zvon, je škrat v zbežal in v viharju polomil drevje na Polomu. Dostopi Cerkev stoji le streljaj od novega in starega planinskega doma na Miklavžu, do koder se je mogoče pripeljati z vozilom (od Krvavega kamna do cerkve pa je približno 20 minut hoje). Od cerkve se je mogoče odpraviti še na Trdinov vrh, do koder vodi označena pešpot, ki jo povprečen pohodnik opravi v eni uri. Sklici Glej tudi seznam cerkva v Sloveniji
Cerkev sv. Neže, Golčaj

Cerkev sv. Neže na Golčaju je edina podružnična cerkev Župnije Blagovica. Cerkev na Golčaju je najstarejša v Črnem grabnu in je v osnovi romanskega izvora, kasneje je bila večkrat prezidana. Cerkev je dobila sedanjo zunanjo podobo okoli leta 1879, ko so ladjo podaljšali za dolžino pevskega kora in ji dozidali sedanjo odprto vhodno lopo. Nad zakrstijo je zgrajen zvonik v katerem je eden najstarejši zvonov na Gorenjskem z letnico 1423. Na zunanji fasadi cerkve se nahaja fragment poznogotske freske zaščitnika romarjev sv. Krištofa in romansko okence polkrožne oblike. V notranjosti cerkve so trije lepo ohranjeni oltarji s kipi, prižnica in korna ograja. Glavni oltar je delo podobarja in zlatarja Franca Laha iz Mengša, narejen je bil leta 1858. Stranska oltarja pa sta delo Valentina Vrbnika iz leta 1777. Oltarji, kipi, prižnica in korna ograja so bili restavrirani v letu 2000. V ladji cerkve so leta 1993 odkrili lesen renesančni kasetiran poslikan strop, katerega izvor ocenjujejo stokovnjaki okrog leta 1680. Celoten lesen strop je sestavljen iz 78 poslikanih kaset, ki so bile restavrirane v letu 2000 s stani Zavod za varstvo naravne in kulturne dedičine Kranj. Maše Maše na Golčaju niso redne ampak so vsako leto le na posamezne dni; na četrto nedelja v januarju, cvetno nedeljo, planinska maša na Velikonočni ponedeljek, šmarnična pobožnost vse nedelje v maju, maša pa je še zadnjo nedeljo v septembru. Na velikonočni ponedeljek planinci PD Blagovica vsako leto pripravijo pohod iz Blagovice na Golčaj, k planinski maši, ki jo skupaj z blagoviškim župnikom Jože Vrtovšek namenjajo vsem planincem, pohodnikom in alpinistom za varen korak v gorah ter v spomin vsem v gorah ponesrečenim planincem. Vsako leto v mesecu maju so na Golčaju vsako nedeljah ob 16. uri šmarnice. Sklici
Cerkev sv. Petra, Ilirska Bistrica

Cerkev sv. Petra v Ilirski Bistrici je župnijska cerkev Župnije Ilirska Bistrica. Cerkev stoji na vrhu dominantnega griča nad Trnovim. Ima gotski prezbiterij. Leta 1960 so jo nadzidali. Poslikava notranjosti in več oltarnih slik je delo Toneta Kralja iz 60. let 20. stoletja. Sklici