Cerkev sv. Štefana, Solkan

Cerkev sv. Štefana v Solkanu je župnijska cerkev župnije Solkan. Stoji v Solkanu pri Novi Gorici. Cerkev ima dolgo zgodovino in pomembno mesto v verski, kulturni in umetnostni dediščini Goriške. Razglašena je za kulturni spomenik prve kategorije. Zgodovina Najstarejši znani pisni vir, ki omenja solkansko župnijo v povezavi s sv. Štefanom, izvira iz ok. 1170, ko je omenjen duhovnik Iohannes. Nato se omenja s patronicijem leta 1373. Po mnenju Janeza Höflerja je mogoče, da je cerkev na tem mestu stala že kmalu po letu 1000. Cerkev je v poznemsrednjem veku predstavljala prvotno solkansko pražupnijo, ki je morala obsegati še srednjeveške župnije v Šempetru pri Gorici, Šempasu, Črničah, Vogrskem in Prvačini. Po postopnem povzdigu vikarije v Gorici v župniji v 15./16. stoletju sta oba beneficija ostala združena, zato nastopa solkanska župniji kot njej inkorporiran vikariat ali obratno. Vizitacijsko poročilo iz leta 1570 navaja enega samega župnika Gorice in Solkana, za župnika v Gorici je rečeno, da je pridružena župniji v Solkanu, a je slednjo upravljal vikar. Sedanja cerkvena stavba je bila zgrajena leta 1566, potem ko je bila prejšnja, gotska cerkev po vsej verjetnosti porušena med turškimi vpadi na Goriško. V tem času je vlogo župnijske cerkve začasno prevzela cerkev sv. Lenarta v Zagradu. V popisih 1651 in 1668 se solkanske podružnice skupaj s cerkvijo navajajo v okviru goriške župnije. Leta 1750 je tu omenjen le vikar. Samostojna župnija je nastala po ustanovitvi nadškofije v Gorici 1752, ko sta bila beneficija spet razdružena, in dodeljena metropolitanskemu kapitlju, ki je nanjo nameščal vikarja. Na oboku cerkve je ohranjena letnica 1657, ki priča o barokizaciji sakralnega objekta. Kljub kasnejšim prezidavam so se ohranili pomembni gotski elementi, med njimi gotski portal na severni strani, ostanki gotskih oken na južnem zidu ter deli rebrastega stropa iz lehnjaka. Sledi različnih prezidav so še posebej vidne na južni zunanji steni, kjer je bil pozneje dozidan zvonik in zgrajena vhodna fasada iz rezanega kamna. Med prvo svetovno vojno je bila cerkev močno poškodovana in so ostali le zunanji zidovi. Po vojni je bila temeljito obnovljena ter ponovno posvečena 9. maja 1926. Ob tej priložnosti je bil zvonik sezidan na severni strani cerkve. Arhitektura in zunanjost Cerkev je pravokotna enoladijska stavba, dolga 32 metrov, široka 12 m in visoka 9,5 m. Zvonik meri 29 m, zvonovi pa so nameščeni na višini 17 m. Cerkev ima dvokapno streho in ravno zaključena. Zgrajena iz pravilnih kamnitih klad in ima na severni in južni strani prizidane stranske prostore. Strogo oblikovana fasada se zgoraj zaključuje s trikotnim [[zatrep]gom. Nad glavnim vhodom je v luneti nameščena Pietà, kopija dela Carla da Carona iz 16. stoletja. Banjasto oblikovan prezbiterij je krit s štirimi sosvodnimi kapami ter je nad ladjo dvignjen za štiri stopnice. Na zrcalu stropa ladje je freska, signirana G. Moro, 1941. Zvonik je dokaj blizu oglejskemu tipu. Osnovni kvadrat se v zgornjem nadstropju pretvori v oktogon. Vsa okna so polkrožno zaključena. Notranjost Notranjost cerkve zaznamuje baročna zasnova z več oltarji. Glavni oltar, baročno delo iz okoli leta 1700, je izdelek kamnoseške in kiparske delavnice Pacassi iz Gorice in je posvečen sv. Štefanu. Poleg glavnega oltarja ima cerkev daritveni oltar in štiri stranske oltarje. Med njimi izstopata oltar sv. Janeza Krstnika, pred katerim stoji krstni kamen, ter oltar sv. Ane, ob čigar godu so v preteklosti praznovali obletnico posvetitve cerkve. Na desni steni je Marijin oltar, ki je bil pred prvo svetovno vojno večji in posvečen Rožnovenski Materi Božji, na levi steni pa oltar Srca Jezusovega, ki je bil nekoč oltar sv. Križa. Na tem mestu je Svetogorska Mati Božja prestajala prvo pregnanstvo med letoma 1786 in 1793. Daritveni oltar in prenovo prezbiterija je leta 1983 zasnoval arhitekt Franc Kvaternik. Oprema V cerkvi je več kipov in slikarskih del. Ob glavnem oltarju stojita kipa sv. Jožefa in sv. Frančiška Ksaverija, na stranskih oltarjih pa so med drugim Lurška Mati Božja, Srce Jezusovo in lesen kip Jezusa v grobu, ki je del nekdanjega božjega groba. Slikarska oprema vključuje podobe sv. Štefana, iz leta 1926 in Svetogorske Matere Božje v glavnem oltarju ter prizore iz življenja svetnikov v stranskih oltarjih. Posebno vrednost imajo tudi slike v zakristiji, ki predstavljajo kreposti Vero, Upanje in Ljubezen in so ostanki nekdanje prižnice, baročno-posnemajoče delo Clementeja del Nerija iz leta 1927. Stropne in stenske poslikave obsegajo fresko Vnebovzete Marije na stropu ladje, delo G. Mora iz leta 1941, upodobitve štirih evangelistov v prezbiteriju ter prizora mučeništva sv. Štefana in sv. Roka s cerkvijo sv. Roka na pokopališču, ki ju je leta 1966 ustvaril Rafael Nemec. Orgle in zvonovi Orgle je leta 1928 izdelal A. Dernič iz Radovljice, leta 1940 pa jih je predelal Valiček iz Gorice. Glasbilo ima 16 registrov. Cerkev ima tri zvonove: veliki zvon tehta 1930 kilogramov in je uglašen v ton C, srednji tehta 1400 kg in ima ton D, mali zvon pa ima težo 895 kg in je uglašen v ton E. Sklici Zunanje povezave Cerkev Sv. Štefana