NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Eda center

Eda center je poslovna zgradba v središču Nove Gorice, zgrajena leta 2011. Center je dobil ime po letalu EDA bratov Rusjan (Edvarda in Josipa), ki je prvič poletelo prav v okolici Gorice. Na brata Rusjan opominjata replika letala EDA, ki je izobešena v avli centra, ter ime gostinskega lokala v prvem nadstropju. Projekt Eda center je prvi poslovni center v goriški regiji, zamišljen kot most med vzhodom in zahodom, ki bi privabljal tudi poslovneže iz Italije. Objekt je po zasnovi večnamenski: predstavlja predvsem poslovno točko, kjer se zbirajo graditelji goriškega gospodarskega prostora, v prvem nadstropju je Restavracija Rusjan, v kletnih etažah pa velik parkirni prostor. Pred stavbo je stopničast javni trg, otroška igrišča, površine za pešce in zelenica z drevoredom. V prostorih Eda centra imata prostore Evropska pravna fakulteta v Novi Gorici ter Center za socialno delo Nova Gorica. Nad prostorno parkirno hišo (425 parkirnih mest) so štiri etaže namenjene trgovskemu delu (caa. 5000 m2), naslednjih osem etaž je namenjenih pisarniškemu delu (caa. 8000 m2), na vrhu pa je 40 nadstandardnih stanovanj. Nekaj let po odprtju je investitor pod vodstvom direktorja Radoša Pavloviča zašel v težave, do leta 2014 je bilo denimo prodanih ali oddanih le polovica stanovanj. Lastništvo je zaradi dolgov prešlo na Družbo za upravljanje terjatev bank. Septembra 2017, so bila na dražbi prodana vsa stanovanja in njim pripadajoči parkirni prostori. Sklici in opombe Zunanje povezave Uradna spletna stran Eda center Blog Eda center Arhivirano 2012-12-31 na Wayback Machine.
Evangeličanska cerkev, Bodonci

Evangeličanska cerkev je v evangeličanski cerkveni občini Bodonci in v Občini Puconci. Zgodovina Predhodnici današnje cerkve sta bili dve. Obe sta stali na bodonskem hribu. Prva je bila lesena in 12. junija 1792 jo je dal v upravljanje evangeličanom grof Peter Szapary. Drugo - zidano, z zvonikom so dokončali leta 1800. Gradbena dela je vodil Sámuel Leitner iz madžarskega Kermendina (Körmend). Renovirali so jo leta 1860 in tako prenovljeno je 21. oktobra 1860 blagoslovil superintendent Maté Haubner. V njej je bila zadnja božja služba 3. aprila 1899, ker se je cerkvena občina odločila za gradnjo nove. Sedanja cerkev Z gradnjo so začeli 20. aprila 1899 in sicer z lastnim delom, končana je bila 10. decembra istega leta, ko jo je blagoslovil škof Ferenc Gyurátz. Načrt za cerkev je naredil arhitekt Daniel Placotta iz Budimpešte. V notranjosti je tloris podoben srednjeveškim bazilikam. Ima eno glavno in dve stranski ladji. Na osmih stebrih je obokan opečni strop kupolaste oblike. Kor (balkon) je ne le ob orglah, ampak tudi nad obema stranskima ladjama. Zunaj so po sredini razdeljena visoka okna, ki so zgoraj zaokrožena. Oltar je lesen, izdelal pa ga je mizarski mojster Ferencz Kuras iz Radgone. Oltarska slika (olje na platno) je delo neznanega avtorja, predstavlja pa Jezusa na Oljski gori. Nad oltarjem je lesena prižnica s streho. Enomanualne orgle so mehanske, 9-registrske, kupljene leta 1872 in dokončno obnovljene leta 1990. Sklici Viri Kerčmar Vili: Evangeličanska cerkev na Slovenskem (COBISS) »Opis enote nepremične kulturne dediščine, evidenčna številka 4146«. Pregledovalnik Registra nepremične kulturne dediščine. Ministrstvo RS za kulturo. Spletna stran Evangeličanske cerkvene občine Bodonci Glej tudi Galerija sakralnih objektov v Prekmurju Matjaž Godina Štefan Smodiš Zunanje povezave Geopedia.si: Evangeličanska cerkev, Bodonci Opis Bodonec Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine. Evangeličanska cerkvena občina Bodonci Arhivirano 2007-12-27 na Wayback Machine.
Evangeličanska cerkev, Selo

Evangeličanska cerkev v Selu je v kraju z istim imenom, spada pa v občino Moravske Toplice. Zgodovina cerkve in cerkvene občine Najstarejši dokumenti jo omenjajo v letu 1599 in 1601. Evangeličanska cerkvica je bila današnja cerkev sv. Nikolaja, znana Rotunda iz 13.stoletja. K takratni cerkveni občini Selo so spadale štiri vasi: Prosenjakovci, Čikečka vas, Fokovci in Habronak. (Ta vas več ne obstoja, bila pa je med Selom in Bukovnico.) V protireformacijskih časih so Evangeličansko cerkveno občino ukinili, odvzeli pa so jim tudi cerkvico. Kot za vse ostale kraje je tudi za Selo pomenil tolerančni patent Jožefa II. (1781) osvoboditev od zatiranja. Verniki so ob novi ustanovitvi cerkvene občine Križevci priključeni k njej. Ker pa je bila razdalja 10 km le prevelika so si želeli lastne cerkve. Gradnja nove cerkve Temeljni kamen so položili 20. avgusta 1939. Zaradi slabe kvalitete doma izdelane opeke in slabega vremena so bili prisiljeni opeko kupiti v opekarni. Vmes pa je prišla še druga svetovna vojna, ki je zaustavila dograditev že pod streho stoječe cerkve. Po vojni pa je bilo pomanjkanje materiala in finančnih sredstev, tako, da so z gradnjo zelo počasi nadaljevali. Ob domači in pomoči iz tujine so jo dogradili. Posvečena in predana svojemu namenu pa je bila 24. julija 1966 ob navzočnosti domače duhovščine in uglednih gostov iz tujine. Po odcepitvi od križevske cerkvene občine vodi svoje lastno cerkveno poslovanje, nima pa svojega potrjenega duhovnika. Tako je neke vrste »sestrska« gmajna moravske cerkvene občine. Arhitektura Evangeličanska cerkev v Selu je neoromanska s preloma 19. v 20. stoletje. Zvonik, ki je na zahodni strani je visok in ima strmo streho. Fasado členijo visoka polkrožno zaključena okna in podstrešni venec. Sklici Viri Kerčmar Vili: Evangeličanska cerkev na Slovenskem (COBISS) »Opis enote nepremične kulturne dediščine, evidenčna številka 24779«. Pregledovalnik Registra nepremične kulturne dediščine. Ministrstvo RS za kulturo. Zunanje povezave Geopedia.si: Evangeličanska cerkev, Selo
Факултет за рачунарство и информатику Универзитета у Љубљани

Факултет за рачунарство и информатику Универзитета у Љубљани (скраћено ФРИ) је члан Универзитета у Љубљани. Главна делатност факултета је образовање рачунарских стручњака различитих профила. Поред редовног образовања, факултет пружа и додатно образовање за рачунарске стручњаке, као и стручњаке из других области којима је потребно знање рачунарства. Веома посебан и веома личан аспект је образовање младих истраживача који се током постдипломских студија под менторством универзитетских професора упознају са истраживачким и научним радом. Тренутна деканка је Мојца Цигларич, која је изабрана 31. маја 2022. за мандат 2022–2026. Историја Факултет за рачунарство и информатику основан је 1. јануара 1996. након поделе бившег Факултета електротехнике и рачунарства на два нова факултета. Само проучавање рачунарства почело је на Универзитету у Љубљани 1973., прво као специјализација након друге године студија електротехнике, а од 1982. као самостални студиј на тадашњем Електротехничком факултету. Нове просторије Факултет се 2014. преселио у нову зграду на Брду при Љубљани. То је резултат вишегодишње изградње нових објеката за Факултет за рачунарство и информатику и Факултет за хемију и хемијску технологију (ФККТ). Изградња ФРИ и ФККТ је највећи пројекат у Словенији који суфинансира Европска унија и највећа инвестиција у историји Универзитета у Љубљани. Организација Лабораторија за адаптивне системе и паралелну обраду Лабораторија за алгоритмику Лабораторија за биоинформатику Лабораторија за биомедицинске рачунарске системе и снимање Лабораторија за електронске медије Лабораторија за информатику Лабораторија за интеграцију информационих система Лабораторија за когнитивно моделирање Лабораторија за криптографију и рачунарску безбедност Лабораторија за математичке методе у рачунарству и информатици Лабораторија за технологију података Лабораторија за рачунарске комуникације Лабораторија за рачунарске структуре и системе Лабораторија за рачунарски вид Лабораторија за рачунарску графику и мултимедију Лабораторија за софтверску технологију Лабораторија за вештачке визуелне когнитивне системе Лабораторија за вештачку интелигенцију Лабораторија за свеприсутне системе Инфраструктура Факултет за рачунарство и информатику има 9 кабинета и 12 рачунарских лабораторија са више од 400 рачунара. Већина рачунара је умрежена и има приступ интернету. Факултет за рачунарство и информатику дели велики амфитеатар са Факултетом за хемију и хемијску технологију и библиотеку, која садржи богату колекцију књига и стручних часописа, а такође омогућава претраживање информација у различитим базама података. Резултати На Факултету за рачунарство и информатику, 3208 дипломаца је завршило студије на основним студијама, а 389 мастера и 149 доктора наука је завршило студије на постдипломским студијама. Референце Спољашње везе Званична веб страница факултета http://www.e-studij.si/UL/FRI Архивирано 2007-11-02 на сајту Wayback Machine (вики) Библиотека ФРИ и ФККТ
Fakulteta za uporabne družbene študije v Novi Gorici

Fakulteta za uporabne družbene študije v Novi Gorici (FUDŠ) je samostojen visokošolski zavod ustanovljen 13. junija 2006. FUDŠ je zasebna fakulteta in ena izmed najmlajših visokošolskih ustanov v Sloveniji. Fakulteta obratuje na treh lokacijah – v Novi Gorici, Ljubljani in Novem mestu – in izvaja dodiplomski, podiplomski in doktorski študijski program. Zgodovina FUDŠ je bila ena izmed treh ustanovitvenih fakultet Nove univerze, akreditirane leta 2008. FUDŠ je leta 2009 zaprosila za vključitev v Univerzo na Primorskem, kar je zamrznilo projekt Nove univerze, a do združitve zaradi neznanih razlogov ni prišlo. Študijski programi Dodiplomski študij Uporabne družbene študije Socialni menedžment Psihosocialna pomoč Magistrski študij Medkulturni menedžment Psihosocialna pomoč Doktorski študij Sociologija Šolnina enega letnika psihosocialne pomoči – fakultetinega najbolj popularnega programa – znaša okoli 3.000€. Organiziranost Leta 2016 je FUDŠ zaposloval 25 oseb (od teh 16 visokošolskih učiteljev) ter še dodatnih 54 zunanjih pogodbenih sodelavcev, na fakulteti pa je študiralo 298 študentov. Knjižnica FUDŠ se nahaja na treh lokacijah, in sicer v Novi Gorici, Ljubljani in v Novem mestu. Zbirka v knjižnici obsega okoli 6.000 enot knjižničnega gradiva. Poleg knjig nudijo tudi oddaljeni dostop do podatkovnih baz, člankov, povzetkov in drugih besedil v polnem formatu. Raziskovalno delo fakultete poteka v okviru Inštituta za družbene transformacije, Inštituta za globalni in regionalni razvoj, Inštituta za politične raziskave in Nacionalnega inštituta za psihoterapijo. Pod okriljem FUDŠ izhaja znanstvena revija (Research in social change) in številne znanstvene monografije. Zunanje povezave Uradno spletno mesto Viri
Frančiškanski samostan Ljubljana - Center

Frančiškanski samostan Ljubljana - Center je eden izmed samostanov Reda manjših bratov v Sloveniji, ki se nahaja na področju, ki ga omejujejo Prešernov trg, Čopova ulica, Knafljev prehod, Miklošičeva cesta in Nazorjeva ulica v Ljubljani. V njem je Frančiškanska knjižnica, prenovljena 2023, ko je bil ob njej na novo urejen tudi frančiškanski muzej. Zgodovina Frančiškanski samostan na tem mestu je bil ustanovljen leta 1784, ko je Jožef II. Habsburški izselil bosonoge avguštince in njihov samostan predal frančiškanom. Le-ti so se preselili iz samostana na današnjem Vodnikovem trgu. Naslednje leto je bila ustanovljena tudi Župnija Ljubljana - Marijino oznanjenje, ki so jo frančiškani prevzeli leta 1808 in od leta 1886 se v samostanu nahaja tudi provincialat. Ob prihodu frančiškanov se je dotedanja Avguštinska ulica preimenovana v Frančiškansko ulico; leta 1952 so jo preimenovali v današnjo Nazorjevo ulico. Dejavnosti Samostanski patri in bratje oskrbujejo Župnijo Ljubljana - Marijino oznanjenje, ki ima dve cerkvi: Cerkev Marijinega oznanjenja (župnijska; Prešernov trg) in Cerkev Marijinega obiskanja (podružnična; Rožnik). V sklopu samostana delujejo med drugim tudi Frančiškanski družinski inštitut, Center Frančiškanske mladine, Založba Brat Frančišek in od 2023 Frančiškanski muzej. Sklici Glej tudi Frančiškanska knjižnica, Ljubljana seznam samostanov v Sloveniji Zunanje povezave Predstavnosti o temi Frančiškanski samostan Ljubljana–Center v Wikimedijini zbirki
Furlanovo zavetišče pri Abramu

Furlanovo zavetišče pri Abramu – schron górski w chacie gospodarza Ježa w przysiółku Nanos na wysokim płaskowyżu krasowym Nanos (część Gór Dynarskich), otwarty w 1961. Nosi imię alpinisty Frica Furlana (1902-1952). Gospodarstwo (znane tu jako „pri Abramu“) jest przekształcone w agroturystykę i oprócz przestrzeni dla gości z 30 miejscami siedzącymi oferuje też noclegi. Otwarte jest cały rok. Dostęp z Vipavy przez wieś Gradišče i przez Gradišką Turę (761m) (2.30-3h) z Podnanosa drogą 16km Szlaki do Vojkovej kočy na Nanosu (1240m) (2h) Zobacz też Słoweński Szlak Górski Bibliografia Furlanovo zavetišče pri Abramu – Hribi.net
Furlanovo zavetišče pri Abramu

Furlanovo zavetišče pri Abramu (900m) je planinsko zavetišče v hiši kmeta Ježa v naselju Nanos na visoki kraški planoti Nanos in so ga odprli leta 1961. Imenuje se po planincu Fricu Furlanu (1902-1952). Domačija (po domače »pri Abramu«) je preurejena tudi v kmečki turizem in poleg gostinskega prostora s 30 sedeži, nudi tudi prenočišča. Odprto je ob koncu tedna. Dostopi iz Vipave skozi vas Gradišče in čez Gradiško Turo (761m) (2.30-3h) iz Podnanosa po cesti 16 km Ture do Vojkove koče na Nanosu (1240m) (2h) Glej tudi Slovenska planinska pot seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Furlanovo zavetišče pri Abramu - Hribi.net
Galetov grad

Galetov grad je neorenesančni dvorec, ki se nahaja na Vodnikovi cesti 43 v Spodnji Šiški v Ljubljani. Danes v njem delujeta Policijsko veteransko društvo Sever Ljubljana in Policijski pihalni orkester. Zgodovina Sredi 18. stoletja je baron Anton Nepomuk Taufferer kupil kmečko posestvo v Spodnji Šiški; tam ležečo kajžo je dal prezidati v podeželski dvorec in ga poimenoval Pepensfeld. Leta 1780 je dvorec kupil baron Maksimilijan Raigersfeld, nato pa je čez štiri leta baron Janez Nepomuk Auersperg prevzel lastništvo nad dvorcem in ga priključil bližnjemu posestu z dvorcem Jama. Pozneje je dvorec zamenjal več lastnikov: Franc Widmannstatten (1803), baron Janez Nepomuk Buseth (1806), vitez Jožef Kalchberg (1811), baron Karl Schweiger Lechenfeld (1856), vitez Anton Gariboldi (1863) in Adolf Gale (1875); po zadnjem lastniku je dvorec dobil tudi trenutni naziv. Dvorec je vpisan v Register nepremične kulturne dediščine, vendar nima statusa kulturnega spomenika. Sklici
Gimnazija Jurija Vege Idrija

Gimnazija Jurija Vege v Idriji je bila ustanovljena že leta 1901 kot prva slovenska realka. Poimenovana je bila po enem največjih slovenskih znanstvenikov, Juriju Vegi. Že od začetka 18. stoletja so se Idrijčani trudili, da bi dobili redno in javno priznano srednjo šolo. Vendar je uspeh prišel šele po skoraj 200 letih truda, v času županovanja Dragotina Lapajneta, ki je okoli leta 1900 končno uspel premagati mnoge finančne, birokratske in tudi politične prepreke. Leta 1901 je tako Idrija dobila prvo slovensko realko, kar je bilo v času avstrijske vladavine resnično veliko dejanje, saj je na srednji šoli prvič prevladal slovenski učni jezik nad nemškim. Spomladi leta 1902 se je tako pričela še gradnja šolskega poslopja, ki je bila zaključena poleti leta 1903. Prva matura je bila leta 1908. Med prvimi maturanti je bila tudi Frančiška Urbančič Štebi. Idrijska realka je tako delovala vse do leta 1926, ko so jo nasilno ukinile italijanske fašistične oblasti. V teh letih delovanja je njene klopi obiskovalo okoli 1000 dijakov, maturo pa je tu opravilo 400 maturantov. Mnogi učenci idrijske realke so se nato uveljavili na pomembnih področjih gospodarskega, političnega, znanstvenega ter kulturnega življenja. Vse od leta 1952 v stavbi nekdanje prve slovenske realke deluje Gimnazija Jurija Vege Idrija. Trenutno pod njihovim okriljem potekajo trije izobraževalni programi: splošna gimnazija, strojni tehnik in mehatronik operater. Trenutna ravnateljica je profesorica zgodovine Karmen Vidmar, kateri od konca maja 2021 teče drugi mandat. Sklici Zunanje povezave Gimnazija Jurija Vege
Grad Boštanj (Weissenstein)

Za grad v naselju Boštanj glej grad Boštanj (Sawenstein). Grad Boštanj (nemško: Weissenstein – »beli kamen«) stoji na vzpetini južno od kraja Grosuplje. Na mestu, kjer je bilo prazgodovinsko gradišče, so Lambergi verjetno že v 2. polovici 15. stoletja pozidali območje. Cesar Ferdinand I. je leta 1549 dovolil kranjskemu deželnemu upravitelju Jakobu pl. Lambergu, da sme na starem gradišču Zagradec zgraditi grad, kar kaže, da so Lambergi takrat predelali prvotno poslopje in ga do leta 1558 razširili ter obdali z obzidjem in obrambnimi stolpi. Leta 1678 je grad s pristavo kupila rodbina Ursini-Blagaj, in ga posedovala do 20. stoletja. Leta 1901 je gospoščino z gradom po smrti grofice Matilde Ursini-Blagaj podedovala baronica Terezija Lauer-Lazarini iz Solkana in v posesti Lazarinijev je bil Boštanj do leta 1942, ko ga je Ludvik Lazarini prepustil italijanski družbi Emona. Leta 1944 so grad požgali slovenski partizani, po 2. svetovni vojni pa je bil nacionaliziran in imenovan v državno posestvo Boštanj, kasneje pa so večino posesti in travnikov prevzele Ljubljanske mlekarne. Renesančni trdnjavsko zasnovani grad je bil zgrajen kot štiritraktna stavba z utrjenim obzidjem in obrambnim stolpom v predgradju. Boštanjski grad je bil tipična gradnja tistega časa, vendar izrazito prilagojena krajevnim, estetskim, gospodarskim in družbeno kulturnim razmeram. Danes je v celoti ohranjen le severni obrambni stolp, od mogočne osrednje stavbe pa je ostala le še severna stena z antičnim nastavkom za uro, delno ohranjen portal, nekaj manjših kamnitih klesanih kamnov za okenske okvirje, strešne in druge konzole, strelne line, straniščni izpust, kamnite stopnice in nekaj usločenih preklad zidanih iz opeke in lehnjaka. Arkadni hodniki, vodnjak, kamnita miza, napisani tabli, litoželezne stopnice, cvetlični vrt, park in sadovnjak niso več ohranjeni. V neposredni okolici pa še naprej propadata grobnica in večje gospodarsko poslopje, ki je bila nekoč grajska kovačnica. Vzpetina boštanjskega gradu je naravni severni mejnik Radenskega polja. Danes so vidne le še ruševine gradu, a poleg gradu stanujejo ljudje. Grad je čudovit za fotografiranja. Nahaja se na Velikem Mlačevem. Galerija Glej tudi seznam gradov v Sloveniji Sklici Viri Grosuplje, uradna stran občine, z dovoljenjem *.
Grad Forhtenek

Grad Forhtenek (nemško (Forchtenegg) je stal na strmi, delno skalnati vzpetini zahodno nad potokom Velunja, v naselju Ravne pri Šoštanju vzhodno nad domačijo Vratar, od katerega so ostale le še mogočne razvaline. Zgodovina Grad Forhtenek je konec 13. stoletja pozidal šentpavelski samostan, ki ga je dal v fevd Vovbrškim grofom, ki so na njem imeli kastelane. V virih se prvič omenja leta 1317 kot Fuerchtenek, leta 1336 kot vest Furtnekk, leta 1435 je omenjen burck Fuerchtenegk, leta 1462 in 1480 pa kot gschloss. Prva vovbrška kastelana na Forhteneku sta leta 1317 omenjena vitez Poepel in Gebhard iz rodu Turnskih, leta 1322 pa Ulrik Forhtenek. Po izumrtju Vovbrških so grad podedovali Žovneški gospodje. Leta 1356 ga je od Celjskih grofov prejel v fevd Jošt Forhteneški. Že Žovneški so Turnskim prepustili grad v sekundarni fevd, saj že Ulrik vse do leta 1349 ni nikoli nosil naziva gradiščan. Okoli 1350 so Celjski spremenili grajsko upravo in namesto vazalov postavili gradiščane. Ti so bili: leta 1360 vitez Ivan (Hans) iz Rogatca, leta 1378 Heinzlein Raumschüssl, leta 1425 Žiga Dobrnski, leta 1435 sta imela grad v fevdu brata Jošt in Hans Forhteneška, od leta 1441 pa je bil kastelan Hieronim Voitlander. Predstavniki »originalne« rodbine Forhteneških so se odselili z gradu ter začeli življenje kot poklicni gradiščani in vitezi na gradovih Celjskih. Vsaj od leta 1376 je bil Friderik II. turnsko- forhteneški gradiščan na starem sedežu Celjskih, gradu Žovneku, kjer je ostal do približno 1393. Friderik ni imel sinov, pač pa je Jošt, drugi mož njegove hčerke Katarine, prevzel vzdevek Forhteneker in ribji grb. Bil je gradiščan v celjski službi v Šoštanju. Sinova Jošt II. in Hans sta leta 1437 za kratek čas dobila grad v svojo last. Jošt je z bratom Hansom prejel od Celjskih v fevd grad Forhtenek s pripadajočo posestjo, ki je v listini natančno našteta, in tudi razno drugo posest v Savinjski dolini. Po izumrtju Celjskih leta 1456 je grad in gospostvo prešlo v last deželnega kneza oziroma Habsburžanov, ki so ga dajali v najem. Med leti 1459, ko je grajskemu gospostvu spadal tudi urad v Mozirju, in 1500 je bil na gradu najemnik vitez Andrej Triebenberger (1459), nato vitez Žiga Lichtenberger, za njim Danijel Minndorfer. Leta 1525 sta bila najemnika viteza Krištof in Boltežar Altenhausa. Hans Leysser in njegovi dediči so na gradu gospodarili med letoma 1535 in 1603, Žiga Jurij Dobrnski pa od leta 1620. Grad Forhtenek so leta 1635 zavzeli, oropali in poškodovali uporni kmetje. Po tem je bil opuščen v razvaline. Sklici in opombe Viri Ivan Stopar, Dr.: Grajske stavbe v vzhodni Sloveniji - Spodnja Savinjska dolina", Založna Park, Ljubljana, 1992 Dušan Kos (2005). Vitez in Grad. Ljubljana : Založba ZRC, ZRC SAZU. COBISS 219524608. ISBN 961-6500-82-1. Franc Pečovnik: »Ravne nekoč in danes«, Kulturno-umetniško društvo Ravne, Velenje, 1996 Ivan Jakič: »Vsi slovenski gradovi«, DZS, Ljubljana, 1997
Kamen (hrad)

Kamen (slovinsky Grad Kamen, německy Burg Stain) je zřícenina středověkého hradu z 12. století, která se nachází ve vesnici Begunje na Gorenjskem v občině Radovljica v historickém Hornokraňském regionu ve Slovinsku. Zřícenina má statut kulturní památky. Historie a charakteristika Hrad byl postaven ve 12. století na kraji obce Begunje na Gorenjskem na skalním výběžku u začátku doliny Draga hrabaty z Ortenburgu, kteří však hrad nikdy přímo neobývali. O budovu se starali jejich správcové. První písemná zmínka o hradě pochází z roku 1145, je v ní zmiňován jako jedna z nejdůležitějších pevností v okolí. V roce 1418, po smrti posledního hraběte z Ortenburgu, se hrad stal majetkem hrabat z Celje, kteří jej vlastnili až do smrti hraběte Hermana III. V roce 1436 hrad začal využívat šlechtický rod Lambergů. Jurij Lamberg hrad v roce 1469 odkoupil. Během vlastnictví Lambergů se hrad dočkal mnoha přestaveb a renovací. Rod Lambergů opustil hrad v 18. století, kdy hrad ztratil svůj obranný význam a rod se přestěhoval do nového sídla, hradu Katzenstein (Kacenštajn). Hrad byl ponechán svému osudu a jeho část byla rozebrána místními obyvateli, kteří použili materiál při výstavbě kostela. V roce 1959 byl hrad částečně zrestaurován a zbylá část zříceniny byla zakonzervována. Hrad byl postaven v románském slohu, později k němu byly vybudovány gotické a renesanční přístavby. Z románského období se dochovala věž jako nejstarší část dnešní zříceniny hradu. Románská věž má čtvercový půdorys a stojí v severozápadní části hradu. Z gotického období pocházejí zbytky čtyřposchoďové obytné budovy, které se nacházejí na opačném konci hradního komplexu. V centrální části hradu byl v 16. století postaven renesanční palác s vnitřním nádvořím. Na jižních svazích pod hradem se nacházely terasovité zahrady. K hradnímu komplexu patřily ještě různé hospodářské budovy, včetně mlýna a pily. Zřícenina hradu Kamen je volně přístupná. Zajímavost O jednom z hrabat z rodu Lambergů, kteří byli nejdéle vlastníky hradu, Gašperovi Lambergovi, který se účastnil rytířských turnajů a v 85 z nich zvítězil, se dochovala lidová píseň Pegam a Lambergar. V blízkosti hradu Kamen se nachází zřícenina barokního zámku Škratov grad a archeologické naleziště Jama Zijalka. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Hrad Kamen na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kamen na Wikimedia Commons