Bistrai karthauzi kolostor

A bistrai karthauzi kolostor, latinul Domus Vallis jocosae, Szlovénia harmadik karthauzi kolostora volt. 1255-ben Bernhard von Spanheim alapította fiával, III. Spanheimi Ulrikkal, az akkori karintiai herceggel. A Ljubljanai mocsárvidék délnyugati szélén, Vrhnika községben, Bistra településen áll. Ma az épületben található a Szlovénia Műszaki Múzeuma. Története Ez volt az első karthauzi kolostor Krajnában, és a Žička, a Jurklošter és a Pleterje kolostorokkal együtt Szlovénia négy karthauzi kolostorának egyike. Először Vallis iocosa vagy németül Freudental, szlovénül Vesela dolina néven ismerték, majd a közeli Borovnicáról kapta a nevét, és csak a 15. század végén jelent meg a Bistra név a területén fakadó patak nevéről. 1260-ban a kolostor alapító oklevelet kapott, amelyet Bernát fia, III. Ulrik adott ki. IV. Sándor pápa 1257-ben két pápai kiváltságot adományozott a kolostornak, amelyekkel biztosította zavartalan működését. A későbbi pápák és világi uralkodók ekkor elsősorban megerősítették a kolostor régi jogait, újakat és birtokokat is adományoztak neki. Az egyik legfontosabb kiváltság a létszükségleti cikkek vámmentessége volt. Ennek eredményeként Bistra jelentősen terjeszkedett, és kezdett felvásárolni más birtokokat, többek között a Žiči karthauzi kolostor birtokait is. A 14. század első fele a kolostor tevékenységének csúcspontját jelenti. virágzott a kolostor könyvtára, ahol számos másolat és eredeti mű készült. 1364-ben és 1382-ben a kolostort két nagyobb tűzvész sújtotta, amelyek lassú hanyatláshoz vezettek. A kolostor birtoka az akkori közigazgatási beosztás szerint Borovnica és Kamnik környékét foglalta magában, a 14. században pedig a cerknicai plébániát is hozzá csatolták. Az első nagyobb válságidőszak Primož Jobst perjelsége idején volt, amikor a kolostort többször is bezárás fenyegette. A kolostor második jelentős gazdasági és kulturális korszaka a 17. század vége és a 18. század eleje volt, amikor nagyobb számú szerzetese is volt (24), akik az akkori tartományi vezető és a császár védelme alatt alkottak. 1670-ben az épületet erős földrengés, 1773-ban pedig tűzvész sújtotta, és minden katasztrófa után újjáépítették. 1782. január 29-én II. József császár rendeletet adott ki a karthauzi rend feloszlatásáról. A szerzetesek végkielégítést és nyugdíjat kaptak, a birtokot részben elkobozták, részben eladták, részben pedig az egyháznak adták át. Az ingatlant 1826-ban Franco Galle gyáros vásárolta meg, aki kúriaszerűvé tette az épületet, és eltávolította a kolostor utolsó elemeit. A mai udvar és park helyén 1808-ig temető és a 13. század végén épült kolostortemplom állt. Galle örökösei 1945-ig a kúriában éltek. A második világháború után a birtokot államosították, és 1951 óta az épület a Szlovénia Műszaki Múzeumnak ad otthont. 1999.október 6-án a kolostor épületét illetve környékét állami műemléki védelem alá helyezték. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Kartuzijanski samostan Bistra című szlovén Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források ↑ Kronika: Katica Kobe: Bistra történetéből. Kronika - szlovén helytörténeti újság, IX. évf. 3. sz. (1961) 165–172. o. ↑ Slovenika: Martin Ivanič (szerk): Slovenika. Ljubljana: Mladinska knjiga. 2011. További információk Vrhnika - a wonderful place