NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Predjamski dvorac

Predjamski dvorac ili Predjamski grad (sl. Grad Predjama) je dvorac u Sloveniji u selu Predjama nedaleko od Postojne. Podignut je u 12. stoljeću na oštroj litici ispred jame po čemu je dobio ime. Gradio se u više etapa, a litice su jako dobro iskorištene u gradnji dvorca i njegov su sastavni dio. Život u dvorcu bio je težak, zbog vlage i hladnoće, ali je pružao sigurnost. Ispod dvorca nalazi se razgranat prirodni podzemni svijet špilja i jama, koje su otvorene za posjetitelje. U prošlosti su služile za bijeg u slučaju opsade dvorca. Najpoznatiji vladar tvrđave bio je Erazmo Predjamski, koji je dugo odolijevao opsadi, dok na kraju nije ubijen iz katapulta, nakon što ga je sluga izdao. Utvrda je danas obnovljena i otvorena kao muzej koji vjerno dočarava život u srednjovjekovnom dvorcu. U kolovozu svake godine se na prostoru ispred tvrđave odigrava se Erazmov viteški turnir koji okuplja moderne vitezove iz Slovenije i svijeta. Predjamski dvorac nalazi se ispod sela Predjama. Udaljen je 10 km sjeverozapadno od Postojne, odnosno 55 km jugozapadno od Ljubljane. Pretpostavlja se da je dvorac na ulazu u jamu podignut još u 12. stoljeću, pošto je najranije spominjanje dvorca datirano u 1202. godinu. Sljedeći spomen tvrđave datiran je u 1274. godinu kada su dvorcem upravljale velikaši Predjamski, kao vazali biskupa Akvileje. Obitelj koja je upravljala dvorcem i po njemu dobila ime Predjamski vodila je porijeklo od vitezova iz Linza koji su služili grofove Goričke. Dvorac je tijekom 13. i 14. stoljeća postao ozloglašen kao skrovište hajduka koji su presretali trgovce u tom kraju koji je bio čuven po drumskim razbojnicima zbog čega su tadašnji kroničari bili uvjereni da u tamošnjim šumama obitava sam đavao sa svojim stadima. Galerija
Kasteel Predjama

Kasteel Predjama (Grad Predjama) is een grotburcht, vlak bij het gelijknamige dorp op negen kilometer van de Sloveense plaats Postojna. Geschiedenis van het kasteel De burcht werd in de 12e eeuw gebouwd in de ingang van een grot op 123 meter hoogte in een bergwand. De grot zelf werd waarschijnlijk al ten tijde van het Paleolithicum bewoond. De laatste particuliere bezitter van de burcht was de familie Windisch-Graetz. Zij kregen het in 1846 in handen. Na de Tweede Wereldoorlog werd het kasteel genationaliseerd en werd het een museum. Het kasteel diende in 1986 als decor in de film Armour of God met in de hoofdrol Jackie Chan. Fotogalerij
Predjama slott

Predjama slott (slovenska: Predjamski grad) är ett medeltidsslott, beläget 12 kilometer från staden Postojna i Slovenien. Slottet byggdes troligen på 1100-talet, men nämndes först år 1274 med det tyska namnet Luegg. Det tillhörde patriarkerna i Aquileia i norra Italien och de gav slottet dess namn. Predjamski betyder "slottet framför grottan" på slovenska. Det är byggt i gotisk stil på en skyddad plats framför en grotta i en brant bergvägg. Placeringen av slottet gjorde det lätt att försvara. Slottet var gömställe för knekten och rövaren Erazem Jamski (Lueger), 1400-talets lokala Robin Hood, som var ättling till guvernören av Trieste, Nikolaj Lueger. Enligt legenden kom Erazem i konflikt med habsburgarna år 1483 när han dödade befälhavaren för den kejserliga armén, Marshall Pappencheim. Erazem flydde till Predjama som belägrades av en kejserlig armé. Efter drygt ett år förråddes han av en av sina tjänare och sköts ihjäl. Under hela belägringen hade förnödenheter transporterats till slottet genom grottsystemet i berget. Predjama beslagtogs av habsburgarna som i stort sett förstörde hela slottet. Ett nytt slott uppfördes, men det förstördes av en jordbävning. Det nuvarande slottet i renässansstil började byggas i slutet av 1500-talet och är i stort sett oförändrat sedan dess. Slottet var privat tills de jugoslaviska myndigheterna tog över efter andra världskriget. I dag är Predjama slott ett museum. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Predjama slott.
Mariä Heimsuchung (Ljubljana)

Die Mariä-Heimsuchung-Kirche (Slowenisch: cerkev Marijinega obiskanja) auf dem Cankar-Hügel im Stadtbezirk Rožnik der slowenischen Hauptstadt Ljubljana ist eine römisch-katholische Wallfahrtskirche im Erzbistum Ljubljana. Geschichte Auf einem Hügel namens Rosenbach (dem Rožnik-Hügel), in der Nähe des Lazaretts, wo die Stadtbewohner während der Pest Zuflucht suchten, wurde bereits 1461 eine Kirche erwähnt. Zwischen 1740 und 1746 wurde an Stelle der ursprünglich gotischen Wallfahrtskirche ein barocker Neubau errichtet und am 13. August 1747 geweiht. Die Kirche wurde während der napoleonischen Belagerung von Ljubljana im Jahr 1809 durch Artilleriefeuer beschädigt und erhielt nach ihrer Renovierung im Jahr 1814 die heutige neoklassizistische Fassade. 1826 übernahmen die Franziskaner die Leitung der Kirche, 1836 wurde sie als Pfarrkirche dem Orden übertragen. 1895 wurden in der Kirche neue Altäre und eine Kanzel im Stil der Neorenaissance installiert. Weblinks Kirche Mariä Heimsuchung in Rožnik auf Slovenia Guide Bildführer durch Mariä Heimsuchung (Ein Weg durch das barocke Ljubljana – eine virtuelle Ausstellung sakraler Denkmäler, 2012 – in slowenischer Sprache. Autorin: Helena Seražin) Einzelnachweise
Visitation of Mary Church (Ljubljana)

Visitation of Mary Church (Slovene: cerkev Marijinega obiskanja) is a Roman Catholic pilgrimage church under the authority of the Roman Catholic Archdiocese of Ljubljana, located on Rožnik Hill in Ljubljana, Slovenia. History A church was already recorded on Rožnik Hill in a 1526 document, stating that it had to provide a copper chalice and three pounds of hellers for the war effort. This church was razed in 1740, and a new church was built in 1746 according to plans by Candido Zulliani (1712–1769) and consecrated by Bishop Ernest Attems (1742–1757) in 1747. The church was damaged by artillery fire during the Napoleonic siege of Ljubljana, and after its 1814 renovation it was given a Neoclassical facade. Management of the church was taken over by the Franciscans in 1826, and in 1836 it was transferred to the order as a chapel of ease. New altars were installed in the church in 1895. Gallery References
Kościół Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny w Lublanie

Kościół Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny w Lublanie (słoweń. Cerkev Marijinega obiskanja na Rožniku) – franciszkański kościół filialny, znajdujący się w Lublanie w Rožniku. Historia Pierwsze wzmianki o kościele na wzgórzu Rožnik pochodzą z 1461, kiedy to znajdował się w tym miejscu gotycki kościół filialny parafii św. Piotra. W XVII wieku kościół miał trzy ołtarze Matki Bożej – patronki kościoła, Narodzin Chrystusa i św. Jana Chrzciciela. Na miejscu kościoła gotyckiego, w latach 1740–1746 wybudowany został obecny, barokowy kościół. Pracami kierował budowniczy Abondi Donina. Projekt kościoła przypisywany jest architektowi Candidzie Zulliani, być może zaangażowany był w niego również architekt Matija Persky. Prace kamieniarskie wykonywali Franc Grumnik (do 1744), a następnie Lodovico Bombasi. Kościół konsekrowano 13 sierpnia 1747. W wyniku reform józefińskich kościół został w 1785 zamknięty, a w 1809 zniszczony przez wojska napoleońskie. Ocalałe wyposażenie przeniesiono wówczas do kościoła św. Piotra. Kościół w Rožniku ponownie otwarto w 1814, wówczas przeniesiono z powrotem zachowane elementy oryginalnego wyposażenia. W 1823 kościół został gruntownie wyremontowany, wówczas to jego elewacje otrzymały nowe pilastrowe podziały. Od 1826 kościół jest w rękach zakonu franciszkanów. W 1836 stał się kościołem filialnym i nadano mu nowe wezwanie – Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny. W końcu XIX przeprowadzono prace we wnętrzu kościoła. Wtedy to wykonano trzy nowe ołtarze oraz neorenesansową ambonę. Wyposażenie Trzy obrazy ołtarzowe namalował w 1746 malarz Valentin Metzinger. Obraz z ołtarza maryjnego zaginął, zastąpił go inny wykonany przez Jurija Szubicę ok. 1887–1888 (w ołtarzu znajduje się obecnie kopia z 1944). Obraz Świętych Kosmy i Damiana przechowywany jest obecnie w klasztorze franciszkanów w Lublanie, trzeci obraz przedstawiający św. Marię Magdalenę znajduje się w prawym bocznym ołtarzu. Ołtarze i ambona wykonane zostały pod koniec XIX wieku. Stacje drogi krzyżowej namalował Janeza Potočnik w 1802. Przypisy
Cerkev Marijinega obiskanja, Ljubljana

Cerkev Marijinega obiskanja stoji na Cankarjevem vrhu ljubljanskega hriba Rožnik. Z južne strani Ljubljane in z Ljubljanskega barja je vidna že od daleč, zaradi svoje lege, fasade v rdeči barvi, pa tudi zaradi dobre osvetljenosti v nočnih urah. Je podružnična cerkev župnije Ljubljana - Marijino oznanjenje. Cerkev na tem griču je bila verjetno postavljena že v 16. stoletju, današnja baročna stavba pa je njena zamenjava v 18. stoletju (arhitekt Candido Zulliani). Oprema je iz 19. stoletja. Nedaleč od cerkve je znamenita gostilna, v kateri je živel Ivan Cankar. Sv. maše so vsako nedeljo od maja do oktobra ob 10.30. V maju je ob nedeljah tudi šmarnična pobožnost ob 16. uri. Prav tako je na sv. večer polnočnica, in na Štefanovo, 26.12 sv. maša s tradicionalnim blagoslovom konj. Drugače je cerkev čez zimo zaprta. Sklici in opombe Glej tudi seznam cerkva v Sloveniji Zunanje povezave Kam.si - Rožnik Cerkev na spletni strani Wikmapia
Vodnik Monument

The Vodnik Monument (Slovene: Vodnikov spomenik) or the Monument to Valentin Vodnik (Spomenik Valentinu Vodniku) stands at Vodnik Square (Vodnikov trg) in Ljubljana, the capital of Slovenia, in the immediate vicinity of the Ljubljana Central Market. It is dedicated to the Carniolan priest, poet and journalist Valentin Vodnik (1758−1819), a major figure in the Slovene National Awakening. The monument was proposed by the politician Lovro Toman on the occasion of the 100th anniversary of the poet's birth; the effort to erect it was organised by the Writers' Support Society in collaboration with the Slovene Society. The bronze statue was cast in bronze by the young sculptor Alojz Gangl (1859−1935) between 1887 to 1889 in Vienna, and was unveiled atop a simple stone pedestal on 30 June 1889 with a three-day celebration as the first public Slovene national monument. The pedestal has the bronze inscription reading VODNIK. on its obverse; the reverse is inscribed with the final verse of Vodnik's 1806 poem Moj spomenik ("My Monument"): ...meaning: Vodnik had been an ardent supporter of the Napoleonic Illyrian Provinces, which he saw as fostering Slovene ethnic and linguistic consciousness; one of his longest poems was a classicizing ode to Napoleon. To commemorate the 120th anniversary of the establishment of the Provinces, France donated a bronze decoration for the pedestal in 1929; this comprises the letters RF (for République Française) flanking a fasces surmounted with a hand with two fingers extended in a blessing (a reference to Vodnik's clerical vocation), all enclosed in a laurel wreath, over a scroll with the inscription "A Vodnik". References External links Media related to Vodnik Monument at Wikimedia Commons
Monumento a Valentin Vodnik

Il monumento a Valentin Vodnik (in sloveno: Vodnikov spomenik) è un monumento storico realizzato in bronzo dedicato al poeta, giornalista e sacerdote Valentin Vodnik, si trova nella piazza omonima vicino al mercato Centrale di Lubiana. Storia L'idea della statua è stata del politico Lovro Toman in occasione del primo centenario della nascita del poeta. La costruzione iniziò nel 1887 per terminare l'anno dopo. L'opera si compone di una statua e di un piedistallo, realizzata dallo sculture Alojz Gangl; venne inaugurata il 30 giugno 1889 con una celebrazione durata 3 giorni, in quanto primo monumento nazionale sloveno. Nel lato anteriore del piedistallo è presente la scritta "Vodnik", mentre nel lato posteriore è possibile leggere un verso del poeta. Note Voci correlate Valentin Vodnik Piazza Vodnik Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monumento a Valentin Vodnik
Vodnikov spomenik

Vodnikov spomenik je spomenik pesniku Valentinu Vodniku na Vodnikovem trgu v stari Ljubljani. Postavili so ga leta 1889 pred poslopjem nekdanjega ljubljanskega liceja. Danes je na tem mestu trg, zato je kip proti trgu obrnjen s hrbtom. Bronasti celopostavni kip, delo kiparja Alojza Gangla, je visok 2,5 m in stoji na kamnitem bloku, ta pa na stopničastem podstavku, oboje je delo arhitekta Jana Duffeja. Obdaja ga nizka železna ograja. Na podstavku je izpisana zadnja kitica Vodnikove pesmi »Moj spomenik«: Ne hčere ne sina Po meni ne bo. Dovolj je spomina, Me pesmi pojó. Pobudo za postavitev je dal pesnik in politik Lovro Toman ob 100. obletnici Vodnikovega rojstva, poziv za zbiranje prispevkov zanj pa je objavil Janez Bleiweis. Gre za prvi slovenski narodni spomenik, postavljen v obdobju prebujajoče se slovenske narodne zavesti. Njegovo odkritje 30. junija 1889 sta spremljala velika slovesnost in tridnevno slavje, na katero je prišlo tisoče Slovencev z vse Kranjske. Poslopje liceja za njim so leta 1902 podrli, saj je bilo po velikem ljubljanskem potresu preveč poškodovano. To je sprožilo nekaj javnega negodovanja; tržnica, ki je nastala na tem mestu, je namreč veljala za premalo ugledno ozadje takemu obeležju. Kasneje, ob proslavi 120. obletnice Ilirskih provinc leta 1929, je bil na sprednjo stran podstavka dodan bronast venec s svežnjem (fasces), črkama »R« in »F« (République Française), prisegajočo roko in napisom »Vodnik« nad njim, saj je bil Vodnik velik podpornik Ilirskih provinc. Sklici Zunanje povezave Predstavnosti o temi Vodnikov spomenik v Wikimedijini zbirki
Vogel Ski Resort

Vogel Ski Resort is a Slovenian ski resort located above Bohinj next to Lake Bohinj. The nearest city is Bled. Ljubljana is about an hour away. The resort was opened in 1964. It has a total of 22 kilometres (14 mi) of ski slopes, 8 kilometres (5.0 mi) tracks for cross country skiing and a snowboard park. The ski resort is located on the outskirts of Triglav National Park, therefore all snowmaking activities are forbidden on the area. The ski resort is named after nearby Mount Vogel. History The first cargo funifor started operating in 1961, but it was broken down because of a lightning strike. In 1964 the first passenger funifor was built with capacity of 15 passengers. In the fall of 1964, the first surface lift, 'Križ' started operating. In the following 3 years, new chairlifts were built and in the 1970s a new Ski Hotel and other gastronomy services were built. The latest modernisation of the ski resort happened in the 2000s, when the old funifor was replaced by the new 'Poma' (2001) and two four-seater chairlifts were delivered by Doppelmayr in 2007. Accommodation Accommodation capabilities are available directly on the Ski Resort in a Ski Hotel or in the town of Bohinj. Major hotels in the vicinity: Ski Hotel (Right on the Ski Resort)temporarily closed Bohinj Park Eco Hotel Hotel Bohinj Hotel Jezero Hotel Kristal Hotel Center Bohinjsko Jezero Ski lifts Ski slopes Snow Park Vogel Snow Park occupies approximately 2 hectares (4.9 acres). Many competitions and other activities have occurred for many years at Vogel Snow Park, owing to its relative size and popularity. Structures in the snow park Box, 3 m and 6 m C-box Picnic table Barrel Info point Container Roller, 8–10 m Mini kicker, 3–4 m Rainbow, 6 m Mini rainbow Downrail, 4,5 m and 5,3 m and 9 m Double wave, 9 m Big air, 14–16 m Big air, 10–12 m Double king, 10 m King box, 7 m Snow school and equipment rental Finžgar and Alpinsport provide convenient ski coaching and equipment rental services at Vogel Ski Resort. The ski schools provide private coaches for all levels of skiers and snowboarders. Gallery External links vogel.si Archived 2012-08-15 at the Wayback Machine - official site
Smučišče Vogel

Smučišče Vogel, ki ga upravlja podjetje Žičnice Vogel Bohinj, d.d., se nahaja nad Bohinjskim jezerom v Južnih Bohinjskih gorah, v občini Bohinj. Sodi med večja smučišča v Sloveniji. Leta 2001 je na Vogel pričela voziti nova nihalna žičnica, ki potnike popelje iz doline na Rjavo skalo (1535m) v 5 minutah. Kabina sprejme 80 + 1 oseb. Smučišče se razprostira na nadmorski višini med 596-1800m in je 5 km oddaljeno od centra Bohinja. Smučišče je eno izmed redkih v Sloveniji, kjer je omogočena smuka le na naravnem snegu - izgradnja umetnega zasneževanja včasih ni bila dovoljena, ker smučišče leži v območju Triglavskega narodnega parka. Po spremembi zakona je zasneževanje dovoljeno, a problem je izgradnja dodatnega akumulacijskega jezera. Posebnost smučišča je 6800 m (z najvišje točke smučišča 7500m) dolga smučarska proga v dolino, skozi Žagarjev graben, ki pa je odprta le v primeru zadostne količine snega, kar se zgodi zelo redko. Najnovejšo žičnico so zgradili leta 2023 - gondola Zadnji Vogel, ki je nadomestila staro dvosedežnico. Osnovni podatki Občina: Bohinj. Obratovanje naprav: od leta 1964. Nadmorska višina smučišča: 569 m - 1800 m. Površina: 78 ha. Smučarske proge: 22 km; 9,5 km lahke , 12,5 km srednje , 0 km težke . Snežni park: Da Žičnice: 1 nihalka, 1 štirisedežnica, 1 krožno kabinska žičnica (gondola), 1 enosedežnica, 3 sidra. Zmogljivost: 6600 smučarjev na uro. Smučarske proge Oddaljenost večjih krajev Bohinjska Bistrica 10 km, Kranj 55 km, Ljubljana 84 km Sklici Zunanje povezave http://www.vogel.si/zima_si.html
Walls of Piran

The Walls of Piran (Slovene: Piransko obzidje) are the defensive walls of Piran, a coastal town on the Adriatic Sea in southwestern Slovenia. Significant parts of the fortification walls remain well-preserved. History Piran's three walls were built in response to the city's expansion. The first wall was built in the 7th century, separating the town into four streets, named after each of the entrances into the town: Miljska, Stolna, Osrednja (main) and Poljska. The first wall can be seen in the old part of the town. The wall was moved south-west when new streets were built. The fortification wall, which was built along the southern coast of the town, hasn't changed much since it was first built. At the end of the 13th century, when Piran came under Venetian rule, the town grew further and in response the second wall was built. This wall included the town quarter of Campo. In the final phases of expansion between 1470 and 1538, the third fortification wall was built to protect the peninsula during construction. It protected the Marčana quarter. The biggest part was built when the use of gunpowder became frequent. The third wall is almost completely intact. Its northern part is accessible while the southern wall's floors and stairs are missing or are under reconstruction. Between them a gap opened where the wall collapsed. A small portion of the third wall is next to the rectory, facing north. A tower viewer is located in one of the towers. Gates Seven city entrances or gates remain preserved: The Central Gate (Osrednja vrata) at Partisan Street (Partizanska ulica). The gothic-styled First Rašpor Gate (Prva Rašporska vrata) is at Rozman Street (Rozmanova ulica). The Second Rašpor Gate (Druga Rašporska vrata) constructed in 1470 is on the third wall with the seven towers. The Renaissance-styled Marčana city entrance, constructed in 1534, is part of the third wall. The Muggia Gate (Miljska vrata) constructed in the 13th century, is among the oldest. The Dolfin Gate (Dolfinova vrata) is the best preserved gothic gate in the town. It was constructed in 1483 by the mayor Dolfin. The Field Gate (Poljska vrata) is from the 15th century. A church of Saint James the Greater is nearby and connected to the Town Palace. The Baroque-styled Saint George Gate (Vrata sv. Jurija), was renovated in 1660. References External links Media related to Walls of Piran at Wikimedia Commons
Vodni stolp, Celje

Celjski vodni stolp, tudi špitalski stolp, je polkrožen kamnit obrambni stolp, ki stoji na jugovzhodnem vogalu nekdanjega celjskega mestnega obzidja, kjer je danes stičišče Razlagove in Kocenove ulice v starem mestnem jedru. Stolp, ki se drži ostankov obzidja ter kamnitega loka novejše izdelave, ima stožčasto opečno streho, v njem pa so vzidani kosi nagrobnikov iz obdobja rimske Celeie in spominska plošča z oznako, do kod je segala voda med katastrofalno povodnijo leta 1672. Stolp je bil zgrajen v 15. stoletju (po letu 1451) in v 16. stoletju predelan, zdaj pa je njegova zadnja stran občasno prizorišče dogodkov na prostem. Služil je tudi kot kulisa za film o Primožu Trubarju. Leta 2010 ga je Mestna občina Celje razglasila za nepremični spomenik lokalnega pomena. Sklici in opombe Viri »Vodni stolp Celje«. Slovenia.info. Pridobljeno 3. marca 2016. Glej tudi Predstavnosti o temi vodni stolp v Celju v Wikimedijini zbirki Seznam zgradb in objektov v Celju
Zidani Most railway station

Zidani Most railway station (Slovene: Železniška postaja Zidani Most) is an important railway station and junction in Zidani Most, which is located within the municipality of Laško, Slovenia. The station lies close to the confluence of the Sava and Savinja Rivers. Its importance is because most non-direct train services linking the east with Ljubljana connect here. Gallery External links Media related to Zidani Most railway station at Wikimedia Commons Official site of the Slovenian railways (in English) Archived 2017-11-07 at the Wayback Machine
Zidani Most (stacja kolejowa)

Zidani Most – stacja kolejowa w miejscowości Zidani Most, w regionie Styria, w Słowenii. Stacja jest zarządzana przez SŽ-Infrastruktura. Jest ważnym węzłem kolejowym. Linie kolejowe Dobova – Lublana Zidani Most – Šentilj Przypisy
Železniška postaja Zidani Most

Železniška postaja Zidani Most je ena izmed pomembnejših železniških postaj v Sloveniji, ki oskrbuje bližnje naselje Zidani Most. Storitve Prodaja vozovnic Informacije Čakalnica WC sanitarije Parkirišče Sklici in opombe Glej tudi seznam železniških postaj in železniških postajališč v Sloveniji
Zois-Palais

Das Zois-Palais (slowenisch: Zoisova palača) ist ein ehemaliges Herrenhaus in der Altstadt von Ljubljana, der Hauptstadt Sloweniens. Benannt ist es nach der Familie Zois, die viele Jahre Besitzer war. Das Schloss diente als Wohnsitz von Baron Sigmund Zois (1747 bis 1819), einer führenden Persönlichkeit der Aufklärung im Herzogtum Krain. Das Anwesen wird heute als Mehrfamilienhaus mit kleinen Läden im Erdgeschoss genutzt. Rechts von der Eingangstür befindet sich eine Bronzebüste von Sigmund Zois, gestaltet von Mirsad Begić, aus dem Jahr 1993. Lage Das Gebäude befindet sich im Stadtbezirk Center auf der linken Seite der Ljubljanica an der Ecke Uferstraße/Rain (slowenisch Breg Nr. 22) und Zoisstraße (Zoisova cesta). Im Innenhof des Palastes befindet sich der Grabstein von Sigmund Zois vom aufgelassenen St. Christoph-Friedhof. Geschichte Das Palais entstand zwischen 1765 und 1805 durch Zusammenlegen mehrerer älterer Anwesen. Die Fassade wurde 1798 im klassizistischen Stil gestaltet. Zu dieser Zeit wurde das Erdgeschoss des Palastes für Handel, das erste Stockwerk für Lager genutzt und das zweite Stockwerk für Wohnräume von Sigmund Zois mit einer Bibliothek von etwa 4000 Büchern und einer Mineraliensammlung mit etwa 5000 Exemplaren. Zwischen den 1780er Jahren und dem ersten Jahrzehnt des 19. Jahrhunderts wurde das Herrenhaus als Treffpunkt der slowenischen intellektuellen Elite genutzt, zu der der Dramatiker und Historiker Anton Tomaž Linhart, der Dichter und Journalist Valentin Vodnik, die Philologen Jurij Japelj und Blaž Kumerdej sowie der Linguist Jernej Kopitar gehörten. Weblinks Einzelnachweise