NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vodní elektrárna Zlatoličje

Vodní elektrárna Zlatoličje (zkratkou HE Zlatoličje) je vodní elektrárna ve východním Slovinsku. Leží na řece Drávě, v blízkosti vesnice Zlatoličje v občině Starše, v Podrávském regionu. Elektrárnu provozuje společnost Dravske elektrarne Maribor. Historie Stavba elektrárny započala v roce 1964, do provozu byla uvedena v roce 1969. Slavnostní zahájení provozu provedl tehdejší prezident Josip Broz Tito. Popis Je to první elektrárna postavená na vodním kanálu v bývalé SFRJ. Jsou zde použity dvě svislé Kaplanovy turbíny. Celkový instalovaný výkon elektrárny při spádu zhruba 33 m je 126 MW a ročně se zde vyrobí 577 milionů kWh. Přehradní jezero je dlouhé 6,5 km a rozkládá se převážně na území města Maribor. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Hidroelektrarna Zlatoličje na slovinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní elektrárna Zlatoličje na Wikimedia Commons
Elektrownia wodna Zlatoličje

Elektrownia wodna Zlatoličje – elektrownia wodna w Słowenii na rzece Drawie. Należy do firmy Dravske elektrarne Maribor. Historia W 1962 roku został opracowany projekt budowy elektrowni nazywanej roboczo Srednje Drave 1 (później zmieniono nazwę na Elektrownia wodna Zlatoličje). Podczas budowy powstał na terenie gminy Maribor zbiornik o powierzchni 4,5 mln metrów sześciennych. Spowodowało to podniesienie poziomu rzeki Drawy o około 3,5 metra. Dlatego w sąsiednim Mariborze część miasta znalazła się pod wodą. Postanowiono uratować niektóre zabytki takie jak: wieża ciśnień, którą podniesiono o prawie 3 metry. Budowa została rozpoczęta jesienią 1964 roku, a 24 kwietnia 1969 roku elektrownia została oficjalnie otwarta przez prezydenta Josipa Broz Tito. Była to pierwsza elektrownia kanałowa w Jugosławii i jak podano z okazji 50 rocznicy jej otwarcia w 2019 roku, generowała ona i nadal generuje najwięcej energii elektrycznej wśród wszystkich elektrowni wodnych w Słowenii. Roczna produkcja wynosi 600 milionów kWh. Przypisy
Hidroelektrarna Zlatoličje

Hidroelektrarna Zlatoličje (kratica HE Zlatoličje) je ena izmed hidroelektrarn v Sloveniji; leži na reki Dravi v bližini Zlatoličja. Spada pod podjetje Dravske elektrarne Maribor. Zgodovina Hidroelektrarna je bila uradno odprta leta 1969. To je bila prva kanalska elektrarna/pretočna hidroelektrarna v SFRJ; odprl jo je predsednik Josip Broz Tito. Sama gradnja se je začela leta 1964. Danes proizvede največ električne energije med vsemi hidroelektrarnami v Sloveniji; letna proizvodnja tako znaša 577 milijonov kWh. Izkorišča 4,5 milijona m³ veliko akumulacijsko jezero, ki leži na področju Mestne občine Maribor. Elektrarna lahko deluje z največjo močjo 136 MW. Zunanje povezave DEM.si - HE Zlatoličje
ГЕС Златоличе

ГЕС Златоличе — гідроелектростанція у Словенії. Знаходячись між ГЕС Мариборскі Оток (вище по течії) та ГЕС Формін, входить до складу каскаду на річці Драва, великій правій притоці Дунаю. У межах проєкту річку перекрили бетонною греблею висотою 54 м та довжиною 50 м, яка утворила витягнуте по долині Драви на 6,5 км водосховище з площею поверхні 0,9 км2 та об'ємом 4,5 млн м3. Із нього бере початок прокладений по правобережжю дериваційний канал, підвідна частина якого має довжину 17,2 км. У перекриваючому канал машинному залі встановили дві турбіни типу Каплан загальною потужністю 126 МВт, які використовують напір у 33 м та забезпечують виробництво 577 млн кВт·год електроенергії на рік. Відпрацьована вода для повернення у Драву прямує по відвідній ділянці каналу довжиною 6,2 км. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
Vodní elektrárna Vuzenica

Vodní elektrárna Vuzenica (zkratkou HE Vuzenica) je jednou z vodních elektráren ve Slovinsku, která leží na řece Dráva, v občinách Vuzenica a Muta v blízkosti samotné vesnice Vuzenica. Provozuje ji společnost Dravske elektrarne Maribor. Historie Stavba vodní elektrárny započala v roce 1947. Do roku 1953 byly částečně dokončeny budovy, takže mohlo být instalováno zařízení. Stavba byla dokončena až v roce 1959. Do elektrárny byly instalovány první turbíny, zhotovené ve Slovinsku, které byly vyrobeny v podniku Litostroj. Celkový výkon elektrárny je 56 MW a ročně se vyrobí 247 milionů kWh. Pro zajištění výkonu elektrárny byla na řece vytvořena přehradní nádrž s hrází vysokou 13,8 m, která v délce 11,9 km sahá až k přehradě u vodní elektrárny Dravograd a má obsah až 7,1 milionu m³ vody. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Hidroelektrarna Vuzenica na slovinské Wikipedii.
Hidroelektrarna Vuzenica

Hidroelektrarna Vuzenica (kratica HE Vuzenica) je ena izmed hidroelektrarn v Sloveniji; leži na reki Dravi. Spada pod podjetje Dravske elektrarne Maribor. Zgodovina Hidroelektrarno so začeli graditi leta 1947. V elektrarno so vgradili prvo zgrajeno turbino v Sloveniji, ki jo je izdelal Litostroj. Do leta 1953 so delno dokončali gradnjo, tako da so lahko pognali agregate; gradnja je bila dokončana šele leta 1959. Danes lahko elektrarna deluje z največjo močjo 56 MW in na leto proizvede 247 milijonov kWh. Za potrebe elektrarne so ustvarili umetno akumulacijsko jezero, ki seže do zgornje HE Dravograd in zajema 7,1 milijona m³ vode. Zunanje povezave HE Vuzenica – DEM.si
ГЕС Вузениця

ГЕС Вузениця – гідроелектростанція у Словенії. Знаходячись між ГЕС Дравоград (26,2 МВт, вище по течії) та ГЕС Вухред, входить до складу каскаду на річці Драва, великій правій притоці Дунаю. В межах проекту річку перекрили бетонною греблею висотою 34 метра та довжиною 191 метр, яка потребувала 88 тис м3 матеріалу. Вона утримує витягнуте по долині Драви на 11,9 км водосховище з площею поверхні 1,8 км2 та об’ємом 7,1 млн м3 (корисний об’єм 1,8 млн м3). Особливістю гідроелектростанції є розміщення трьох її гідроагрегатів у пірсах греблі. Змонтовані тут турбіни типу Каплан первісно мали загальну потужність на рівні 44,4 МВт, яка після модернізації у 1990-х зросла до 55,6 МВт. Станція використовує напір у 13,7 метра та забезпечує виробництво 247 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
Hotel Špik

Hotel Špik del hotelske verige Hit d.d. Nova Gorica. V letu 2009 je bila polovica hotela renoviranega v štiri zvezdice, sobe v stari zgradbi imajo tri zvezdice. Lokacija hotela ponuja odličen pogled na Martuljško skupino, nahaja se na levem bregu Save dolinke, premore bazen in kompleks savn, možnost rekreacije pa ponuja tudi bližnja kolesarska steza, ki poteka po trasi nekdanje železnice od Mojstrane do Rateč. Hotel s tremi zvezdicami ima 60 sob, s štirimi pa 56 sob in dve suiti. Glej tudi seznam hotelov v Sloveniji Zunanje povezave Nastanitev v hotelu Špik Arhivirano 2016-10-02 na Wayback Machine. Zgodovina podjetja HIT Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine.
Hudičev boršt

Hudičev boršt je zavarovan gozd, ki se nahaja na 1328 m nadmorske višine, na pobočju Zaplate. Je sekundarni pragozd z zanimivim rastjem. Na zgornjem gozdnem robu so drevesa upognjena, saj se pozimi zaradi strmega travnatega pobočja sprožajo številni snežni plazovi, ki jih drevje prestreza. Na njegovem spodnjem robu se nahaja vodni izvir. Nedaleč stran je stala lovska koča. Po temeljiti obnovi je zdaj na njenem mestu urejeno Zavetišče v Hudičevem borštu, s katerim upravlja PD Preddvor. Mimo obeh vodi markirana pešpot. Z nje je lep razgled na pobočja Krvavca, na Sorško polje, Škofjeloško hribovje in Julijske Alpe. Legenda Ljudsko izročilo pravi, da je gozd nastal tedaj, ko ga je hudič odložil s hrbta, ko je v bližnjem Sv. Jakobu zazvonilo. Dostop Najslikovitejši dostop do boršta je po krožni poti Mače - Kališče - Hudičev boršt - Javorov vrh - Potoška gora - Sv. Jakob - Potoče - Nova vas - Mače. Viri Skoberne, Peter Sto naravnih znamenitosti Slovenije, Ljubljana, Prešernova družba, 1988, (COBISS) Glej tudi Sv. Jakob, Preddvor Občina Preddvor
Ilijev kozolec

Ilijev kozolec (tudi Levstikov kozolec) je posebnost slovenske kmečke arhitekture in zaščiten etnološki spomenik v Dolnjih Retjah. Toplar s slamnato streho je star več kot dvesto let, v svojih časih pa je bil narejen brez enega samega žeblja (in z lesenimi klini) in samo iz tesanega lesa. Ker bi danes tak težko kljuboval zobu časa, so ga pri obnovi tudi zabili z žeblji. Kozolec, ki je na ogled vsem obiskovalcem, je v lasti Anice Podržaj. Tukaj je pred skoraj sto petdesetimi leti Fran Levstik po pripovedi kmeta Močilarja napisal znamenito pripoved o Martinu Krpanu z Vrha. Pod njem so nastala tudi druga dela, na primer Cvilimožek in Videk. Ilijev kozolec je pravzaprav s slamo pokrit toplar, pod njim pa so včasih spravljali kmečka orodja. Galerija slik Sklici in opombe
Ivarčko jezero

Ivarčko jezero je manjše umetno jezero pod Uršljo goro v občini Ravne na Koroškem. Je najnižje ležeče alpsko jezero v Sloveniji. Jezero leži v bližini Kotelj na nadmorski višini okoli 645 mnm, pod obronki Uršlje Gore, blizu bivše spodnje postaje sedežnice na smučišče Ošven. Površina jezera meri 1,2 ha in doseže največjo globino do 5 m. Ob jezeru je bil nekoč lepo urejen rekreacijski center z različnimi športnimi igrišči, prostori za oddih in sončenje ter urejeno plažo. Že nekaj let pa celotna okolica propada in čaka nekega novega lastnika, s pravo vizijo razvoja. Dostop Po cesti iz Kotelj mimo bivšega manjšega zdravilišča Rimski vrelec - okoli 3 km. Glej tudi seznam jezer v Sloveniji seznam smučišč v Sloveniji Zunanje povezave Geopedia.si: Ivarčko jezero
Иварчко језеро

Иварчко језеро је мало природно језеро у подножју Уршље горе, у општини Равне на Корошкем, у Словенији. Језеро лежи у близини места Котље, на надморској висини од 633 m, у подножју Уршље горе, у непосредној близини доње тачке жичаре, скијалишта Ошвен. Површина језера је 1,2ha, те досеже највећу дубину до 5 метара. Око језера је некада постојао лепо уређен рекреациони комплекс за разне спортове, такође купалиште са плажом. Данас, не одржавањем комплекс пропада, чекајући новог власника. У близини језера се такође налази бивши бањски копмплекс, Римски врелец, познат по својој киселој води. Види још Списак језера у Словенији Референце Спољашње везе Иварчко језеро на сајту kotlje.si
Jenkova kasarna

Jenkova kasarna na Zgornjem Jezerskem je dominantna zgradba, ki je bila sprva postavljena kot »hospital«, to je gostišče za popotnike. Zgrajena je na dvorišču domačije Jenko. Zgradba je kmečki renesančni dvorec, postavljena pred letom 1569, na kar kažejo ohranjeni in dobro vidni podpisi na stenah. Stene notranjih prostorov so podpisane in datirane v obdobju od 1573 do 1575. Zgradba je ime Jenkova kasarna verjetno dobila po avstrijskih vojakih, ki so v zaselku Zgornje Fužine v času Ilirskih provinc branili avstrijsko mejo pred Napoleonovimi vojaki. Etnografski muzej Danes je v dobro ohranjeni Jenkovi kasarni manjši etnografski muzej z zbirko predmetov in opreme iz vsakdanjega kmečkega življenja naših prednikov. Ob 100-obletnici Češke koče je bil v enem od prostorov urejen prikaz planinske zgodovine tega kraja. Dostop Dostop je možen peš ali z avtomobilom po cesti iz Jezerskega proti mejnemu prelazu Jezerski vrh mimo cerkve sv. Andreja do smerokaza ob cesti, od koder je še 200 m do kasarne. Sklici
Jurčičeva rojstna hiša

Jurčičeva rojstna hiša, tj. hiša, v kateri se je rodil Josip Jurčič, stoji na Muljavi in je urejena kot muzej na prostem. Do leta 1826 so Jurčičevi predniki stanovali v najeti tuji leseni bajti (pajštbi), namenjeni preužitkarjem. Od tu tudi domače ime Pri Pajštbarju. Tega leta pa je Jurčičev ded postavil lastno, zidano hišo. Hiša je ohranjena v prvotni obliki in predstavlja dragocen spomenik kmečkega stavbarstva 19. stoletja. Leta 1928 so domačijo obnovili brez spreminjanja zunanjosti in notranjosti. Leta 1954 je hišo prevzel Zavod za varstvo kulturnih spomenikov, leta 1966 pa Slovenski etnografski muzej v Ljubljani. V hiši je ohranjena originalna oprema, ki jo je Etnografski muzej delno dopolnil z opremo iz svojih zbirk. Zidan stanovanjski del (ki je podkleten) ima v sredini veliko vežo z odprtim ognjiščem in kuriščem peči. Bila je namenjena kuhanju in shranjevanju manjšega orodja. Od bivalnih prostorov ima domačija hišo kjer se je zadrževala družina in sta spala starša, manjšo kamro, ki je bila spalnica za otroke in še štibelc. Samo hišo in gospodarsko poslopje je muzej dopolnil z dodatnimi (prenesenimi ali zgrajenimi) poslopji. V sadovnjaku stoji čebelnjak s kopijami poslikanih panjskih končnic. Kašča, v kateri so hranili vso hrano in boljšo obleko je zaradi nevarnosti požarov ločena od glavne stavbe. Poleg domačije je muzej zgradil Krjavljevo kočo, ki je primer bivališča vaškega bajtarja. V dolini za domačijo domače gledališko društvo vsako leto uprizori predstave na prostem, postavljena je scena za predstavo igre Domen. Glej tudi Jurčičeva rojstna hiša med slovenskimi literarnimi muzeji slovenske literarne poti Sklici Zunanje povezave Jurčičeva Muljava: svet kulturne dediščine in izvirne domačnosti Arhivirano 2005-04-04 na Wayback Machine. Jurčičeva domačija
Kulturzentrum für europäische Raumfahrttechnologien

Das Kulturzentrum für europäische Raumfahrttechnologien (KSEVT, Slowenisch: Kulturno Središče Evropskih Vesoljskih Tehnologij) ist ein Institut, das sich mit der Kultur der Weltraumfahrt beschäftigt und bis 2017 seinen Sitz im slowenischen Vitanje hatte. Entstehung Das Zentrum wurde am 6. September 2012 eröffnet. Ausschlaggebend für die Standortwahl war die Tatsache, dass dies der Heimatort der Mutter des österreichisch-slowenischen Militäringenieurs und Raumfahrttheoretikers Herman Potočnik (1892–1929) war. Das Kunstprojekt wurde mit Hilfe der EU und des Kulturministeriums Sloweniens gebaut, das sich mit kulturellen Fragen der Raumfahrt beschäftigen soll. Die Architektur des Gebäudes ist der ersten Raumstation Potočniks nachempfunden, zu einer Zeit, in der die Eroberung des Alls noch ein Gedankenexperiment war. Der Direktor des Raumfahrtzentrums, Miha Turšic, sagte bei seiner Eröffnungsrede: Architektur Die Architektur des Gebäudes wurde von den Architekturbüros Bevk-Perović, Dekleva-Gregorič, OFIS und Sadar+Vuga erdacht. Der Entwurf lehnt sich an die Pläne für einen bewohnbaren Habitatring, einer der drei Teile einer geostationären Raumstation die Potočnik in seinem Buch „Das Problem der Befahrung des Weltraums – der Raketen-Motor“ von 1929 beschrieben hat. Baubeginn war im Jahr 2009. Die Grundstücksfläche beträgt 33.305 m², die Bruttogeschossfläche 2.450 m² und die Baukosten sind mit 2,8 Millionen € beziffert. Das Gebäude ist ein Betonmonolith-Objekt mit Aluminiumverkleidung und Glas. Es liegt frei zwischen einer Hauptstraße auf der einen Seite und einen Strom mit grünem Hinterland auf der anderen Seite. Das Äußere und Innere des Gebäudes besteht aus zwei niedrigen Zylindern. Der Untere ist größer und steigt vom Norden zum Süden an, während der obere, kleinere Zylinder in den größeren im Süden einschneidet, wobei er gen Norden ansteigt. Der untere Zylinder wird durch die transparente Oberfläche der Verglasung am Eingang unterstützt. In der dynamischen Relation der beiden wird der Eindruck des Schwebens und der Rotation erzeugt und soll an die von Potočnik beschriebene Habitatstation erinnern. Von außen wird der dynamische Effekt zwischen den Zylindern von den Glasringen um das Gebäude herum verstärkt, es scheint dadurch zu schweben. Die zentrale Halle ist vom Ausstellungsbereich umgeben, beide sind durch eine runde Öffnung miteinander verbunden. Die Autoren wollten so die örtliche Gemeindeprogramm und das wissenschaftliche Programm von KSEVT interagieren und zu betonen. Auf dem höchsten Punkt der kreisförmigen Ausstellung gibt es einen Übergang zu einem kleineren Zylinder des Gebäudes im ersten Stock, wo das Studium und die Forschung stattfindet. Hier befindet sich die Sonderbibliothek, die „Treasures of Modernity-Sammlung“. Zu den vorgenannten Räumlichkeiten gehören noch eine Multifunktionshalle und ein Auditorium. Weblinks Cultural Centre of European Space Technologies (KSEVT). In: Culture.si. (englisch) Kulturzentrum für europäische Raumfahrttechnik KSEVT. The Link, 7. Mai 2018. Center vesoljskih tehnologij Hermana Potočnika Noordunga. In: itzletko.si (slowenisch). Einzelnachweise
Kapela, Stanjevci

Vaška kapela v Stanjevcih je bila zgrajena leta 1923. 16. septembra 1923 sta jo blagoslovila petrovski duhovnik Štefan Godina in puconski duhovnik Adam Luthar. Za to kapelo so domačini po prvi svetovni vojni opeko izdelali kar doma. Kmetje so darovali les za ostrešje. Zbrali so tudi denar, od katerega so jim veliko prispevali izseljenci iz Amerike. Izplačali so tudi vsakega delavca in mojstra. Vojna in vremenske razmere so uničile stanjevski leseni zvonik, tako kot številne druge podobne zvonike na Goričkem. Obnova Po 82 letih so se domačini ponovno odločili prenoviti kapelo, ki jo je zob časa že močno načel. S prostovoljnim delom in ob pomoči Občine Gornji Petrovci so jo v letu 2005 prenovili in jo predali svojemu namenu 29. maja 2005. Razen celotne obnove zunanjosti in notranjosti, so bila zamenjana tudi dotrajana okna in vrata ter urejena tudi okolica kapele. Namestili so tudi električno vodene zvonove. Sedanjo blagoslovitev obnovljene kapele sta v »ekumenskem duhu« opravila domača duhovnica Jana Kerčmar in rimokatoliški župnik Dejan Horvat. Sklici in opombe Glej tudi Galerija sakralnih objektov v Prekmurju Zunanje povezave Geopedia.si: Kapela, Stanjevci
Kapela svetega Cirila in Metoda, Trdkova

Kapela svetega Cirila in Metoda stoji na severni strani ceste Trdkova - Kuzma, v vasi Trdkova, ki spada v Občino Kuzma. Arhitektura Kapela z zvonikom je iz prve polovice 20. stoletja. Členijo jo polkrožna okna na zvoniku, na severni in južni steni. Okna in vrata so zastekljena z novodobnimi vitraži. Legenda Nekdaj sta skozi vas Trdkova šla brata Ciril in Metod, ki sta oznanjala vero. Bila sta utrujena in v potoku Lukaj sta si umila utrujene in prašne noge. Ob tem je potok Lukaj spremenil smer, nedaleč od potoka pa je bila postavljena v njun spomin Kapela Sv. Cirila in Metoda. Sklici in opombe Glej tudi Galerija sakralnih objektov v Prekmurju Zunanje povezave Geopedia.si: Kapela svetega Cirila in Metoda, Trdkova
Kapela sv. Ane, Ribniško selo

Kapela sv. Ane v Ribniškem selu, imenovana tudi Rozalijina kapela, je podružnična kapela Župnije Maribor - Sv. Marija. Kapelo so zgradili mariborski frančiškani leta 1679. Postavljena je malo pod grebenom Samotnega bora, na meji med Ribniškim selom in Vinarji. V njej je prostora za 20 ljudi. V kapelici so potekale maše za okoliške vasi Ribniško selo, Vinarje in Rošpoh. V novejšem času v njej poteka blagoslavjenje jedi ob veliki noči. V njej je dragocen oltar, delo slikarja D. Hauckla iz leta 1707. Sklici Viri Krajevni leksikon Slovenije
National Institute of Chemistry

The National Institute of Chemistry (in Slovene: Kemijski Inštitut) in Ljubljana is the second largest natural sciences research institute in Slovenia (the country's largest being the Jožef Stefan Institute). Research at the National Institute is divided into two major fields: life sciences and materials science. Among its 11 departments, the Department of Materials Chemistry (D10) is the biggest department in the field of materials science. History The institute was established in 1946 as part of the Slovenian Academy of Sciences and Arts with the purpose of developing technologies for processing coal into coke that was needed in the heavy industrialisation period of Slovenia's history after the Second World War. In 1953 it was renamed the Boris Kidrič Institute of Chemistry in honour of the first president of the Slovenian socialist government, Boris Kidrič (1912–1953). In 1956 the institute's first infrared spectrometer (a Perkin Elmer 21) was purchased, which made it possible to begin in-depth research in various fields of the Institute’s activities. In 1992, following the country’s independence Slovenia's National Centre for High-resolution NMR Spectrometry (known as the NMR Centre) was established at the institute. Employees and equipment The institute's ~460 employees, of which ~200 have PhD degrees, perform cutting edge research work using equipment such as a Karl Zeiss Supra 35 VP Electronic Microscope with EDX analysis, a high resolution powder x-ray diffractometer, an 800 MHz NMR spectrometer and a cryo-TEM microscope Glacios™; these are the only ones of their kind in Slovenia. The NMR spectrometer is the first of this kind of instrument to be found in the new member states of EU. Major achievements One of the institute's major achievements of recent years is a 2013 synthetic protein that folds itself into a tetrahedron — a pyramid with a triangular base measuring just 5 nanometres along each edge - which can be used as container for delivering drugs on a nanoscopic scale. It was synthesized by Roman Jerala. References
Национальный институт химии

Национальный институт химии (словен. Kemijski Inštitut) — второй по величине научно-исследовательский институт естественных наук в Словении (крупнейшим в стране является Институт Йожефа Стефана). Исследования в Национальном институте разделены на две основные области: науки о жизни и материаловедение. Среди его 11 отделов, Отделение химии материалов (D10) является крупнейшим отделом в области материаловедения. История Институт был основан в 1946 году как часть Словенской академии наук и искусств с целью разработки технологий переработки угля в кокс, который был необходим в период тяжелой индустриализации Словении после Второй мировой войны. В 1953 году он был переименован в Институт химии имени Бориса Кидрича в честь первого президента словенского социалистического правительства Бориса Кидрича (1912–1953). В 1956 году был приобретен первый в институте инфракрасный спектрометр (Perkin Elmer 21), что позволило приступить к углубленным исследованиям в различных областях деятельности института. В 1992 году, после обретения страной независимости, на базе института был создан Словенский национальный центр ЯМР-спектрометрии высокого разрешения (известный как ЯМР-центр). Сотрудники и оборудование Около 460 сотрудников института, из которых около 200 имеют степень доктора наук, выполняют передовые исследовательские работы с использованием такого оборудования, как электронный микроскоп Karl Zeiss Supra 35 VP с анализом EDX, порошковый рентгеновский дифрактометр высокого разрешения, ЯМР-спектрометр 800 МГц и крио-ПЭМ-микроскоп Glacios™; они единственные в своем роде в Словении. ЯМР-спектрометр является первым прибором такого рода, который можно найти в новых государствах-членах ЕС. Главные достижения Одним из главных достижений института за последние годы является синтетический белок 2013 года, который сворачивается в тетраэдр — пирамиду с треугольным основанием размером всего 5 нанометров вдоль каждого ребра — который может использоваться в качестве контейнера для доставки лекарств в наномасштабе. Он был синтезирован Романом Джералой. Примечания
Kemijski inštitut

Kemijski inštitut (kratica KI) je slovenski javni raziskovalni zavod, ki deluje na področju kemije in sorodnih disciplin, s sedežem na Hajdrihovi ulici 19 v Ljubljani. Ima 460 zaposlenih, od tega je več kot 190 sodelavk in sodelavcev doktoric oz. doktorjev znanosti. Kemijski inštitut je za Institutom "Jožef Stefan" druga največja raziskovalna organizacija na področju naravoslovja v Sloveniji. Ustanovljen je bil leta 1946 pod vodstvom Maksa Samca kot del Slovenske akademije znanosti in umetnosti in je bil kasneje preoblikovan v samostojno inštitucijo Kemijski inštitut Boris Kidrič. Ta je bila leta 1992 preoblikovana v sedanji zavod. Raziskovalke in raziskovalci inštituta izvajajo temeljne in aplikativne raziskave v kemiji in sorodnih področjih, pri čemer posvečajo veliko pozornost uporabni znanosti in sodelovanju z gospodarstvom. Tako je Kemijski inštitut na nacionalni ravni ena vodilnih organizacij po številu prijavljenih patentov na leto. Z inštitutom upravljata upravni odbor in direktor, znanstveno usmeritev pa določa desetčlanski znanstveni svet. Raziskovalna dejavnost je organizirana v osmih odsekih in treh infrastrukturnih centrih. Trenutni direktor je biokemik Gregor Anderluh. Sklici in opombe Zunanje povezave Uradno spletno mesto »Izzivi analizne kemije na Kemijskem inštitutu«. Pogled v znanost (9. 6. 2026). RTV Slovenija. »O strukturni biologiji na Kemijskem inštitutu«. Pogled v znanost (2. 6. 2025). RTV Slovenija.