NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cerkev sv. Ane, Boreča

Cerkev sv. Ane v Boreči je podružnična cerkev Župnijo Gornji Petrovci. O cerkvi Cerkev sv. Ane v Boreči je romarska. V njo so se zatekale nosečnice in molile za srečen porod. Leta 1739 so cerkev baročno obokali in predelali. Nad oltarjem je bila slika sv. Ane s hčerko Marijo v sredini. Zgoraj je bil sv. Jožef z Jezuščkom, na evangelijski strani podoba sv. Joahima, na listni strani sv. Janez Krstnik. Kor in prižnica sta bila lesena in nepobarvana. Leta 1911 so namestili v cerkev sv. Ane v Boreči nov lesen oltar, prižnico in spovednico. Tabernakelj v sredini oltarja ima v sredini kip sv. Ane s hčerko Marijo, na eni strani je kip sv. Alojzija, na drugi pa kip sv. Neže. Spodnji del romarske cerkve je iz kamna. Ko so pri zgornjem delu strop obokali, so ga sezidali iz opeke. Zidan je tudi kor, zvonik nad korom pa je lesen in krit s skodlami. Zvonova iz leta 1925 sta dva. Leta 1956 so obnovili zvonik in streho nad ladjo, naslednje leto pa še streho nad prezbiterijem. V celoti pa so cerkev prebelili 1976. leta. Vsako leto na god sv. Ane je pri tej cerkvi veliko proščenje oziroma »buča«. Arhitektura Poznogotsko cerkev, datirano z letnico 1521, sestavljata pravokotna, sorazmerno visoka ladja in nižji in ožji poligonalno zaključen prezbiterij. Ima bogate kamnoseške detajle. Cerkev stoji jugovzhodno od naselja, na samotnem pokopališču v gozdu. Sklici Viri Sobočan Štefan: Moja župnija (COBISS) Glej tudi Galerija sakralnih objektov v Prekmurju Zunanje povezave Geopedia.si: Cerkev sv. Ane, Boreča
Cerkev sv. Katarine, Lendava

Cerkev sv. Katarine je župnijska cerkev župnije Lendava. Stoji ob v središču Lendave, nasproti nekdanje veleblagovnice Mercator. Zgodovina Že v času knezov Koclja in Pribine, ko sta sveta brata Ciril in Metod širila katoliško vero, se v zgodovinskih virih okoli leta 840 omenja tudi prva cerkev v Lendavi, ki je bila med najverjetneje med priselitvijo Madžarov uničena. V obdobju vladavine prvega madžarskega kralja Štefana I. Ogrskega so leta 1100 novozgrajeno cerkev posvetili Mariji. Na mestu sedanje župnijske cerkve je bila okrog leta 1503 zgrajena manjša cerkev. Med reformacijo so Banffyji prevzeli luteransko vero in ji ostali zvesti do leta 1598, ko je Krištof prestopil v katoliško vero, pri gradu pa je dal graditi cerkvico, ki so jo dokončali leta 1608. Ta je leta 1683 zgorela, naslednje leto so jo popravili in sezidali oboke, uporabljali pa so jo za verske obrede, dokler niso knezi Esterhazyji v letih 1749–1751 dali zgradaditi sedanjo župnijsko cerkev, posvečeno sv. Katarini. Cerkev je leta 1751 posvetil zagrebški škof Franc Tauzy. Za glavnim oltarjem jo krasi slika sv. Katarine Sienske, zavetnice znanosti in študentov. Slika je delo italijanskega slikarja Barazuttija iz leta 1800. Zidavo cerkve so prilagodili cesti, zato ni obrnjena proti vzhodu. V cerkvi so štirje stranski oltarji. Zidana je v čistem baročnem slogu, katerega pa so razna popravila nekoliko pokvarila. Okoli glavnega oltarja so nameščeni štirje veliki svetniki: sv. Ambrož, sv. Hieronim, sv. Gregor in sv. Avguštin. Pod cerkvijo je bila kripta, v kateri so leta 1790 kot prvega pokopali upravitelja Esterhazyjevega posestva Antona Tarnucia, nazadnje (v letu 1916) pa Mihaela Tarnocyja. V vizitacijskem zapisniku iz leta 1778 se navaja, da so bili že tedaj verski obredi v madžarskem in vendskem (slovenskem) jeziku. Med prvo svetovno vojno so župnijski cerkvi, za vojaške potrebe, odvzeli vse zvonove, z novimi so jih nadomestili šele deset let poz­neje, leta 1926. Novejši dogodki v župniji Leta 1973 so na cerkvi sv. Katarine postavili nov strelovod, novo župnišče so v Lendavi začeli graditi leta 1983. Veliko delo pri vzdrževanju so opravili 1991. leta. Na cerkvi so odstranili del zunanjega in notranjega ometa, naredili drenažo in pod cevi dali grafitno mrežo, enako na zidove, vse to pa priključili na električni enosmerni tok. Arhitektura Cerkev je baročna. Ladja ima polkrožno zaključen prezbiterij. Zakristija je nižja in pravokotna, kapela pa je polkrožno zaključena. Zvonik je na zahodni strani in je bogato profiliran. Sklici Viri Sobočan Štefan: Moja župnija (COBISS) Glej tudi Galerija sakralnih objektov v Prekmurju Zunanje povezave Geopedia.si: Cerkev sv. Katarine, Lendava
Cerkev sv. Trojice, Odranci

Cerkev Svete Trojice se nahaja v največji pomurski vasi Odranci in istoimenski občini in služi kot župnijska cerkev istoimenske župnije. Težnja vseh prebivalcev je bila, da bi imeli cerkev v domači vasi, svojega duhovnika in svojo župnijo. Zgodovina Leta 1862 so v Odrancih zgradili kapelo Svete Trojice, s preprostim oltarjem s kipoma Marije z Jezusom in svetega Jožefa. Kapela je stala do 1965. leta, ko je cerkveni odbor zemljišče, na katerem je stala kapelica, odstopil občini. 1. oktobra 1944 je bila ustanovljena samostojna župnija. Ob ustanovitvi samostojne župnije je bilo določeno, da bo nova župnijska cerkev stala na prostoru, kjer je stala kapela, saj drugega stavbnega zemljišča župnija ni imela. Pokazalo pa se je, da ta prostor ni bil primeren, ker je bil preozek. Pozneje so za gradnjo pridobili novo zemljišče, na podlagi darov in zamenjav. Izmed idejnih zasnov, ki jih je naredil arhitekt Janez Valentinčič, se je cerkveni odbor odločil za osmerokotno cerkev, žal pa zamisli o gradnji ni bilo lahko izpeljati. Aprila 1946 je bila prošnja za izdajo gradbenega dovoljenja za cerkev celo zavrnjena, čeprav so medtem verniki že naredili veliko opeke, navozili gramoz in pesek. Material, ki so ga verniki pripravili za gradnjo cerkve, so porabili leta 1948 za gradnjo zadružnega doma. Verniki so se sčasoma sprijaznili, da zidane cerkve ne bo mogoče zgraditi v krajšem časovnem obdobju, zato so postavili leseno cerkveno stavbo, ki so jo uporabljali 17 let. V tem času pa so stekla prizadevanja za pravo, zidano cerkev. Dovoljenje zanjo so dobili 9. septembra 1964, 5. julija 1967 so jo blagoslovili, 17. aprila 1977 pa še posvetili Sveti Trojici. Po dograditvi cerkve so zbrali denar za freske, ki jih je na površini 200 kvadratnih metrov naredil akademski slikar in duhovnik Stane Kregar in so glede na površino njegovo življenjsko delo. Leta 1983 so povišali cerkveni stolp in vanj namestili tri zvonove. Leta 1987 so k župnišču, ki je prav tako novejše, prizidali veroučno učilnico in stanovanje. Pri vsem tem pa ima mnogo zaslug tudi župnik in dolgoletni dekan Lojze Kozar, ki je znan tudi po svojih literarnih delih. Nesreča med gradnjo Med izgradnjo cerkve je prišlo do hude nesreče. 14. marca 1966 se je med gradbenimi deli podrla cerkvena kupola, pri čemer je življenje izgubilo osem ljudi. Pozneje je bil žrtvam na trati pred cerkvijo postavljen spomenik, na katerem so vklesana njihova imena. Arhitektura Osmerokotno cerkev iz leta 1947 pokriva plitva kupola. Notranjščina je poslikana s Kregarjevo poslikavo. Cerkev je delo arhitekta Valentinčiča. Sklici Viri Štefan Sobočan, Moja župnija, leto 1994 (COBISS) »Opis enote nepremične kulturne dediščine, evidenčna številka 3208«. Pregledovalnik Registra nepremične kulturne dediščine. Ministrstvo RS za kulturo. Zunanje povezave Geopedia.si: Cerkev sv. Trojice, Odranci
Cerkev sv. Andreja, Dramlja

Cerkev sv. Andreja v Dramlji (znana tudi kot cerkev sv. Andreja na Skalah), je podružnična cerkev Župnije Bizeljsko. Zgodovina Cerkev stoji na vrhu griča in je orientirana proti jugovzhodu. V pisnih virih se prvič omenja leta 1545. Iz arhitekturnih značilnosti je mogoče sklepati, da je stavba doživela temeljito obnovo v 17. stoletju, ko so mogoče starejši ladji prizidali poligonalno sklenjen prezbiterij, v katerega so postavili tudi nov oltar. V 18. stoletju so obokali še ladjo, v 19. stoletju pa na severni strani prizidali zakristijo in nad zahodno ladijsko steno postavili zvonik. V novejšem času je obnovo doživela zunanjščina, v notranjščini pa le tlak. Leta 2008 je bila cerkev razglašena za kulturni spomenik lokalnega pomena. Arhitektura V tlorisu cerkev sestavljajo pravokotna ladja, kratek poligonalni prezbiterij in zakristija na severni strani. Zvonik je zgrajen v zahodnem delu ladje. Zunanjščino členijo le preproste pravokotne okenske odprtine in kamnit glavni portal. Cerkvena ladja ima banjast obok, prezbiterij pa križnogrebenast obok z reduciranim sklepnikom, ki kaže na daljnje odmeve gotskih oblikovnih principov. Notranja oprema Od opreme izstopa glavni oltar, ki po tipu sodi v skupino tako imenovanih zlatih oltarjev iz druge polovice 17. stoletja. Oltar krasijo figure svetega Andreja v osrednji niši, zgoraj pa Boga Očeta in angelske glavice. Sklici
Cerkev sv. Križa, Retje nad Trbovljami

Cerkev Svetega križa v Retju nad Trbovljami je podružnična cerkev Župnije Trbovlje - Sveta Marija. Cerkev je prvič omenjena leta 1545. Zgrajena je bila pravokotna ladja s tristransko zaključenim prezbiterijem. Zvonik je prizidan pred zahodno fasado na severni strani ladje je kapela. Oboki v ladji in prebiteriju so recentni in so jih verjetno naredili, ko so prizidali kapelo. Oprema cerkve je baročna, prav tako oltar v kapeli. Veliki oltar je iz leta 1781, stranski oltar svete Neže pa je iz 17. stoletja, čeprav so mu dodali nekatere mlajše plastike. Sklici
Cerkev sv. Urha, Begunje na Gorenjskem

Cerkev svetega Urha v Begunjah na Gorenjskem je župnijska cerkev, zgrajena konec 14. ali v začetku 15. stoletja. Cerkev sv. Urha se prvič omenja s patrocinijem 30. aprila 1403. V baročnem slogu je bila prezidana leta 1743. Tedaj so novo cerkev in župnišče prekrili z opeko z opuščenega gradu Kamen. Od tam so prenesli iz nekdanje kapele tudi stranski kamniti oltar Matere Božje s sliko. Oltarne slike v cerkvi so delo Leopolda Layerja (1752–1828) iz Kranja. Henrika Langus je naslikala sv. Jožefa in sv. Alojzija. Slika Srca Jezusovega je Groharjevo impresionistično delo. Matija Bradašek je v letih 1894 do 1897 naredil poznonazarensko poslikavo notranjščine cerkve. Nasproti cerkve stoji grad Kacenštajn. Galerija Sklici in opombe Viri Po Deželi radovljiški, Turistični vodnik po občini Radovljica, 2006 Glej tudi Župnija Begunje na Gorenjskem Seznam cerkva v Sloveniji
Cerkev sv. Trojice, Gornji Petrovci

Cerkev sv. Trojice je župnijska cerkev Župnije Gornji Petrovci. Zgodovina Poročilo o obstoju petrovske župnije je iz leta 1627, vendar je župnija veliko starejša, kar zvemo iz naseljenosti njenega območja v srednjem veku in lasništva in posestnih razmer v župniji. Zgodovinsko ime župnije je Nedela, kar pomeni Sv. Trojica. Njeni podružnici Križevci, kjer je kapela, in Boreča s cerkvijo sv. Ane sta obstajali že v 14. stoletju. Po tem sklepamo, da je vsaj toliko stara njuna materna cerkev. Najstarejši zapis krajevnega imena Križevci je iz leta 1405. Sv. Trojica ali Nedela Katoliška cerkev sv. Trojice v Petrovcih ima starejšo ožjo ladjo iz 14. stoletja in širši poznogotski prezbiterij s konca 15. stoletja. Zunaj ima kakovostne in kamnoseško bogate opornike, znotraj pa zvezdast obok na geometričnih konzolah. Zvonik je iz leta 1642, ladjo pa so v baroku dvignili in obokali, konec srednjega veka pa so dogradili prostornejši prezbiterij z vrati na južni strani. Leta 1698 sta bila cerkev in zvonik, v katerem sta bila dva zvonova, krita s skodljami. Opis iz istega leta tudi pravi, da ima cerkev vinograd na bregu Nedelski vrh ter dohodek od dveh sejmov v letu, ki sta na planoti pred pokopališčem. Vizitacijski zapisnik iz leta 1756 omenja, da ima nedelska cerkev v ladji lesen strop, obmetan z malto, pokrita je s skodlami, zidan stolp je zgoraj lesen in v obliki piramide, na vrhu je pločevinasta krogla z dvojnim križem, kor in prižnica sta lesena in poslikana z marmornatimi imitacijami, na sredi oltarja iz leta 1732 je slika na platnu, kjer je upodobljena sv. Trojica. Novejši čas Leta 1908 so odstranili star oltar in sliko sv. Trojice, ki so jo v času med prvo in drugo svetovno vojno prodali. Enako se je zgodilo s sliko sv. Ane iz Boreče. Omenjenega leta je dobila cerkev v Petrovcih nov oltar, prižnico, hrastove klopi v prezbiteriju in barvna okna. V absidnem oknu za oltarjem je upodobljena sv. Trojica, na južni strani v polovičnem oknu je sveti Jožef, v navadnem oknu nad južnimi vrati pa je ornamentika. Oltar je izdelan v novogotskem slogu, ima precej ornamentike in dva reliefa: na desni strani Abraham daruje sina Izaka, na levi pa je Melkizedekova daritev. Tudi spovednica je iz te dobe. Cerkev je krita z opeko bobrovec, novo ostrešje in streho je dobila 1946. leta. Znotraj so jo prebelili 1958, zunaj pa 1975 leta. Nahaja se na vzpetini, kjer nastaja vedno več vinogradov; od tam je lep razgled daleč naokoli - vse tja do Blatnega jezera na Madžarskem. Sedanji zvonik je kvadratast in stoji pred cerkveno ladjo, krit je s pocinkano pločevino. Arhitektura Cerkvena arhitektura se razteza od romanike do pozne gotike. Pomembna je tudi zaradi kamnoseških detajlov. Sestavljajo jo zvonik, kratka romanska ladja, daljši gotski prezbiterij in zakristija. Cerkev stoji na vrhu hriba izven naselja in je pomembna prostorska dominanta. Sklici Viri Sobočan Štefan: Moja župnija (COBISS) Glej tudi Galerija sakralnih objektov v Prekmurju Dekanija Slovenska okroglina Zunanje povezave Geopedia.si: Cerkev sv. Trojice, Gornji Petrovci
Cerkev sv. Petra, Blagovica

Cerkev svetega Petra v Blagovici je župnijska cerkev Župnije Blagovica. Zdajšnja župnijska cerkev svetega Petra v Blagovici je že četrta po vrsti na tem mestu. Najprej je stala kapelica svetega Petra in Pavla ob grajskem stolpu gradu Blagovica. Oglejski patriarh Bertrand je 29. julija 1345 potrdil na novo ustanovljeno kaplansko službo pri kapeli svetega Petra in Pavla v patriarhovem gradu v Blagovici, ki je spadala pod Župnijo Dob. Kaplansko službo sta ustanovila oziroma utemeljila Otokar Blagoviški, župnik v Kamniku, in njegov brat Nikolaj Blagoviški. Leta 1420 je bila kapela še dobska podružnica. V letu 1518 je bila cerkev skupno z dobsko prafaro inkorporirana stolnemu kapitlju v Ljubljani, ki izvršuje patronatske pravice. 1526 je že omenjena med krašenjskimi podružnicami. Sedanja cerkev je zgrajena v renesančnem slugu, v obliki križa. Zgradili so jo med letoma 1750 in [[1755. Med drugo svetovno vojno je bila cerkev del nemške utrdbe, ki so jo zgradili za obrambo Blagovice pred napadi partizanov. Ob napadu slednjih je bila cerkev tudi poškodovana, zakristija ob cerkvi pa se je porušila. Po vojni so cerkev obnovili in dozidali novo zakristijo. Cerkev je bila nato še večkrat obnavljana, nazadnje temeljito v letih od 2003 do 2005. Na zahvalno nedeljo, 6. novembra 2005, so v Župniji Blagovica in sosednji Župniji Šentožbolt slovesno obhajali 250-letnico posvetitve obeh cerkva. V obe župniji je prišel nadškof Alojz Uran in blagoslovil obnovitvena dela na obeh cerkvah. Največja zahvala za obnovitev gre predvsem sedanjemu župniku Jožetu Vrtovšku in vsem faranom. Maše v župnijski cerkvi svetega Petra v Blagovici Poletni urnik sv. maš: nedelje: 08:00, delavniki: (po, to, pe, so): 19:00, sr: 07:00 Zimski urnik sv. maš: nedelje: 08:00, delavniki: (po, to, pe, so): 18:00, sr: 07:00 Sklici Zunanje povezave Župnija Blagovica VRNET - rkc.si - Župnije
Grad Šoštanj

Grad Šoštanj tudi Pusti grad (nemško Schonstein) stoji sredi strmega pobočja nad istoimenskim mestom Šoštanj v občini Šoštanj v zahodnem delu Šaleške doline ob spodnjem toku reke Pake. Nemško ime gradu, po katerem je prirejeno tudi slovensko, v dobesednem prevodu pomeni lep kamen, torej lepi grad. Drugače je z domačim imenom Pusti grad, ki je pač nastalo šele potem, ko je bil grad že razvaljen oziroma opustel. Zgodovina Grad ali utrdba je bil najbrž zgrajen v drugi polovici 12. stoletja na fevdni posesti Šentpavelskega samostana, vendar graditelji niso znani. Šoštanjski vitezi so se v virih pojavili med letoma 1189 in 1268. Šentpavelska fevdnika Eberharda in Hermana se sreča v Šoštanju leta 1236 kot priči salzburšega nadškofa. Ta rod Šoštanjskih je posest z gradom alodiral ter potem izumrl sredi 13. stoletja. Sam grad se v listinah izrecno omenja šele leta 1318 kot purch Schonstain. Grad in gospostvo sta bila tedaj alod Vovbrških, po mnenju Toneta Ravnikarja od približno leta 1286 dalje, ko so prevzeli posest, ter gornjegrajsko in krško odvetništvo od Kraigov, prvotnih krških odvetnikov na tem področju. Vovbrški so utrdbo imeli v lasti do leta 1322, saj je po njihovem izumrtju Šoštanj pripadel svobodnim gospodom Žovneškim, ki so ga leta 1329 zastavili sorodnikom Wallseejevcem. Celjski grofje so zadržali grad, gospostvo, šoštanjske fevde in trg vse do izumrtja leta 1456. Za Žovneško-Celjske so grad upravljali njihovi kastelani. Leta 1387 je Šoštanj v zameno za Krško in Vipavo dobila v preužitek vdova grofa Hermana I., Katarina. Kot celjski upravnik gradu se leta 1436 omenja Jošt Vaist, nato trški sodnik Hieronim Voitländer. V bojih s Habsburžani so Celjani sami delno porušili Šoštanj. Kasneje se še omenja Šoštanjski gradiščan, ampak le do začetka 16. stoletja, ko je nastopil njegov propad. Leta 1470 je cesar za oskrbnika urada Šoštanj in Kacenštajn imenoval svojega svetnika Andreja von Kraiga. Sklici in viri Ivan Jakič (1999). Vsi slovenski gradovi : leksikon slovenske grajske zapuščine. Ljubljana : DZS. COBISS 99122944. ISBN 86-341-2325-1.: Vzdrževanje CS1: lokacija založnika (povezava) Dušan Kos, Vitez in grad, Založba ZRC, Ljubljana, 2005, Franc Kralj, Žovnek in Žovneški, Kulturno zgodovinsko društvo Žovnek Braslovče, 2000, Ivan Stopar, Grajske stavbe v vzhodni Sloveniji, Tretja, četrta in peta knjiga, Viharnik, Ljubljana, 1993. Zunanje povezave Geopedia.si: Grad Šoštanj
Grad Brdo pri Lukovici

Grad Brdo pri Lukovici (nemško Egkh) je stal v istoimenskem naselju v Občini Lukovica. Zgodovina Današnja arhitekturna (zunanja) podoba gradu, požganega med 2. svetovno vojno, sega v 16. stoletje, ko ga je začel graditi vitez Janez Lamberg (nad portalom je vzidana plošča z napisom in rodbinskim grbom iz leta 1552), dokončal pa ga je njegov sin Andrej pl. Lamberg. Rodbina Lamberg je v okolici posedovala še dvorca Češenik in Črnelo ter grad Jablje, stari Mengeški grad in dvorec Zaprice pri Kamniku. Leta 1622 so Lambergi dvorec dali v zakup Antonu Pečoviču, dve leti kasneje pa ga je prevzel Jožef Taller, ki ga je nato tudi odkupil. Po njegovi smrti ga je podedoval grof Ludvik Hohenwart, ki ga je leta 1670 prodal baronu Ernestu F. Apfalternu. Njegov sin Janez Gottfried Apfaltrer ni imel moških potomcev, zato je leta 1740, dvorec znova kupil predstavnik rodbine Lamberg (grof Bernard F. Lamberg), ki ga je kasneje izročil svojemu sinu F. Adamu. Njegov naslednik Janez Nepomuk Lamberg ga je prodal dr. Janezu Burgerju, katerega dedinja, hči Ivana poročena Höffern je ostala lastnica do leta 1879. V času od 1867 do druge svetovne vojne je bilo v dvorcu okrajno sodišče, notariat, davčni urad (do 1930), v kleti pa zapori. V dvorcu se je Berti Höffern in očetu Jožefu Kersniku leta 1852 rodil slovenski pisatelj, notar in politik Janko Kersnik (1852–1897), ki je bil med letoma 1883 in 1897 tudi njegov lastnik. Leta 1911 je dvorec s posestvom podedoval njegov sin Anton Kersnik. 19. maja 1943 so partizani, da ne bi služil za okupatorsko postojanko, dvorec požgali, po vojni pa oblasti lastnikom niso dovolile obnove, tako da se je stavba, ki je bila brez strehe, postopno sesula sama vase, ostali so samo zunanji zidovi (danes prenovljeni po konservatorskem programu iz leta 1994) in nekatere notranje stene. Glej tudi Seznam gradov Seznam dvorcev v Sloveniji Seznam trdnjav v Sloveniji Sklici Zunanje povezave »Gradovi v Sloveniji:Brdo pri Lukovici«. Slosi.info. »Gradovi v Sloveniji:Brdo pri Lukovici«. Gradovi.net. "Grad Brdo pri Lukovici je rojstni dom pisatelja Janka Kersnika". Falajfl.si.
Grad Raka

Le château de Raka est l'un des plus anciens châteaux médiévaux de Slovénie. Histoire Il a été documenté pour la première fois dès 1161, et explicitement mentionné comme Arche de Castrum en 1279. Construite au plus tard dans la seconde moitié du XIIe siècle par les comtes de Bogen, elle fut héritée par les comtes d'Andech et passa ensuite entre les mains des ducs de Sponheim. La comtesse Barbara Bela, célèbre pour sa cruauté, a ordonné que les paysans mécontents soient attachés à un pilori, qui se trouve toujours le long du chemin menant au château. En 1515, le château a brûlé pendant la révolte paysanne pan-slovène et a été restauré dans le style Renaissance en 1525. Tout au long du XVIIe siècle, le château de Raka appartenait aux barons de Werneck et fut vendu à la famille Kajzelj, qui aménagea des serres et un étang avec des installations de reproduction du crabe d'eau douce sous le château. Après être tombé en ruines, le vieux château fut à nouveau restauré, cette fois par le baron Franz Karl Haller von Hallerstein, qui le possédait de 1784 à 1825 et lui donna un aspect complètement nouveau et raffiné. Ses armoiries sont visibles au-dessus de l'entrée. Le château a été utilisé comme avant-poste militaire allemand pendant la Seconde Guerre mondiale. Par la suite, entre 1948 et 1998, le château fut habité par les Filles de la Charité. Références Liens externes Portail des châteaux Portail de la Slovénie
Castelul Raka

Castelul Raka este unul dintre cele mai vechi castele medievale din Slovenia. Raka se află în municipiul Krško. Istorie Castelul Raka (în germană Arch) a fost documentat încă din 1161 și este menționat explicit sub numele Castrum Arch în 1279. Construit cel mai târziu în a doua jumătate a secolului al XII-lea de Contele de Bogen, a fost moștenit de contele de Andechs și apoi a trecut în posesia ducilor din Spanheim. Castelul a fost vândut de o rudă a cavalerilor Arch baronului Georg von Scheyer. Cavalerii Arch au supravegheat Castelul Raka din 1248 până la sfârșitul secolului al XV-lea. În 1501, o rudă a lor, Leonhard Herič de Kompolje din Blagovica, a vândut castelul baronului Georg von Scheyer din Soteska. Castelul a fost ars mai târziu în 1515 în timpul unei revolte țărănești. În 1525 castelul și patrimoniul său au fost date baronului Johann Balthasar von Werneck de către arhiducele Karl. La începutul secolului al XVII-lea, a fost în proprietatea baronului Johann Ruess von Ruessenstein. Ulterior, baronul Franz Karl Haller von Hallerstein a renovat vechiul castel dărăpănat. În secolul al XVII-lea Castelul Raka a fost deținut de baronii din Werneck și în cele din urmă a fost vândut familiei Kajzelj, care au amenajat sere și un iaz pentru creșterea crabilor sub castel. Vechiul castel a fost reparat datorită stării sale deteriorate de către baronul Franz Karl Haller von Hallerstein, care l-a deținut în perioada 1784-1825. El i-a dat un aspect complet diferit și rafinat, inclusiv a amenajat grădini noi și a construit mai multe clădiri cu diferite scopuri. El a mărit în continuare proprietatea Raka prin achiziții din vânzarea parțială a proprietăților sale din Studenice în 1800 și din Dolenje Radulje în 1811. Spre sfârșitul secolului al XIX-lea castelul era deținut de nobilul Felix Lenck. După căsătoria sa cu o femeie americană celebră, Lenck a construit o fabrica de cherestea în vecinătate, a plantat podgorii și a montat o instalație de alimentare cu apă prin conducte în castel din izvorul Polter aflat în apropiere. Castelul a fost folosit ca avanpost militar în timpul celui de-al doilea război mondial. Între anii 1952 și 1961 Raka a servit ca un loc municipal. În 1948, după alungarea lor din mănăstire, Fiicele Carității (Societas Filiarum Caritatis a S. Vincentio de Paulo) s-au mutat în castel, unde au rămas până în 1998. În 2007 castelul a fost declarat un monument de interes arhitectural sau istoric deosebit de important de către Primăria din Krško pentru a proteja integritatea peisajului său, valoarea a arhitecturală, artistică și istorică, pentru a-i întări mărturia sa culturală, a-i prezenta valoarea sa culturală și pentru promovarea cercetării educaționale și științifice. Din decembrie 2014 castelul are un nou proprietar, care intenționează să restaureze castelul și să deschidă un muzeu în el. Castelul Raka este închis pentru vizitatori pe termen nelimitat. Conform estimărilor preliminare, lucrările de restaurare au început în august 2015. Referințe Legături externe Pagina web a Castelului Raka Materiale media legate de Castelul Raka la Wikimedia Commons