NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Grad Vikumberg

Grad Vikumberg (tudi Vinchimberch) je bil tipični srednjeveški grad, katerega ostanki so zelo dobro vidni v arheološki lokaliteti Lorencon pri Beki, v občini Hrpelje - Kozina v Sloveniji. Arheološka lokaliteta spada v območje Krajinskega parka doline Glinščice. Grad Grad je bil izgrajen po istem modelu, ki so ga že preverili v Carsperchu, sedežu istoimenske rodbine, ki je dala zgraditi to utrdbo pri Beki. Umetno izkopan, širok, polkrožni jarek, je še danes najjasnejše pričevanje srednjeveške strukture. Jarek brani vrh vzpetine, na kateri je stal visoki kamniti stolp, okoli katerega je bilo zbranih več manjših stavb. Zgodovina gradu Grad Vikumberg je edina utrjena struktura v širši okolici, za katero poznamo točen datum izgradnje. 25. maja 1249 je tržaški škof Ulrih dovolil Almeriku, sinu Ravina Karstberškega (Charsperch), da izgradi grad v kraju Dinga (gre za ledinski okraj Lorencon pri Beki). Posel je vodil goriški grof z namenom, da bi ustvaril operativno bazo na tem območju, a na samotnem kraju. V teku desetletij so pričevanja o gradu skromna, ker grad ni bil soudeležen v vojnih dogodkih, saj strateško ni bil pomemben. Po drugi strani, pa se je rodbina Vinchiberchov začela širiti po območju in je med drugim pridobila posesti v Mačkoljah, Prebenegu in Socerbu, nameravala je namreč ustvariti majhno gospostvo. Leta 1342 grad postane uradno del premoženja goriških grofov. Slednji dovolijo leta 1361 Benečanom, da zgradijo novo trgovsko pot, ki gre mimo Klanca. Ta pot je nastala z namenom, da bi se izognili tržaškim dacarskim postajam. Iz teh razlogov, a tudi zaradi ekspanzionističnih teženj Tržačanov na tem prostoru, je padla odločitev, da se postopa z uničenjem utrdbe, ki je bila za primorsko mesto trn v peti. Pretveza je bila sklenitev akta iz leta 1249, v katerem se navaja, da gradu ne bo dovoljeno nikoli uporabljati v škodo škofa ali tržaške komune. Konec maja leta 1361 so grad zavzeli in ga uničili, saj komuna ni mogla izvajati pravic nad strukturo. Bibliografija Fulvio Colombo, Vinchimberch (1249-1361). La breve vita di un castello vescovile, gestito dai conti di Gorizia, in territorio triestino, v »Archeografo Triestino«, CVIII, 2000, str. 183-237 (v italijanščini) Maurizio Radacich, Val Rosandra / Dolina Glinščice: guida alla sua storia e ai suoi piccoli segreti, edizioni Italo Svevo, Trieste 2009 (v italijanščini) Sapač, Igor (2011). Grajske stavbe v zahodni Sloveniji – V: Kras in Primorje (24). Ljubljana, Viharnik. str. 360. ISBN 978-961-605-784-4. Sklici Zunanje povezave Občina Hrpelje-Kozina Arhivirano 2013-10-05 na Wayback Machine.
Grad Školj

Grad Školj je bil grad na skalni vzpetini (oziroma školju) visoko nad reko Reko blizu kraja Famlje in blizu Škocjana pri Divači. Ruševine se nahajajo na robu Regijskega parka Škocjanske jame. V pisnih virih je prvič omenjen leta 1426, ko je bil lastnik gradu vitez Erhardus von Scolcum. Danes so od gradu ostale le razvaline. Glede na zadnje raziskave, tehnike gradnje kažejo da je bil center gradu zgrajen približno v XIII stoletju in je služil kot manjša rezidenca za Grofe iz Devina (Italija), ki so bili na tak način bolj prisotni na območju in imeli s tem nad njim tudi boljšo kontrolo. Lastniki gradu so bili Devinski grofje, pozneje pa njihovi dediči grofje Walsee. Po izumrtju devinske veje Walseejev leta 1483 so tukajšnje fevde podedovali avstrijski vojvode, ki so grad Školj zaupali družini Ravbar. Kozma Ravbar je po letu 1547 pričel z obsežno prezidavo prejšnje graščine. Po smrti njegove druge žene Salome iz družine Neuhaus, je še nedokončno prezidanega gradu prešel leta 1569 na družino Neuhaus oziroma Andreja Neuhausa, kar so potrdili s prenosom fevda tudi Habsburžani. Družina Neuhaus prenovo gradu dokonča in ga ima v lasti naslednjih 100 let ter se preimenuje v »Neuhaus von Neukhoffell« oziroma »Neuhaus iz Novega Školja« Po smrti Janeza Viljema Neuhausa (Johann Wilhelm Neuhaus) leta 1668 grad in vsa pomembna posestva kupi Janez Krstnik De Leo, ki jih da nato v najem Baronu Andreju Danijelu Mordaxu. Baron Janez Franc Rossetti je kupil posesti od Janeza Krstnika De Leo in jih začel okoli 1675 spreminjati v udobno residenco. Ko je grad postal last barona Rosettija. Rosettiji so v 16. stoletju grad preuredili v udobno rezidenco. Uredili so tudi cesto do Famelj. Sklici 2. Juan P. Maschio, Tesi di laurea: "Il castello di Školj: Tra ruderi e luci", Università degli studi di Trieste, Facoltà di Architettura (2012) 3. Juan P. Maschio, Research on Školj Castle. Project FKS01-ŠK (Projekt Feniks) Zunanje povezave Grad Školj, občina Divača Arhivirano 2016-03-16 na Wayback Machine. PROJEKT FENIKS FKS01-ŠK (Grad Školj) Juan P. Maschio (2012)
Burg Schallegg

Burg Schallegg (slowenisch Grad Šalek) ist die Ruine einer Höhenburg und liegt auf einem steilen Berg über dem Fluss Paka (deutsch: Pack) südöstlich von Velenje (Wöllan), Slowenien. Als Teil von Velenje gehört es heutzutage zur statistischen Region Savinjska. Lage Die seit dem 18. Jahrhundert ruinöse Burg liegt etwa einen Kilometer östlich des Stadtzentrums von Velenje. Das Anwesen war namensgebend für das Schallegger Tal (Šaleška dolina), ein acht Kilometer langes und zwei Kilometer breites Talbecken zwischen Dobrna im Südösten und Šoštanj im Nordwesten. Die Ruine liegt in der Mitte des Tals, in das das Flüsschen Paka (Pack) am Fuß des Burgbergs von Norden kommend eintritt und das Schallegger Tal bis Šoštanj durchfließt. Geschichte Die Burg und der gleichnamige Ort unterhalb des Burgbergs gehörten im Mittelalter zur Untersteiermark, die Teil des Herzogtums Steiermark war und damit Teil der Habsburgischen Erblande war. Die Burg ist 1278 erstmals urkundlich als das Besitz der von Schallegg erwähnt. Egeloff von Schalegg ist 1264 als Ministerialer der Diözese Gurk belegt. Im Jahr 1314 verkaufte Ritter Nikl von Schallegg die Burg an Otto Eckenstein. Im Jahr 1335 belehnte der Bischof von Gurk die Burg an Friedrich von Sanneck (slowenisch: Friderik Žovneški) als Friedrich I. Begründer des Grafengeschlechts von Cilli. Ab 1341 war die Burg in seinem Eigenbesitz. Für 1353 ist die Belehnung eines Niklas Kienberger mit der Burg durch die Grafen von Cilli belegt. Später saßen bis 1428 die Ritter von Reichenegg auf der Burg. Im Jahr 1561 kam die Burg in Besitz von vier Ganerben, 1575 wird als Eigentümer Erasmus Raumschüssel erwähnt. Die Raumschüssel saßen bis 1664 auf der Burg, als Marietta Raumschüssel, geborene Baronin Buchheim, die Burg an ihren Cousin Baron Otto Taufenbach verkaufte. Nach dessen Tod im Jahr 1695 ging der Besitz an Ferdinand Leopold von Teufenbach. Ab 1722 waren die Grafen von Maurburg und 1732 Baron Johann Josef Gabelkhoven Besitzer. Um 1770 brannte Burg Schallegg nieder und wurde aufgegeben. Baugeschichte Der Bergfried als ältester Teil der Burg hat einen bemerkenswerten dreieckigen Grundriss, der in Slowenien und Europa sehr selten ist. Auf dem Kupferstich von Georg Matthäus Vischer (veröffentlicht 1681) ist noch deutlich eine Vorburg zu erkennen, beide Teile über eine Holzbrücke miteinander verbunden. Vom Aussehen her ähnelt die Burg einer Turmburg. Später wurde ein Palas am Bergfried angebaut und der schmale Berg rundum befestigt. Die Burgruine ist heute ein slowenisches Kulturdenkmal von lokaler Bedeutung (EŠD) mit der Nummer 4329. Siehe auch Liste von Burgen und Schlössern in Slowenien Weblinks Grad Šalek auf gradovislovenije.si (slowenisch) Schlösser, Informationen zu den vier Burgen von Velenje, Webseite der Gemeinde Einzelnachweise
Grad Šalek

Grad Šalek (nemško Schallegg) se nahaja na griču nad naseljem Šalek v Velenju in velja za najpomembnejši arhitekturni spomenik v dolini po katerem se imenuje tudi celotna Šaleška dolina. Grad so poimenovali po grofu: Egeloffus de Shelek. Zgrajen je bil v 12. stoletju in opuščen v 18. stoletju. Razvalina trioglatega stolpa, ki stoji še danes je pomembna zaradi svoje zgodovinske vloge, dominirane, eksponirane lege. Trioglati stolp je najstarejši del gradu in ima do 2,5 metra debele zidove s trikotnim tlorisom, ki je edinstvena funkcija v Evropi. Zgodovina Grad se prvič omenja leta 1278 kot haus Schalekke. V tem času je že bil v rokah krške škofije. Na gradu so takrat gospodovali Šaleški vitezi, ki so kot krški ministeriali omenjeni že leta 1264, ko se omenja Egelof Šaleški (Egeloffus de Shelek habeat ius patronatus in Capella sancti Martini ante Shelek). Leta 1314 je vitez Nikl – Nikolaj Šaleški prodal utrdbo svojemu sosedu Otonu Ekenštajnskemu in njegovi ženi Evfemiji. Leta 1335 je krški škof Lovrenc v Vitanju grad in njegovo posest podelil v fevd svobodnemu gospodu Frideriku Žovneškemu. Tako so po letu 1341 grad imeli Celjski grofje, ki pa so ga oddajali svojim vitezom naprej v sekundarni fevd. Leta 1353 so ga oddali v zajem Niklasu Kienbergerju. Kot sekundarni fevdniki so na gradu najdaljši čas bivali vitezi Rifniški, ki so ga upravljali od leta 1371, ko ga je najel Mert – Martin Rifniški, do 1428. Grad se takrat omenja kot vest Schallek. Celjski grofje so ta fevd pridobili v svojo svobodno last alod. Grad je po njihovem izumrtju leta 1456 prešel v deželnoknežje roke, ti pa so ga nato prodali naprej. Leta 1561 so ga posedovali štirje lastniki, leta 1575 pa se v šoštanjskem urbarju omenja kot njegov lastnik Erazem Raumschüssel, kateremu je grad podelil deželni knez. Raumschüssli so grad posedovali do leta 1664, ko ga je Marjeta Raumschüssel, rojena baronica Buchheim prodala svojemu bratrancu baronu Otonu Taufenbachu. Po njegovi smrti leta 1695 je grad posedoval baron Ferdinand Leopold Teufenbach, ki se kot lastnik omenja leta 1708. Leta 1722 so lastniki baroni Maurburgi, leta 1732 pa baron Johan Jožef Gabelkhoven, ki je gospoščino združil z gradom Turn pri Velenju. Okoli leta 1770 je grad pogorel in bil opuščen in je danes v razvalinah. Glej tudi seznam gradov na Slovenskem Sklici Viri Jakič, Ivan. Vsi slovenski gradovi: Leksikon slovenske grajske zapuščine. Ljubljana, 1997. Stopar, Ivan: Grajske stavbe v vzhodni Sloveniji – Med Solčavskim in Kobanskim, Viharnik, Ljubljana, 1993, ISBN/ Zunanje povezave Geopedia.si: Grad Šalek »Zaklad pod gradom Šalek«. Sledi časa (29. avgust 2021). RTV Slovenija.
Grand Hotel Bernardin, Portorož

Grand hotel Bernardin je eden izmed hotelov s 5 zvezdicami v Sloveniji. Bil je prvi namensko zgrajeni kongresni hotel v Sloveniji. Ponudba Hotel ima 241 sodobno opremljenih sob z balkonom in pogledom na morje, od tega je 10 razkošno opremljenih executive suit, 9 superior delux sob in 7 mini suit. V hotelu je tudi notranji bazen z ogrevano morsko vodo, center dobrega počutja Paradise Spa, restavraciji Pečina in Grand Restaurant, Grand Café in Cocktail Lounge s klavirjem ter pokrito teraso in zasebno plažo. Hotel ima varovano parkirišče za hotelske goste. Viri in opombe Glej tudi seznam hotelov v Sloveniji Zunanje povezave Uradna spletna stran Nacionalno turistično združenje - Grand Hotel Bernardin Arhivirano 2006-10-03 na Wayback Machine.
Graščina Brest

Graščina Brest (nemško Ebenporthen) je graščina v vasi Brest pri Igu. Zgradil jo je Hans Seifried pl. Portner leta 1664 kot enonadstropno poslopje pravokotnega tlorisa z dvema okroglima stolpoma na vogalih. V 18. stoletju so bili lastniki graščine Tauffererji, Ottheimi in knezi Auerspergi, nato pa jo je sredi 19. stoletja kupil Franc Galle, graščak v Bistri. Graščina je bila pred 2. svetovno vojno precej predelana in prešla v last rodbine Švigelj. Konec leta 1943 so grad požgali partizani in naredili kar nekaj škode. Sedaj so v njem stanovanja. Sklici Zunanje povezave http://www.gradovi.jesenice.net/brest.html Arhivirano 2010-12-12 na Wayback Machine.
Herkulov vodnjak, Ljubljana

Herkulov vodnjak stoji na Starem trgu v Ljubljani, na razširjenem delu pred Stiškim dvorcem. Na tem trgu je v 17. stoletju že stal Kumersteinerjev večji baročni vodnjak. Imel je štiristrani bazen in kip junaka v sredini. Ob koncu 18. stoletja je bil zaradi ukinjenega vodovoda z Golovca podrt. Kip Herkula ali Herakla so shranili v Dolu, kasneje v ljubljanskem mestnem muzeju. Sedaj original stoji na arkadnem hodniku Mestne hiše. Da bi zapolnili praznino na trgu in hkrati vrnili nekaj starega blišča ter spomina na prostor, ki ga opisujeta Valvasor in Prešeren, so se v začetku 90-ih 20. stoletja odločili, da bodo izdelali interpretacijo starega baročnega vodnjaka na podlagi originalnega kipa. Načrt je pripravila skupina arhitektov pod vodstvom Marka Mušiča, na podlagi konservatorskih raziskav ljubljanskega zavoda, ki jih je vodil Gojko Zupan. Korito in kipe sta klesala kipar Julijan Renko in kamnosek Boris Udovič iz Naklega. Za model so delno uporabili shemo Robbovega vodnjaka, Valvasorjeve vedute ter originalni kip Herkula, ki ubija leva ali hidro. Dodali so delfine - ribe pod njim. Takrat restavriran originalni kip znova stoji v Mestni hiši, betonska kopija pa je že prej stala na velikem dvorišču v Križankah. Za razliko od izvirnega vodnjaka, kjer so bili na plošči bazena latinski verzi, so na spominsko ploščo v tleh vrezali verze Janeza Menarta, ki se glasijo: Dan se za dnevom vrsti, za leti vrstijo se leta, voda pa v loku ves čas iskro z vodnjaka curlja. Spomni se, kdor mimo greš: kot voda odteka življenje, dokler je čas, ga v dlani hlastno zajemaj in pij! Slavnostno odkritje vodnjaka je bilo na predvečer osamosvojitve Slovenije. Kasneje so odstranili klopi, ki so stale okoli dostopnega stopnišča. Glej tudi galerija vodnjakov v Ljubljani Zunanje povezave
Hidroelektrarna Boštanj

Hidroelektrarna Boštanj (kratica HE Boštanj) je ena izmed hidroelektrarn v Sloveniji; leži na spodnjem toku reke Save pri kraju Boštanj. Z njo upravlja podjetje Hidroelektrarne na Spodnji Savi d.o.o.. Sklici Zunanje povezave Uradna spletna stran - Predstavitev STA, 26. 5. 2006 – HE Boštanj že v fazi poizkusnega obratovanja
Kraftwerk Fala

Das Kraftwerk Faal (slowenisch Hidroelektrarna Fala) ist ein Laufkraftwerk an der Drau bei Faal in der Untersteiermark in Slowenien. 1918 in Dienst gestellt, ist es das älteste aller Kraftwerke an der Drau. Seit 1998 beherbergt es ein Industriemuseum und seit 2008 genießt es den Schutz als technisches Denkmal. Die Anlage ist ein slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung. Geschichte Das Kraftwerk wurde 1913–1918 mit fünf Francisturbinen mit horizontaler Achse errichtet. Träger war ein Konsortium unter Beteiligung der STEG, der Albert Buss & Co., Graz und der Leobersdorfer Maschinenfabrik. Es war mit einer Fischleiter und einer Floßschleuse versehen. Weitere Turbinen folgten 1925 und 1932. 1977 folgte als achte eine Kaplanturbine. In den 1990er-Jahren erfolgten umfangreiche Umbaumaßnahmen. Die Turbine von 1977 wurde durch eine modernere ersetzt und zwei weitere Kaplanturbinen installiert, jeweils mit vertikaler Achse. Das ursprüngliche Krafthaus mit den Francisturbinen wurde zum Herzstück des Museums. Das Kraftwerk staut die Drau auf 8,6 km auf, mit einem Volumen von bis zu 4,2 Millionen m³. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Slowenien Kraftwerke an der Drau Liste der slowenischen Kulturdenkmale von nationaler Bedeutung Belege
Fala Hydro Power Plant

The Fala Hydro Power Plant (also Fala Hydroelectric Power Plant or Fala HPP; Slovene: Hidroelektrarna Fala) is a Run-of-the-river hydroelectricity in Slovenia. The ROR is located in the Drava river in Selnica ob Dravi. The Hidroelektrarna Fala started in 1918 and is the oldest ROR in the Drava river. See also List of power stations in Slovenia List of longest running hydroelectric power plants References
Fala kraftverk

Fala kraftverk (slovenska: Hidroelektrarna Fala) är ett vattenkraftverk i floden Drava Slovenien vid samhället Fala. Kraftverket byggdes av tyskarna mellan åren 1913-1918 och är det äldsta i Drava. Den gamla kraftverksbyggnaden är kulturskyddad sedan år 2008 och hyser ett museum. Vid invigningen hade kraftverket 5 francisturbiner med horisontella axlar och en fisktrappa. Två nya turbiner installerades år 1925 och 1932. Den åttonde turbinen, som installerades år 1977 var en kaplanturbin. På 1990-talet byggdes kraftverket om, turbinen från år 1977 ersattes med en modernare och ytterligare två kaplanturbiner installerades. Kraftverket dämmer upp 8,6 kilometer av Drava och vattenmagasinet rymmer 4,2 miljoner kubikmeter (m³). Källor
ГЕС Фала

ГЕС Фала — гідроелектростанція у Словенії. Знаходячись між ГЕС Озбалт (вище по течії) та ГЕС Мариборскі Оток, входить до складу каскаду на річці Драва, великій правій притоці Дунаю. Станція використовує бетонну греблю висотою 34 метри та довжиною 248 метрів, яка потребувала 70 тис. м3 матеріалу. Вона утримує витягнуте по долині Драви на 8,6 км водосховище з площею поверхні 1 км2 та об'ємом 4,2 млн м3 (корисний об'єм 0,9 млн м3). Першу чергу станції спорудили у 1913—1918 роках, ще під час перебування Словенії під владою Австро-Угорщини. Тоді біля лівобережної частини греблі облаштували машинний зал, де встановили п'ять турбін типу Френсіс. А в 1925-му та 1932-му станцію підсилили ще двома турбінами. Первісно гребля мала п'ять водопропускних шлюзів, призначених для скидання надлишкової води під час повені. Додаткові спостереження за річкою, а також зарегулювання її стоку за допомогою каскаду електростанцій, дозволили ухвалити рішення про заміну одного шлюзу на додаткову турбіну типу Каплан потужністю 18 МВт, що відбулось у 1977 році. А в 1991-му облаштували новий машинний зал біля правобережної частини греблі, встановлені в якому дві турбіни типу Каплан потужністю по 20 МВт замінили сім старих гідроагрегатів (перший машинний зал при цьому перетворили на музей). Турбіни станції використовують напір у 14,6 метра та забезпечують виробництво 260 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
Kraftwerk Formin

Das Kraftwerk Formin (slowenisch Hidroelektrarna Formin) ist ein Ausleitungskraftwerk in der Gemeinde Gorišnica, Slowenien. Es liegt an einem Kanal, der ungefähr 8 km westlich des Kraftwerks auf der linken Seite der Drau abzweigt. Das Kraftwerk hat eine installierte Leistung von 116 MW. Die namensgebende Ortschaft Formin liegt am linken Flussufer in der Nähe des Kraftwerks. Das Kraftwerk ist im Besitz der Dravske elektrarne Maribor (DEM) und wird auch von DEM betrieben. Absperrbauwerk und Stausee Bei der Ortschaft Markovci wurde eine Wehranlage errichtet, die die Drau zum Stausee Ptuj (slowenisch Ptujsko jezero) aufstaut. Über die Wehranlage können maximal 4200 m³/s abgeleitet werden. Beim Wehr zweigt der Kanal am linken Flussufer ab, durch den das Wasser der Drau zum Kraftwerk Formin geleitet wird. Bei Vollstau erstreckt sich der Stausee über eine Fläche von rund 3,46 km² und fasst 17,1 Mio. m³ Wasser, von denen 4,5 Mio. für die Elektrizitätserzeugung genutzt werden können. Der Stausee hat eine Länge von 7 km. Kraftwerk Das Kraftwerk ging 1978 in Betrieb; es verfügt über eine installierte Leistung von 116 MW. Die durchschnittliche Jahreserzeugung liegt bei 548 Mio. kWh. Die beiden Kaplan-Turbinen sind auf jeweils 58 MW, und die zugehörigen Generatoren auf 74 MVA ausgelegt. Die Fallhöhe liegt bei 29 m. Der Durchfluss beträgt 500 m³/s. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Slowenien Kraftwerke an der Drau Einzelnachweise
Hidroelektrarna Formin

Hidroelektrarna Formin (kratica HE Formin) je ena izmed hidroelektrarn v Sloveniji; leži na reki Dravi. Spada pod podjetje Dravske elektrarne Maribor. Zgodovina Formin je zadnja hidroelektrarna na slovenskem delu Drave. Ima največji rezervoar vode in je druga po proizvodnji električne energije med slovenskimi dravskimi elektrarnami. Za potrebe elektrarne je bilo zgrajeno največje umetno jezero na Slovenskem, Ptujsko jezero, katerega volumen znaša 20 milijonov m³. Zunanje povezave HE Formin – DEM.si
ГЕС Формін

ГЕС Формін — гідроелектростанція у Словенії. Знаходячись між ГЕС Златоличе (вище за течією) та ГЕС Вараждин (Хорватія), входить до складу каскаду на річці Драва, великій правій притоці Дунаю. У межах проєкту річку перекрили бетонною греблею висотою 49 метрів та довжиною 49 метрів, яка утворила витягнуте по долині Драви на 7 км водосховище Птуй із площею поверхні 3,5 км2 та об'ємом 17,1 млн м3 (корисний об'єм 4,5 млн м3). З нього бере початок прокладений по лівобережжю дериваційний канал, підвідна частина якого має довжину 8,1 км. У перекриваючому канал машинному залі встановили дві турбіни типу Каплан потужністю по 58 МВт, які використовують напір у 29 метрів та забезпечують виробництво 548 млн кВт·год електроенергії на рік. Відпрацьована вода для повернення у Драву прямує по відвідній ділянці каналу завдовжки 8,5 км. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
Hidroelektrarna Solkan

Hidroelektrarna Solkan (kratica HE Solkan) je ena izmed hidroelektrarn v Sloveniji; leži na reki Soči. Upravlja jo podjetje Soške elektrarne Nova Gorica. HE Solkan je zadnja v verigi velikih hidroelektrarn na reki Soči. Leži malo pred izhodom reke Soče v furlansko nižino, umeščena med Sabotinom in Sveto Goro. Zgodovina Zamisel o gradnji hidroelektrarne sega v konec 19. stoletja, ko je projekt predlagal nemški AEG. Leta 1938 je bil izdelan italijanski načrt za izrabo vodnega potenciala Soče. Slovenski projekt o gradnji HE Solkan je stekel leta 1964 z vrsto številnih geoloških raziskav in raziskav o vplivu na okolje. Sama gradnja se je začela dve leti po uveljavitvi Osimskih sporazumov, 1981, obratovati je začela v letu 1984. Vir Soške elektrarne Zunanje povezave Soške elektrarne - galerija Arhivirano 2011-12-10 na Wayback Machine.
Kraftwerk Vuhred

Das Kraftwerk Vuhred (slowenisch Hidroelektrarna Vuhred) ist ein Laufwasserkraftwerk an der Drau, das in der Gemeinde Radlje ob Dravi, Slowenien liegt. Es hat eine installierte Leistung von 72,3 MW. Das Kraftwerk ist im Besitz der Dravske elektrarne Maribor (DEM) und wird auch von DEM betrieben. Absperrbauwerk Das Absperrbauwerk ist eine Wehranlage mit vier Wehrfeldern; zwischen den Wehrfeldern befindet sich jeweils ein Maschinenhaus mit einer Turbine. Jedes Wehrfeld hat eine Breite von 17 m. Über die Wehranlage können maximal 5800 m³/s abgeführt werden. Stausee Bei Vollstau erstreckt sich der Stausee über eine Länge von 13,1 km und fasst 10,3 Mio. m³ Wasser, von denen 2,2 Mio. für die Elektrizitätserzeugung genutzt werden können. Kraftwerk Das Kraftwerk wurde von 1952 bis 1958 gebaut. Es ging 1956 mit zwei Maschinen in Betrieb; die dritte Maschine folgte 1958. Das Kraftwerk verfügt über eine installierte Leistung von 72,3 MW. Die durchschnittliche Jahreserzeugung liegt bei 297 Mio. kWh. Die drei Kaplan-Turbinen leisten jeweils maximal 24,1 MW, die zugehörigen Generatoren 30 MVA. Die Fallhöhe liegt bei 17,41 m. Der Durchfluss beträgt 550 m³/s. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Slowenien Kraftwerke an der Drau Weblinks Einzelnachweise
Hidroelektrarna Vuhred

Hidroelektrarna Vuhred (kratica HE Vuhred) je ena izmed hidroelektrarn v Sloveniji; leži na reki Dravi. Spada pod podjetje Dravske elektrarne Maribor. Zgodovina Gradnja se je začela leta 1952 in končala leta 1958. To je bila prva elektrarna na področju celotne SFRJ, ki je bila zgrajena izključno na podlagi lastnih izkušenj in popolnoma opremljena z domačo proizvedeno opremo. Leta 1956 so zagnali že prva dva agregata. Izkorišča 10,3 milijona m³ veliko akumulacijsko jezero. Elektrarna lahko deluje z največjo močjo 72 MW in na leto proizvede 297 milijonov kWh. Zunanje povezave HE Vuhred – DEM.si Predstavnosti o temi Hidrelektrarna Vuhred v Wikimedijini zbirki
ГЕС Вухред

ГЕС Вухред — гідроелектростанція у Словенії. Знаходячись між ГЕС Вузениця (вище по течії) та ГЕС Озбалт, входить до складу каскаду на річці Драва, великій правій притоці Дунаю. У межах проєкту річку перекрили бетонною греблею висотою 33 метри та довжиною 167 метрів, яка потребувала 86 тис. м3 матеріалу. Вона утримує витягнуте по долині Драви на 13,1 км водосховище з площею поверхні 2,5 км2 та об'ємом 10,3 млн м3 (корисний об'єм 2,2 млн м3). Особливістю гідроелектростанції є розміщення трьох її гідроагрегатів у пірсах греблі. Тут змонтовані турбіни типу Каплан потужністю по 24,1 МВт, які використовують напір у 17,4 метра та забезпечують виробництво 297 млн кВт·год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки