NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Chiesa della Santissima Trinità (Cristoglie)

La chiesa della Santissima Trinità (Cerkev Sv. Trojice in sloveno) è un edificio di culto cattolico situato a Cristoglie, località del comune città di Capodistria, in Slovenia. Storia La chiesa fu costruita alla fine del XV secolo su un edificio preesistente duecentesco. Nel 1949, durante dei lavori di restauro, fu casualmente riscoperto sotto uno strato di calce il ciclo di affreschi realizzato nel 1490. I lavori di recupero delle pitture durarono dieci anni, mentre i restauri alle mura difensive furono ultimati nel 1985. Descrizione La chiesa sorge all'interno di un tabor, un recinto in pietra costruito a scopi difensivi contro le invasioni dei turchi ottomani tra la fine del XV secolo e l'inizio del XVI secolo. L'interno a tre navate è affrescato con le seguenti raffigurazioni: nell'abside la Santissima Trinità; nelle absidiole minori gli Apostoli, i Re Magi e i santi protettori dalla peste Sebastiano, Rocco e Fabiano; sulla volta della navata centrale la Creazione; sui capitelli figure di Santi e nella volta delle navate laterali i dodici mesi; la parete meridionale è decorata con le scene della Passione di Cristo nella fascia superiore e con la danza macabra in quella inferiore. Il ciclo degli affreschi più interessante si trova nella parte inferiore della parete sud, dove è rappresentata, come detto, una danza macabra. Il dipinto risale al XV secolo, un'epoca in cui l'Europa era falcidiata da numerose e terribili epidemie e il tema della caducità della vita era molto sentito. Nella danza macabra sono rappresentati tutti i ceti sociali, da quelli popolari fino al vescovo, al cardinale, al re e alla regina, allo scopo di far vedere che la morte colpisce tutti indistintamente. L'autore degli affreschi fu il pittore Giovanni da Castua, che ha lasciato la sua firma sia in caratteri latini che glagolitici. Questo ciclo di affreschi appartiene allo stile tardogotico. In glagolitico ci sono scritte che fanno riferimento alla costruzione del pavimento della chiesa e a una carestia che colpì la regione nel XVI secolo. Note Bibliografia Slovenia, Milano, Touring Club Italiano, 2020. Valentina Bassanese e Marco Vertovec, Istria slovena e croata, Udine, Odòs Libreria Editrice, 2014. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa della Santissima Trinità
Marles

Marles je slovensko lesnopredelovalno podjetje. Tovarna je bila ustanovljena leta 1960, ko so s političnim dekretom k Lesnemu industrijskemu podjetju Maribor priključili Tovarno pohištva Maribor in Opremo, tovarno furniranega pohištva Maribor. Lesna proizvodnja je bila na Štajerskem že tradicionalno dobro razvita, pri čemer je pomembno vlogo igrala Drava, ki je omogočala razvoj lesne trgovine že v 18. stoletju. Sčasoma so se, kljub dolgi tradiciji in ustaljenim tehnikam obdelave lesa, začele pojavljati spremembe na trgu pohištva, še posebej pri oblikovanju kuhinj. Tovarna Marles je leta 1965 zgradila moderno tovarno za proizvodnjo švedskih kuhinj, kar je postavilo nove standarde v razvoju kuhinjskega pohištva v Sloveniji. K prepoznavnosti kuhinj Marles so prispevali tudi pomembni oblikovalci, kot so Biala Leban, Irena Kajnič in Anton Šegula, ki so ustvarile najbolj znane kuhinje v takratni Jugoslaviji kot so še posebej znane Orhideja, Maksima, Petunija, Dalija in Venera, so prejeli številne mednarodne nagrade. Kljub pomembnemu vplivu Tovarne Marles na oblikovanje kuhinjskega pohištva ter njenemu socialnemu pomenu za lokalno prebivalstvo, je podjetje zaradi slabega vodenja doživelo težave v času gospodarske krize v sedemdesetih in osemdesetih letih 20. stoletja, kar je leta 1990 privedlo do stečaja. Proizvodnja kuhinj se je sicer nadaljevala v sodelovanju z različnimi podjetji, a je bila z leti manjša. Danes je Marles najbolj znan po proizvodnji montažnih hiš, čeprav še vedno izdelujejo tudi kuhinje pod blagovno znamko Marles.
Museo della ferrovia slovena

Il museo della ferrovia slovena (in sloveno Železniški muzej Slovenskih železnic) si trova a in via Parmova 35 a Lubiana Slovenia. Nato a metà del XX secolo con un primo nucleo museale collocato all'interno dell'ex centrale termica presso la Stazione di Lubiana Siska, venne istituito museo nel 1981 e gradualmente cresciuto fino a strutturarsi nella configurazione attuale, con l'intento di preservare il patrimonio ferroviario sloveno raccolto nei decenni. Il museo ospita una collezione di oltre sessanta locomotive e più di cinquanta altri veicoli e altre diverse migliaia di oggetti attinenti al settore ferroviario, suddivisi all'interno di due edifici dove dal 2004 è possibile visitare anche una mostra permanente sulla storia e le modalità di funzionamento delle ferrovie, non solo locomotive, carrozze e carrelli ma anche telegrafi, telefoni, telescriventi e stazioni radio, uniformi. Il museo ospita inoltre una piccola galleria d'arte dedicata al pittore sloveno Stane Kumar (1910-1997), il quale fu appassionato di ferrovie, in particolare locomotive a vapore, tema ricorrente nelle sue opere e fu proprio lui l'ideatore del museo quando, negli anni '60, promosse la raccolta dei più importanti veicoli ferroviari della collezione esposta. Oggi il museo è monumento tutelato della Slovenia. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo della ferrovia slovena Collegamenti esterni Sito ufficiale, su slo-zeleznice.si.
Muzeum Kolei w Lublanie

Muzeum Kolei w Lublanie (słoweń. Železniški muzej Slovenskih železnic) – muzeum kolejnictwa zlokalizowane w stolicy Słowenii – Lublanie, funkcjonujące w budynkach dawnej parowozowni Lublana Šiška przy ul. Parmovej 35. Historia Muzeum, gromadzące eksponaty związane ze słoweńskim dziedzictwem kolejowym, zaczęło powstawać w latach 60. XX wieku i stopniowo przekształciło się w ekspozycję na terenie dawnej parowozowni. Głównym budynkiem jest rotunda z obrotnicą. Stała ekspozycja znajduje się również w drugim, mniejszym budynku pomocniczym. Pomysł dokumentowania historii kolei słoweńskich narodził się w czasie, gdy kończyła się epoka użytkowania lokomotyw parowych na terenach byłej Jugosławii. W 1950 roku otwarto centralne Belgradzkie Muzeum Kolejnictwa, więc w Lublanie nie gromadzono jeszcze w tym czasie osobnych eksponatów. Słoweńscy kolejarze zdecydowali się na utworzenie osobnego muzeum dopiero ponad dekadę później i przeznaczyli na nie lokomotywownię Lublana Šiška. Muzeum powstało ostatecznie dopiero w 1981 roku jako Dział Działalności Muzealnej Gospodarki Kolejowej Lublany. Tabor i eksponaty umieszczono wówczas tymczasowo na głównej stacji w Lublanie. W 1988 placówkę przeniesiono w sąsiedztwo obecnego miejsca, gdyż lokomotywownia była jeszcze używana. W 1999 ekspozycja docelowo zajęła parowozownię, a w 2004 uległa rozszerzeniu na pozostałe budynki. Ekspozycja Muzeum koncentruje się na historii kolei słoweńskiej. W kolekcji znajduje się sześćdziesiąt historycznych lokomotyw i ponad pięćdziesiąt innych pojazdów. Ponadto w magazynach muzeum przechowywanych jest około 5000 eksponatów. W centralnym budynku eksponowany jest tabor, w tym parowozy. Stała ekspozycja innych kluczowych dziedzin potrzebnych do funkcjonowania kolei (w tym np. łączności) znajduje się w pobliskim obiekcie pomocniczym. Najstarsza lokomotywa SB 29 718 dawnej Kolei Południowej została skonstruowana w 1861 roku. Czynna 162-001 pochodzi z 1880 roku, a 03-002 została zaprojektowana w 1910 roku na potrzeby linii Ljubljana – Triest. 06-018 została skonstruowana specjalnie dla linii słoweńskich w 1930 roku. Najmniejszy z parowozów to K3, który został wykonany w 1892 roku do obsługi linii wąskotorowej Poljčane – Konjice. W zbiorach znajduje się też dawny wagon usługowo-pocztowy DF 43621, zbudowany w 1914 roku na potrzeby Kolei Południowej w Grazu oraz Cs 31198 (najstarszy wagon pasażerski w zbiorach muzeum) skonstruowany w 1893 roku w fabryce Nesselsdorf w Czechach. Wagon Ci 31972 został zbudowany dla Kolei Czechosłowackich w 1922 roku i potem (nieznaną drogą) trafił do Słowenii, natomiast Cs 31464 pochodzi z austro-węgierskich kkStB. Muzeum uruchamia pociągi historyczne z własnym taborem. Galeria Zobacz też Slovenske železnice Przypisy Linki zewnętrzne Strona oficjalna (słoweń.)
Tičarjev dom na Vršiču

A Tičarjev dom na Vršiču egy 1620 méter magasan levő alpesi ház, mely rögtön az út mellett áll a Vršič hágónál. Eredetileg 1912. augusztus 4-én nyitották meg mint Szlovén házat. A mostani ház a régi alapjaira épült és 1966. július 31-én nyitották meg. Nevét dr. Josip Tičar után kapta, aki a Ljubljanai Hegymászó Egyesület elnöke és a Szlovén Hegyimentő Egyesület egyik alapítója volt. Jelenleg a Jesenicei Hegymászó Egyesület tartja rendben. Hozzáférés 12 km Kranjska Gora-ból, a 206-os autóúton északról 12 km Log v Trenti faluból (Bovec), a 206-os autóúton délről 3h: Dom v Tamarju (1108 m) alpesi háztól, a Grlón keresztül 3½h: Dom v Tamarjutól, a Slemén keresztül ¼h: Erjavčeva koča na Vršiču alpesi háztól (1525 m) 2h: a Soča forrásától (886 m) Átjárás 6-7h: a Pogačnikov dom na Kriških podih (2050 m) alpesi házig, a Szlovén hegyi ösvényt követve ¼h: a Poštarski dom na Vršiču (1688 m) alpesi házig a Vršičen 4h: a Zavetišča pod Špičkom (2064 m) hegyi menedékig Közeli hegycsúcsok 7h: Jalovec (2645 m), a Transzverzálán 2h: Mala Mojstrovka (2332 m), déli oldal 2½h: Mala Mojstrovka (2332 m), északi oldal 4h: Prisojnik (2547 m), a déli oldalról 6h: Razor (2601 m), a Prisojnik déli oldalán keresztül 1½h: Slemenova špica (1911 m) Külső hivatkozások Tičarjev dom - Hribi.net Jesenicei Hegymászó Társaság Tičarjev dom na Vršiču - prosta delovna mesta (Planinska zveza Slovenije)
Tičarjev dom na Vršiču

Tičarjev dom na Vršiču – schronisko turystyczne, które leży na drogowej przełęczy Vršič. Pierwsze „Schronisko Słoweńskie” (Slovenska koča) zostało wybudowane 4 sierpnia 1912. Obecne schronisko zostało wybudowane na starych fundamentach 31 lipca 1966, nazwane imieniem dra Josipa Tičara, niegdysiejszemu prezesowi filii Słoweńskiego Towarzystwa Górskiego (Slovensko planinsko društvo, SPD) i współzałożycielowi słoweńskiej Górskiej Służby Ratunkowej (Gorska reševalna služba, GRS). Zarządza nim PD (towarzystwo górskie) Jesenice. Dostęp 12 km z Kranjskiej Gory 12 km z Logu w Trencie (Bovec) 3h: z Domu w Tamarze (1108 m), przez Grlo 3½h: z Domu w Tamarze (1108 m), przez Sleme ¼h: z Erjavčevej kočy na Vršiču (1525 m) 2h: ze schroniska przy źródle Soczy (Koča pri izviru Soče, 886 m) Sąsiendie obiekty turystyczne 6-7h: do Pogačnikovego domu na Kriškich podach (2050 m), transwersalą ¼h: do Poštarskiego domu na Vršiču (1688 m) 4h: do schronu pod Špičkiem (2064 m) 7h: Jalovec (2645 m), transwersalą 2h: Mala Mojstrovka (2332 m), południowymi zboczami 2½h: Mala Mojstrovka (2332 m), północną ścianą 4h: Prisojnik (2547 m), południowymi zboczami albo koło Prednjego okna 6h: Razor (2601 m), przez południowe zbocza Prisojnika 1½h: Slemenova špica (1911 m) Zobacz też Słoweński Szlak Górski Bibliografia Tičarjev dom na Vršiču – Hribi.net www.pzs.si Tičarjev dom na Vršiču
Tičarjev dom na Vršiču

Tičarjev dom na Vršiču (1620 m) je planinska postojanka, ki stoji tik ob cestnem prelazu Vršič. Upravlja ga Planinsko društvo Jesenice. Zgodovina Tičarjev dom na Vršiču ima več kot stoletno bogato in zanimivo zgodovino. Prvo kočo na tem mestu je kot protiutež nemško avstrijski Vossovi koči na Vršiču (današnja Erjavčeva koča) zgradilo Slovensko planinsko društvo (SPD) na pobudo in ob pomoči Josipa Tičarja (1875–1946), predsednika kranjskogorske podružnice SPD. »Slovenska koča« je bila odprta 4. avgusta 1912. Med prvo svetovno vojno so jo zasedli avstrijski vojaki, med obema vojnama pa italijanski financarji. Po drugi svetovni vojni so kočo v zelo slabem stanju prevzeli jeseniški planinci. Po obsežnem popravilu je bila odprta 15. septembra 1946. Po smrti Josipa Tičarja, očeta slovenskega planinstva v Gornjesavski dolini in soustanovitelju Gorske reševalne službe (GRS), so jo preimenovali v Tičarjev dom. Zaradi dotrajanosti so na starih temeljih zgradili nov sodoben objekt, sedanji Tičarjev dom, in ga 31. julija 1966 predali namenu. 50-letni jubilej so praznovali v soboto 23. julija 2016. Opis Tičarjev dom na Vršiču ima v sobah 34 ležišč in na skupnih ležiščih 26 postelj. V jedilnici z dvema prostoroma je 93 sedežev, zunaj pred kočo je 110 sedežev. Dom ima sanitarije, umivalnico in prho s toplo in mrzlo vodo v kletnih prostorih in nadstropju. Gostinske prostore ogrevajo s kmečko pečjo. V domu je tekoča voda, elektrika, telefon in prodajalna spominkov in razglednic. Dostopi 12 km iz Kranjske Gore 12 km iz vasi Na Logu v Trenti (Bovec) 3 h: od Doma v Tamarju (1108 m) čez Grlo 3½ h: od Doma v Tamarju (1108 m) čez Sleme ¼ h: od Erjavčeve koče na Vršiču (1525 m) 2 h: od Koče pri izviru Soče (886 m) Prehodi 6-7 h: do Pogačnikovega doma na Kriških podih (2050 m) po transverzali ¼ h: do Poštarskega doma na Vršiču (1688 m) 4h: do Zavetišča pod Špičkom (2064 m) Vzponi na vrhove 7 h: Jalovec (2645 m), po Slovenski planinski poti 5.30 h: Jalovec (2645 m), pod Goličico, (Zelo zahtevna pot) 2 h: Mala Mojstrovka (2333 m), čez južna pobočja (Zahtevna pot) 2.30 h: Mala Mojstrovka (2333 m), po Hanzovi poti (Zelo zahtevna pot) 4 h: Prisank (2547 m), po Kopiščarjevi (Jeseniški), 4.00 h (Zelo zahtevna pot) 5.30 h: Prisank (2547 m), po Jubilejni (Zelo zahtevna pot) 6.30 h: Razor (2601 m), prek južnih pobočij Prisojnika (Zelo zahtevna pot) 1.30 h: Slemenova špica (1911 m) (Lahka pot) Glej tudi seznam slovenskih planinskih postojank Slovenska planinska pot Viri in sklici Planinsko društvo Jesenice Zunanje povezave Tičarjev dom na Vršiču www.pzs.si Tičarjev dom na Vršiču
Šlajmerjev dom

Šlajmerjev dom je stavba na Zaloški cesti 9 v Ljubljani, nekdanji sanatorij, v kateri ima prostore Ortopedska klinika Ljubljana. Na tem mestu je prvotno stala vila zdravnika Eda Šlajmerja, pionirja sodobne kirurgije na Slovenskem. Od njega jo je leta 1930 odkupilo Trgovsko bolniško in podporno društvo, ki jo je dalo prezidati v sanatorij za zdravljenje svojih članov. Dodatna sredstva sta prispevala Pokojninski zavod za nameščence v Ljubljani in Mestna občina ljubljanska. Takrat največji ljubljanski sanatorij sta projektirala Plečnikova učenca Domicijan Serajnik in Janko Omahen. Preurejena stavba je bila odprta leta 1932 in Šlajmerju v čast poimenovana Šlajmerjev dom, v njej je bilo 10 sob s 30 bolniškimi posteljami za kirurške in interne bolnike, ki so bili deležni kakovostnejše oskrbe kot v javnih bolnišnicah. Sanatorij je sprejemal tudi zasebne bolnike. Kmalu je postala stavba premajhna, zato so leta 1940 s prizidkom razširili kapaciteto na 100 postelj s kirurškim, otorinolaringološkim, internim in ginekološko-porodniškim oddelkom. Poleg tega je imela stavba rentgenski aparat, prostore za fizioterapijo in razne laboratorije. Po drugi svetovni vojni je nova oblast objekt nacionalizirala in leta 1947 je prostore Šlajmerjevega doma prevzela Ortopedska klinika. Sklici Glej tudi Šlajmerjev dom v Vratih, planinska koča, prav tako poimenovana po Edu Šlajmerju Šlajmerjev park
Stazione di Santa Lucia (Slovenia)

La stazione di Santa Lucia (in sloveno Most na Soči), in passato anche stazione di Santa Lucia-Tolmino, stazione di Santa Lucia d'Isonzo e stazione di Santa Lucia d'Isonzo-Tolmino, è una stazione ferroviaria posta sulla linea Jesenice-Trieste (Transalpina). Serve il centro abitato di Santa Lucia, frazione del comune di Tolmino. Storia La stazione venne attivata nel 1906 come parte della linea Jesenice-Trieste; originariamente era denominata S. Lucia-Tolmein. Dopo la prima guerra mondiale, con l'annessione della Venezia Giulia al Regno d'Italia, la linea passò sotto l'amministrazione delle Ferrovie dello Stato, che ribattezzarono inizialmente la stazione come Santa Lucia-Tolmino; nel 1935 la stazione divenne per breve tempo Santa Lucia d'Isonzo e infine Santa Lucia d'Isonzo-Tolmino. Dopo la seconda guerra mondiale il territorio venne annesso alla Jugoslavia e la stazione divenne Most na Soči. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Santa Lucia
Železniška postaja Most na Soči

Železniška postaja Most na Soči je ena izmed železniških postaj v Sloveniji, ki oskrbuje bližnje naselje Most na Soči. Nahaja se v naselju Postaja, ki je pribl. 2 km oddaljeno od Mosta na Soči. Glej tudi seznam železniških postaj in železniških postajališč v Sloveniji Zunanje povezave Predstavnosti o temi Železniška postaja Most na Soči v Wikimedijini zbirki
Občina Zagorje ob Savi

Občina Zagorje ob Savi je jednou z 212 občin ve Slovinsku. Nachází se ve střední části státu v Zasávském regionu. Občinu tvoří 73 sídel, její rozloha je 147,1 km² a k 1. lednu 2017 zde žilo 16 575 obyvatel. Správním centrem občiny je město Zagorje ob Savi. Geografie Občina leží na území historického Kraňska. Je jednou ze 4 občin Zasávského regionu. Členění občiny Občinu tvoří 73 sídel: Blodnik, Borje pri Mlinšah, Borje, Borovak pri Podkumu, Brezje, Breznik, Briše, Dobrljevo, Dolenja vas, Dolgo Brdo pri Mlinšah, Družina, Čemšenik, Čolnišče, Golče, Gorenja vas, Hrastnik pri Trojanah, Izlake, Jablana, Jarše, Jelenk, Jelševica, Jesenovo, Kandrše, Kisovec, Kolk, Kolovrat, Konjšica, Kostrevnica, Kotredež, Log pri Mlinšah, Loke pri Zagorju, Mali Kum, Medija, Mlinše, Mošenik, Orehovica, Osredek, Padež, Podkraj pri Zagorju, Podkum, Podlipovica, Polšina, Potoška vas, Požarje, Prapreče, Ravenska vas, Ravne pri Mlinšah, Razbor pri Čemšeniku, Razpotje, Rodež, Rove, Rovišče, Rtiče, Ržiše, Selo pri Zagorju, Senožeti, Sopota, Šemnik, Šentgotard, Šentlambert, Šklendrovec, Tirna, Vidrga, Vine, Vrh pri Mlinšah, Vrh, Vrhe, Zabava, Zabreznik, Zagorje ob Savi, Zavine, Zgornji Prhovec, Znojile, Žvarulje. Sousední občiny Sousedními občinami jsou: na severu Kamnik a Vransko, na severovýchodě Tabor, na východě Trbovlje, na jihovýchodě Radeče, na jihu Litija, na západě Moravče a na severozápadě Lukovica. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Občina Zagorje ob Savi na slovinské Wikipedii. Související články Statistické regiony Slovinska Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Občina Zagorje ob Savi na Wikimedia Commons (slovinsky) Občina Zagorje ob Savi na Geopedii Archivováno 29. 7. 2017 na Wayback Machine. (slovinsky) Oficiální stránky Občiny Zagorje ob Savi
Gemeinde Zagorje ob Savi

Die Gemeinde Zagorje ob Savi (slowenisch Občina Zagorje ob Savi) ist eines Gemeinde in der Untersteiermark (Landschaft Zasavje) in der Mitte Sloweniens. Hauptort ist die Stadt Zagorje ob Savi. Lage Die Gemeinde besteht aus 73 Ortschaften und Siedlungen. Der Hauptort liegt im Tal der Save, östlich von Ljubljana. Zusammen mit Trbovlje, Hrastnik und Litija bildet die Gemeinde die Region Zasavska. Ortschaften Zur Gemeinde gehören folgende Ortschaften und Siedlungen (in Klammern: die deutschsprachigen Bezeichnungen aus der Zeit vor 1918) Nachbargemeinden Geschichte Am 19. Januar 1917 wurde bei Zagorje ein Postzug von einem Erdrutsch erfasst. 40 Menschen starben bei dem Eisenbahnunfall. In den Ortschaften Ravenska Vas und Tirna wurden insgesamt sechs Massengräber gefunden, die mit dem Zweiten Weltkrieg in Verbindung stehen. Sehenswürdigkeiten und Aktivitäten Wallfahrtskirche und Berg Zasavska Sveta Gora Wanderungen und Radtouren Söhne und Töchter der Stadt Paul Langer (1876–1953), deutscher Maschinenbauingenieur und Konstrukteur Stanislava Brezovar (1937–2003), Ballerina Primož Roglič (* 1989), Radrennfahrer und Skispringer Dejan Judež (* 1990), Skispringer Urška Žganec (* 1991), Fußballspielerin Siehe auch Liste der Gemeinden in Slowenien Weblinks Website der Gemeinde slowenisch Karte der Gemeinde Zagorje ob Savi auf geopedia.si Einzelnachweise
Municipality of Zagorje ob Savi

The Municipality of Zagorje ob Savi (pronounced [zaˈɡoːɾjɛ ɔp ˈsaːʋi]; Slovene: Občina Zagorje ob Savi) is a municipality in central Slovenia. The seat of the municipality is the town of Zagorje ob Savi. The area is part of the traditional region of Upper Carniola. The entire municipality is now included in the Central Sava Statistical Region. The population of the municipality is about 17,000. Archaeological evidence shows that the area was already settled in the Late Bronze Age and Iron Age. Settlements In addition to the municipal seat of Zagorje ob Savi, the municipality also includes the following settlements: References External links Media related to Municipality of Zagorje ob Savi at Wikimedia Commons Municipality of Zagorje ob Savi on Geopedia Zagorje ob Savi municipal site (in Slovene)
Općina Zagorje ob Savi

Općina Zagorje ob Savi (slo.:Občina Zagorje ob Savi) je općina u središnjoj Slovenije u pokrajini Kranjskoj i statističkoj regiji Zasavlje. Središte općine je grad Zagorje ob Savi sa 6.893 stanovnika. Zemljopis Općina Zagorje ob Savi nalazi se u središnjem dijelu Slovenije, u regiji Zasavlje. Središnji dio općine je u uskoj dolini rijeke Save, a sjeverni i južni na padinama Posavskog Hribovja, koje se pruža s obje strane rijeke. U općini vlada umjereno kontinentalna klima. Najvažniji vodotok u općini je rijeka Sava, svi ostali vodotoci su mali i njeni su pritoci. Naselja u općini Blodnik, Borje pri Mlinšah, Borje, Borovak pri Podkumu, Brezje, Breznik, Briše, Dobrljevo, Dolenja vas, Dolgo Brdo pri Mlinšah, Družina, Čemšenik, Čolnišče, Golče, Gorenja vas, Hrastnik pri Trojanah, Izlake, Jablana, Jarše, Jelenk, Jelševica, Jesenovo, Kandrše, Kisovec, Kolk, Kolovrat, Konjšica, Kostrevnica, Kotredež, Log pri Mlinšah, Loke pri Zagorju, Mali Kum, Medija, Mlinše, Mošenik, Orehovica, Osredek, Padež, Podkraj pri Zagorju, Podkum, Podlipovica, Polšina, Potoška vas, Požarje, Prapreče, Ravenska vas, Ravne pri Mlinšah, Razbor pri Čemšeniku, Razpotje, Rodež, Rove, Rovišče, Rtiče, Ržiše, Selo pri Zagorju, Senožeti, Sopota, Šemnik, Šentgotard, Šentlambert, Šklendrovec, Tirna, Vidrga, Vine, Vrh pri Mlinšah, Vrh, Vrhe, Zabava, Zabreznik, Zagorje ob Savi, Zavine, Zgornji Prhovec, Znojile, Žvarulje Izvor Vanjske poveznice Službena stranica općine
Zagorje ob Savi község

Zagorje ob Savi község (szlovénül Občina Zagorje ob Savi) 54 települést foglal magába Szlovénia Zasavska statisztikai régiójában. A község területe 147,1 km², és kevéssel több mint 17 ezren lakják, központja Zagorje ob Savi város. Lakosainak száma 16 402 fő (2020. július 1.). A község (járás) települései Blodnik, Borje pri Mlinšah, Borje, Borovak pri Podkumu, Brezje, Breznik, Briše, Dobrljevo, Dolenja vas, Dolgo Brdo pri Mlinšah, Družina, Čemšenik, Čolnišče, Golče, Gorenja vas, Hrastnik pri Trojanah, Izlake, Jablana, Jarše, Jelenk, Jelševica, Jesenovo, Kandrše, Kisovec, Kolk, Kolovrat, Konjšica, Kostrevnica, Kotredež, Log pri Mlinšah, Loke pri Zagorju, Mali Kum, Medija, Mlinše, Mošenik, Orehovica, Osredek, Padež, Podkraj pri Zagorju, Podkum, Podlipovica, Polšina, Potoška vas, Požarje, Prapreče, Ravenska vas, Ravne pri Mlinšah, Razbor pri Čemšeniku, Razpotje, Rodež, Rove, Rovišče, Rtiče, Ržiše, Selo pri Zagorju, Senožeti, Sopota, Šemnik, Šentgotard, Šentlambert, Šklendrovec, Tirna, Vidrga, Vine, Vrh pri Mlinšah, Vrh, Vrhe, Zabava, Zabreznik, Zagorje ob Savi, Zavine, Zgornji Prhovec, Znojile és Žvarulje. Népesség Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Comune di Zagorje ob Savi

Il comune di Zagorje ob Savi (in sloveno Občina Zagorje ob Savi) è un comune della Slovenia situato nella parte centrale del paese. Il capoluogo è la cittadina omonima. Il comune ha una popolazione di 16 379 abitanti ed è uno dei quattro comuni che compongono la regione statistica della Sava Centrale. Suddivisione Il comune è suddiviso nei seguenti insediamenti (naselja): Note Voci correlate Comuni della Slovenia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Comune di Zagorje ob Savi Collegamenti esterni Sito ufficiale, su zagorje.si.