Ljubljanai vár

A ljubljanai vár (szlovénül: Ljubljanski grad, németül: Laibacher Schloss) egy várkomplexum, amely a szlovén főváros, Ljubljana belvárosa felett, a Várhegyen áll. A város egyik legfontosabb nevezetessége eredetileg középkori erődítmény volt, amelyet valószínűleg a 11. században építettek, majd a 12. században átépítettek. Jelenlegi formáját a 15. században történt szinte teljes átépítés során nyerte el, míg az épületek többsége a 16. és 17. századból származik. Kezdetben védelmi célokat szolgált, a 14. század első felétől pedig a Krajna urainak székhelye volt, a 19. század elejétől azonban különböző más célokra használták, ma pedig jelentős kulturális központként működik. A főváros jelképeként annak címerében is szerepel, tetején egy sárkánnyal. Története Ókor Régészeti kutatások szerint a jelenlegi vár területe az i. e. 1200 körüli idők óta folyamatosan lakott volt, amikor is az első települések, majd később az erődítmények megépültek. A hegycsúcs valószínűleg egy római katonai erődítménnyé vált, miután az illír és kelta időkben védműveket emeltek rajta, hogy Emona városát oltalmazza. Középkor Az első ljubljanai várat a feltételezések szerint a 11. században építették fából és kőből. A vár első írásos említése egy Nomina defunctorum (halottak nevei) elnevezésű pergamenlapon található, amelyet az udinei székesegyház levéltára őriz, és nagy valószínűséggel 1161 második feléből származik. A dokumentum megemlíti a tarcentói Rudolf nemest, az Aquileiai patriarkátus jogászát, aki egy kanonokot és 20, a ljubljanai vár (castrum Leibach) melletti tanyát adományozott a patriarkátusnak. Peter Štih történész következtetései alapján ez 1112 és 1125 között történt. A vár 1144-ig a Sponheim-ház tulajdonában volt. Egy 1256-os oklevél a ljubljanai várat Krajna uralkodóinak legfontosabb váraként (castrum capitalis) említi. Az 1270-es évek végén II. Ottokár cseh király hódította meg. 1278-ban, Ottokár veresége után Habsburg Rudolf birtokába került. A 15. században szinte teljesen lerombolták, majd újjáépítették; teljes falazattal és bejárati tornyokkal látták el, ahová egy felvonóhidat is elhelyeztek. A Szent György-kápolna is ekkor épült. A 16. és 17. században fokozatosan további építményekkel bővült. A vár célja az volt, hogy megvédje a birodalmat az oszmán inváziókkal, valamint a parasztfelkelésekkel szemben. A barokk kortól a 20. századig A 17. és 18. században a vár fegyvertárrá alakult. 1797-ben, majd 1809-ben Ljubljana városát és a várat is megszállta a francia hadsereg. Az Illír tartományok időszakában a várat laktanyaként és katonai kórházként használták. 1815-ben, miután visszakerült a Habsburg Birodalomhoz, börtönné alakították, és ezt a funkcióját – az 1848 és 1868 közötti megszakítást leszámítva – egészen 1895-ig megőrizte, majd a második világháború alatt ismét e célra használták. A vár Kilátótornya 1848-ból származik; ebben egy őr lakott, akinek az volt a feladata, hogy ágyúlövéssel figyelmeztesse a várost tűz esetén, vagy jelezze a fontos látogatók és események érkezését. Mivel nem szolgált sem uralkodói, sem más fontos nemesi rezidenciaként, és a területen már nem volt szükség erődítményre, a vár lassan elvesztette jelentőségét. A fenntartási költségek túl magasak voltak, így az épületegyüttes pusztulásnak indult. A 19. században részben börtönné, részben katonai erőddé alakították át, ami a polgárok körében kevésbé tette népszerűvé. Számos híres személy raboskodott a várban, köztük Silvio Pellico olasz forradalmár, Batthyány Lajos magyar miniszterelnök és Ivan Cankar szlovén író. 1905-ben a várat Ljubljana önkormányzata vásárolta meg 60 200 koronáért Ivan Hribar polgármester kifejezett kívánságára, aki egy városi múzeumot szeretett volna benne létrehozni. A terv azonban nem valósult meg. Ehelyett a város úgy döntött, hogy szegény családokat telepít be az épületbe. A lakók egészen 1963-ig maradtak, amikor megkezdődtek a vár felújításának előkészületei. A Várhegy erődítményeinek maradványait az 1930-as években Jože Plečnik szlovén építész tervei alapján dolgozták át a Šance nevű sétánnyá. Jelenkori történelem A kiterjedt felújítások 1970-ben kezdődtek, és az Ambient építésziroda tervei alapján zajlottak (építészek: ifj. Edo Ravnikar, Miha Kerin, Majda Kregar). Az 1990-es években a vár esküvők és kulturális rendezvények helyszínévé vált. 1974-ben a vár közelében felállították Stojan Batič szobrászművész emlékművét, amelyet a szlovén parasztfelkeléseknek (különösen az 1515-ös szlovén, valamint az 1573-as horvát és szlovén parasztfelkelésnek) szenteltek. A Várhegy tetejére vezető ljubljanai vársikló 2006-ban épült, és 2006. december 28-án állt szolgálatba. Építészeti jellemzői A bejárattól jobbra található az Íjászok tornya, mellette az egykori lőporraktár, majd a tömlöc és a hírhedt rablólovagról, Predjama uráról, Erasmus von Lueggről elnevezett Erasmus-torony (mely egykor a nemesek börtöne volt), legvégül pedig az információs központ. Az udvart a Birtokterem és a Palatium öleli körül; ez a két épület koncertek és gálák céljára kialakított termeknek ad otthont. Mellettük található a Frigyes-torony, a Kazamata, a Szent György-kápolna és a kilátótorony, amelyben a virtuális múzeum kapott helyet. A régi lőporraktárban 2010-ben nyílt meg A szlovén történelem című állandó kiállítás. Mellette helyezkedik el a korábban fegyverraktárként használt Hribar-terem, valamint az Ötszögletű torony. A bejárattól balra az egyetlen kortárs épület áll, amely a múlt század 80-as éveiben épült, és amelyben két esküvői terem, egy kávézó és egy szuvenírbolt található. A vár látogatói lemehetnek az udvar alatt húzódó „S” galériába, illetve számos további terembe és ciszternába is. Az udvar szintje alatt helyezkedik el a sikló felső állomása is. A sikló 2006-ban épült, de a város és a vár összekötésének ötlete a 19. század végére nyúlik vissza, amikor Ivan Hribar volt Ljubljana polgármestere. A sikló a középkori várost és a várat összekötő fal mentén halad fel a hegyre. A Krekov téri alsó állomás és a ljubljanai vár felső állomása közötti pálya hossza 117,69 méter, az áthidalt szintkülönbség 69,70 méter. A sikló kapacitása irányonként 500 fő óránként. A vár közúton, az azt körülvevő erdőn átvezető számos ösvényen vagy a siklóval közelíthető meg. A vár vonzó turisztikai célpont, és számos kulturális eseménynek, esküvőnek, koncertnek, színházi előadásnak, kiállításnak, kongresszusnak és protokolláris fogadásnak ad otthont. A várkomplexum bejárata A vár jelenlegi bejárata egy hídból áll, amely a 17. században épült, amikor a várfalat ezen a részen áttörték. Főbejáratként 1815-ből származó források említik. Az eredeti fahíd a 19. század elejéig állt, amikor is a védőárkot feltöltötték. A vár oldalán lévő keresztirányú vizesárok későbbi átalakítása és újrafelfedezése során, a jelenlegi híd megépítésével visszaállították annak egykori, középkori megjelenését, amely a vár ligetét köti össze magával az épülettel. A bejárat jelenlegi formája Boris Kobe építész ötlete alapján született. A várudvar ívelt bejáratának jobb oldalán Ljubljana legendás sárkányszimbólumának szobra látható, amely eredetileg Kropa városából származik. Joža Bertoncelj (1901–1976) szobrászművész alkotása. Egy emléktábla hívja fel a figyelmet a háborúk kegyetlenségére és a ljubljanai várban elesettek neveire. Az Íjászok tornya A torony alapjai a 15. századra nyúlnak vissza; a kisebb torony a 16. században épült, majd később megmagasították. A múltban lőporraktárként szolgált, és kívülről ma is jól láthatóak a nyílások, ahonnan tüzeltek. A toronytól egy védőfal futott a Padav-toronyig (a mai Šance), onnan pedig a Pisana vrata (színes kapu) felé a jelenlegi Gornji trg utcában. 1946 és 1953 között a tornyot Boris Kobe irányításával átalakították. A földszinten egy söröző, az emeleten egy kávézó kapott helyet. Kobe különös figyelmet szentelt a belső tér díszítésének. Marij Pregelj (1913–1967) festőművésszel közösen fektették le a sgraffito képek alapjait. A művészek közösen alkották meg a képeket, így nehéz különbséget tenni a két szerző munkája között. Néhány – de nem minden – kép K vagy P kezdőbetűvel van ellátva. A képek széles sávban futnak körbe a kör alakú tornyon, csupán a nyílások (ablakok, ajtók) szakítják meg őket. A keretezett képek folytatásos epizódokból álló történetet mesélnek el. Az ábrázolások alatt szövegek is olvashatók. A motívumokat népszerű szlovén témákból merítették: Rošlin és Verjanko (ballada), Mlada Zora (ballada), Lepa Vida (ballada), Desetnica (ballada), Povodni mož (mitológia) és Zverina premagana (állatos ének). Várfal és kilátóterasz A várfal az Íjászok tornyát köti össze az Erasmus-toronnyal. A kilátóterasz a középkori falon magasodik, és nyári rekreációs helyszínként szolgált, miután az íjászok tornyát étteremmé alakították át. A börtön és a vár szőlőtőkéje A vár börtöntere a várfal és a természetes szikla között terül el. A börtönt csak az udvar szintjéről lehetett megközelíteni, ami azt jelenti, hogy a rabokat kötéllel vagy lánccal eresztették le a gödörbe. Egy kis térben a bokájuknál láncra vert foglyok várták az ítélet végrehajtását. A források szerint ezen a helyen tartottak fogva török hadifoglyokat, protestánsokat és lázadó parasztokat. A helyiségnek nem volt teteje, csupán egy rács húzódott a rabok feje felett. Az egyidejűleg bezárt személyek pontos száma nem ismert. Az viszont biztos, hogy az életkörülmények szörnyűek voltak, hiszen ebben a kis térben zajlott az összes alapvető emberi szükséglet kielégítése (étkezés és ürítés). A napsugarak, akárcsak télen a hó, a tetőn keresztül jutottak be. A ljubljanai várban egy szőlőtőke is helyet kapott. 1990. szeptember 30-án ültették el, Ljubljana és Maribor városok barátságának szimbólumaként. A Maribor Lent negyedében megőrzött Öreg szőlő a világ legrégebbi szőlőtőkéjeként ismert, mivel több mint négyszáz éves. A szőlőfajta neve modra kavčina vagy žametna črnina. A maribori borászati egyesület szigorú szabályokat ír elő a hajtások adományozására vonatkozóan, előzetesen megvizsgálva a talaj jellemzőit és a gondozó személyét. A szlovén városok és falvak, valamint az európai városok közötti barátság a szőlőhajtások adományozásával erősödik; a tőkéből többek között Párizsban (Musée du vin) is nő szőlő. Erasmus-torony A torony – melyet a lovag és bandita Erasmus von Luegg (más néven Erazem Predjamski) emlékére kereszteltek el – a régészek feltételezései szerint a nemesség börtöneként szolgált. A falakon kézírásos üzenetek és karcolatok láthatók, amelyek között az 1442-es évszám is megtalálható. Az egyik címer feltételezhetően Erasmusé. A legenda szerint a nemes Erasmus, számos vár gazdag ura, egy díszvacsorán hirtelen felindulásból leszúrt egy seregparancsnokot. Mivel ez feltehetőleg nem egyedi eset volt, az akkori területi kormányzó, Krištof von Thein úgy döntött, hogy bezáratja. Testvérével együtt pár hetet töltött a börtönben. Erasmus élettörténete azonban nem a ljubljanai vár börtönében ért véget, mivel sikerült megszöknie. Senki sem értette, hogyan vitte véghez, hiszen a vár szigorúan védett volt, a felvonóhidat éjszakára felhúzták, így a szökés gyakorlatilag lehetetlennek tűnt. A legvalószínűbb hipotézis szerint a gazdag úr megvesztegette az őrt, aki egy titkos kijáratot mutatott neki. Erasmus így tért vissza erődjébe, Predjama várába. Kazamata A megnevezés (németül: Kasematten) már az 1815-ös és 1816-os tervekben is szerepel. A tér eredeti (középkori) célja az ágyútámadások elleni védelem volt. A 15. századig ez a terület a főbejárat meghosszabbításaként szolgált a Síposok tornya mellett, átjárót képezve a Bástya, a Frigyes-torony és a várudvar között. A 19. században ezt a teret kiegyenlítették, és az elítéltek hálótermének szánták. Miután már nem használták börtönként, egyszerű raktárrá vagy tűzifalerakattá vált. A vár összes helyisége közül ez az, amelyik a legkevésbé rendezett volt, ugyanakkor elnyújtott és magas formája miatt a nemesek csarnokának benyomását keltette; a vár lakói tévesen így is hívták. Szent György-várkápolna A császár által kiadott 1489-es okirat alapján a kápolnát Szent Györgynek, Szent Pongrácnak és Szent Ilona császárnénak szentelték. A kápolna eredeti bejárata északról nyílt; tizenhárom lépcsőfokon lehetett megközelíteni, és a mai napig használatban van. A kápolnának gótikus nyílásai voltak a mennyezeten, négy gótikus ablakkal és egy erkéllyel is rendelkezett, ahonnan a nemesek a szentmisét hallgatták. Az építményt barokk stílusban felújították, és 1747-ben a kormányzók címereit festették rá. A Kilátótorony A franciák távozása után a Síposok tornya összeomlott. Két évvel később a régi védőtorony helyén egy fából készült tornyot emeltek, amely tűz esetén történő jelzések leadására szolgált. A régi fatornyot 1845 és 1848 között egy falazott torony váltotta fel. A tűztoronyban kapott helyet a tűzőr otthona, aki ágyúlövésekkel figyelmeztetett a városban kitört tüzekre. A jelenlegi kilátótornyot 1982-ben 1,20 méterrel megmagasították. A csúcsra egy dupla csigalépcső vezet, emlékeztetve arra az időre, amikor egy olyan erődítmény része volt, ahol a logisztika megkövetelte, hogy a katonák ne keresztezzék egymás útját a lépcsőkön. A torony ma is népszerű kilátópont a hazai és külföldi látogatók körében. Jó idő esetén a Júliai-Alpok és a Kamniki-Alpok, valamint a Karavankák láncolata és a környező hegyek is láthatók. A torony az év minden napján nyitva tart. Az „S” galéria és a kis ciszterna A várudvar szintje alatt található elnyújtott, téglalap alakú tér a ljubljanai vár kiszolgáló helyiségeinek kialakítása során jött létre. Ebben a térben a vízgyűjtés módszerét mutatják be régészeti szempontból. A ciszterna teteje a várudvaron látható, kő részébe az 1588-as évszám van belevésve. A ciszterna fedelét a 20. században helyezték át a ljubljanai Orsolya-rendi apácák kertjéből. A terasz alatti szinten be lehet lépni abba a helyiségbe, ahol a víz (eső vagy hó) az úgynevezett szűrőgödörbe csepegett. A szűrőgödör közepén található az 1 méter átmérőjű gyűjtőnyílás; aszály idején is itt lehetett ivóvízhez jutni. Az élet forrását jelentő vízcseppeket Tanja Pak képzőművész formázta meg. Hribar-terem és Fegyvertár A Fegyvertér (a földszinti tér) az Ötszögletű torony és a lőporraktár között helyezkedik el. Feltehetően 1524-ben épült Ferdinánd császár kívánságára. Egykor istállóként, pajtaként és a várban gyülekező katonák szállásaként is szolgált. A Hribar-terem az első emeleten található, nevét Ivan Hribar polgármesterről kapta. Az ő hivatali ideje alatt a város számos újítással és vívmánnyal gazdagodott: a csatornázás, az első vízerőmű, valamint az első villamos is az ő munkásságához kötődik; 1905. május 16-án pedig a városi tanács az ő javaslatára vásárolta meg a ljubljanai várat. Az Ötszögletű torony A 15. században a torony a várudvar főbejárataként funkcionált. Előtte a lakókat két felvonóhíd kötötte össze a külvilággal, amelyek a védőárkot szelték át. Kívül egy mesterségesen, a felső nyílások magasságáig emelt domb, a Lipnik állt. Különböző nyílások láthatók fegyverek elsütésére is, mivel az erődítményt a legmodernebb fegyverekhez igazították. A felső emeleten a várnagyi lakás (az épület vezetőjének háza) kapott helyet. A jelenleg felújított toronynak nincs teteje, és kiállítások, kisebb koncertek, valamint színdarabok megrendezésére szolgál. A torony bejárata előtt egy másik ciszterna körvonala is látható a földön, amely ciszternaként vagy a vár titkos kijárataként szolgált. Sziklaterem Ma a Sziklaterem a gasztronómia színtere; nevét a terem közepén található impozáns sziklákról kapta, amelyek a Várhegy geológiai szerkezetét reprezentálják. A terem bejárata a várhíd vagy a vendéglátóhely kettős csigalépcsője alatt található. A régészeti leletek is megerősítik, hogy a ljubljanai vár ezen részén, az Íjászok tornya és az Ötszögletű torony között pontosan a 16. és 17. században állt a régi terem. A 19. század eleji tervek ezt a teret az őrök és a börtönadminisztrátorok tűzifaszertáraként írják le. Ezt a területet a kilencvenes évek elején újították fel, és ez egyben a ljubljanai vár első jelentős rekonstrukciója volt. A várudvar A falak és tornyok ölelésében fekvő belső várudvar ideális helyszín különböző rendezvények számára. A történelmi feljegyzések megerősítik, hogy itt gyülekezett a nemesség hadserege, mivel a városban nem volt elég hely. Abban az időben, amikor a tartományi börtön (1813–1945) itt működött, az udvart sétálóhelyként használták, a gesztenyefák árnyékában pedig a rabok végezték napi feladataikat. A legutóbbi átalakítások nyomai az akkori gótikus és barokk építészeti formákkal játszanak, egyúttal modern elemeket is beillesztve. A jelenlegi udvar egy dinamikus találkozóhely – egy olyan csomópont, amelyen keresztül a vár összes belső tere elérhető. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Ljubljana Castle című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.