NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ribja brv

Ribja brv je bil manjši most (brv za pešce) preko Ljubljanice v Ljubljani, ki je ležal med Hribarjevim nabrežjem v podaljšku Gerberjevega stopnišča na levem bregu in Ribjim trgom na desnem bregu reke. Postavljena je bila leta 1991 iz ostankov nosilcev iz lepljenega lesa, ki so jih uporabili pri obnovi Tromostovja. Brv se je takoj po odprtju izkazala kot nenadomestljiva povezava pešcem med Kongresnim trgom in Staro Ljubljano. V skladu z regulacijskim načrtom za mesto Ljubljana je brv na tem mestu predvidel že Maks Fabiani, arhitekt in urbanist, v letu 1895. Kasneje (1913) je arhitekt Alfred Keller v okviru ureditve obrežja Ljubljanice na tem mestu predvidel stopnice do reke. Leta 1934 je obe zamisli povzel arhitekt Jože Plečnik, saj je pri preureditvi Kongresnega trga oblikoval stopnišče k pristanu Makalonca. V naslednjih letih so različni študentje arhitekture narisali več variant projektnih rešitev vse do leta 1991, ko je bila brv tudi zgrajena. Brv je z leti propadala, tako da je v letu 2004 Oddelek za gospodarske javne službe in promet mestne uprave Mestne občine Ljubljana izvedel prvo sanacijo, ki je obsegala impregnacijo poškodovanih lesenih delov in zamenjavo dotrajanih delov konstrukcije ter zaščito oziroma zamenjavo dotrajanih jeklenih delov brvi. Ponovno je bila potrebna sanacija leta 2011, ko je Zavod za gradbeništvo Slovenije (ZAG) izdal mnenje o stanju lesene brvi, v katerem so predlagali, da se zaradi močnih poškodb glavnih nosilcev, zaradi česar brv ni več primerna za uporabo, celotna brv čim prej zamenja. Izvedena so bila nujna sanacijska dela: sanacija lesenih lepljenih nosilcev, spodnjih napenjalk in veznih tramov. V juniju 2012 pa je MOL razpisala arhitekturni natečaj za izbiro strokovno najprimernejše rešitve ter izbiro izvajalca za izdelavo projektne dokumentacije nove brvi čez Ljubljanico med Ribjim trgom in Gerberjevim stopniščem. Izbrana je bila rešitev avtorjev Petra Gabrijelčiča, Gregorja Cipota in Boštjana Gabrijelčiča s sodelavci Tomažem Budkovičem, Danielom Zorcom, Simonom Severjem. Avtorji utemeljujejo svojo zamisel na prepričanju, da sta Kellerjevo rečno korito, Plečnikove ureditve Gerberjevega stopnišča, presledka v obrežni ograji in arkadni loki pristana Makalonce opredelili vse nastavke za oblikovanje in postavitev brvi na tem mestu. Najbolj spoštljiv in najmanj moteč odgovor nanje tako daje povsem nevtralna in transparentna brv. Sedmega julija 2014 dopoldne so leseno Ribjo brv razrezali in odpeljali. Na njenem mestu so konec septembra 2014 po načrtih na natečaju izbranega arhitekturnega biroja Arhitektura d.o.o. in inženirskega podjetja Ponting d.o.o. odprli prenovljeno minimalistično brv iz jeklene konstrukcije in s steklenimi ograjami. Zaradi izkušenj iz Mesarskega mostu, ima most ogrevana tla, kar naj bi preprečevalo poledenitev pohodne površine. Glej tudi Seznam mostov na Ljubljanici in Gruberjevem kanalu Viri revija Ljubljana revija Ljubljana Objava razpisa Uradni list RS, št. 10/2013 z dne 1. 2. 2013, pridobljeno 4. februarja 2013 Zunanje povezave Predstavnosti o temi Ribja brv v Wikimedijini zbirki Ribja brv se bo prilegala kot švicarska obleka
Prvomajski trg, Piran

Prvomajski trg (včasih Stari trg, italijansko Piazza Vecchia) je eden od trgov v Piranu. Trg odlikujejo baročna arhitektura in plastike. Zgodovina Na lokaciji cerkve sv. Donata so bile leta 1988 izvedene obsežne arheološke raziskave, ki so odkrile do takrat nepoznane ostaline antičnega Pirana. Na podlagi odkritih keramičnih posod iz bronaste dobe (18 stoletje pr. K.), ki so ležale v najnižjih kulturnih plasteh, danes lahko sklepamo o poselitvi piranskega polotoka že v prazgodovini. Arhitekturni ostanki in drobne najdbe iz 1. stoletja in 2. stoletja n. št. pa so prvi dokaz stalne naselitve, ko je naselbina verjetno postala središče regionalnega značaja, predvsem zaradi močno razvitega ruralnega zaledja. Anonimni geograf iz Ravene v svojem delu Kozmografija iz 6. stoletja med istrskimi mesti omenja tudi Piranon, torej v obdobju, ko so morali prebivalci naselbino zavarovati z obzidjem. Prav zgodnjesrednjeveško obdobje (6.-10. stoletje) je na raziskanem prostoru izpričano s številnimi najdbami, ki nakazujejo na naraščajoč pomen naselbine. To potrjujejo tudi pisani viri, saj naj bi oglejski patriarh Marcian (619-628) bil doma iz Pirana (hic ex Pirano oppido Istrie ortus), medtem, ko je iz listine cesarja Otona II. (974) razvidno, da je bila tedaj piranska župnija podrejena oglejskim patriarhom. V srednjeveškem obdobju (10.-13. stoletje) je imel Stari trg (danes Prvomajski trg) današnjo tlorisno zasnovo in status osrednjega mestnega trga z občinsko palačo, današnjo podobo pa je dobil v 17. in 18. stoletju, ko je njegovo funkcijo prevzel novozgrajeni Tartinijev trg. Zaklad evropske filmske kulture Zaradi svoje vloge prizorišča v filmih Poletje v školjki, Piran Pirano, Naš avto ter The Union in drugih, se je Evropska filmska Akademija aprila 2025 odločila, da uvrsti piranski Prvomajski trg med t.i. Zaklade evropske filmske kulture. Emblem tega odlikovanja bo Občina Piran v kratkem postavila na prvomajskem trgu. Arhitektura Cisterna Na sredi trga stoji kamnit zbiralnik deževnice, ki zajema skoraj celotno površino trga. Zgradili so ga po hudi suši leta 1775. Na ploščad vodijo stopnice, ki jih krasita alegorična kipa Postave in Pravice. Na ščitu Postave je zapis podatkov o cisterni: letnica, opis namena gradnje in imena meščanov, ki so prispevali sredstva za gradnjo. Na ščitu Pravice so mestni grb, grb družine Marcello in grb rodbine Bemba. Cerkev sv. Donata Cerkev sv. Donata se v pisanih virih omenja prvič leta 1325, čeprav je verjetno nastala že pred tem letom. Zgrajena je bila na pobudo družine Del Senno, ki je v Piran prišla v 13. stoletju, posvečena pa je mučeniku svetemu Donatu... Sklici Viri Paliaga Janković, Daniela; Manzin, Alberto (2024). Raccontare Pirano: contributi per far conoscere meglio la nostra città / Pripovedovati o Piranu: prispevki za boljše poznavanje našega mesta (v italijanščini in slovenščini). Piran/Pirano: Comunità autogestita della nazionalità italiana /Samoupravna skupnost italijanske narodnosti. COBISS 215303427. ISBN 978-961-96701-2-5. Senčar, Polona (1999). Piran, turistični vodnik. Občina Piran, lokalna turistična organizacija. COBISS 99851520. Glej tudi Seznam trgov v Piranu Zunanje povezave
Mestna hiša, Novo mesto

Mestna hiša (Rotovž) v Novem mestu stoji na osrednjem delu Glavnega trga. Današnja mestna hiša je bila zgrajena leta 1905 po načrtih Josipa Oliva na mestu starega, porušenega rotovža. Plato pred samo zgradbo so leta 1955 dopolnili s kipoma Dragotina Ketteja in Janeza Trdine, ki sta delo kiparja Jakoba Savinška. Leta 1999 je bila mestna hiša razglašena za kulturni spomenik državnega pomena. Leta 2006 je po prenovi ponovno postala sedež novomeškega župana. Sklici Zunanje povezave Predstavnosti o temi Mestna hiša, Novo mesto v Wikimedijini zbirki Rotovž Arhivirano 2008-02-25 na Wayback Machine. na novomesto.si
Hongqi

Hongqi (čínsky: 红旗; pinyin: Hóngqí) je čínská značka luxusních automobilů vlastněná automobilkou FAW Car Company, která je sama dceřinou společností FAW Group. Podnik Hongqi byl založen v roce 1959, což z něj činí nejstarší čínskou značku osobních automobilů. V čínštině hongqi znamená „rudý prapor“. Původně byly vozy Hongqi vyráběné pouze pro vysoce postavené vládní úředníky. Jejich výroba byla ukončena v roce 1981, ale později byla obnovena v polovině 90. let. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hongqi na Wikimedia Commons
Hongqi

Denne artikel omhandler et bilmærke. Opslagsordet har også en anden betydning, se Hongqi (tidsskrift). Hongqi (kinesisk: 红旗; pinyin: Hóngqí, "Røde Fane") er et bilmærke produceret af Kinas største bilfabrikant, FAW Group Corporation som under dette varemærke blandt andet har fremstillet en licenskopi af Audi 100 C3. Hongqis logo er en stiliseret, rød fane på motorhjelmen. Modellerne, herunder den aktuelle topmodel HQ3, er alle licenskopier af udenlandske bilmodeller. Siden 1980'erne har FAW samarbejdet med Volkswagen og Audi, og i nyere tid også med Toyota og Nissan. Hongqi HQ3 er dermed baseret på Toyota Crown. Oprindeligt var Hongqi-modeller kun for højtstående embedsmænd. De indstillede produktionen i 1981, men blev senere genoplivet i midten af 1990'erne. Billeder Eksterne henvisninger Officielt websted Arkiveret 27. juni 2014 hos Wayback Machine (på kinesisk)
Hongqi (automobile)

Hongqi (prononcé HongCHi signifie « Drapeau Rouge ») est un constructeur automobile chinois de voiture de luxe appartenant au groupe FAW. Présentation Hongqi a été lancée en 1958, ce qui en fait la marque de voiture particulière chinoise la plus ancienne. En chinois, hongqi signifie « le drapeau rouge », un symbole du Parti communiste chinois. Les modèles initiaux Hongqi étaient destinés seulement pour les représentants gouvernementaux (des fonctionnaires) de haut rang et sont restés produites jusqu'à 1981. La marque a été relancée au milieu des années 1990. Historique Hong Qi appartient au groupe chinois FAW, lui même associé à Volkswagen et à Audi. Les Hongqi sont devenues un symbole du nationalisme chinois. En 2013, la Hongqi H7 est la voiture officielle des dignitaires du régime, elle est produite à 30 000 exemplaires. La marque envisage une production de 300 000 véhicules pour 2025 avec 17 nouveaux modèles de voitures. HongQi envisage de développer 15 modèles électriques et un véhicule autonome. En août 2020, le constructeur présente sa supercar hybride Hongqi S9, dévoilée sous forme de concept car au salon de Francfort 2019. Gamme actuelle H5 H7 H9 L5 E-HS3 HS5 EH7 EHS7 HS7 EHS9 Références Liens externes Sites officiels : (zh) hongqi.faw.cn et (en) www.hongqi-auto.com Portail de l’automobile Portail des transports Portail de la Chine
Hongqi

Hongqi (in cinese 红旗; in pinyin Hóngqí) è una casa automobilistica cinese, di proprietà della casa automobilistica FAW Car Company, a sua volta una controllata del gruppo FAW. Fondata nel 1958, è il più antico marchio automobilistico cinese. In cinese hongqi significa "bandiera rossa", un simbolo culturale cinese comunista. Inizialmente, i modelli della Hongqi erano riservati solo ai funzionari governativi di alto rango e rimase in produzione fino al 1981, anno in cui fu sospesa la produzione. Il marchio fu poi riutilizzato a metà anni 90. Nell'ottobre 2020 viene presentata al Salone di Pechino l'Hongqi E-HS9, un SUV elettrico proposto con due configurazioni. Una dispone di un motore elettrico da 215 CV e 350 N/m coppia, la seconda monta invece un motore da 328 CV e 450 N/m di coppia. Nel primo caso l'autonomia dichiarata è di 460 km, nella seconda configurazione si arriva a 510 km. A maggio 2022 viene lanciano l'Hongqi Q8, un monovolume di lusso con configurazione unica a 7 posti (2-2-3) e motore 252 CV 2 litri turbo benzina. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Hongqi Collegamenti esterni (ZH) Sito ufficiale, su hongqi.faw.cn. (EN) Sito ufficiale, su hongqi-auto.com. HONGQI (canale), su YouTube.
Hongqi

Hongqi („Rode vlag” in het Chinees) is een Chinees automerk. Hongqi is het luxemerk van FAW, dat opgericht is in 1958. In augustus 1959 rolde de eerste productie auto uit de fabriek, de CA72. Het produceerde aanvankelijk Chinese uitvoeringen van Russische limousines. Omstreeks 1965 werd de CA770 gepresenteerd, het had drie rijen zitplaatsen en werd vooral gebruikt door binnenlandse en buitenlandse hoge functionarissen. De productie liep door tot in de jaren zeventig en er waren twee modellen, de CA770A en CA770BM. In 1969 maakte het de eerste auto met pantser die bescherming bood tegen kogels. In 1980 werd teruggevallen op de assemblage van Audi en Lincolns, de Hongqi CA7460 is een voorbeeld van deze laatste samenwerking. Ook maakte Hongqi een lokaal-gebouwde versie van de Rolls-Royce Phantom, de Toyota Crown en de Mazda 6. In 2013 werden weer eigen modellen in productie genomen: de L7 (acht cilinders) voor het hogere partijkader en de L9 (twaalf cilinders) voor de partijtop en buitenlandse gasten. Met de komst van Xu Liuping bij FAW in augustus 2017 werden de ambities voor Hongqi sterk verhoogd. In 2018 werden slechts zo'n 20.000 voertuigen verkocht, maar door te investeren in nieuwe modellen wil FAW de concurrentie aangaan in het luxe segment van de automarkt. De modellenlijn werd uitgebreid en bestaat in 2021 uit drie sedans, twee SUVs en twee volledig elektrische voertuigen. In 2019 werden 100.016 auto's verkocht, het jaar erop was het iets meer dan 200.000 en in 2021 werden 300.000 voertuigen verkocht. Galerij Externe link (en) Hongqi auto website Zie ook Lijst van automerken
Hongqi

Hongqi (chiń. 红旗) – luksusowa marka samochodów. 红旗 (Hongqi) oznacza czerwoną flagę (zasadniczo w znaczeniu czerwonego sztandaru), jest to charakterystyczny znaczek tego pojazdu. Produkcja limuzyny rozpoczęła się w 1958 roku. Pierwszym modelem, który wszedł na rynek 1 sierpnia 1958 był Hongqi 72. Następnie wyprodukowano w 1965 roku model Hongqi CA770. W 1969 roku wyszła opancerzona limuzyna Hongqi CA772, która była specjalnie zaprojektowana w celu spełnienia wymogów bezpieczeństwa prezydentów i szefów państw. W 2008 roku na imprezie Beijing Auto Show pokazano nowe modele Hongqi HQE oraz Hongqi SUV. W 2013 roku zapewniono rynek zbytu limuzyn nakazując najwyższym rangą urzędnikom w ChRL wykorzystywanie Hongqi H7 jako pojazdu służbowego. Sankcje na Federację Rosyjską spowodowały wzrost sprzedaży samochodów marki Hongqi w tym kraju. Modele Hongqi 72 Hongqi Besturn Hongqi CA770 Hongqi CA772 Hongqi Century Star Hongqi Flagship Hongqi HQ Hongqi HQ 430 Hongqi HQE Hongqi Mingshi Hongqi New Century Star Hongqi Shengshi Hongqi SUV Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona. faw-hongqi.com.cn. [zarchiwizowane z tego adresu (2014-06-27)]. Strona o Hongqi
Hongqi

Hongqi (kitajsko: 红旗; pinjin: Hóngqí; dob.: 'rdeča zastava') je kitajska znamka luksuznih avtomobilov v lasti proizvajalca avtomobilov FAW Car Company, ki je sama hčerinska družba skupine FAW. Hongqi je bil ustanovljen leta 1959 in je najstarejši kitajski proizvajalec avtomobilov. Prvotno so bili Hongqijevi avtomobili namenjeni samo visokim vladnim uradnikom. Leta 1981 so prenehali s proizvodnjo, vendar so bili pozneje sredi devetdesetih let dvajsetega stoletja oživljeni.
Hongqi (bilmärke)

Hongqi (kinesiska: 红旗, Röda flaggan/fanan) är ett kinesiskt bilmärke ägt av statliga FAW. Det grundades ursprungligen 1958, vilket gör det till Kinas äldsta bilmärke. Modellerna var ursprungligen avsedda för ledare inom kommunistpartiet. Under 1980-talet lades produktionen ned, men återuppstod 1990. Mellan 1990 och 2009 tillverkades modeller baserade på Audi 100, Lincoln Town Car och Toyota Crown Majesta. Under 2010-talet riktades märket åter mot kommunistledare. Under 2020-talet började Hongqi lansera elbilmodeller på den europeiska marknaden. I Sverige säljas det av Hedin bil sedan 2022.. Modeller i urval Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Hongqi.﻿ Officiell svensk webbplats
Hongqi

Hongqi - китайський виробник автомобілів класу люкс, який належить до групи FAW. Опис Компанія Hongqi була створена в 1958 році, що робить її найстарішою китайською маркою легкових автомобілів. Китайською мовою hongqi означає "червоний прапор", символ комуністичної партії Китаю. Початкові моделі Hongqi були призначені лише для високопоставлених державних чиновників (чиновників) і випускалися до 1981 року. Бренд був відновлений у середині 1990-х. Hong Qi належить до китайської групи FAW, яка співпрацює з Volkswagen та Audi. Хунці стала символом китайського націоналізму. У 2013 році Hongqi H7 є офіційним автомобілем чиновників режиму, він випускається в 30000 примірниках. До 2025 року бренд планує випустити 300 000 автомобілів із 17 новими моделями. HongQi планує розробити 15 електричних моделей та автономний автомобіль. У серпні 2020 року виробник представив свій гібридний суперкар Hongqi S9, представлений як концепт-кар на автосалоні у Франкфурті 2019 року. Примітки Посилання
Co-Cathedral of Christ the Saviour, Nova Gorica

The Co-Cathedral of Christ the Saviour (Slovene: Stolna cerkev Kristus Odrešenik), also called Nova Gorica Cathedral, is the name given to a religious building that is affiliated with the Catholic Church and serves as the co-cathedral or alternate cathedral of the Diocese of Koper. It is located in Nova Gorica, a city in the European country of Slovenia. It was built in 1982 by architect Franc Kvaternik project. Inside the image of Christ and the cross made of wood, painted by Stane Jarm. On March 15, 2004, during the pontificate of Pope John Paul II the church was declared co-cathedral of the diocese with the decree "Ut spirituali" of the Congregation for Bishops (Congregatio pro Episcopis). See also Roman Catholicism in Slovenia Assumption Cathedral, Koper Cathedral of Christ the Saviour References
Concatedral de Cristo Salvador (Nova Gorica)

La Concatedral de Cristo Salvador​ o simplemente Catedral de Nova Gorica (en esloveno: Stolna cerkev Kristus Odrešenik) es el nombre que recibe un edificio religioso que está afiliado a la Iglesia católica y funciona como la concatedral o catedral alterna de la diócesis de Koper. Se encuentra en Nova Gorica, una localidad del país europeo de Eslovenia.​ Fue construido en 1982 por el arquitecto del proyecto Franc Kvaternik. Dentro de la imagen de Cristo y de la Cruz realizada en madera, pintada por Stane Jarm.​ El 15 de marzo de 2004, durante el pontificado del papa Juan Pablo II la iglesia fue declarada la concatedral de la diócesis con el decreto "Ut spirituali" de la Congregación para los Obispos (Congregatio pro episcopis). Referencias
Concattedrale del Divino Salvatore

La concattedrale del Divino Salvatore (in sloveno Sostolnica Kristusa Odrešenika) è la concattedrale della diocesi di Capodistria. Si trova a Nova Gorica, in Slovenia. È stata costruita nel 1982 su progetto dell'architetto Franc Kvaternik. Al suo interno il plastico in legno del Cristo e della via Crucis, opera del pittore Stane Jarm. Il 15 marzo 2004 la chiesa è stata eretta a concattedrale della diocesi con il decreto Ut spirituali della Congregazione per i vescovi. Note Voci correlate Nova Gorica Diocesi di Capodistria Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su concattedrale del Divino Salvatore Collegamenti esterni (EN) Concattedrale del Divino Salvatore, in GCatholic.org. Concattedrale del Divino Salvatore sul sito dell'Ente del turismo di Nova Gorica, su novagorica-turizem.com (archiviato dall'url originale il 25 febbraio 2016). (SL) Sito ufficiale della diocesi di Capodistria, su kp.rkc.si.
Rifugio Gomišček

Il Rifugio Gomišček (in sloveno: Gomiščkovo zavetišče na Krnu) è un rifugio situato nel comune di Caporetto in Slovenia, a 2.178 m s.l.m.. Storia Il rifugio prende il nome dal costruttore Ervin Gomišček, ha una capacità di 42 posti letto) ed è aperto tutto l'anno. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Rifugio Gomišček
Gomiščkovo zavetišče na Krnu

Gomiščkovo zavetišče (schron) na Krnu – schronisko turystyczne, które leży na południowym zboczu Krna, tuż pod szczytem o wysokości 2244 m n.p.m. Opis Pierwsze schronisko na Krnie otwarła 5 sierpnia 1901 socka filia Słoweńskiego Towarzystwa Górskiego (słoweń. Slovensko planinsko društvo, SPD); nazwano je imieniem dra Krla Trillera w podzięce za jego ofiarność przy budowie; schronisko zimą 1905 zburzył śnieg. Zaplanowano nowe schronisko im. Gregorčiča, co przekreśliła I wojna światowa, kiedy Krn został centrum walk na sockim froncie. W 1950 zaczęło PD (Towarzystwo Górskie) Nova Gorica budować schron górski na fundamentach ruin pomnika, wybudowanego przez Włochów ku upamiętnieniu zdobycia Krna w 1915; otwarto je 16 września 1951 i nazwano je imieniem Ervina Gomiščka (1919-1950) z Solkana, który był jednym z najbardziej aktywnych budowniczych i który zginął w wypadku, gdy szedł zabezpieczyć schron przed zimą. Schron wielokrotnie przebudowywano, gruntownie zaś zaczęto go remontować w 1985, kiedy wybudowano też izbę zimową. We wrześniu 1986 wybudowano małą elektrownię wiatrową, w 1992 zaś dołączono ogniwa słoneczne i zasięg komórkowy. Schron jest otwarty od początku czerwca do końca września. W pomieszczeniu dla gości jest miejsc, przed schronem zaś 20; we wspólnej noclegowni jest 50 miejsc; przestrzeń dla gości ogrzewana jest piecem; WC, umywalnia z zimną wodą; woda deszczowa, prąd, zasięg. Dostęp Samochodem: droga lokalna z Kobarida przez Vrsną i wieś Krn (dotąd asfalt) na halę Kuhinja, do schronu – 3 h 30 z Kobarida przez Drežnicę, wschodnim szlakiem przez łąki pod Kožljakiem – 6 h 30 z Kobarida przez Drežnicę, zachodnim szlakiem drežnickim – 6 h z Tolmina przez Zatolmin, przez Mrzli vrh, hale Pretovč i Sleme oraz przełęcz Prag i Krnską Przepaść (škrbinę) – 9 h z Sočy przez Lepeną, koło schroniska przy Jeziorach Krnskich – 6 h 30 z Bohinja, przez Komnę – 8 h Autobusem: przystanek Kamno vas, przez wsie Vrsno i Krn oraz koło schroniska przy Jeziorach Krnskich – 6 h przystanek Savica, przez Komnę – 8 h przystanek Bohinj Zlatorog, przez Komnę – 8 h 45 przystanek Lepena skrzyżowanie (križišče), po dolinie Lepeny oraz koło Jeziora Krnskiego – 8 h Sąsiednie obiekty turystyczne schronisko na hali Kuhinja (991 m), 2,30 h (szlak łatwy) dom górski przy Jeziorach Krnskich (1385 m), 2 h (szlak łatwy) schronisko na hali Razor (1315 m), Słoweńskim Szlakiem Górskim, 8 h (szlak łatwy) Krn (2244 m), 15 min (szlak łatwy) Batognica (2164 m), 30 min (szlak łatwy) Zobacz też Słoweński Szlak Górski Bibliografia Słoweński Związek Górski Hribi.net Linki zewnętrzne Informacje o schronisku
Gomiščkovo zavetišče na Krnu

Gomíščkovo zavetíšče (2182 mnm) se nahaja pod vrhom Krna na njegovi južni strani. Ob severnem vznožju Krna stoji tudi Planinski dom pri Krnskih jezerih (1385 m). Med najpogostejša izhodišča se uvrščajo Dom dr. Klementa Juga v Lepeni in Dom na planini Kuhinja nad Vrsnim. Zavetišče, imenovano po graditelju Ervinu Gomiščku (1919–1950), je opremljeno s skupnim ležiščem (zmogljivost 42 oseb), zimsko sobo (6 oseb) in jedilnico (30 oseb). Zavetišče je stalno odprto. Sklici Glej tudi Krnsko jezero Triglavski narodni park Julius Kugyjeva pot treh dežel Etapa 13
Rifugio Grohot

Il Rifugio Grohot (in sloveno: Koča na Grohatu pod Raduho) è un rifugio situato nel comune di Solčava in Slovenia, a 1.460 m s.l.m.. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Rifugio Grohot Collegamenti esterni Koča na Grohatu - Hribi.net, su hribi.net.
Koča na Grohatu pod Raduho

Koča na Grohatu pod Raduho, tudi Koča v Grohotu pod Raduho (1.460 m) je planinska postojanka, ki stoji v spodnjem delu planine Grohat pod severnim ostenjem Raduhe. Prvotno zavetišče je bilo postavljeno na planini Grohat junija 1948 nekoliko višje od sedanje koče. Leta 1973 mu je na istem mestu sledila novejša planinska postojanka, odprta ob osemdeseti obletnici Slovenskega planinskega društva, ki pa jo je porušil snežni plaz (1986). Nova koča je bila zgrajena 100 m nižje, varna pred plazovi, 14. septembra 1991. Z njo upravlja PD Mežica. Dostopi 3h: od gostilne Rogovilc mimo planine Javorje (Transverzala), 3h: iz Solčave, ob potoku Klobaši, mimo Bukovnikove kmetije ¾h: od Bukovnikove kmetije iz Črne skozi Koprivno. Prehod 1½h: do Koče na Loki, skozi škrbino Durce Vzponi na vrh 1½h: Raduha (2.062 m), skozi Durce, po Transverzali, 1h: Raduha, čez severno ostenje po zalo zahtevni poti. Glej tudi seznam slovenskih planinskih postojank Slovenska planinska pot Zunanje povezave www.pzs.si Koča na Grohatu pod Raduho Koča na Grohatu - Hribi.net Julius Kugyjeva pot treh dežel Etapa 4