NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
St. James's Parish Church (Ljubljana)

St. James's Parish Church (Slovene: župnijska cerkev sv. Jakoba, šentjakobska cerkev) is a church in Ljubljana, the capital of Slovenia. It is dedicated to St. James the Greater. Its name is often incorrectly translated as St. Jacob's because Slovene, like many other languages, uses the same word for both James and Jacob. In the late 1920s, the square in front of the church was renovated by the Slovene architect Jože Plečnik, and in the early 1950s by the architect Boris Kobe. Opposite St. James's Church is Gruber Mansion, which houses the Slovenian National Archives. History The church was built in the Baroque style between 1613 and 1615 on the site of an older Gothic style church, erected in the early 15th century by the Augustinian Order. In 1598, the old church was acquired by the Jesuits and thus became the first Jesuit church in the Slovene Lands and one of the first in the Inner Austria. The interior was designed by the Italian architect Francesco Robba, who designed the main altar, and the Slovene stonemason Luka Mislej, who designed the entrance portal and the stone side altars. After the Ljubljana earthquake of 1895, the church was renovated by the Linz-based architect Raimund Jeblinger and the interiors were redesigned by Janez Šubic. Nevertheless, much of the original Baroque style has remained intact. St. Mary's Column On the side of the church there is a column erected in 1682 to commemorate the Habsburg victory against the Ottoman Turks in the Battle of Saint Gotthard. The originally marble column, dedicated to the Virgin Mary, was designed by Johann Weikhard von Valvasor, featuring the brass statue of the Virgin cast by the town bell-maker Christoph Schlag upon the model of the Salzburg-based artist Wolf Weisskirchner, and the stone statues of Saint Joseph, Saint Leopold, Saint Ignatius of Loyola, and Saint Francis Xavier. The used thin-wall brass sculpture casting technique, invented by Valvasor, was published in the Philosophical Transactions of the Royal Society (London, 1687), and is considered the first internationally recognised Carniolan invention. The stone statues were in 1870 replaced with spelter statues, and marble (except for the top part with the capital) replaced with limestone. In 1938, the monument was redesigned upon plans by the architect Jože Plečnik, with a new pedestal and limestone column, whereas the marble part, the four pewter statues, and the statue of the Virgin were retained. See also List of Jesuit sites References External links Media related to St. James's Parish Church (Ljubljana) at Wikimedia Commons
Crkva sv. Jakoba u Ljubljani

Crkva sv. Jakoba je barokna crkva na Levstikovu trgu u Ljubljani. Prvotno se na njenu mjestu nalazila starija gotička crkva augustinskog samostana podignuta 1491. – 1555. godine. Isusovci su ondje 1598. započeli izgradnju isusovačkog kolegija. Godine 1613. – 1615. podignuta je nova crkva sv. Jakoba u baroknom stilu. To je dvoranska crkva s četiri para bočnih kapela. Godine 1667. – 1670. bočnoje prigrađena osmerokutna kapela sv. Franje Ksavera, bogato ukrađena štukaturom. Crkva je opremljena oltarima ljubljanske kiparske radionice Luke Misleja, koji se pripisuju kiparima venecijanske škole Angelu Puttiju, Jacopu Contieru, Francescu Robbi i drugima. Crkva je značajno obnovljena nakon potresa 1895. godine. Pročelje je u današnjom obliku u 19. stoljeću obnovio arhitekt Raimund Jeblinger iz Linza. Literatura Andrej Hrausky, Janez Koželj, Arhitekturni vodnik po Ljubljani, Ljubljana 2002, str. 21. ISBN 961-209-249-4
Chiesa di San Giacomo il Maggiore (Lubiana)

La chiesa parrocchiale di San Giacomo il Maggiore (in sloveno župnijska cerkev svetega Jakoba, colloquialmente Šentjakobska cerkev) è una chiesa di Lubiana, capitale della Slovenia. È dedicata a san Giacomo il Maggiore. Alla fine degli anni 20, la piazza di fronte alla chiesa è stata rinnovata dall'architetto sloveno Jože Plečnik e nei primi anni 1950 dall'architetto Boris Kobe. Storia La chiesa fu costruita in stile barocco tra il 1613 e il 1615 sulle basi di una chiesa in stile gotico precedente, costruita nei primi anni del XV secolo dall'Ordine Agostiniano. Nel 1598, la vecchia chiesa è stata acquistata dai Gesuiti e diventò così la prima chiesa dei Gesuiti in Slovenia e una delle prime in Austria. L'interno è stato progettato dall'architetto italiano Francesco Robba, che ha progettato l'altare maggiore e lo scultore sloveno Luka Mislej ha progettato il portale d'ingresso e gli altari laterali in pietra. Dopo il terremoto di Lubiana del 1895, la chiesa fu ristrutturata dall'architetto Linz su progetto di Raimund Jeblinger e gli interni sono stati rinnovati da Janez Šubic. Tuttavia, gran parte dello stile barocco originale è rimasto intatto. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Giacomo il Maggiore
Dreifaltigkeitskirche (Ljubljana)

Die Ursulinenkirche der Heiligen Dreifaltigkeit offiziell Pfarrkirche Hl. Dreifaltigkeit (slowenisch: Župnijska cerkev svete Trojice), auch bekannt als Nonnenkirche (Nunska cerkev), ist eine römisch-katholische Pfarrkirche im Stadtbezirk Center von Ljubljana, der Hauptstadt Sloweniens. Das Bauwerk ist ein slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung. Lage Die Kirche ist Teil des Ursulinenklosters an der Slowenischen Straße (Slovenska cesta) und bildet die westliche Begrenzung des Kongressplatz in der Laibacher Altstadt. Geschichte Die Ursulinen kamen 1702 aus Görz nach Laibach und ließen sich im folgenden Jahr in der Nähe des heutigen Klostergebäudes nieder. 1707 kaufte ihnen der Stifter Jakob von Schellenburg Grundstücke aus dem Besitz der Familien Auersperg und Eggenberg und 1709 das benachbarte Landtanzhaus (Ballhaus), in dem provisorisch Kloster und Kirche errichtet wurde. Die heutigen Gebäude wurden ab 1713 nach den Plänen von Carlo Martinuzzi erbaut; bis 1718 entstand der Nordtrakt und in den Jahren 1718 bis 1726 die Klosterkirche. Architektur und Ausstattung Das Äußere der von Klostertrakten umgebenen Kirche zeichnet sich vor allem durch ihre monumentale, wellenförmige Fassade aus, die in vier Stockwerken zwischen den Halbsäulen mit Fenstern durchbrochen ist. Der charakteristischen Giebel wurde nach dem Vorbild des römischen Architekten Francesco Borromini entworfen. Der ursprüngliche Glockenturm wurde nach dem Erdbeben von 1895 abgerissen und durch einen neuen ersetzt. Die Treppen mit Balustraden vor dem Kircheneingang wurden in den Jahren 1930–31 nach Plänen von Jože Plečnik gebaut. Bei der Gestaltung des Platzes der Republik wurden das Kloster stark umgebaut und der Klostergarten vollkommen zerstört. Das Kircheninnere ist im Unterschied zu vielen anderen Barockkirchen nicht bemalt, es enthält allerdings eine Reihe bedeutender Kunstwerke. Der Hochaltar aus mehrfarbigem afrikanischen Marmor wurde in den Jahren 1730 bis 1740 von Francesco Robba geschaffen. Bekannt sind auch die folgenden Werke „Maria mit Heiligen“, „Der hl. Ludwig von Toulouse“ und „Der hl. Bonaventura“, die von Jacopo Palma dem Jüngeren gemalt wurden, sowie „Die hl. Ursula“ und „Der hl. Augustinus“, beides Werke von Valentin Metzinger. In der Kirche befindet sich eine Orgel mit 32 Registern, die 1891 von Franc Goršič erbaut wurde. Siehe auch Liste der slowenischen Kulturdenkmale von nationaler Bedeutung Liste der Kulturdenkmale in der Stadtgemeinde Ljubljana Weblinks Bildführer durch die Ursulinenkirche (Ein Weg durch das barocke Ljubljana – eine virtuelle Ausstellung sakraler Denkmäler, 2012 – in slowenischer Sprache. Autor: Blaž Resman) Einzelnachweise
Ursuline Church of the Holy Trinity

Ursuline Church of the Holy Trinity (Slovene: uršulinska cerkev sv. Trojice or uršulinska cerkev Sv. Trojice), or briefly Ursuline Church (uršulinska cerkev), officially Holy Trinity Church (Cerkev svete Trojice), also Nun Church (nunska cerkev), is a parish church in Ljubljana, the capital of Slovenia. It is located at Slovene Street (Slovenska cesta), along the western border of Congress Square. It was built between 1718 and 1726 in the Baroque style. History The church was designed by Carlo Martinuzzi, a Friulian architect, and is noted for its extensive altar made of African marble designed by Francesco Robba, who also built the Fountain of the Three Rivers of Carniola which stands on Town Square in Ljubljana. The original bell tower was destroyed in the Ljubljana earthquake of 1895. The current one was built in the 1900s. The staircase in front of the entrance has been partially designed by the architect Jože Plečnik in 1930. Holy Trinity Column In front of the Ursuline Church stands the Holy Trinity Column. The originally wooden column stood since 1693 in front of a Discalced Augustinian monastery at Ajdovščina. In 1722, it was replaced with a stone one, made by Luka Mislej, whereas the marble statues have been presumably created by Francesco Robba. In 1834, the stonemason Ignacij Toman made a new pedestal and the original Robba's sculpture was replaced with a replica. The original is now kept by the City Museum of Ljubljana. The column was again renovated after the 1895 Ljubljana earthquake by the stonemason Feliks Toman. It was relocated in front of the Ursuline Church in 1927 upon plans by Plečnik as part of his redesign of Congress Square. Now it forms an axis with the Ursuline Church, the lights at the square and the building of the Slovenian Philharmonics. Depictions After in 1991 Slovenia declared independence from Yugoslavia, the Ursuline Church was portrayed on the Slovene 10 tolar banknote. It was in circulation from October 1991 until the introduction of the euro in January 2007. Gallery References External links Ursuline Church. Holy Trinity Parish, Ljubljana
Chiesa della Santissima Trinità (Lubiana)

La chiesa orsolina della Santissima Trinità (in sloveno Uršulinska cerkev Svete Trojice) è una chiesa di Lubiana, situata in strada Slovenia (Slovenska cesta) ad ovest di piazza del Congresso. La sua costruzione in stile barocco risale tra il 1718 ed il 1726. Storia La chiesa è stata progettata da Carlo Martinuzzi, un architetto friulano. Il campanile originario della chiesa fu distrutto da un grave terremoto che colpì la città nel 1895; esso fu ricostruito nel '900. La scalinata d'ingresso posta di fronte alla chiesa fu parzialmente progettata dall'architetto Jože Plečnik nel 1930. Dopo la dichiarazione di indipendenza della Slovenia dalla Iugoslavia, la chiesa venne raffigurata sulla banconota da dieci talleri. La banconota rimase in circolazione dal 1991 fino al 2007, anno di introduzione dell'euro. Architettura La facciata della chiesa in stile barocco è composta da enormi colonne e da un caratteristico frontone; il progetto è dell'architetto Francesco Borromini. L'interno della chiesa al contrario di altre chiese della città non è affrescato, ma contiene importati dipinti tra cui uno dedicato a Sant'Orsola e uno a S. Agostino oltre a numerose sculture. L'altare maggiore in marmo policromo africano, realizzato tra il 1730 ed il 1740 da Francesco Robba.. Colonna della Santissima Trinità Davanti alla chiesa si trova la Colonna della Santissima Trinità. La colonna originaria in legno si trovava dal 1693 di fronte ad un monastero agostiniano, nei pressi del quartiere Aidussina (Ajdovščina) a Lubiana. La colonna venne eretta nel 1693 a ringraziamento del fatto che la città si era salvata dalla peste. Nel 1722 essa fu sostituita da una in pietra realizzata da Luka Mislej, mentre le statue in marmo raffiguranti la Trinità sono presumibilmente opera del Robba. Successivamente, nel 1834, Ignacij Toman realizzò un nuovo piedistallo ed il gruppo scultoreo fu sostituito con una copia. L'originale è attualmente conservato al Museo della città di Lubiana. A seguito del terremoto che colpì la città nel 1895, l'opera fu restaurata da Feliks Toman e nel 1927 ricollocata di fronte alla chiesa della Santissima Trinità secondo il progetto di Plečnik di riassetto urbanistico della piazza del Congresso. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa della Santissima Trinità Collegamenti esterni Convento delle Orsoline e la chiesa della Ss. Trinità sul sito dell'Ente turistico di Lubiana (SL, EN) Chiesa della Santissima Trinità
Kościół Świętej Trójcy w Lublanie

Kościół Świętej Trójcy (słoweń. Cerkev svete Trojice, Nunska cerkev) – parafialny kościół rzymskokatolicki zakonu urszulanek w Lublanie. Historia W 1702 urszulanki przybyły z Gorycji do Lublany, gdzie założyły pierwszą publiczną szkołę dla dziewcząt. W 1707 i 1710 zakupiono teren pod budowę klasztoru (ogrody Auersperg, Eggenberg i Fabijančič). Budowę zaczęto w 1713 roku według projektu Carla Martinuzziego, a ukończono w 1717. 26 lipca 1718 wmurowano kamień węgielny pod budowę kościoła. Na kamieniu węgielnym wyryto imiona papieża Klemensa XII, cesarza Karola VI, biskupa Leslie, wojewody Gašpera, hrabiego Kobenzlai i założycieli klasztoru Jakuba Schellenburg i jego żony Anny Katarzyny. Kościół klasztorny wybudowano w latach 1719-1726. 18 października 1726 kościół został poświęcony. W tym czasie w kościele nie było jeszcze głównego ołtarza. W roku 1730 ołtarz zamówiła Anna Katarzyna Schellenburg przeznaczając na ten cel 6000 guldenów. Budowa ołtarza miała trwać 3 lata, jego wykonanie jednak przedłużyło się o ponad 10 lat. Poświęcenie ołtarza odbyło się 20 października 1745. Po zakończeniu wszystkich prac w kościele, 17 lipca 1747 został on uroczyście konsekrowany przez ówczesnego biskupa Lublany hrabiego Ernesta Amanda. Architektura i wyposażenie Fasada kościoła, ujęta z dwóch stron zabudowaniami klasztornymi, ma monumentalny charakter. Ozdabiają ją półkolumny w wielkim porządku, pomiędzy którymi umieszczono okna, oraz wydatny, barokowy szczyt. Nawę nakrywa sklepienie kolebkowe z lunetami, prezbiterium nakryte jest kopułą z latarnią. Ołtarz główny wykonany w latach 1730-1744 to dzieło Francesca Robby, ufundowała go Anna Catherine Schellenburg. Wieńczą go personifikacje trzech cnót oraz złocony baldachim podtrzymywany przez anioły. Ołtarz boczny północny poświęcony Chrystusowi Cierpiącemu pochodzi z 1749 i jest prawdopodobnie wykonany przez rzeźbiarza Henrika Michaela Löhra. Znajdująca się w nim rzeźba Ecce Homo pochodzi z 1745. Cztery ołtarze boczne w kaplicach pochodzą z lat 1749-1752. Wykonane zostały przez Jožefa Göbhardta. Większość obrazów ołtarzowych namalował Valentin Metzinger. Ambona z lat 1730–1732, dzieło cieśli Michaela Stokhingera i (prawdopodobnie) rzeźbiarza Henrika Michaela Löhra. Na jej koszu umieszczone są płaskorzeźby przedstawiające Wiarę i Kościół. W kościele znajdują się również obrazy pochodzące z innych zlikwidowanych kościołów klasztornych w Lublanie, m.in. z kościoła kapucynów. Przed kościołem znajduje się kolumna Świętej Trójcy z 1722 roku z grupą rzeźbiarską Koronacja Maryi wykonaną przez rzeźbiarza Francesca Robbę. Przypisy
Cerkev sv. Trojice, Ljubljana

Uršulinska cerkev Svete Trojice, tudi nunska cerkev, je samostanska cerkev v Ljubljani, glavnem mestu Slovenije. Cerkev je bila zgrajena po naročilu Jakoba pl. Schellenburga v letih 1718-1726, delo kranjskega deželnega arhitekta furlanskega rodu Carla Martinuzzija v padovanskem baročnem slogu. Vzhodna stran cerkve, ki gleda na Kongresni trg, je eno najizvirnejših ljubljanskih pročelij in je izjemno plastično oblikovana. Je nekoliko umaknjena iz linije sosednjih zgradb ter obdana z majhnima konkavnima arkadnima kriloma. Fasado členijo kolosalni tričetrtinski stebri, med katerimi je stena z okni različno poglobljena. Zaključuje jo čelo po vzoru rimskega arhitekta Borrominija. Čelo sestavlja trikotnik in dveh ločnih segmentov, s tremi »gotskimi« šilastoločnimi nišami, ki najbrž namigujejo na motiv Svete Trojice. Nahaja se na Slovenski cesti. Dvorana v notranjosti je banjasto obokana, med kolosalnimi pilastri in polstebri so kapele in kvadratni prezbiterij s kupolo. Notranjost je neposlikana, vendar bogato arhitekturno členjena. Glavni, marmornati oltar svete Trojice je leta 1744 izdelal Francesco Robba. Oltar je okrašen s simbolnimi figurami vere, upanja in ljubezni. Cerkev je del uršulinskega samostana, ki je do izgradnje trgovske hiše Maksimarket in Trga republike obsegal tudi velike vrtove z nasadi dreves. Galerija Sklici Glej tudi seznam zgradb in objektov v Ljubljani seznam cerkva v Sloveniji Zunanje povezave Burger.si - Uršulinska cerkev Ljubljana-Tourism.si - Uršulinski samostan in Cerkev svete trojice Arhivirano 2007-09-26 na Wayback Machine. http://ljubljana.info/sights/ursuline-church/ Župnija Ljubljana - Sv. Trojica (o cerkvi) Arhivirano 2011-03-18 na Wayback Machine. DEDI
Уршулинска црква (Љубљана)

Уршулинска црква (словен. Uršulinska cerkev svete Trojice), позната и као Нунска црква је римокатоличка црква изграђена између 1718. и 1726. у италијанскоме (падованском) стилу. Источна страна је окренута према великом Конгресном тргу и има врло лепо изражено прочеље. Мермерни олтар је 1744. израдио вајар Франческо Роба. Олтар је лепо украшен симболима вјере и љубави. Са 14 метара висине то је и највиши олтар љубљанске бискупије (словен. шкофије). Фасада са стубовима је по узору цркве Светог Петра у Риму. Црква је део Уршулинског самостана. Уршулинска црква је једна од најлепших представника барока у Љубљани.
Браник (замък)

Замъкът Браник (на словенски: Grad Branik), наричан още замък Рихемберк (Grad Rihemberk) е замък от 13 век над село Браник, близо до град Нова Горица в югозападна Словения. История Укрепени селища съществуват на хълма над днешното село Браник още от Праисторията. На мястото е бил построен римски каструм. Времето на основаването на замъка е неизвестно. Построен е от благородническия род Рихемберк (на словенски: Rihemberžani), упоменат за първи път през 1230 г. и произхождащ от Рифенщайн, графство Тирол, днеса замъка Райфенщайн над гр. Щерцинг (Випитено), Южен Тирол. „Рихемберк“ е изкривено произнасяне на немската дума „riffenberg“, означаваща „планинско било / хребет“. Родът получава много голям парцел във формата на феод от графовете на Гориция, който включва долината на река Випава, платото Крас, покрайнините на град Гориция и други. Мъжката наследническа линия на Рихемберк се изгубва през 1371 г. През 14 и 15 век графовете на Гориция вземат покрайнините на замъка, малка част от долината на река Випава и платото Крас. След като и тяхната линия се изгубва през 1500 г., Браник преминава в ръцете на Хабсбургите. През 1528 г. замъкът и околностите му са закупени от благородническия род Лантиери, които през 1649 г. добавят дворец-резиденция към конструкцията. Лантиери са собственици на замъка цели 417 години до Втората световна война. В нощта на 22/23 юли 1944 г. югославските партизани нападат замъка и го опожаряват, за да не може да се използва от Вермахта за по-нататъшни военни цели. Цялата покъщнина е унищожена. През 1945 г. Браник е национализиран. През 80-те години на 20 век започва постепенна реставрация, но и до днес не е достигнато положението преди войната. През 1999 г. Браник става културен паметник от национално значение. Архитектура На някои места все още могат да се видят основите на замъка в романски стил. Браник има изпъкващ кръгъл донжон от 13 век, около който е построена бароковата резиденция, като цялата конструкция е обградена със ренесансови стени с кулички от 16 век. По-старите сгади, например параклиса, съдържат готически елементи. Постройката придобива днешния си вид в 17-18 век, когато се превръща в барокова резиденция. Важно премоделиране се осъществява и през 19 век, когато се добавени романтичните зъбци по стените. В южното крило на замъка има частично запазена градина, обградена със стени. Оформлението на портата ѝ загатва, че градината е построена през бароковия период. Галерия Източници Външни препратки Satellite photo Geopedia map Архив на оригинала от 2012-06-20 в Wayback Machine. Leon Hmeljak: Gallery of castle photos Архив на оригинала от 2009-10-26 в Wayback Machine. 45.8512, 13.7918
Branik Castle

Branik Castle (Slovene: Grad Branik, pronounced [bɾaˈniːk]), also known as Rihemberk Castle (Grad Rihemberk, pronounced [ˈɾiːxəmbɛɾk]), is a 13th-century castle above the village of Branik, near the city of Nova Gorica in southwestern Slovenia. History Fortified settlements have been present on the hill above what is now the village of Branik since prehistoric times; the site was once occupied by a Roman castrum. The date of the founding of the castle is unclear, but the noble house of Rihemberk (Slovene: Rihemberžani) is first recorded in 1230, originating from Riffenstein in Tyrol, now the castle of Reifenstein in Freienfeld, northern Italy. The name Rihemberk derives from the name of the family's former castle, and is a compound of the German words Riffe 'ridge' and Berg 'mountain'. The family received substantial properties in fief from the Counts of Gorizia, including estates in the Vipava Valley, the Karst Plateau, in the outskirts of the town of Gorizia and elsewhere. The Rihemberg male line died out in 1371. In the 14th and 15th centuries the lordship contracted to the immediate surroundings of Rihemberk, a small part of the Vipava Valley, and the Karst Plateau. After the Counts of Gorizia died out in 1500, the castle passed to the Habsburgs. In 1528 both it and the surrounding lands were acquired by the noble house of Lanthieri, who added a residential palacio in 1649. The Lanthieris retained the castle for a full 417 years, until World War II. On the night of 22 July 1944, the Partisans burned and dynamited the castle. All of its furnishings were destroyed. In 1945, the castle was nationalized. Since the 1980s, it has since been gradually restored, though all prewar structures have not yet been fully rebuilt. In 1999, the castle was declared a cultural monument of national importance. Architecture The Romanesque foundations of the castle are still evident in some places. The castle complex is centered on a prominent 13th-century round keep, around which a substantial Baroque residential tract was later developed, all surrounded with Renaissance defensive walls and 16th century corner turrets. The older structures contain some Gothic elements, notably the castle chapel. The building took its current shape in the 17th/18th centuries, when it was turned into a Baroque residence. Significant remodeling was carried out in the 19th century as well, notably the romantic crenellations of the walls. A partially preserved walled garden once occupied the south slope below the castle. The design of the entrance gate suggests the garden belongs to the Baroque period of the castle. Gallery References External links Media related to Rihemberk Castle at Wikimedia Commons Branik Castle on Geopedia Satellite photo Leon Hmeljak: Gallery of castle photos
Zamek Rihemberk

Zamek Rihemberk zwany też Zamkiem Branik – zamek, położony w pobliżu miejscowości Branik, w zachodniej Słowenii. Historia Zbudowany w XIII wieku. Nazwa Rihemberk jest połączeniem niemieckich słów Riffe („grzbiet”) i Berg („góra”). Męska linia Rihemberg wyginęła w 1371 roku. Od 1500 roku zamek przeszedł w ręce Habsburgów. W 1944 roku został wysadzony w powietrze i spalony przez partyzantów. Od lat 80 XX-wieku odrestaurowywany. Architektura Romańskie fundamenty zamku są nadal widoczne w niektórych miejscach. Centralnym elementem zamku jest XIII-wieczna okrągła warownia, wokół której później opracowano znaczny barokowy trakt mieszkalny, wszystkie otoczone renesansowymi murami obronnymi i XVI-wiecznymi narożnymi wieżyczkami. Starsze budowle zawierają elementy gotyckie, zwłaszcza kaplicę zamkowa. Budynek nabrał obecnego kształtu na przełomie XVII i XVIII wieku, kiedy został przekształcony w barokową rezydencję. Znaczące przebudowy przeprowadzono także w XIX wieku. Częściowo zachowany murowany ogród zajmował niegdyś południowy stok pod zamkiem. Styl bramy wjazdowej sugeruje, że ogród należy do okresu baroku zamku. Przypisy