Szent Miklós-főszékesegyház (Ljubljana)

A ljubljanai Szent Miklós-székesegyház (szlovénül: ljubljanska stolnica), vagy egyszerűen csak a székesegyház (stolnica), a római katolikus egyház szlovéniai fő temploma és a Ljubljanai főegyházmegye székesegyháza Ljubljanában, Szlovénia fővárosában. Eredetileg a ljubljanai székesegyház gótikus templom volt, amelyet a 18. század elején a mai barokk épület váltotta fel. Zöld kupolájával és ikertornyaival a város könnyen felismerhető nevezetessége, a Cirill-Metód téren áll, a közeli ljubljanai központi piac és a városháza mellett. Története A korábbi templomok A területen eredetileg egy háromhajós román stílusú templom állt, amelynek legrégebbi említése 1262-ből származik. Az ősi Szent Péter-plébánia filiája volt. Egy kiterjedt 1361-es tűzvész után gótikus stílusban újították fel, majd amikor 1461-ben megalapították a Ljubljanai egyházmegyét, és a templom székesegyházzá vált, átalakításokon esett át. 1469-ben azonban újra leégett. Ekkoriban gyújtogatásra, vélhetően a törökökre gyanakodtak. A barokk székesegyház 1700-ban, Johann Gregor Thalnitscher (Dolničar) dékán és az Academia Operosorum Labacensium kezdeményezésére, a milánói vagy bolognai származású Florentianus Ponnensis kapucinus szerzetes egy új, barokk csarnoktemplomot tervezett. A következő évben, amikor az építkezés már megkezdődött, a tervet felülvizsgálta és kiegészítette Andrea Pozzo jezsuita építész, aki bazilikaként tervezte meg, és egy kupolával látta el. Mivel a kivitelezést nem ő felügyelte, az építők jelentősen átdolgozták a terveit, különösen a velencei Francesco Bombassi. A két harangtornyot, amelyek a salzburgi dóm tornyaira emlékeztetnek, a lombard Giulio Quaglio tervei alapján adták hozzá. Az építkezés 1701 és 1706 között zajlott. A munkálatokat Francesco Bombasi irányította, aki néhány hónap után leváltotta a megbízhatatlan Francesco Ferattát és Mihael Zamerlt. Az építőmester Pavel Jugovic volt, halála után, 1704 márciusában pedig id. Gregor Maček vette át a helyét. Az építkezés 1706-ban fejeződött be, az első szentmisét 1706 augusztusában tartották az új épületben, a felszentelésre pedig 1707. május 8-án került sor. Restaurálási munkálatok A templom belsejét 1859-ben teljesen felújították: megtisztították a freskókat, a falakat márvánnyal burkolták, az aranyozást helyreállították, és az orgonát is kijavították. A templom fennállásának 200. évfordulójára új ablakokat, padokat és Milavč új orgonáját szerelték be a régi barokk orgonaszekrényekbe. 1948-ban Ivan Vurnik tervei alapján felújították az ablakokat, a szentély hátsó falán lévő színes ablak tervét pedig Stane Kregar készítette. A püspökség alapításának 500. évfordulóján 1961-ben újrafestették a külsőt, lefedték a harangtornyokat és felújították a tornyok tetején lévő kupolákat. 1969 és 1971 között Anton Bitenc építész tervei alapján átalakították a szentélyt. A miniatűr domborműves keresztutat France Gorše készítette. A püspöki katedra tervét Jože Plečnik tervezte, és a kivitelezést is ő maga finanszírozta. 2002-ben a Szlovén Kulturális Örökség Védelmi Intézet Restaurátori Központja külső együttműködők (Dare Tratar restaurátor és csapata) segítségével megkezdte a Quaglia-freskók konzerválási és restaurálási munkálatait. A projekt három részből állt: kutatási munka, restaurálási beavatkozások és dokumentálás. A projekt 2007-ben zárult le, a templom felszentelésének 300. évfordulójának megünnepléseként. Később több püspök sírköveit és bronz portréit helyezték el a székesegyház déli oldalán található kápolnákban. Az épület külseje A keleti tájolású templom a keleti oldalon lévő négyezet feletti nyolcszögletű kupolájáról, valamint a nyugati homlokzatán található két harangtornyáról ismerhető fel. A kupoladobot – amely 1841-ben egy festett változatot váltott fel – Matej Medved építette, míg az ácsmunkákat Jurij Pajk végezte. A harangtornyok 1705–1706-ban épültek, és aranyozott gömbökkel díszítették őket. Ezekben különböző ereklyéket és pergamenre írt szövegeket helyeztek el. A templom tornyaiban hat harang található, köztük Szlovénia második legrégebbi, 1326-ból származó harangja, a Gasparo de Franchi által készített 1706-os harang, valamint a Strojne Livarne gyár öt harangja. A harangtornyok között egy szegmensíves félköríves oromzat található, amely az eredeti barokk oromzat 1989-es rekonstrukciója. Az eredeti oromzatot az 1895-ös ljubljanai földrengés után Franz Faleschini építőmester egy háromszög alakúra cserélte Raimund Jeblinger építész tervei alapján. A templom homlokzatait 19. és 20. századi, püspököket és szenteket ábrázoló szobrokat rejtő fülkék, barokk freskók, valamint ókori római sírkövek és más, a Thalnitscher-féle kőemlék-gyűjteményhez (Dolničarjev lapidarij) tartozó kövek díszítik; utóbbi a 18. század elején jött létre Johann Gregor Thalnitscher történész kezdeményezésére. A déli fal keleti részén egy oldalbejárat, nyugati részén pedig egy élénk színekkel díszített gótikus Pietà található, amely a korábbi gótikus székesegyházban lévő szobor másolata. A déli homlokzatot egy 1826-ból származó, római számokkal és egy latin mottóval (Nescitis diem neque horam – „Nem tudjátok sem a napot, sem az órát”) ellátott napóra is ékesíti. Ezt 1989-ben újították fel. A főbejáratot magában foglaló nyugati homlokzatot a bejárattól jobbra egy emléktábla díszíti, amelyen a régi ljubljanai székesegyház Krisztus-fejet formázó záróköve és a Memoria veteris ecclesiae cathedralis („a székesegyház régi emlékei”) latin felirat olvasható. A székesegyház szoborfülkéiben püspökök és szentek hat homokkőből készült szobra áll. A déli homlokzat fülkéiben a gótikus Pietà, valamint Szent Hermagoras és Szent Fortunatus homokkőből készült szobrai láthatók, melyeket Franc Ksaver Zajec szobrász alkotott 1872-ben. A nyugati homlokzat (főbejárat melletti) fülkéiben Aquinói Szent Tamás és Szent Bonaventura szobra (Ivan Pengov, 1912), míg az északi homlokzat fülkéiben Sigismund von Lamberg, Ljubljana első püspöke, és Thomas Chrön ljubljanai püspök szobra kapott helyet (szintén Pengov alkotásai, 1913-ból). A bejáratokat 1996-ból származó, bronzból készült domborműves ajtók díszítik, amelyeket a szlovén területen jelen lévő kereszténység 1250. évfordulója és II. János Pál pápa látogatása alkalmából készítettek. A szlovén kapunak nevezett főajtón Tone Demšar domborműve látható, amely a szlovén történelem ábrázolásával emlékezik meg a szlovéniai kereszténység 1250. évfordulójáról. A ljubljanai kapunak nevezett oldalajtót Mirsad Begić tervezte újra, a 20. századi ljubljanai püspökök portréival díszítve azt. Később egy automata elektromos ajtót is beépítettek a főajtó mögé. Az épület belseje A belső térben a Giulio Quaglio által 1703–1706, majd 1721–1723 között festett freskókkal az eredeti barokk díszítés nagy része fennmaradt. A székesegyház további figyelemre méltó díszítőelemei közé tartoznak az oltár angyalai, melyeket a hajó jobb oldalán a Groppelli fivérek, Paolo és Giuseppe (1711), a bal oldalon pedig Francesco Robba (1745–1750) alkotott. Angelo Putti készítette a kupola gerendája alatt ülő négy emonai püspök szobrát (1712–1713), Johann Anton Thalnitscher mellszobrát (1715), valamint a Szentháromság-oltár csegelyeiben lévő angyalos domborműveket. A kupolát Matevž Langus festette 1843–1844-ben. A kupoladob freskója a Szentlelket és angyalokat ábrázolja, míg a kupola falain lévő freskók Szűz Mária megkoronázását és Szent Miklós megdicsőülését ábrázolják, angyalokkal és szentekkel körülvéve. Az 1950-es években Jože Plečnik építész terveket készített az új templomi berendezésekhez. Harangok Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Ljubljana Cathedral című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.