NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Блед

Блед (словен. Bled, нім. Veldes) — місто-курорт у північно-західній частині Словенії в районі Верхньої Крайни, мі́ститься біля кордону з Італією та Австрією. Населення міста за даними перепису 2002 року — 5 252 осіб, населення всієї общини — 10 899. Блед лежить на берегах Бледського озера, у Юлійських Альпах на схід від національного парку Триглав. Географія й транспорт Населений пункт розташований за 45 кілометрів на північний захід від столиці Словенії міста Любляна, та за 10 кілометрів на південний схід від м. Єсениці. За 9 кілометрів на північ від міста проходить австрійський кордон, за 40 кілометрів на захід — італійський. Блед розташований недалеко від залізничної та автомобільної магістралі Любляна — Філлах. Ще кілька доріг з міста ведуть у гори, зокрема до національного парку Триглав. Історія Блед був заселений ще з часів мезоліту. Бледський замок уперше згадано під своєю німецькою назвою Фельдес в 1004 році, коли його імператор Генріх II подарував Альбуіну, єпископу Бріксена. В 1278 році, після битви в Сухих Крутах, він разом зі Крайною перейшов до короля Німеччини Рудольфа I, з того часу, за ви́нятком періоду 1809-1816 років, коли він належав наполеонівським Іллірійським провінціям, весь час входив до складу держави Габсбургів аж до першої світової війни. Після розпаду Австро-Угорщини Блед увійшов до складу Югославії, де став лі́тньою резиденцією монархів Карагеоргієвичів, а потім Йосипа Броз Тіто. З 1991 року входить до складу Словенії. Пам'ятки Бледське озеро — мальовниче гірське озеро з чистою водою. Посеред озера є єдиний острів Словенії, на якому спорудили костел Внебовзяття Пресвятої Діви Марії. Бледський замок — побудований на вершині 130-метрової скелі над самим озером. Вперше згаданий в 1004 році, відтоді багаторазово перебудовуваний і розширений. Храм св. Мартина. Готель «Віла» — колишня літня резиденція Йосипа Броз Тіто. Туризм Блед — один з найбільших бальнеологічних і гірськолижних курортів країни. Популярність Бледа як курорту відома ще з XIX сторіччя. Гості міста мають всі можливості для активного відпочинку (гольф, кінні та велопрогулянки, гірський туризм). Зимою працює велика кількість гірськолижних трас. Також у місті безліч магазинів, ресторанів, кафе і готелів. Перші лікарні в Бледі були побудовані в 1858 році швейцарським лікарем Арнольдем Ріклімом. Тут почали лікувати зокрема мігрень, високий кров'яний тиск і хвороби опорно-рухового апарату. З плином часу в Бледі було побудовано ще більше готелів, зокрема найвідоміший з них Гранд Готель Топлиці. Посилання www.bled.si — офіційний сайт міста Туристичний портал Словенії(англ.)
Drešinja Vas

Drešinja Vas (pronounced [dɾɛˈʃiːnja ˈʋaːs]; Slovene: Drešinja vas) is a settlement in the Municipality of Žalec in east-central Slovenia. It lies just north of the main regional road from Žalec to Celje. The area is part of the traditional region of Styria. The municipality is now included in the Savinja Statistical Region. A small roadside chapel-shrine in the settlement dates to the last quarter of the 19th century. References External links Media related to Drešinja Vas at Wikimedia Commons Drešinja Vas on Geopedia
Дрешиња вас

Дрешиња вас (словен. Drešinja vas, нем. Dreschendorf) је насељено место у општини Жалец, Савињска регија, Словенија. Историја До територијалне реорганизације у Словенији била је у саставу старе општине Жалец. Становништво У попису становништва из 2011. године, Дрешиња вас је имала 240 становника. Референце Спољашње везе
Дрешиня Вас

Дрешиня Вас (словен. Drešinja vas) — поселення в общині Жалець, Савинський регіон, Словенія. Висота над рівнем моря: 246,8 м. Посилання Статистичне бюро Республіки Словенія [Архівовано 11 жовтня 2013 у Wayback Machine.]
Palčje-See

Der Palčje-See (slowenisch Palško jezero) ist ein jahreszeitlich trocken fallendes Stillgewässer im slowenischen Karst-Gebiet in der Gemeinde Pivka nördlich des namengebenden Dorfes Palčje. Der 1,5 km lange und 0,5 km breite See füllt eine oval geförmte Senke im Karst. Sein Grund liegt auf einer Höhe zwischen 543 und 557 m, der See hat steile Ufer. Unter den Seen der Gemeinde Pivka ist er der größte mit einer durchschnittlichen maximalen Ausdehnung von 1 km². Der Seeboden liegt auf Grundwasser-Höhe, so dass die Wassermenge von den hydrologischen Bedingungen abhängt. Gewöhnlich füllt sich der See nach schweren Regenfällen im späten Herbst und wieder im Frühjahr. Durchschnittlich ist das Seegebiet für drei Monate im Jahr gefüllt. Der Hauptzufluss des Sees ist der Ponor der Matijahöhle, aus der das Wasser von den Javornik-Hügeln fließt, um aus dem Schluckloch wieder hervorzuquellen. Nutzung Der See ist zu einem bedeutenden Teil des Jahres gefüllt, so dass er nicht landwirtschaftlich genutzt werden kann. Der grasbestandene Boden wird jedoch zu einem Teil der übrigen Zeit als Viehweide genutzt oder gemäht. Der Viehtrieb zum Seegrund beginnt zumeist Ende Juli, wenn die übrigen Weideflächen der Umgebung erschöpft sind. Auf dem Seeboden wachsender Knoblauch verändert teilweise den Geschmack der Milch so, dass das Heu eher als Pferdefutter denn für Rinder benutzt wird. Vom Ende des 18. bis in die Mitte des 20. Jahrhunderts war Eisgewinnung eine zusätzliche Einkommensquelle – Bauern aus Pivka brachen die Eisblöcke heraus, bewahrten sie bis zum Frühjahr auf und transportierten sie dann mit Pferdewagen nach Triest, wo sie vor der Erfindung des Kühlschranks in Fleisch- und Fischgeschäften und Restaurants gebraucht wurden. Frauen sammelten Heilpflanzen, meist Wacholderbeeren, Spitzwegerich, Gemeine Schafgarbe, Thymian und andere. Weidenzweige die um den See herum wuchsen, wurden zum Korbflechten geschnitten. Verlassene Militäreinrichtungen in der Nachbarschaft belegen die militärische Nutzung der Gegend. Die weitere Umgebung um die Seen der Gemeinde Pivka wurde zuerst von der Armee Österreich-Ungarns genutzt und später von Italienischen Streitkräften und der Jugoslawischen Volksarmee. Für Militärübungen wurden die Ansässigen oft entschädigt. Die militärische Nutzung wurde 1991 eingestellt und die Beschädigungen des Seebodens wurden behoben. Heutzutage bilden der See und seine Umgebung einen Teil eines Natura 2000-Gebiets. Bis heute wird die Heumahd fortgesetzt und es gibt Bestrebungen Ökotourismus und eine nachhaltige Landwirtschaft zu entwickeln. Siehe auch Liste von Seen in Slowenien Weblinks Einzelnachweise
Lake Palčje

Lake Palčje (Slovene: Palško jezero) is an intermittent lake in the Pivka basin north of the settlement Palčje in the Inner Carniola region of Slovenia. It fills an oval-shaped karst depression, crossed by Pivka, and approximately 1.5 km (0.93 mi) long and 0.5 km (0.31 mi) wide. Its bottom is relatively level at between 543 and 557 m (1,781 and 1,827 ft) above sea level, but the banks are steep. Lake Palčje is the largest among the Pivka Lakes with average maximum water area around 1 km2 (0.39 sq mi). The bottom is at groundwater level, so the amount of water depends on current hydrological conditions. Usually, the lake fills after the heavy rains in late autumn and again in spring. On average, the area is flooded for around three months every year. The lake's main inflow is the estavelle Matija's Cave (Matijeva jama) out of which the water flowing from the Javornik Hills erupts. Use The area is filled with water for significant part of the year, so the lake's bottom cannot be used for agriculture, but the grassy surface makes it possible to allow grazing livestock and harvesting hay. The farmers in nearby Palčje begin mowing at the end of July, when they finish with surrounding pastures. The garlic that grows on the bottom affects the taste of the milk, so the hay is used for feeding horses instead of cattle. Ice-making was a supplementary source of income for locals from the end of the 18th century until the middle of the 20th century; farmers from Pivka used to break off ice blocks and store them until spring, then transport them on horse-pulled carts to Trieste where it was used in butcher shops, fisheries and restaurants before the onset of electric cooling. Women would pick herbs for herbal remedies, mostly juniper berries, ribwort plantain, yarrow, thyme, and others. Branches of willows that grow around the lake were used for basket weaving. Abandoned military facilities in vicinity bear witness to military use of this area. The broader area of the Pivka Lakes was used as a military training ground first by the Austro-Hungarian army, and later by the Italian and Yugoslav armed forces. During military exercises, local inhabitants were compensated for their inability to use it. The area has not been used for military purposes since 1991, and the damage to the bed of Lake Palčje has been repaired. Today, the lake and its surroundings form part of the Natura 2000 network. Cutting hay continues until this day and development is directed towards ecotourism and sustainable agriculture. References
Palško jezero

Palško jezero povremeno je jezero u kotlini Pivke sjeverno od naselja Palčje u području Notranjske u Sloveniji. Jezero je dugačko oko 1,5 km i široko oko 500 m i ispunjava kršku udubinu ovalnog oblika koju presijeca rijeka Pivka. Dno mu je relativno ravno između na nadmorskoj visini od 543 do 557 m, ali su obale strme. Jezero Palčje je najveće među Pivčkim jezerima s prosječnom maksimalnom vodenom površinom od oko 1 km². Dno se nalazi na razini podzemnih voda, pa količina vode ovisi o trenutnim hidrološkim prilikama. Obično se jezero napuni nakon obilnih kiša u kasnu jesen i ponovo u proljeće. Područje je u prosjeku svake godine poplavljeno oko tri mjeseca. Glavni priljev jezera je ponor Matijeva jama iz koje izbija voda koja teče s Javornika. Područje je velik dio godine ispunjeno vodom, pa se dno jezera ne može koristiti za poljoprivredu, ali travnata površina omogućuje ispašu stoke i žetvu sijena. Seljaci u obližnjem Palčju započinju s košnjom krajem srpnja kada završavaju košnju na okolnim pašnjacima. Ledarstvo je bilo dopunski izvor prihoda mještana od kraja 18. stoljeća do sredine 20. stoljeća. Seljaci iz Pivke lomili su ledene blokove i skladištili ih do proljeća, a zatim su ih na konjskim zapregama prevozili u Trst gdje se koristio u mesnicama, ribarnicama i restoranima prije izuma uređaja s električnim hlađenjem. Žene su brale ljekovito bilje, uglavnom bobice kleke, trputca, stolisnika, majčinu dušicu i dr. Grane vrba koje rastu oko jezera služile su za pletenje košara. O vojnoj namjeni ovog prostora svjedoče napušteni vojni objekti u blizini. Šire područje Pivčkih jezera koristilo se kao vojno vježbalište najprije austrougarske, a kasnije talijanske i jugoslavenske vojske. Tijekom vojnih vježbi lokalno stanovništvo dobivalo je naknadu za nemogućnost korištenja područja. Područje se ne koristi u vojne svrhe od 1991. godine, a sanirana su i oštećenja na koritu jezera. Danas je jezero i njegova okolica dio mreže Natura 2000. Košnja se nastavlja do danas, a razvoj je usmjeren prema ekoturizmu i održivoj poljoprivredi. Izvori
ETA Cerkno

ETA Cerkno d.o.o. Tovarna elektrotermičnih aparatov slovenski proizvajalec kuhalnih plošč, termostatov in druge opreme. Podjetje je bilo ustanovljeno leta 1947, sedež je Cerknem. ETA je članica skupine E.G.O. Podjetje tudi izdeluje orodja, stroje in izdelke iz sive litine (kurišča za peči, rekuperatorji toplote, zobniki in venci za mešalce za beton, podstavki in križi za mize, uteži za fitnes, ponve za kuhanje). Glej tudi Hidria Kolektor (podjetje) Eta Kamnik - živilsko podjetje Zunanje povezave Uradna stran Arhivirano 2015-03-22 na Wayback Machine.
Europark Maribor

Europark družba za upravljanje d.o.o., PE Maribor, krajše Europark Maribor, je nakupovalno središče v Mariboru. Odprli so ga 23. avgusta 2000, razširili pa leta 2007. Ima pet nadstropij. Gradnja in širitev Gradnja je trajala 22 mesecev, stala pa 10 milijard tolarjev, ki ga je zagotovilo podjetje Spar Slovenija, ki je sodelovalo z ljubljanskim podjetjem Immorent leasing nepremičnin. Konec aprila 2006 so začeli z gradbenimi deli za širitev, s katero se je povečalo število prodajaln s prejšnjih 65. Da ne bi prihajalo do prometnih zastojev, so v dogovoru z mariborsko občino povezali Pobreško cesto s Titovo cesto, do katere so podaljšali cesto ob železnici in na kateri so uredili novo krožišče. Značilnosti Europark Maribor ima 156.000 m2 uporabne in 40.000 m2 prodajne površine. V njem je okoli 120 lokalov in prodajaln. Zaposlenih je okoli 1000 ljudi. Zgradbo je zasnoval dunajski arhitekt Heinz H. Brunner. Upravljanje Europark je last avstrijske družbe Spar Holding AG s sedežem v Salzburgu in je del mreže evropskih nakupovalnih središč SPAR European Shopping Centers (SES). Trgovska centra Europark sta še v Salzburgu in Pragi. Sklici
Fakulteta za matematiko, naravoslovje in informacijske tehnologije Koper

Fakulteta za matematiko, naravoslovje in informacijske tehnologije Koper (uradno krajše ime UP FAMNIT) ima sedež v Kopru in je članica Univerze na Primorskem. Fakulteta je bila ustanovljena leta 2007. Trenutno je dekan fakultete izr. prof. dr. Ademir Hujdurović. Visokošolska knjižnica za Tehniko, medicino in naravoslovje v Kopru Zgodovina Knjižnica TeMeNa ima sedež na Glagoljaški 8, v Kopru. Začela je delovati leta 2008 v okviru Fakultete za matematiko, naravoslovje in informacijske tehnologije (UP FAMNIT) ter Primorskega inštituta za naravoslovne in tehnične vede Koper (UP PINT) Univerze na Primorskem. Je tudi informacijski center za znanstveno in strokovno informiranje, ki posreduje informacije iz strokovnih področjih tehnike, matematike in naravoslovja. Glej tudi Univerza na Primorskem seznam fakultet v Sloveniji Zunanje povezave Uradna spletna stran fakultete
Trg Leona Štuklja

Trg Leona Štuklja (deutsch: Leon-Štukelj-Platz) ist der Name eines Platzes in Maribor, Slowenien. Er ist benannt nach dem slowenischen Juristen und Olympiasieger Leon Štukelj. Geschichte Der Platz wurde im Jahr 2011 eröffnet. Er entstand durch die Fusion eines nördlichen Teils der ehemaligen Ulica Svetozarevska mit dem Vito-Kraigher-Platz. Lage Der Leon-Stukelj-Platz liegt südlich des Franziskanerklosters an der Mariborer Marienbasilika. Er ist mit 9000 Quadratmetern der größte Stadtplatz in Slowenien. Der Platz ist von neuen Geschäftsgebäuden umgeben und als Versammlungsort für alle wichtigen städtischen Veranstaltungen konzipiert. Die Beleuchtung des Platzes besteht aus schwebenden Paneelen an hohen Masten inmitten von Bäumen. Zuführende Straßen Der Platz stößt im Westen auf die Vetrinjska ulica. Im Norden führt die Ulica škofa Maksimilijana Držečnika am Franziskaner-Kloster und der Marienbasilika vorbei zum Trg svobode und zur Partizanska cesta. Im Osten wird er von der Ulica Vita Kraigherja begrenzt, die ihn mit der Titova cesta verbindet. Im Süden ist die Ulica slovenske osamosvojitve die Verbindung zu den Straßen Ob jarku und Ulica heroja Bračiča. Siehe auch Liste der Straßennamen von Maribor Weblinks Trg Leona Štuklja auf najdi.si Trg Leona Štuklja auf Geopedia Einzelnachweise
Trg Leona Štuklja

Trg Leona Štuklja je trg v Mariboru. Odprt je bil leta 2011 in je poimenovan po slovenskem olimpioniku Leonu Štuklju. Je največji slovenski trg, obsega 9.000 kvadratnih metrov in je urejen za mestne prireditve. Na njem je 70 dreves. Razsvetljava na trgu je v obliki lebdečih plošč, ki spreminjajo barve. Leta 2011 je bila otvoritev trga, ki se je je udeležilo 20.000 ljudi. Viri Jurij Pivka: Maribor mesto navdiha, Založba Roman, Maribor. 2012 Zunanje povezave http://maribor-pohorje.si/trg-leona-stuklja.aspx
Planinski dom na Jančah

Planinski dom na Jančah – górskie schronisko turystyczne Słoweńskiego Związku Górskiego zlokalizowane we wschodniej części stolicy Słowenii, Lublany (w granicach administracyjnych miasta), na kopiastej górze Janče (także: Janški hrib, 794 m n.p.m.), najwyższej kumulacji Janškega hribovja, w pobliżu kościoła św. Mikołaja (słoweń. Župnijska cerkev sv. Miklavža), pośród zabudowań osady Janče. Historia W 1953 roku Planinsko društvo Litija otworzyło w zagrodzie pod Mahkovacem schronisko, które w 1954 roku przeniesiono do gospodarstwa niedaleko osady Galet. W międzyczasie na Jančach zaczęto budować schronisko górskie z prawdziwego zdarzenia, które otwarto 1 maja 1957 roku (tylko noclegi), natomiast 11 października 1959 roku w pełnym zakresie. Dom był kilkakrotnie remontowany. W 1982 roku zainstalowano telefon, a w 1988 roku zbudowano zbiornik na deszczówkę. Charakterystyka obiektu Schronisko jest otwarte codziennie oprócz wtorków. W dwóch salach gastronomicznych znajduje się 80 miejsc siedzących, a 150 dalszych przy stołach na zewnątrz. W sześciu pokojach jest 21 miejsc noclegowych i dodatkowo w pokoju wieloosobowym 25 miejsc. Obiekt dysponuje toaletą, prysznicami z ciepłą wodą, centralnym ogrzewaniem i energią elektryczną. Okolice schroniska są dobrym punktem widokowym. Na wschodzie widać stąd wzgórza Posavje z Kumem, przed nim Ostrež z osadą Polšnik, na południowym wschodzie Dolenjsko gričevje i na południu Kočevski Rog, Goteniški Snežnik i Veliki Snežnik. W tym kierunku widoczne są też wsie Javorje, Pristava i Obolno oraz szczyt Kucelj, a przed nim wieś Prežganje z kościołem. Na zachodzie znajduje się Lublana na pierwszym planie, Kurešček, Mokrec i Krim na południowym zachodzie, a Javorniki i Nanos z tyłu. W tym samym kierunku, za Kotliną Lublańską, wznoszą się zabudowania wsi Polhov Gradec, Šmarna gora i Rašica, za nimi Škofjeloško pogorje, a na horyzoncie Alpy Julijskie z Triglavem. Na północnym zachodzie widać stąd zachodni grzbiet Karawanków z m.in. Stolem, Vrtačą, Begunjščicą i Košutą, a przed nim Dobrčę, Krišką gorę i Storžič. Na północnym horyzoncie znajdują się Alpy Kamnickie, a przed nimi Krvavec, Velika Planina, Lepenatka i Veliki Rogac. Turystyka Przy schronisku przebiega znakowany niebiesko Europejski Długodystansowy Szlak Pieszy E6 na odcinku Malo Trebeljevo – Jevnica (stacja kolejowa) i szlak rowerowy ze schroniska do centrum miasta. Przypisy
Planinski dom na Jančah

Planinski dom na Jančah stoji na kopastem Janškem hribu, najvišjem vrhu Janškega hribovja, na katerem je pri bližnji cerkvi tudi jedro razložene vasice enakega imena. Dom upravlja Planinsko društvo Litija. Prihajajo predvsem kolesarji, pohodniki in drugi. Ima pestro gostinsko ponudbo. Zgodovina Planinski dom je bil zgrajen in ustanovljen po 2. svetovni vojni. Je zelo dobro turistično obiskano. Leta 1953 je PD Litija odprlo v domačiji pri Mahkovcu planinsko zavetišče, ki ga je leta 1954 premestilo v sosednjo domačijo pri Galetu. Medtem so začeli postopoma graditi planinski dom, v katerem so najprej, 1. maja 1957, odprli zavetišče, 11. oktobra 1959 pa celotni dom, ki so ga večkrat obnavljali in posodabljali. Leta 1982 so napeljali telefon, leta 1988 pa so zgradili velik zbiralnik za vodo kapnico. Ponudba Dom je stalno odprt. Obratovalni čas je od 8. do 22. ure. V dveh gostinskih prostorih je 80 sedežev, pri mizah pred domom pa 150. Imajo tudi točilnico. V 5 sobah je 21 postelj, na skupnem ležišču pa 25 ležišč. Poleg tega imajo še WC, umivalnico in prho s toplo in mrzlo vodo, centralno ogrevanje, vodo kapnico, elektriko in telefon. Zunanje povezave Janče - Hribi.net Janče - info portal - kamera v živo
Hidroelektrarna Fužine

Hidroelektrarna Fužine je hidroenergetski objekt na Ljubljanici, ki stoji ob južni steni gradu Fužine v ljubljanskem predelu Nove Fužine. Obratovati je začela 14. aprila 1897 kot prva slovenska elektrarna na izmenični tok. Priklopljena je bila na prvi daljnovod dolžine 3,1 kilometra na razdalji iz Fužin do Vevč na katerem je bil prvič v Sloveniji uporabljen trifazni izmenični tok in prenos električne energije napetosti 3 kV. Leta 1984 je bila razglašena za nepremični spomenik lokalnega pomena. Sklici Viri Marko Čepin. »Predavanja 2012/2013« (PDF). Fakulteta za elektrotehniko, Univerza v Ljubljani. Arhivirano iz prvotnega spletišča (pdf) dne 14. oktobra 2016. Pridobljeno 14. maja 2013.
Aškerčeva domačija

Aškerčeva domačija je domačija, na kateri je pesnik Anton Aškerc preživel mladost. Stoji v zaselku Senožete pri Rimskih Toplicah. Pesnik se je sicer leta 1856 rodil v Globokem, na domačiji svoje matere. Ta hiša ne stoji več. Družina se je v Senožete preselila leta 1859, v tej hiši na Senožetah sta se rodila tudi pesnikov oče in ded. Zdaj je celotna domačija spremenjena v muzej bivalne kulture in o pesnikovem delu. V hiši so veža, kamra, črna kuhinja in še en bivalni prostor, domačija pa poleg nje obsega še kaščo, toplar in sušilnico za sadje. Sklici in opombe Zunanje povezave Predstavnosti o temi Aškerčeva domačija v Wikimedijini zbirki Uradno spletno mesto
Kosijev dom na Vogarju

Kosijev dom na Vogarju je horská chata nacházející se na Planině Vogar severovýchodně od Staré Fužiny a severně od Bohinjského jezera v Julských Alpách, ve Slovinsku. Stavení je ve vlastnictví slovinského horského spolku PZS. Historie Chata byla původně přestavěna z bývalé pastýřské boudy v roce 1966 a renovována a rozšířena v letech 1976–1985. Přístup po silnici a červené značce z autobusové zastávky Vogar Blato – ¾ hodiny po silnici a červené značce a silnici z Planiny Blato – 1¼ hodiny po červené značce ze Staré Fužiny – 2 hodiny po červené značce od Planinske koči na Vojah – 2¼ hodiny po placené silnici autem ze Staré Fužiny – 10 km a posledních 20 minut pěšky po červené značce Přechody po červené značce na Planinsku koču na Vojah přes Hudičev most – 1½ hodiny. po červené značce na Koču na Planini pri Jezeru (1453 m) přes Planinu Vodnični vrh – 1¾ hodiny. po červené značce na Bregarjevo zavetišče – 2½ hodiny. po červené značce na Planinsku koču na Uskovnici přes Hudičev most – 2½ hodiny. Výstupy na vyhlídku na Bohinjské jezero 3 minuty. po červené značce na Vodični vrh (1621 m) 1¼ po červené značce na Pršivec (1761 m) 2½ Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kosijev dom na Vogarju na slovinské Wikipedii. Externí odkazy (slovinsky) Hribi.net, Kosijev dom na Vogarju (slovinsky) Seznam koč, zavetišč in bivakov, Kosijev dom na Vogarju (1054 m) Obrázky, zvuky či videa k tématu Kosijev dom na Vogarju na Wikimedia Commons
Kosijev dom na Vogarju

Kosijev dom na Vogarju (1.054 m) je planinska koča na planini Vogar, eni številnih fužinskih planin v Julijskih Alpah, severno od Bohinjskega jezera. Zgrajena je bila na ostankih nekdanjega pastirskega stanu 22. julija 1966, obnovljena in povečana v letih 1976-1985. Imenovana je po zaslužnem članu PD Železničar Ljubljana, slednje jo tudi upravlja. V bližini se nahaja spomenik padlim planincem železničarjem. Dostop 10 km po makadamski cesti iz Stare Fužine do planine Vogar, 1h: iz Stare Fužine. Prehodi 2h: do Koče na Planini pri Jezeru (1.453 m), 1½h: do Planine Vodični vrh (1.500 m), Tura 3h: Pršivec (1.761 m), s sestopom na Planino Viševnik (+ 1h). Glej tudi seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Kosijev dom na Vogarju - Hribi.net pzs.si Kosijev dom na Vogarju vogar.si Planina Vogar