NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cerkev sv. Janeza Krstnika, Ljubljana

Cerkev sv. Janeza Krstnika, tudi trnovska cerkev, je župnijska cerkev Župnije Ljubljana Trnovo. Stoji v ljubljanski četrtni skupnosti Trnovo. Ob glavnem pročelju Trnovske cerkve je kot trg oblikovan Trnovski most čez potok Gradaščica. Most je eden redkih v Evropi, na katerem raste drevje. Na mostu stoji kip zavetnika cerkve, delo kiparja Nikolaja Pirnata. Dolgoletni župnik Trnovske cerkve je bil tudi slovenski pisatelj Fran Saleški Finžgar; poleg cerkve je stanoval arhitekt Jože Plečnik. V njegovi hiši je danes urejen muzej. Prijatelja med arhitektovo hišo in cerkvijo nikoli nista imela ograje. Pred cerkvijo je baje slovenski pesnik France Prešeren prvič srečal svojo ljubezen Julijo Primic. V spomin na ta dogodek je napisal sonet Je od vesel'ga časa teklo leto. Dogodek je s spominsko ploščo označen na pročelju cerkve. Na mestu današnje cerkve je bila zgrajena prvotna trnovska cerkev že leta 1753, njen arhitekt je bil ljubljanski baročni stavbenik Candido Zulliani. Zaradi vedno večjega števila faranov je bila na mestu stare med letoma 1854 in 1855 v neohistoričnem slogu pozidana današnja, večja cerkev, ki pa je bila močno poškodovana v potresu leta 1895. V obnovi je po načrtih arhitekta Raimunda Jeblingerja dobila neoromansko podobo z dvema izstopajočima zvonikoma. Freske v prezbiteriju, ki so slabše ohranjene je naslikal slovenski slikar Matej Sternen. Posamezne elemente notranje opreme je načrtoval tudi Jože Plečnik. Cerkev ima dva zvonika, kar je za sakralne stavbe v Ljubljani redkost, saj imajo dva zvonika le redke cerkve, kakor stolnica in frančiškanska cerkev. Na enega izmed njiju je splezal slovenski alpinist Tomaž Humar. Na pročelju cerkve je več spominskih plošč, posvečene so kulturnim ustvarjalcem te župnije. Ob mostu pa je še spomenik štirim slovenskim impresionistom (kipar Drago Tršar). Zunanja ureditev pred cerkvijo in v Eipprovi ulici ima še nekaj sledi Plečnikovih ureditev javnih površin. V začetku 20. stoletja je v njej deset let kot organistka službovala Ana Roner Lavrič. V popularni kulturi Trnovsko cerkev in župnijo omenja tudi znana narodna pesem Prav lepa je trnovska fara: Galerija Sklici in opombe Glej tudi seznam cerkva v Ljubljani
Cerkev sv. Jerneja, Kočevje

Cerkev sv. Jerneja, Kočevje je župnijska cerkev Župnije Kočevje. Je največja cerkev v Škofiji Novo mesto. Zgodovina Prva kapela s tem patrocinijem v Kočevju je bila zgrajena pred letom 1339 in prvič omenjena tega leta. Stala je na mestu kasnejše kapele Sv. Križa na starem pokopališču. Porušena je bila leta 1872 po tem, ko je večkrat pogorela. Na mestu sedanje cerkve je najprej stala družinska kapela Turjačanov, družine Auersperg. V listini iz leta 1363 je kapela sv. Jerneja, povečana v cerkev, že navedena v Kočevju. Leta 1363 je sakralna stavba na robu mesta postala župnijska. Leta 1791 so baročno cerkev sv. Fabijana in Boštjana na notranjem robu mesta, ob desnem bregu Rinže, povzdignili v župnijsko cerkev. Večkrat so jo prenavljali. V drugi polovici 19. stoletja so naročili ambiciozne načrte za novo cerkev. Zadnja maša v baročni cerkvi je bila junija 1900. Ker je postala premajhna so v letih 1901-1903 zgradili današnjo cerkev, ki je bila takrat med največjimi posvečenimi zgradbami v Sloveniji. Načrte zanjo je leta 1887 izdelal dunajski arhitekt Friedrich Freiherr von Schmidt; po njegovi smrti je delo nadaljeval in stavbo nekoliko prilagodil Avgust Kirstein. Vodil je gradnjo do dokončanja cerkve. Svetišče je že julija 1903 posvetil knezoškof Anton Bonaventura Jeglič. Zidovi so zidani iz grobo klesanih kvadrov. Zunanjost je neoromanska. Cerkev ima ob vhodnem pročelju dva zvonika. Je edina ohranjena dvostolpna cerkev Kočevske. Opis Cerkev je triladijska, z izstopajočo prečno ladjo in večjo apsido. Široka je 25 metrov, dolga 50 metrov in visoka približno 15 metrov. Stoji ob mostu, na desnem bregu Rinže, v ožjem, nekdaj obzidanem središču Kočevja. Posebnost v notranjosti križno rebrasto obokanje. V oltarnem prostoru, oddeljenem s pregrado, je razkošen baldahinski veliki oltar z nosilci iz različnih barvitih marmorjev. Notranjost je dekorativno poslikal Peter Železnik, apsido in Križev pot pa šolan slikar, vešč figuralike, Slavko Pengov. Relief Kristusa in angelov v luneti nad vhodnimi vrati je izklesal kipar Ivan Zalar. Več kipov v notranjosti sta izdelala Ivan in Božo Pengov. Kip sv. Jerneja je ob 600-letnici župnije leta 1993 naredil akademski kipar, domačin Stane Jarm. Orgle (1929) so bile ene največjih v stari Jugoslaviji in so prve večje delo mojstra Franca Jenka iz Šentvida pri Ljubljani. Orgelsko omaro je leta 1927 načrtoval arhitekt Ivan Vurnik. Korne in ladijske klopi so rezbarili v šoli za lesno stroko v Kočevju. Za kovinskimi vrati omarice v koru so trije kelihi. V srednjem je relikvija, morda srce umrlega vojvode. Sklici Zunanje povezave Kam na izlet Odlok
Cerkev sv. Kancijana, Kranj

Cerkev svetega Kancijana in tovarišev je poznogotska cerkev verjetno z začetka 15. stoletja, posvečena sv. Kancijanu, Kanciju, Protu in Kancijanili ter stoji na temeljih predslovanskega sakralnega objekta iz 6. stoletja, kar so pokazale tudi arheološke raziskave v letih 1972 in 1984. Stoji v središču Kranja, na robu glavnega trga. Je eden najpomembnejših spomenikov gotskega stavbarstva na Slovenskem ter vzor številnim pozneje zgrajenim cerkvam (Radovljica, Škofja Loka, Kamnik, Šentrupert na Dolenjskem). Kranjska pražupnija je bila znana že sredi 10. stoletja. Ob stari slovanski stavbi je bilo tudi pokopališče, ki je obsegalo večino sedanjega srednjeveškega mestnega jedra na okljuku med Kokro in Savo. Opis Cerkev je dvoranska s površino 442 m³. Dvorano delijo štirje vitki osmerostrani nosilci v nekakšne tri ladje z enako višino stropa. Zvonik je vgrajen v cerkev. Cerkev so dali zgraditi stari bogati meščani. Prezbiterij je bil leta 1413 prizidan k starejši cerkveni ladji in je značilen primer dolgega kora. Sredi 15. stoletja so starejšo ladjo zamenjali z gotsko dvorano s poligonalnimi slopi. Nad prstanastimi kapiteli se dvigajo v mrežo zvezdastih obočnih reber bogato figuralno in dekorativno okrašeni sklepniki. Na oboku središčne zvezde so rastlinske dekoracije in freske angelov z glasbili iz sredine 15. stoletja (delavnica Žirovniškega mojstra, 1461), nad glavnim portalom je relief Oljske gore (okoli leta 1440). Originalni krilni oltar cerkve iz leta 1500 je bil prodan na Dunaj. Sedanji oltar s kipi Franceta Goršeta in barvna okna so novejši (arhitekt Ivan Vurnik, 1934, slikar Stane Kregar, 1969). Med restavriranjem leta 2004 so odkrili originalne poslikave. Ob stranskem pročelju sloni Majdičev vodnjak, delo kiparja Fran Bernekerja, s kipoma Janeza Nepomuka in kraljice. Cerkev spada med najpomembnejše kulturnozgodovinske bisere Kranja. Zaradi dobre akustike prostora danes v njej poleg rednih cerkvenih obredov večkrat pripravijo koncerte klasične in zborovske glasbe. Sklici Viri Krajevni leksikon Slovenije I knjiga, Zahodni del, DZS, 1968 Kranj, Cerkev sv. Kancija, Kancijana, Kancijanile in Prota Glej tudi Sveti Kancij, Kancijan in Kancijanila Zunanje povezave
Église Saint-Maximilien de Celje

L'église Saint-Maximilien est une église catholique du diocèse de Celje située à Celje, en Slovénie. Historique et architecture L'église a été construite au XVe siècle, a l'endroit même où, en 184 de notre ère, est mort en martyr l'évêque Maximilien. A travers les siècles, l'église a été reconstruite et rehaussée plusieurs fois. Elle a acquis son apparence actuelle lors de la deuxième moitié du XIXe siècle. Au XVIe siècle, le chapelain Primož Trubar y a passé du temps. Un buste à son effigie le rappelle. Il se trouve à côté de l'église et est l'œuvre du sculpteur Boris Kalin (1950). A proximité de l'église, se trouve également la chapelle de Maximilien (XVIIe siècle). Notes et références Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Slovénie
Cerkev sv. Maksimilijana, Celje

Cerkev sv. Maksimilijana je rimskokatoliška cerkev v Celju. Stoji nasproti nove avtobusne postaje ob Mariborski cesti. Zgradili so jo proti koncu 15. stoletja in jo posvetili škofu Maksimilijanu, ki so ga Rimljani leta 284 po nalogu rimskega sodnika Eulazija (Eulasius), ki je deloval tu kot namestnik cesarja Numerijana (tyrannus, iudex), obglavili. Eulazij je silil kristjane, naj darujejo Martu, bogu boja. Maksimilijan je odšel k njemu in mu očital, da ne ravna prav. Namestnik ga je postavil pred odločitev, naj tudi sam daruje Martu ali pa bo obsojen na smrt. Maksimilijan se je odločil za drugo. Njegovo truplo so na skrivaj pokopali na mestu, kjer danes stoji cerkev. Sveti Rupert ga je 350 let kasneje dal prenesti v Bischofshofen na Solnograško. Maksimilijanova kri naj bi padla na mesto, kjer je zdaj »studenec obglavljenja svetega Maksimilijana« (ions decollationis sancti Maximiliani), nad katerim je sezidana majhna kapelica. Cerkev na tem mestu naj bi zgradil sveti Rupert leta 698, dejansko pa so jo zgradili v času grofov Celjskih. Legenda o svetem Maksimilijanu izhaja iz 13. stoletja. Sestavil jo je morda neki passauvski kanonik, ko je tamkajšnji škof Bernard obudil čaščenje tega svetnika. Nezanesljivi zapiski o njegovem mučeništvu izhajajo iz leta 1291. Med letoma 1540 in 1547 je bil nekaj časa v njej beneficiat in kasneje kaplan Primož Trubar. Ob cerkvi je tudi njegov bronasti spomenik, delo kiparja Borisa Kalina. Beneficij je Trubarju, ki sicer ni živel v Celju, priskrbel tržaški škof Bonomo. Blizu cerkve sta nekoč stali, na južnem delu, cerkev sv, Andreja in severneje prek Koprivnice cerkev sv. Duha. Pri njej je Celjski grof Friderik I. ustanovil špital. Cerkev so porušili leta 1962 ob urejanju okolice hotela Celeia. Nekdaj je bilo okrog nje pokopališče. Sklici Viri Orožen, Janko (1971). »Zgodovina Celja in okolice, 1. del«. Celjski zbornik. Celje: Kulturna skupnost v Celju. COBISS 3285761. Zunanje povezave Predstavnosti o temi Cerkev sv. Maksimilijana, Celje v Wikimedijini zbirki
Cerkev sv. Martina, Kobilje

Cerkev sv. Martina stoji v prekmurski Občini Kobilje in istoimenski župniji. Cerkev stoji v naselja ob Kobiljanskem potoku v senci mogočnega breka (Sorbus torminalis), ki je največje in najstarejše drevo svoje vrste v Sloveniji, saj raste tu že od 17. stoletja naprej. Nastanek cerkve V današnji obliki je cerkev nastala leta 1924. Dela na njej je vodil zidarski mojster Jandl iz Ljutomera. Cerkev sv. Martina je blagoslovil škofov pooblaščenec leta 1925, na martinovo nedeljo. Namestili so tudi novi zvon, ki so ga nabavili v Ljubljani, poleg njega pa so namestili manjšega, ki je bil ulit v Szombathelyju leta 1851. Namestitev zvonov so počastili z veliko slovestnostjo. Istega leta so dobili tudi nov oltar. Naročen je bil pri mariborskem podobarju Antonu Zorattiju. Pred šestimi leti je oltar obnovil in na novo pozlatil Günter Novak. Notranjost in zunanjost cerkve Največji okras cerkve so vsekakor barvasta okna po načrtih Staneta Kregarja. Postavili so osem oken. V oknih so upodobljeni: sveta brata Ciril in Metod, na severni strani Frančišek Asiški, Slomšek in Janez Evangelist. Na južni strani pa Ema Krška, Avguštin škof. Nad stranskimi vrati pa je madžarski kralj Sveti Štefan. Novembra leta 1994 sta cerkev in župnišče dobila centralno ogrevanje. Pomemben je tudi križ pri cerkvi. V plošči pod Marijo je napis v madžarščini. Zraven je kamnita plošča s prevodom napisa v slovenskem jeziku: Postavilo društvo kobiljanskih gozdarjev v čast Kristusa in njegove Matere Marije, leta 1908. 23. aprila 2006 je pomožni škof Jožef Smej blagoslovil nove klasične mehanske orgle, ki so bile izdelane v orglarski delavnici v Hočah pri Mariboru, pod vodstvom inž. Braneta Koširja. Gre za dvo-manualne orgle z 12 registri in 753 piščali. Arhitektura Cerkev iz 1926 sestavljajo stolp, z dvokapnico krita ladja, 5/8 zaključen prezbiterij in lopa. Zunanjščina je členjena le z vertikalnimi oprogami in pravokotnimi ter polkrožnimi okni. Cerkev stoji v jedru naselja ob Kobljanskem potoku. Viri Aleksandra Horvat »Opis enote nepremične kulturne dediščine, evidenčna številka 3064«. Pregledovalnik Registra nepremične kulturne dediščine. Ministrstvo RS za kulturo. Glej tudi Galerija sakralnih objektov v Prekmurju Zunanje povezave Geopedia.si: Cerkev sv. Martina, Kobilje
Cerkev sv. Lovrenca, Sveti Lovrenc

Cerkev sv. Lovrenca je cerkev v Svetem Lovrencu (naselju v Občini Prebold), posvečena svetemu Lovrencu. Spada v upravo župnije sveti Pavel, Prebold in jo vodi vsakokratni duhovnik. Nastanek Zgrajena je bila v času romanike in je posvečena svetemu Lovrencu. Velikost ladje je 14×8 metrov in je vse do današnjih dni ostala enaka. Prezbiterij so ji prizidali v 16 stoletju. Leta 1631 je cerkev imela štiri oltarje in sicer: glavni-svetega Lovrenca, stranski: oltar svetega Mihaela, brezmadežne Matere božje in oltar svetega Sebastijana. Oltar je bil tudi pri vhodu v cerkev, zaradi njegovega slabega stanja pa so ga umaknili. Grobovi V cerkveni grobnici sta pokopana D. Mihael Moffrin, ki je bil graščak iz Šešč ter D. Joannes Gratler, ki je bil plemič v Svetem Lovrencu. Posebnosti Leta 1971 so po odstranitvi ometa na zunanji strani zidu, na spodnjih plasteh odkrili poslikave. Notranjost in zunanjost so fotografirali. Na južni strani je v sredini na slikah dobro vidno poznogotsko okno iz 16 stoletja; drugo zazidano okno (kamenje in opeka) je vrjetno na vzhodni strani prezbiterija. N severozahodnem vogalu je vidna rimska kamnita plošča z reliefom, ki je velika 120x50 centimetrov. Obe okni sta sedaj skriti pod ometom. Sedaj je vidna le še rimska kamnita glava na jugozahodnem delu v velikosti 30x30 centimetrov. Takratno ugotovljeno stanje hrani zavod za naravno in kulturno dediščino Slovenije. Zgodovinski predmeti Cerkev hrani naslednjo zapuščino: v zakristiji hranijo dva misala (mašni knjigi) iz let 1702 in 1705 relikvarij iz druge polovice 18. stoletja nauček-luč z zvončkom za sprevod in obhajilo umirajočih v zvoniku je križ za bandero, verjetno iz 18. stoletja na podstrešju je pogrebni križ, star najmanj 200 let Sklici in opombe
Cerkev sv. Roka, Predenca

Cerkev sv. Roka je romarska cerkev, ki se nahaja na griču nad vasjo Predenca na eni strani ter nad Šmarjem pri Jelšah na drugi. Gradili so jo postopoma, vendar za čas njenega nastanka velja leto 1646. Preprosto masivno zunanjščino krasijo gotsko zašiljena okna ter lesen kip svetega Roka nad vhodnimi vrati. Notranjost cerkve je bogato okrašena. Freske v prezbiteriju prikazujejo prizore iz legende o svetem Roku, slika nad vrati zakristije pa predstavlja Šmarje s cerkvijo svetega Roka. V ladji so freske v celoti posvečene Mariji in svetnikom: osrednja freska na stropu predstavlja Marijino vnebovzetje, stranske freske pa upodabljajo svetega Frančiška Ksaverja, svetega Janeza Nepomuka, na kornih freskah prepoznamo svetega Antona Padovanskega, 14 priprošnjikov v sili ter graditelja kapelic Mateja Vrečarja. V osrednem delu glavnega oltarja stoji kip svetega Roka, v stranskih nišah sta sveti Anton Puščavnik in sveti Silvester. Zvonik ima en zvon. Ob lepem vremenu se z griča, kjer stoji cerkev svetega Roka, vidi več kot 50 cerkva. Pogled sega od solčavskih hribov do svete Uršule nad Slovenj Gradcem, Pohorja in tako naprej. Sklici Glej tudi Seznam cerkva v Sloveniji
Cerkev sv. Roka, Piran

Cerkev sv. Roka je ena izmed cerkva v Piranu. Stoji na Trgu bratstva, ki je znan tudi kot Rokov trg. Cerkev naj bi nastala v 17. stoletju. Posvečena je svetemu Roku, ki je potem, ko je na svoji poti v Rim pomagal ljudem, zbolelim za kugo, še sam zbolel in postal priprošnjik pred kužnimi boleznimi. V zvoniku je en zvon. Sklici
Cerkev sv. Urbana, Destrnik

Cerkev sv. Urbana stoji v naselju Destrnik, že leta 1100 se omenja kapela pri sv. Urbanu, vendar je sedanja cerkev v osnovi gotska, ki je bila dograjena proti koncu 18. stoletja in vnovič obnovljena proti koncu 19. stoletja. Cerkev sestavljajo tristrani prezbiterij z nadstropno zakristijo na južni strani, ladja z ohranjenim gotskim zvezdastim obokom, ki sloni na močno izsopajočimi stebri z visokimi bazami in geometričnimi konzolami, ter stranski ladji s polkrožno sklenjenima stranskima kapelama in na zahodni strani zvonik. V drugi polovici 18. stoletja so cerkev opremili s tremi novimi oltarji, veliki oltar posvečenemu sv. Urbanu, Marijin oltar v severni stranski kapeli in Križevim v južni stranski kapeli, figure v oltarjih so delo mariborskega kiparja J. Holzingerja. Cerkev krasijo še postbaročne in neogotske svetniške figure ter tehniki figuralne keramike izdelani figuri svetega Cirila in svetega Metoda iz leta 1900. Sklici Viri Občina Destrnik (17. maj 2012). »Cerkev Sv. Urbana«. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 23. septembra 2015. Pridobljeno 18. julija 2013.
Dom Andreja Žvana-Borisa na Poreznu

Dom Andreja Žvana-Borisa – schronisko turystyczne pod szczytem Porezna (1622 m); leży na północnej stronie góry. Znajduje się w dawnych włoskich koszarach, zarządza nim PD (Towarzystwo Górskie) Cerkno i jest otwarte w miesiącach letnich. Obecnie schronisko może ugościć 40 osób wewnątrz i 50 osób na zewnątrz schroniska. W schronisko może przespać w sześciu pokojach 20 gości, a we wspólnej noclegowni jeszcze 24. Od 1998 schronisko jest też wyposażone w system fotowoltaiczny do zaopatrzenia schroniska energią elektryczną. Opis Schronisko górskie na Poreźnie jest tylko 10 minut pod szczytem (1630 m). Dolna część obiektu to wyremontowane włoskie koszary, górna część zaś została dobudowana w latach 1980-1984. W schronisku jest kuchnia, dwie jadalnie z 70 miejscami, dwa ustępy wewnętrzne i dwa zewnętrzne, dwie kabiny prysznicowe z ciepłą/chłodną wodą, w górnej części zaś 8 pokojów (od 2 do 6 miejsc) - razem 34 i wspólne noclegownie (26). W schronisku jest też telefon komórkowy. Schronisko jest zasilane energią elektryczną z systemu słonecznego, tak że agregat został tylko rezerwowym źródłem zasilania. Schronisko jest na ogół stale otwarte od ostatniego tygodnia w czerwcu do mniej więcej połowy września, poza sezonem letnim zaś może być otwarte w przypadku ładnej pogody także w weekendy, ale jest dobrze o tym uprzednio powiadomić. Dostęp z Cerkna przez Poče (3,30 h) z Podbrda (3,30 - 4 h) Zobacz też Słoweński Szlak Górski Przypisy Linki zewnętrzne Dom na Poreznu - Hribi.net Planinsko društvo Cerkno
Dom Andreja Žvana-Borisa na Poreznu

Dom Andreja Žvana-Borisa (1590 m) je planinska postojanka malo pod vrhom Porezna (1622 m); leži na severni strani gore. Domuje v nekdanji italijanski vojašnici, upravlja pa jo Planinsko društvo Cerkno in je oskrbovana v poletnih mesecih. Trenutno dom lahko gosti 40 obiskovalcev znotraj in 50 obiskovalcev zunaj doma. V domu lahko prespi v šestih sobah 20 obiskovalcev in na skupnem ležišču pa še 24. Od leta 1998 je dom opremljen tudi s fotovoltaičnim sistemom za oskrbo koče z električno energije. Dostopi iz Cerknega čez Poče (3.30 h) iz Podbrda (3.30 - 4 h) Viri in opombe Glej tudi Slovenska planinska pot seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Dom na Poreznu - Hribi.net Planinsko društvo Cerkno
Planika Lodge at Triglav

The Planika Lodge at Triglav (Slovene: Dom Planika pod Triglavom; 2401 m) is a mountain hut, which lies on the Ledine plains on the southern side of Mount Triglav. The First hut, also called the Triglav Tempe (Triglavski tempelj), was built on 18 September 1871. In 1877, the Austro-German hiking club built a hut called the Maria Theresa Hut (German: Maria Theresia-Hütte; Slovene: Koča Marije Terezije). On 13 August 1911, there was another building added called the Maria Theresa Lodge (Dom Marije Terezije). After World War I, the Slovenian Hiking club took over the hut and renamed it the Aleksander Lodge (Aleksandrov dom). The hut was transformed to a border garrison Karaula for a while. In 1945, the Gorje Hiking Club (PD Gorje) renamed it to Planika Lodge at Triglav. In 1987, Karaula was demolished and a bigger annex was built at its place on 19 August 1992. Starting points 5½ h: from the Metalworker's Lodge in the Krma Valley (870 m), over Horse Saddle (Konjsko sedlo) 2 h: from the Tarvisio Lodge at Dolič (Tržaška koča na Doliču; 2,151 m) 2 h: from the Vodnik Lodge at Big Field Pasture (Vodnikov dom na Velem polju; 1,817 m) Neighbouring huts 1 h: to Triglav Lodge at Kredarica (2,515 m) Neighbouring mountains 1½ h: Triglav (2,864 m), over Little Mount Triglav (Mali Triglav; 2,725 m) 1½ h: Triglav (2,864 m), over Triglav Notch Saddle (Triglavska škrbina; 2,659 m) See also Slovenian Mountain Hiking Trail References Slovenska planinska pot, Planinski vodnik, PZS, 2012, Milenko Arnejšek, Andraž Poljanec ISBN 978-961-6870-04-7 External links Dom Planika on Hribi.net on www.pzs.si
Rifugio Planika

Il Rifugio Planika (in sloveno: Dom Planika pod Triglavom) è un rifugio situato nel comune di Bohinj in Slovenia, a 2.401 m s.l.m., situato nel versante meridionale del monte Tricorno. Vette 1½ ore: Triglav (2.864 m), sul Piccolo Triglav (Mali Triglav ; 2.725 m) 1½ ore: Triglav (2.864 m), attraverso la sella del Triglav (Triglavska škrbina ; 2.659 m) Bibliografia Slovenska planinska pot, Planinski vodnik, PZS, 2012, Milenko Arnejšek, Andraž Poljanec ISBN 978-961-6870-04-7 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Rifugio Planika Collegamenti esterni (SL) Sito ufficiale, su pzs.si.
Dom Planika pod Triglavem

Dom Planika pod Triglavem (słoweń. Dom Planika pod Triglavom) – schronisko turystyczne, które leży na płaskowyżu Ledine pod południową ścianą Triglava. Pierwsze schronisko, zwane „Triglavską świątynią” (Triglavski tempelj), zostało wybudowane już 18 września 1871. W 1877 wybudowało na tym miejscu Niemiecko-Austriackie Towarzystwo Górskie (niem. Deutscher und Österreichischer Alpenverein, DÖAV) nowe Schronisko Marii Teresy. 13 sierpnia 1911 został wybudowany obok schroniska Dom Marii Teresy. Po I wojnie światowej dom przejęło Słoweńskie Towarzystwo Górskie (Slovensko planinsko društvo, SPD) i przemianowało go na Dom Aleksandra (Aleksandrov dom). Schronisko zaś zostało zamienione na strażnicę graniczną. W 1945, kiedy przejęło je w zarząd PD (Towarzystwo Górskie) Gorje, dom otrzymał współczesną nazwę. W 1987 zburzono koszary, na ich fundamentach zaś 19 sierpnia 1992 wybudowano większą przybudówkę, którą uroczyście otwarto i poświęcono 19 sierpnia 1992. W 1993 pojawił się zasięg komórkowy. Schronisko jest otwarte od końca czerwca do końca września. W dwóch pomieszczeniach dla gości jest 80 miejsc, kontuar; na ławkach koło schroniska jest 40 siedzeń; w 10 pokojach są 82 łóżka, w dwóch wspólnych noclegowniach zaś 41 miejsc; WC zewnętrzne, pomieszczenia są ogrzewane piecami i centralnym ogrzewaniem (ogniwa słoneczne); woda deszczowa, agregat i ogniwa fotowoltaiczne zapewniają prąd; zasięg komórkowy. Dostęp 5,30 h: z Kovinarskiej kočy v Krmi (870 m), przez Przełęcz Końską (Konjsko sedlo) 2 h: od Tržaškiej kočy na Doliču (2151 m) 2 h: od Vodnikovego domu na Velem polju (1817 m) Sąsiednie obiekty turystyczne 1 h: do Triglavskiego domu na Kredaricy (2515 m) 1.30 h: Triglav (2864 m), przez Mali Triglav (2725 m) 1.30 h: Triglav (2864 m), przez Triglavską Przepaść (Triglavska škrbina) (2659 m) Zobacz też Słoweński Szlak Górski Bibliografia Dom Planika na Hribi.net www.pzs.si Dom Planika pod Triglavom
Dom Planika pod Triglavom

Dom Planika pod Triglavom (2401 m) je planinska postojanka, ki stoji na planoti Ledine pod južnim ostenjem Triglava. Prva koča, imenovana Triglavski tempelj, je bila postavljena že 18. septembra 1871. Leta 1877 je na tem mestu Nemško-avstrijsko planinsko društvo zgradilo novo Kočo Marije Terezije. 13. avgusta 1911 je bil poleg koče postavljen Dom Marije Terezije. Po prvi svetovni vojni je dom prevzelo Slovensko planinsko društvo in ga preimenovalo v Aleksandrov dom. Koča je bila nato spremenjena v obmejno stražnico. Leta 1945, ko ga je v upravljanje prevzelo PD Gorje, je dom dobil sedanje ime. Leta 1987 so karavlo porušili, na njenih temeljih pa 19. avgusta 1992 zgradili večjo depandanso. Dostopi 5.30 h: od Kovinarske koče v Krmi (870 m), čez Konjsko sedlo 2 h: od Tržaške koče na Doliču (2151 m) 2 h: od Vodnikovega doma na Velem polju (1817 m) Prehod 1 h: do Triglavskega doma na Kredarici (2515 m) Vzponi na vrhove 1.30 h: Triglav (2864 m), čez Mali Triglav (2725 m) 1.30 h: Triglav (2864 m), čez Triglavsko škrbino (2659 m) Glej tudi Slovenska planinska pot Seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Dom Planika na Hribi.net www.pzs.si Dom Planika pod Triglavom