NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Slavija (zgradba)

Slavija je 11-nadstropna, 37,9 m visoka, nestanovanjska zgradba v središču Maribora. Odprta je bila 19. oktobra 1963 kot Hotel Slavija, ob takrat na novo zgrajeni Titovi cesti. Hotel s 146 sobami je na tej lokaciji deloval do 1. marca 2001, ko so ga zaprli, zatem pa je zgradba do obnove leta 2012 samevala. Pri obnovi so dogradili dve novi nadstropji, porušili so tudi staro restavracijo pred Slavijo, namesto katere sedaj stoji parkirna hiša. Danes se zgradba imenuje Poslovni center Slavija, v katerem večino pisarniških prostorov zaseda telekomunikacijsko podjetje Amis, v zgradbi pa imajo prostore še fitnes, restavracija ter drugi najemniki, najvišje nadstropje pa zaseda kavarna s teraso na strehi. Sklici in opombe
Kočevski rog – Baza 20

Kočevski Rog – Baza 20 (deutsch: Hornwald-Partisanenbasis 20) ist der Name eines Freilichtmuseums (Abteilung des Dolenjski muzej Novo mesto) im Kočevski Rog oberhalb von Podturn pri Dolenjskih Toplicah, Ortsteil Podstenice der Gemeinde Dolenjske Toplice in der Region Jugovzhodna Slovenija (Südost-Slowenien). Die Anlage ist ein slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung. Geschichte Kočevski Rog - Baza 20 oder Partisanenbasis 20 (ursprünglich „Punkt 20“ genannt), eine Barackensiedlung im unzugänglichen Gelände des Hornwaldes, war das Hauptquartier der politischen und militärischen Führung der slowenischen Nationalen Befreiungsbewegung (OF) während des Zweiten Weltkriegs. In den Jahren 1943 und 1944 befanden sich dort einige Zeit das Zentralkomitee der Kommunistischen Partei Sloweniens, die OF-Führung und das Oberkommando der slowenischen Partisanen sowie Druckereien und sonstige technische Infrastruktur. Die 26 Gebäude beherbergten etwa 180 Personen. Aufgrund der guten Tarnung und Geheimhaltung ist das Lager von den deutschen und italienischen Besatzern nie entdeckt worden. Baza 20 heute Nach dem Krieg wurde die Barackensiedlung konserviert und insbesondere ab 1990 umfassend restauriert. Seit 2010 ist Baza 20 als Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung geschützt. Die meisten Baracken sind noch mit Originalmöblierung ausgestattet, mehrere Baracken zeigen Ausstellungen über das Leben in der Siedlung und über Personen, die dort gelebt und gearbeitet haben. Literatur Mitja Ferenc: Baza 20 in bolnišnici Jelendol in Zgornji Hrastnik (Base No.20 and the Jelendol and Zgornji Hrastnik Hospitals).1992 Janko Jarc: Partizanski Rog. 1977 Siehe auch Liste der slowenischen Kulturdenkmale von nationaler Bedeutung Volksbefreiungsarmee (Jugoslawien) Weblinks Baza 20 (in englischer Sprache) auf dolenjskimuzej.si Baza 20, Partisanenbasislager auf bergfex.a Einzelnachweise
Baza 20

Baza 20 (kamp 20) is een voormalig hoofdkwartier van de communistische partizanen en leden van het Sloveense Bevrijdingsfront in Slovenië tijdens de Tweede Wereldoorlog. Het kamp ligt verscholen in de beboste heuvels tussen Bela Krajina en Kočevje. De barakken werden gebouwd in april 1943 en bleven het hoofdkwartier tot 19 december 1944 toen het commando naar het nabijgelegen Baza 21 trok. In totaal werden er 26 houten gebouwen opgetrokken, waaronder naast slaapvertrekken een telegraafpost, een radiostation en een keukengebouw. In 1944 kwam er een eigen elektriciteitscentrale. Op het hoogtepunt woonden er 180 mensen. Het kamp werd nooit ontdekt door de Asmogendheden. De site is momenteel ingericht als museum. Externe link (en) Baza 20 (en) Dolenjska Museum: Baza 20
Baza 20

Baza 20 (900 mnm) je bila glavna baza CK KPS in izvršnega odbora OF med drugo svetovno vojno v kočevskem Rogu med letoma 1942 in 1944. Prostor za bazo sta zaradi težke dostopnosti izbrala dr. Pavel Lunaček in dr. Marijan Brecelj. Prva stalna baraka je bila na tem prostoru sicer zgrajena šele aprila 1943, a je baza delovala že v času italijanske ofenzive leta 1942. Baza 20 je ob koncu leta 1943 obsegala kompleks 26 barak, v njej pa se je zadrževalo okoli 140 borcev in politikov. V bazi je v času vojne prebivalo kar nekaj znanih imen, med njimi Edvard Kocbek, Boris Kidrič in drugi. Lokacija baze je ostala neodkrita do konca vojne (odkrita ni bila celo med nemško ofenzivo leta 1943), vendar so poveljstvo decembra leta 1944 vseeno preselili v Črnomelj. Od leta 1952 je Baza 20 zaščitena kot kulturni spomenik, saj je bila edino tovrstno oporišče v Evropi med drugo svetovno vojno. Večina objektov je prenovljena, v posameznih so manjše muzejske prezentacije. Širši video prikaz dogajanja med vojno je v Lukovem domu, ob parkirišču, pred stezo, ki vodi do Baze, ki je zanimiva izletniška točka. Sklici Glej tudi narodnoosvobodilna vojska in partizanski odredi Jugoslavije Baza 21 Baza 80 Baza 15 Baza 15a
Brežice Gymnasium

The Brežice Gymnasium (Slovene: Gimnazija Brežice) is located in Brežice, Slovenia. It is a coeducational nondenominational state gymnasium (secondary general education school for students aged between 15 and 19). It prepares them for university, which they can enroll at after passing the matura (leaving exam). Short history The Brežice Gymnasium was founded in 1942 as a lower secondary school with German as the language of instruction. Curriculum The school's curriculum consists of two programs: the general program (splošna gimnazija) and the classical program (klasična gimnazija), in which one of the foreign languages is Latin. A change introduced three years ago is European classes, in which the general program incorporates the latest trends: project approach, authentic interdisciplinary learning, team teaching of foreign languages with the aim of increasing the intercultural competence of students. The school also offers the IB Diploma Programme. Quality of education There are very few, if any, dropouts, and the academic performance of students is very good. This is shown annually in the results of the leaving exam. Every year, the average results of students are high above the national average, and the number of students who pass with distinction is among the highest in the country. Notable people Iztok Kapušin - soccer player, soccer coach Damjan Kozole - filmmaker Jurij Rovan - athlete, athletic coach Jože Toporišič - linguist References External links Official website
A1 Slovenija

A1 Slovenija ist ein Telekommunikationsunternehmen, das Mobilfunknetze in Slowenien betreibt. Das Unternehmen ist eine 100-prozentige Tochter der Telekom Austria, die in insgesamt acht Ländern Zentral- und Osteuropas aktiv ist. Das Unternehmen wurde 1997 gegründet und startete als erster privater slowenischer Mobilfunkanbieter Si.mobil, bis es Ende April 2017 endgültig von A1 ersetzt wurde. Geschichte Als erster privater slowenischer Mobilfunkanbieter startete Si.mobil 1999 den kommerziellen Betrieb. Im Jahr 2001 erwarb die mobilkom austria AG die mehrheitlichen Anteile des Unternehmens. Seit Mai 2006 ist Si.mobil zu 100 Prozent im Besitz der mobilkom austria AG. Das Unternehmen hatte im 1. Quartal 2010 laut eigenen Angaben einen Marktanteil von 28,2 Prozent und war damit der zweitgrößte Mobilfunkanbieter in Slowenien. Am 8. Juli 2010 wurde die mobilkom austria AG mit der Telekom Austria TA AG verschmolzen. Im Zuge dieser Verschmelzung wurden die nicht österreichischen Tochterunternehmen der mobilkom austria AG der Telekom Austria Group unterstellt. Daher ist Si.mobil seit 2010 eine 100-prozentige Tochter der Telekom Austria Group. Im Jahr 2017 wurde das Tochterunternehmen in A1 Slovenija umgewandelt. Zum Zeitpunkt der Übernahme besaß sie nach eigenen Angaben über 700.000 Kunden. Im Jahr 2022 wurde das 5G-Netz, welches in Slowenien bis zu dem Zeitpunkt zu 58 % aufgebaut war, für alle Kunden inklusive des Mobilfunk-Discounters HoT freigeschaltet. Vorwahl Die Vorwahlnummer für das Netz von A1 ist 040. Weblinks A1 Telekom Austria Group A1 Slovenija – „The Start of Something Amazing“ Einzelnachweise
A1 Slovenija

A1 Slovenija is a telecommunications company operating the second largest mobile network in Slovenia. Prior to April 2017, the company was known as Si.mobil. History The company was established in December 1997 and began operating in March 1999 as the first Slovenian private mobile operator. In 2000, the company was the second to market WAP, preceded by Mobitel. After initial losses, the company's shares were in February 2001 purchased by Telekom Austria Group, making Si.mobil a part of a leading group of mobile service operators in Central and Eastern Europe. In June of that year, Si.mobil was the first in Slovenia and among the first in Europe to introduce GPRS to its customers. In 2002, it was the first company to market MMS. An important step forward was signing a partnership agreement with Vodafone in January 2002. From September 2003, the company is presented under the dual brand Si.mobil - Vodafone [ˈsiːmɔbil ˈʋoːdafɔn]. In 2004, the company was one of the first operators worldwide to offer EDGE, and in 2006, they introduced its own UMTS/HSDPA network. In addition, Si.mobil offers other services like GPS on mobile phones, mobile office and mobile internet. In 2007, Si.mobil was the first Slovenian company to open its office in Second Life where they have built an island. In January 2008, it passed the milestone of 500,000 customers. On July 8, 2010, mobilkom austria AG was merged with Telekom Austria TA AG. In the course of this merger, the non-Austrian subsidiaries of mobilkom austria AG were subordinated to the Telekom Austria Group. That is why Si.mobil has been a 100 percent subsidiary of the Telekom Austria Group since 2010. In 2017 the subsidiary was rebranded into A1 Slovenija. At the time of the takeover, it said it had over 700,000 customers. In June 2023, the company stopped using 3G network. References External links Official website (in Slovene)
A1 Slovenija

A1 Slovenija d.d. (dawniej Si.mobil) – słoweński dostawca usług telekomunikacyjnych z siedzibą w Lublanie. Stanowi część grupy A1 Telekom Austria. Przedsiębiorstwo powstało w 1997 roku. W 2017 roku zaczęło funkcjonować jako A1 Slovenija. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona przedsiębiorstwa (słoweń. • ang.)
A1 Slovenija

A1 Slovenija je drugi največji slovenski mobilni operater z omrežji GSM/GPRS/EDGE/UMTS/HSDPA/LTE. Od septembra 2003 je deloval na slovenskem trgu pod blagovno znamko Si.mobil - Vodafone, junija 2008 pa se je javnosti predstavi pod novo blagovno znamko Si.mobil in sloganom "Povej nekaj lepega". Od aprila 2017 dalje se Si.mobil imenuje A1 Slovenija. Lastnik podjetja je A1 Telekom Austria Group. Omrežna številka je 040, v prvi polovici leta 2006 pa je Si.mobil vpeljal novi številki 030 in 031. Predstavitev podjetja Družbo je leta 1997 ustanovil konzorcij slovenskih podjetij in švedskega telekomunikacijskega operaterja Telia, leta 1998 pa je družba podpisala 15-letno koncesijsko pogodbo za opravljanje storitev mobilne telefonije GSM 900. Tako je Si.mobil kot prvi zasebni mobilni operater v Sloveniji uporabnikom svoje storitve predstavil 25. marca 1999. Z njegovim vstopom na trg se je začela razvijati konkurenca na slovenskem telekomunikacijskem trgu, saj je prej na tem področju deloval le državni Telekom Slovenije. Si.mobil je kot prvi uporabnikom v Sloveniji predstavil in ponudil storitve GPRS, WAP in MMS. Kot prvi slovenski operater in med prvimi v Evropi je omogočil hiter prenos podatkov preko tehnologije EDGE, kasneje pa je ponudil tudi širokopasovni mobilni internet preko lastnega omrežja UMTS/HSDPA. Junija 2012 je kot prvi mobilni operater v Sloveniji predstavil komercialno LTE omrežje v Ljubljani, Bledu in na Brniku. Poleg osnovnih storitev, družba A1 Slovenija nudi tudi napredne storitve, izdelke in rešitve, kot so mobilna pisarna s storitvijo BlackBerry iz Vodafona in storitve mobilnega interneta. Lastnik A1 Slovenija je družba A1 Telekom Austria Group, ki je v slovenskega operaterja začela investirati februarja 2001 in postala 100-odstotni lastnik maja 2006. Si.mobil je s tem postal član vodilne skupine operaterjev v Vzhodni in Jugovzhodni Evropi. Družba A1 Slovenija ima sklenjeno tudi partnerstvo z vodilnim svetovnim operaterjem Vodafone. Ob koncu leta 2016 je imela družba A1 Slovenija 558 zaposlenih, ki so skrbeli za zagotavljanje storitev 714.324 uporabnikom. Zunanje povezave A1 Slovenija - domača stran Si.mobil - domača stran
Stanko Premrl

Stanko Premrl (* 28. September 1880 in Podnanos; † 14. März 1965 in Ljubljana) war ein slowenischer Priester und Komponist. Er besuchte das humanistische Gymnasium und das theologische Seminar in Ljubljana und wurde 1903 zum Priester geweiht. Er studierte dann Orgelspiel bei Rudolf Dietrich und Komposition bei Robert Fuchs am Konservatorium von Wien. Von 1909 bis 1939 war er Chorregent und Organist am Dom und von 1909 bis 1945 Orgellehrer am Konservatorium, der Musikakademie, der Orgelschule, an der Theologischen Fakultät der Universität und am Priesterseminar von Ljubljana. Er erwarb sich einen Ruf als außerordentlicher Konzertorganist und Orgelimprovisator. Fünfunddreißig Jahre lang gab er die Zeitschrift Cerkveni glasbenik (Der Kirchenmusiker) heraus, in der er zahlreiche Artikel, Essays, Briefe und Rezensionen veröffentlichte. Neben einer Weihnachtssuite, einer Sinfonietta, einer Kantate, kammermusikalischen Werken und Klavierstücken komponierte er vorrangig Kirchenmusik: Messen, Requiem, Passionen, Magnificat, Te Deum und Offertorien sowie mehr als 2000 Lieder, darunter Zdravljica nach France Prešeren, das seit der Unabhängigkeit des Landes die Nationalhymne Sloweniens ist. Weblinks Vipavska Dolina: Pomembne osebnosti, Stanko Premrl, Podnanos - Biographie
Stanko Premrl

Stanko Premrl (28 September 1880 – 14 March 1965) was a Slovene Roman Catholic priest, composer, and music teacher. He is best known as the composer of the music for the Slovene national anthem, "Zdravljica". Premrl was born in the village of Šent Vid (now Podnanos) in the upper Vipava Valley, in what was then the Austro-Hungarian Duchy of Carniola (now in Slovenia). He graduated from the music conservatory in Vienna. From 1909 to 1939, he served as music director at the Ljubljana Cathedral. Between 1908 and 1939, he was head of the organ school in Ljubljana. He collaborated with many Slovenian organists, such as Ana Roner Lavrič. He was a significant influence on the development of Slovenian church music. He was one of the most prolific Slovenian composers of the 20th century, publishing over 2,000 songs. On 24 September 1905 he composed the music for France Prešeren's patriotic poem Zdravljica. Premrl's composition soon prevailed as the most popular music for the song; by the 1940s, it had become one of the most popular Slovene patriotic songs. In 1989, it was officially adopted as the regional anthem of the Socialist Republic of Slovenia, then a part of Yugoslavia. In 1991, it became the national anthem of independent Slovenia. Stanko Premrl was the uncle of the Slovenian Partisan resistance fighter Janko Premrl, a.k.a. Vojko. References
Stanko Premrl

Stanko Premrl (San Vito di Vipacco, 28 settembre 1880 – Lubiana, 14 marzo 1965) è stato un compositore sloveno di musica sacra, autore dell’inno nazionale sloveno Zdravljica. Biografia Sacerdote, ebbe come insegnante Anton Foerster alla scuola di musica "Glasbena Matica". Nel 1903 fu vice organista alla Chiesa di San Giacomo il Maggiore (Lubiana), poi proseguì gli studi a Vienna dal 1904 al 1908. Tornato a Lubiana, divenne capomastro alla Scuola degli organisti (1909–41), regens chori della Cattedrale di San Nicola e redattore capo della rivista di musica sacra Cerkveni glasbenik. Insegnò al Conservatorio e all'Accademia musicale della città sino al 1945, quando abbandonò l'insegnamento su pressione del neoinsediato governo comunista. Ispirato dal Movimento Ceciliano tedesco, Premrl fuse l'antico stile ceciliano con un uso più ampio dell'armonia cromatica moderna. Produsse semplici canti corali, pensati per i cori delle chiese di campagna e per il canto congregazionale, nonché preludi per l'uso di organisti con un'istruzione limitata. I suoi componimenti laici presentano soggetti religiosi o moralistici. Si citano ad esempio Sončna pesem sv. Frančiška (il Cantico delle creature), l'Oratorio di San Giuseppe e il ciclo di canzoni Božične skrivnosti ("Misteri del Natale"). Musicò anche la celebre Zdravljica di France Prešeren, destinata a diventare l'inno nazionale sloveno. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Stanko Premrl Collegamenti esterni Stanko Premrl, in Archivio storico Ricordi, Ricordi & C. (EN) Stanko Premrl, su MusicBrainz, MetaBrainz Foundation.
Stanko Premrl

Stanko Premrl (ur. 28 września 1880 w Podnanosie, zm. 14 marca 1965 w Lublanie) – słoweński duchowny, kompozytor oraz pedagog muzyczny. Biografia i twórczość Z wyróżnieniem ukończył konserwatorium wiedeńskie. Od roku 1909 do roku 1939 był regens chori w lublańskiej katedrze. Od 1908 roku był również dyrektorem w szkole organistów, a od roku 1911 redaktorem naczelnym gazety „Cerkveni glasbenik”. Premrl miały decydujący wpływ na rozwój muzyki kościelnej w Słowenii. W okresie swojej działalności wydał ponad dwa tysiące utworów, co tworzy go najbardziej płodnym słoweńskim kompozytorem. 24 września stworzył swoje najważniejsze dzieło, a więc muzykę do Zdravljicy France Prešerena, co w połączeniu dało obowiązujący do dziś hymn Słowenii. Ważniejsze dzieła Tebe, Večni Bog nebeški Tebe molim Jezusa Pozdravljena, mati dobrega sveta O sveti Jezusov rednik O srečni dom Kristus je vstal Do Marije Bibliografia Premrl, Stanko (1880–1965). Slovenska biografija. [dostęp 2023-02-20]. [zarchiwizowane z tego adresu (2023-02-20)]. (słoweń.).
Премрл, Станко

Станко Премрл (словен. Stanko Premrl; 28 сентября 1880, Поднанос (ныне общины Випава в западной части Словении) — 14 марта 1965, Любляна) — словенский композитор и священник, автор музыки к гимну Словении. Биография Родился в деревние Штаерски-Вид (ныне Поднанос) в Випавской долине. Окончил Венскую консерваторию. С 1909 по 1939 годы был руководителем хора в Люблянском соборе, а с 1908 по 1939 годы и директором школы классического орга́на в Любляне. Премрл — ключевая фигура в словенской церковной музыке, он является автором музыки более чем к двум тысячам песен. 24 сентября 1905 считается датой написания Премрлом музыки на стихотворение Франце Прешерна «Здравица», более известное как гимн современной Словении. Племянник Станко Премрла, Янко, в годы Народно-освободительной войны Югославии был одним из лидеров антифашистского сопротивления в Словении. Ссылки 130. obletnica rojstva avtorja himne Архивная копия от 4 марта 2016 на Wayback Machine (словен.)
Stanko Premrl

Stanko Premrl, slovenski duhovnik, skladatelj in glasbeni pedagog, * 28. september 1880, Šentvid v Vipavski dolini (sedaj Podnanos), † 14. marec 1965, Ljubljana. Uspešno je zaključil tudi študij orgel in kompozicije na konservatoriju na Dunaju. Odločilno je vplival na razvoj slovenske cerkvene glasbe. Bil je eden najbolj plodnih slovenskih skladateljev, saj je objavil preko dva tisoč skladb. Na besedilo Prešernove Zdravljice je 24. septembra 1905 napisal zborovsko skladbo, danes slovensko državno himno. Sodeloval je z mnogimi slovenskimi organisti, na primer z Ano Roner Lavrič. Pomembnejša dela Tebe, Večni Bog nebeški Tebe molim Jezusa Pozdravljena, mati dobrega sveta O sveti Jezusov rednik O srečni dom Kristus je vstal Do Marije Sklici Glej tudi seznam slovenskih skladateljev Slika slovenskih skladateljev (Saša Šantel)
Jurišna Vas

Jurišna Vas (pronounced [ˈjuːɾiʃna ˈʋaːs]; Slovene: Jurišna vas) is a village in the Pohorje Hills in the Municipality of Slovenska Bistrica in northeastern Slovenia. The area is part of the traditional region of Styria. It is now included with the rest of the municipality in the Drava Statistical Region. A Late Roman settlement, the Ančnik hill fort, has been excavated near the present day settlement. It includes well-preserved foundations of a 1.5 metre thick defence wall, traces of a forge and residential buildings, all dating from the 4th century AD. References External links Jurišna Vas on Geopedia
Јуришна вас

Јуришна вас (словен. Jurišna vas, нем. Juritschdorf) је насељено место у општини Словенска Бистрица, Подравска регија, Словенија. Историја До територијалне реорганизације у Словенији било је у саставу старе општине Словенска Бистрица. Становништво У попису становништва из 2011. године, Јуришна вас је имало 82 становника. Референце Спољашње везе
Kažun

Das Kažun (plur. Kažuni) ist eine im kroatischen Teil Istriens vorkommende Art eines aus Trockenmauerwerk errichteten bis zu 30 m² großen runden oder eckigen Steingebäudes mit einer Kraggewölbedecke. Beschreibung Die Kažuni dienten den Bauern und Hirten früher als Unterschlupf. Ihre Besonderheit ist, dass sie wie die Tholos-Bauten in anderen europäischen Ländern (Borie, Girna usw.) eine aus der Vorzeit überkommene Architektur darstellen, die aus unbearbeiteten Feldsteinen errichtet wurde. Die Herkunft des Kažun kann nicht mit einer ethnischen Gruppe in Verbindung gebracht werden. Am häufigsten trifft man auf die einräumigen Bauten im südlichen und westlichen Teil Istriens. Runde Kažuni sind typisch für das südliche Istrien, viereckige Formen trifft man in Nordistrien, vor allem im Gebiet um Poreč. Die Vorzeitarchitektur ist weder in der Zeit der Römer noch unter anderen Einflüssen verschwunden und bis heute in ihrer ursprünglichen Form erhalten geblieben. Forschung Ihre archäologische, architektonische und völkerkundliche Relevanz wurde seit der Mitte des 19. Jahrhunderts erforscht. Der deutsche Gelehrte Gerhard Rohlfs forschte mehr als 30 Jahre über Strukturen mit kuppelförmigen Decken in Europa. 1957 veröffentlichte er das Ergebnis in dem Buch: Primitive Kuppelbauten in Europa. Er vermittelt Informationen über ähnliche Hütten (Trullo) in Italien, auf Sardinien, in Spanien, Portugal, Frankreich, Irland, auf den Hebriden und in anderen Ländern. Er zeigte mittels Vergleich auf, wie sehr das alte Europa von kuppelförmigen Deckenbauten überzogen war. Eine andere an der östlichen Adriaseite, insbesondere in Dalmatien, verbreitete Form des rustikalen Kraggewölbebaus ist die Bunje. Park der Steinhütten In und um die Stadt Vodnjan gibt es die größte Dichte an Kažuni im gesamten mediterranen Raum.An der Straße nach Bale befindet sich der Park der Steinhütten. In dem kleinen Freilichtmuseum werden Kažuni in verschiedenen Bauphasen gezeigt. Siehe auch Kraggewölbebauten aus Trockenmauerwerk Literatur Franz Josef Hamm: Kragwölbung und Kragkuppel. Konstruktion, Formgebung und Verbreitung neuzeitlicher Bauten in vorzeitlicher Technik. In: Bonner Jahrbücher. Band 174, 1974, S. 299–335, doi:10.11588/bjb.1974.1.83667. Renate Löbbecke: Kragkuppelbauten. Verlag der Buchhandlung König, Köln 2012, ISBN 978-3-86335-100-7. Gerhard Rohlfs: Primitive Kuppelbauten in Europa (= Bayerischen Akademie der Wissenschaften, Philosophisch-Historische Klasse. Abhandlungen. N. F. 43, ISSN 0005-710X). Verlag der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, München 1957. Weblinks Beschreibung engl. Einzelnachweise
Kažun

Kažuni, komarde, bunje, cemeri ili hiške su okrugla poljska skloništa, građena u tehnici suhozida, od prirodnog kamena, bez prozora. Obično je okruglog oblika, sa stožastim ili stepenastim vrhom. Karakteristična su za Istru, ali i za druge dijelove uz hrvatsku obalu te druge države Sredozemlja. U prapovijesti su služili za stanovanje, a kasnije za smještaj poljoprivrednog alata, te pastirima kao zaklon u vrijeme nevremena. Slične varijacije postoje u ostalim dijelovima Hrvatske. Postoje još i sljedeći nazivi: komarda bunja trim (na Hvaru), temelji nekih sežu i u kameno doba cemer (u Zagori) Slovenija: hiška Italija: trullo Povezani članci Trulli Alberobella - Svjetska baština u Italiji Izvori Trim s rodnim listom Vanjske poveznice Benkovacke bunje Bunja Kažuni u Istri Arhivirana inačica izvorne stranice od 4. ožujka 2016. (Wayback Machine) 3 Bunja, trim, Dalmatia, Hvar; Croatia (engl.)