NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Metelkova

Das Avtonomni kulturni center Metelkova mesto (deutsch etwa Autonomes kulturelles Zentrum Metelkova City), kurz Metelkova, ist ein autonomes Zentrum für Politik und Kultur im Zentrum der slowenischen Hauptstadt Ljubljana. Es liegt in unmittelbarer Nähe des Bahnhofs auf einem Gelände der ehemaligen Jugoslawischen Volksarmee, die dort in der sogenannten Belgischen Kaserne stationiert war. Nach dem Slowenischen Unabhängigkeitskrieg und dem anschließenden Abzug der Armee wurde das Areal 1993 zu einer Art Freizone, einem von Künstlern, Musikern, Galeristen, Veranstaltern und Sozialarbeitern besetzten Gebiet. Nach dem Rechtsruck 1991 sollte das Gelände in eine Autoparkzone umgewidmet werden. Als Konsequenz und infolge beginnender Abreißarbeiten wurden am 10. September 1993 die schon recht devastierten Gebäude besetzt. Das Gelände besteht aus sieben Gebäuden und hat eine Fläche von 12.500 m². Veranstaltungen und Projekte In der Metelkova gibt es regelmäßig Veranstaltungen und eine große Auswahl an Projekten. Diese beinhalten eine Kunstgalerie, ein Hostel, Bars, Studios, Raum für Designer sowie Büros für die kulturelle Planung und Organisation. Außerdem finden regelmäßig Konzerte mit unterschiedlicher Live-Musik statt. Dabei reicht das angebotene Musikspektrum von Free Jazz, Heavy Metal, Punk über Noise bis hin zu Dub und Techno. Als es zunehmend auch LGBT- und antirassistische Aktivitäten unterstützte und entsprechende Projekte beheimatete, wurde die Metelkova 1994 zur Zielscheibe von Nazi-Skinheads. Klubs und Bars In der Metelkova gibt es mehrere Klubs und Bars. Der größte Klub ist die Gala Hala, wo oft Veranstaltungen und Konzerte stattfinden. Daneben befindet sich das Channel Zero, wo Veranstaltungen eher auf ein Publikum aus der Gothic- und EBM-Szene ausgerichtet sind, beispielsweise das allmonatliche EBM-Event HellEctro. Andere Klubs sind Gromka, Menza pri Koritu und der Klub Tiffany für Homosexuelle. In der Mitte der Metelkova befindet sich eine kleinere Bar, Jalla Jalla. Bei höheren Temperaturen findet sich die Mehrheit der Metelkova-Besucher im Freien. Abriss eines Gebäudes Am 2. August 2006 ließ das Inspektorat für Umwelt- und räumliche Planung eines der Gebäude, bekannt als die „kleine Schule“, unter starkem Polizeieinsatz abreißen, nachdem einige zuvor gestartete Versuche fehlgeschlagen waren. Die Besetzer entschlossen sich kurz darauf, eine neue Schule am Platz der alten Schule zu bauen. Bewusst wurde die neu errichtete Schule nicht wieder kleine Schule genannt, sondern bekam nun den symbolischen Namen „Primary School“ (deutsch: Grundschule), um zu zeigen, dass die Metelkova sowohl politisch als auch kulturell gewachsen ist und sich über die Jahre weiterentwickelt hat. Dennoch wird die Autonomie der Metelkovas beibehalten. Weblinks Metelkova Hanno Rauterberg: Wo die wilden Künstler wohnen in: Die Zeit 47/2001
Metelkova mesto

Metelkova mesto je autonomni kulturni centar, squatter naselje u bivšoj vojarni JNA, u centru Ljubljane, Slovenija. Naziv je dobila po slovenskom rimokatoličkom svećeniku, filologu iz 19. stoljeća Franu Metelku po kojemu je nazvana i obližnja ulica. AKC Metelkova zauzima prostor od 12.500 m² i čini je sedam građevina među kojima su: galerija Alkatraz, klub Gromka, Trg brez zgodovinskega spomina, radikalna infoteka Škratova čitalnica, klub Monokel, klub Tiffany i umetnički ateljei i radionice, a donedavno i Mala šola, koja je srušena 2. kolovoza 2006. Povijest Ideja o autonomnom centru dolazi s kraja 1980-ih kada se 200-tinjak ljubljanskih intelektualaca, umjetnika i aktivista okupilo u "Mrežu za Metelkovu", nastojeći dobiti prostor vojarne. Nakon što je JNA 1991. napustila Sloveniju, počeli su stalni pregovori s gradskim vlastima, s kojima je postignuta načelna saglasnost za dobivanje prostora. Neočekivano, u noći 9. na 10. rujna 1993. godine je počelo rušenje nekih od zgrada na Metelkovoj, na što je stotinjak ljudi preskočilo ogradu i zauzelo vojarnu, među kojima i određeni broj istaknutih ljubljanskih intelektualaca. Također je postojala jaka podrška slovenskog civilnog društva, umjetnika i poznatih osoba, uključujući i Majku Terezu, koja je poslala pismo podrške. Nakon tri mjeseca gradske vlasti su isključili struju i vodu. Danas u Metelkovoj postoje brojne vježbaonice za bendove, glazbeni studio, likovne radionice, izložbeni prostori, koncertni prostori, žensko savjetovalište, klubovi homoseksualaca i lezbijki, a često se u prostorima održavaju kulturne manifestacije. Vanjske poveznice Metelkova mesto (slov.)
Metelkova mesto

Metelkova mesto je autonomni kulturni centar u bivšoj kasarni JNA, u centru Ljubljane. AKC Metelkova zauzima prostor od 12,500 m² i čini je sedam građevina među kojima su: galerija Alkatraz, klub Gromka, Trg brez zgodovinskega spomina, radikalna infoteka Škratova čitalnica, klub Monokel, klub Tifani i umetnički ateljei i radionice, a donedavno i Mala šola, koja je srušena 2. avgusta 2006. Istorijat Ideja o autonomnom centru dolazi sa kraja 1980-ih kada se 200-tinjak ljubljanskih intelektualaca, umetnika i aktivista okupilo u Mrežu za Metelkovu, nastojeći da dobiju prostor kasarne. Nakon što je JNA 1991. napustila Sloveniju, ta mogućnost je izgledala mnogo izvesnija i počeli su stalni pregovori sa gradskim vlastima, sa kojima je postignuta načelna saglasnost za dobijanje prostora. Neočekivano, u noći 9. na 10. septembar 1993. godine je počelo rušenje nekih od zgrada na Metelkovoj. Omladina je brzo regovala i septembra 1993. je stotinjak ljudi preskočilo ogradu i zauzelo kasarnu, a u njenom skvotiranju je učestvovao i izvestan broj istaknutih ljubljanskih intelektualaca. Takođe je postojala jaka podrška slovenačkog civilnog društva, umetnika i poznatih ličnosti, uključujući i Majku Terezu, koja je poslala pismo podrške. Međutim, bilo je i onih koji su protiv, a jedan slovenački desničarski političar je tada izjavio: Zauzeti ilegalno prostor može samo neko crnačko pleme ili neki Balkanci, a pravna država poput Slovenije to sebi ne može dopustiti. Nakon tri meseca gradska vlast je isključila stuju i vodu, pa je dosta ljudi napustilo kasarnu, koja je dobrim delom bila ruinirana. Ipak, nekolicina najupornijih i dalje organizuje kulturna dešavanja, donoseći vodu u kanisterima i praveći struju na agregat. Aktivnosti Metelkova udomljuje grupe i pojedince koji bi teško dobili prostor za rad, a još teže bi ga plaćali. Na Metelkovoj postoje vežbaonice za bendove, muzički studio, slikarski i vajarski ateljei, pozorišni prostori, nekoliko barova, dva koncertna prostora, klub homoseksualaca, lezbijki, žensko savetovalište, klub makedonskog društva, izložbeni prostor galerije Alkatraz... Tamo se mogu sresti i ljudi koji tek počinju slikati i profestori Akademije likovnih umetnosti. Metelkova ima preko 70 dešavanja mesečno. Zgrade koje su nekada bile ruglo Ljubljane, predviđene za rušenje, postale su kulturni centar važan ne samo na balkanskom, već i na evropskom nivou, zahvaljujući borbi samoorganizovnih mladih ljudi. Metelkova Mesto i njeni aktivisti u kontaktu su sa brojnim nezavisnim umetničkim kolektivima na prostoru bivše Jugoslavije. Spoljašnje veze https://radiostudent.si/ Metelkova mesto Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (8. новембар 2006)
Dvorec Smuk

Dvorec Smuk (nemško Smuck) je stal v naselju Semič v občini Semič. Zgodovina Dvorec Smuk se prvič neposredno omenja leta 1629. Zgraditi ga je dal Oton Semenič sredi 16. stol. Prvotni grad Semenič (pri Gabru pri Semiču) iz 12.stoletja in glavni sedež Semeničev so leta 1547 porušili Turki in so se plemiči Semeniči preselili na dvorec Smuk. Dvorec in okolica sta hudo trpela zaradi pogostih Turških in Uskoških vpadov. Območje dvorca se imenuje Turn in obstaja odprta možnost bližnjega stolpastega gradu na lokaciji današnje cerkve sv. Lovrenc. Po izročilu so bili graščaki Smuk zelo kruti do svojih tlačanov. Leta 1902 je zadnji lastnik Šušterič v izogib plačevanja davka razkril streho dvorca, kar je povzročilo propad zgradbe. Lastniki Prvi znani lastnik in utemeljitelj dvorca Smuk je bil Oton Semenič. Konec 16. stol. ga je kupil grof Henrik Paradeiser. Leta 1629 ga je posedoval baron Janez Jurij Lichtenberg. Leta 1846 ga je imel v posesti deželni svetnik Martin Kuralt. Med letoma 1888 in 1890 sta lastnika dvorca postala Karel in Franc Kavšek. Leta 1899 ga je kupil Tomaž Radl. Zadnji posestniki so bili Hutarji. Galerija Viri Ivan Stopar, Zbirka Grajske stavbe, založba Viharnik, Ljubljana. Glej tudi Seznam gradov Seznam dvorcev v Sloveniji Seznam trdnjav v Sloveniji Zunanje povezave »Dvorci v Sloveniji:Smuk«. Slosi.info.
Koroška osrednja knjižnica dr. Franca Sušnika

Koroška osrednja knjižnica dr. Franca Sušnika je osrednja splošna knjižnica s sedežem Na gradu 1 (Ravne na Koroškem); ustanovljena je bila leta 1949. Poimenovana je bila po Francu Sušniku. Ima dislocirane enote: Knjižnica Črna na Koroškem, Knjižnica Žerjav, Knjižnica Mežica, Knjižnica Prevalje, Knjižnica Kotlje, Izposojevališče Leše ter Oddelek za otroke in mladino, imenovano Pionirska knjižnica Leopolda Suhodolčana . Glej tudi Grad Ravne seznam splošnih knjižnic v Sloveniji Zunanje povezave Uradno spletno mesto Koroška osrednja knjižnica dr. Franca Sušnika na Facebooku Koroška osrednja knjižnica dr. Franca Sušnika na Instagramu Koroška osrednja knjižnica dr. Franca Sušnika na YouTubu Koroška osrednja knjižnica dr. Franca Sušnika na TikToku
Energiecentrale Šoštanj

Energiecentrale Šoštanj (Termoelektrarna Šoštanj - TEŠ) is een bruinkool gestookte centrale in Šoštanj in Slovenië. Het is de is de grootste Sloveense energiecentrale met een totaal geïnstalleerd vermogen van 1029 MW. Naast elektriciteit voorziet de centrale in de productie van thermische energie voor stadsverwarming in de Šaleška-vallei. De nieuwste Unit 6 is de modernste productie-eenheid van zijn soort in de EU. Brandstof wordt geleverd door de nabijgelegen Velenje kolenmijn. De mijn is de enige actieve bruinkoolmijn in Slovenië, nabij Velenje in de noordcentrale regio van het land.
ТЕС Шоштань

ТЕС Шоштань – теплова електростанція на півночі Словенії. Перші конденсаційні енергоблоки У 1950-х роках на майданчику станції ввели два вугільні блоки з паровими турбінами потужністю по 25 МВт, а в 1960 їх доповнив блок №3 з показником 75 МВт. Всі вони мали обладнання швейцарських компаній – котли Sulzer, турбіни Escher Wyss та генератори Oerlikon. В 1972-му став до ладу блок №4 потужністю 275 МВт, який обладнали котлом Babcock-Benson та паровою турбіною компанії KWU. А в 1977-му додали блок №5 потужність 345 МВт, де встановили котел виробництва Sulzer та турбіну KWU. Як наслідок, загальний показник ТЕС досяг 745 МВт, при цьому всі енергоблоки працювали на вугіллі. Блок №2 вивели з експлуатації в 2008-му, а через два роки закрили і блок №1. Блоки №3 та №4 припинили роботу в 2014-му та 2018-му відповідно, після запуску нового блоку №6. Блок №5 збираються використовувати до 2030 року, після чого він має бути замінений теплофікаційним об’єктом на природному газі. Газотурбінні потужності Вже у 21 столітті станцію посилили за рахунок маневрових потужностей, що працюють на природному газі. 2008 року були введені в експлуатацію дві газові турбіни (об'єкти PT 51 та PT 52) потужністю 42 МВт кожна. Їх енергетична ефективність становила 37 %, а завдяки ув'язці з технологічним циклом блоків № 4 і 5 стало можливим підвищити ефективність останніх з 30% до 33.6%. Необхідне для роботи PT 51 та PT 52 блакитне паливо надходить по відгалуженню від трубопроводу Рогатець – Любляна. Блок №6 Невдовзі після запуску газових турбін узялись за спорудження блоку № 6 потужністю 600 МВт. Паливом для нього все так же є місцевий лігніт з вугільної копальні Велен'є, проте цей об’єкт став першим в Європі вугільним енергоблоком з ультрасуперкритичними параметрами пари. Сучасне обладнання суттєво зменшило навантаження на довкілля, а енергетична ефективність нового об’єкта становить 43 %. У 2008 році контракт на спорудження блоку №6 отримала компанія Alstom. Його практична реалізація стикнулась з труднощами фінансового характеру: первісно вартість проекту не мала перевищувати 900 млн євро, проте поступово досягла 1,3 млрд. При цьому Європейський Інвестиційний Банк, якому поряд з Європейським Банком Реконструкції та Розвитку належала найбільша частка у фінансування проекту, своєчасно не отримав відповідних державних гарантій для збільшення розміру кредиту на спорудження блоку № 6. Втім, підрядник продовжував будівництво за графіком і осінню 2014 року він був під'єднаний до мережі та виведений на повну потужність. Примітки
Rojstna hiša Rudolfa Maistra

Rojstna hiša Rudolfa Maistra je hiša na Šutni v Kamniku, v kateri se je 29. marca 1874 rodil Rudolf Maister, slovenski pesnik, general in borec za severno mejo. V Kamniku je preživel le nekaj let svojega otroštva. Predvsem zaradi njegovih vojaških zaslug mu je Občina Kamnik podelila naziv častnega občana. Prenovljena baročno-klasicistična nadstropna hiša s konca 19. stoletja ima starejšo arhitekturno zasnovo in portal. Hiša je danes preurejena v muzej. Sklici in opombe Zunanje povezave Kamnican.si Arhivirano 2015-04-02 na Wayback Machine.
Народна галерия

Народната галерия (на словенски: Narodna galerija) е националната художествена галерия на Словения. Намира се в столицата Любляна. Основана е през 1918 г., след разпадането на Австро-Унгария и създаването на Кралство Югославия като държава на словенци, хървати и сърби. Първоначално се помещава в двореца Кресия в Любляна, но през 1825 г. се премества в действащата си сграда. Сграда Сградата на галерията е построена през 1896 г. по време на управлението на кмета Иван Хрибар, чиято амбиция е била да превърне Любляна в представителна столица на всички словенски земи. Проектът е на чешкия архитект Франтишек Шкаброут. Първоначално сградата е използвана като словенски културен център (Narodni dom) и седалище на различни културни асоциации от национално значение. Сградата се намира в близост до парк „Тиволи“ и е напълно реновирана през 2013 – 2016 г. В началото на 90-те години на ХХ век е построено разширение към основната сграда, дело на словенския архитект Едвард Равникар. През 2001 г. е построена голяма прозрачна стъклена галерия, която свързва двете крила на сградата. Колекции Галерията е домакин на постоянна колекция картини от Средновековието до началото на ХХ век. В централната стъклена галерия на сградата може да се види и оригиналът на бароковия фонтан „Роба“, преместен от градския площад на Любляна след обширна реставрация през 2008 г. Сред известните словенски и европейски художници, чиито творби са изложени в галерията, са: Антон Ажбе Джовани Балионе Франц Бернекер Ренато Бироли Масимо Кампили Джовани Андреа Карлоне Лойзе Долинар Иван Грохар Рихард Якопич Матия Яма Абрахам Янсенс Алексей Явленски Якоб Йорданс Жан Жувне Ивана Кобилца Филип Малявин Йозеф Петковшек Матей Стернен Янез Шубиц Юрий Шубиц Елизабет Виже Льо Брюн Корнелис де Вал Иван Зайец Петър Добрович Галерия Вижте също Модерна галерия Източници Външни препратки Официален уебсайт В Общомедия има медийни файлове относно Народна галерия
Galeria Nacional d'Eslovènia

La Galeria Nacional d'Eslovènia (en eslovè: Narodna galerija) és un museu d'art que es troba a la capital Ljubljana. Va ser fundada l'any 1918, després de la dissolució de l'Imperi Austrohongarès i l'establiment de l'Estat dels Eslovens, Croats i Serbis. Inicialment, es va allotjar al Palau Kresija de Ljubljana, però es va traslladar a la ubicació actual el 1925. Història L'edifici actual va ser construït l'any 1896, durant l'administració de l'alcalde Ivan Hribar, l'ambició del qual era transformar Ljubljana en una capital representativa de totes l'Slovenske dežele («territoris històrics del poble eslovè»). Va ser dissenyat per l'arquitecte txec František Škabrout i es va utilitzar per primera vegada com a centre cultural eslovè (Narodni dom), és a dir, com a seu central de diverses associacions culturals d'importància nacional. L'edifici es troba a prop del Park Tivoli i va ser completament renovat entre els anys 2013 i 2016. A principis de la dècada del 1990, l'arquitecte eslovè Edvard Ravnikar va construir una ampliació de l'edifici principal. L'any 2001 es va construir una gran galeria de vidre transparent, dissenyada pels arquitectes Jurij Sadar i Boštjan Vuga, per a connectar les dues ales de l'edifici. La galeria acull una col·lecció permanent d'art des de l'Edat Mitjana fins a principis del segle xx. L'original de la font barroca de Robba també es pot veure a la galeria central de vidre de l'edifici, on es va traslladar després d'una àmplia restauració el 2008. Referències
Slovinská národní galerie

Slovinská národní galerie (slovinsky Narodna galerija) je ústřední státní organizace spravující největší sbírku výtvarného umění a sochařství ve Slovinsku. Je umístěna v hlavním městě Slovinska, Lublani, sídlí na adrese Prešernova Cesta 20, jedné z mnoha slovinských ulic, nesoucích jméno básníka France Prešerena. Slovinská národní galerie byla založena v roce 1918, po rozpadu Rakousko-Uherska a vzniku samostatného Státu Slovinců, Chorvatů a Srbů. Původně sídlila v lublaňském paláci Kresija, na současné místo byla přesunuta v roce 1925. V roce 1946 byly sbírky galerie zestátněny. Budova galerie Současná hlavní budova galerie byla v novorenesančním slohu postavena v roce 1896, v době, kdy byl starostou města Ivan Hribar, jehož ambicí bylo přeměnit Lublaň na reprezentativní hlavní město všech obyvatel Slovinska. Budovu navrhl český architekt František Škabrout a původně byla užívána jako centrum pro pořádání různých kulturních událostí národního významu (Narodni dom). V přízemí byla tělocvična spolku Sokol a zpočátku, před přestěhováním na Novi trg zde sídlila i Slovinská akademie věd a umění. Vzhledem je galerie podobna budově Národního divadla v Praze, i její fasáda je zdobena v novorenesančním slohu. V roce 1993 byla budova rozšířena o další stavbu v postmoderním stylu podle plánů slovinského architekta Edvarda Ravnikara. Obě budovy byly v roce 2001 propojeny proskleným spojovacím křídlem a vstupní halou podle návrhu architektů Jurije Sadara a Boštjana Vugy. Budova stojí nedaleko parku Tivoli. V roce 2015 byla kompletně restaurována. Expozice Galerie je sídlem stálé expozice uměleckých sbírek od středověku do počátku 20. století. Komplex tří budov, které byly postaveny v letech 1894 až 2001, dnes zahrnuje téměř 13 000 metrů čtverečních. Sbírky galerie obsahují 16 000 uměleckých děl. V prosklené centrální části je i originál barokní Robbovy kašny, která sem byla přesunuta po její renovaci v roce 2008. Známí slovinští a evropští autoři, jejichž díla jsou zastoupena v galerii: Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku National Gallery of Slovenia na anglické Wikipedii. Literatura Anica Cevc; Emilijan Cevc: Slowenische Impressionisten und ihre Vorläufer aus der Nationalgalerie in Ljubljana, Österreichische Galerie, Wien, 1979 Katarina Ambrozić: Wege zur Moderne und die Ažbe-Schule in München, Bongers, Recklinghausen, 1988 Související články Slovinské umění Muzeum moderního umění (Lublaň) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Slovinská národní galerie na Wikimedia Commons Oficiální stránky The gallery at Cultural Profiles.net
Slowenische Nationalgalerie

Die Slowenische Nationalgalerie (slowenisch: Narodna galerija Slovenije) ist ein Kunstmuseum insbesondere für Malerei und Skulpturen in der Prešernova cesta 20 der slowenischen Hauptstadt Ljubljana. Direktorin ist Barbara Jaki. Geschichte Das Museumsgebäude wurde im Jahr 1896 nach Plänen des aus Prag stammenden Architekten František Edmund Škabrout als „Narodni dom“ („Volkshaus“) errichtet. Das Aussehen des Baus ist an dem des Prager Nationaltheater angelehnt. Es diente als Veranstaltungsort verschiedenen slowenischen Vereinen, im Erdgeschoss befand sich die Turnhalle des Sokol-Vereins. Die Fassade ist im Neorenaissancestil gestaltet. 1993 wurde das Gebäude um einen im postmodernen Stil nach Plänen des slowenischen Architekten Edvard Ravnikar erbauten Flügel erweitert. Die beiden Gebäudeteile wurden 2001 durch einen gläsernen Verbindungstrakt und eine Eingangsaula nach Plänen des Architektenbüro Jurij Sadar und Boštjan Vuga miteinander verbunden. Die Initiative zur Errichtung der Sammlung geht auf Ivan Hribar, der zwischen 1896 und 1910 Bürgermeister des damaligen Laibachs und heutigen Ljubljanas war, sowie des Schriftstellers und Historikers Peter von Radics zurück. Als offizielle Gründung der Einrichtung wird das Jahr 1918 angesehen. Die Sammlung war zuerst in einigen Räumen im Kresijska palača („Kreis-Palast“, einem neobarocken k. u. k. Verwaltungsgebäude) untergebracht und bezog 1925 Räume im heutigen Gebäude. 1946 wurde die Sammlung verstaatlicht. Sammlung Der Schwerpunkt der Sammlung umfasst slowenischer Malerei und Skulpturen vom Mittelalter bis zur Gegenwart, dazu Gemälde aus ganz Europa. Liste von Künstlern, die mit Werken im Museum vertreten sind: Literatur Anica Cevc; Emilijan Cevc: Slowenische Impressionisten und ihre Vorläufer aus der Nationalgalerie in Ljubljana, Österreichische Galerie, Wien, 1979 Katarina Ambrozić: Wege zur Moderne und die Ažbe-Schule in München, Bongers, Recklinghausen, 1988 Weblinks Literatur von und über Slowenische Nationalgalerie im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek Website der Nationalgalerie (slowenisch und englisch) Siehe auch Liste der Museen in Slowenien Einzelnachweise
National Gallery of Slovenia

The National Gallery of Slovenia (Slovene: Narodna galerija) is the national art gallery of Slovenia. It is located in the capital Ljubljana. It was founded in 1918, after the dissolution of Austria-Hungary and the establishment of the State of Slovenes, Croats and Serbs. Initially, it was hosted in the Kresija Palace of Ljubljana, but moved to the present location in 1925. The building The present building was built in 1896, during the administration of Mayor Ivan Hribar, whose ambition was to transform Ljubljana into a representative capital of all the Slovene Lands. It was designed by the Czech architect František Škabrout and was first used as a Slovenian cultural center (Narodni dom) as the central seat of various cultural associations of national importance. The building stands near Tivoli Park and was completely renovated in 2013-2016. In the early 1990s, an extension to the main building was built by the Slovene architect Edvard Ravnikar. In 2001, a large transparent glass gallery, designed by the Sadar + Vuga architecture bureau, was built to connect the two wings of the building. The exhibits The gallery hosts a permanent art collection from the Middle Ages to the early 20th century. The original of the Baroque Robba fountain can also be seen in the central glass gallery of the building, where it was moved after extensive restoration in 2008. The notable Slovene and European artists whose works are exhibited in the gallery include: See also Art of Slovenia List of art galleries in Slovenia List of national galleries Museum of Modern Art (Ljubljana) References External links Media related to National Gallery of Slovenia at Wikimedia Commons Official website
Galería nacional de Eslovenia

La Galería nacional de Eslovenia (en esloveno: Narodna galerija Slovenije) es la galería de arte nacional de Eslovenia.​ Se encuentra ubicada en la capital, Liubliana. La Galería nacional de Eslovenia fue fundada en 1918, tras la disolución de Austria-Hungría y el establecimiento del Estado de los Eslovenos, Croatas y Serbios. Inicialmente, se ubicaba en el Palacio Kresija de Liubliana, pero se trasladó a su actual ubicación en 1919. El edificio actual fue construido en 1896, durante la administración del alcalde Ivan Hribar, cuya ambición era transformar Liubliana en una capital representativa de todas las tierras eslovenas. Véase también Museología Museografía Museos Referencias