NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Apostolic Nunciature to Slovenia

The Apostolic Nunciature to Slovenia is an ecclesiastical office of the Catholic Church in Slovenia. It is a diplomatic post of the Holy See, whose representative is called the Apostolic Nuncio with the rank of an ambassador. The Holy See was one of the first nations to recognize Slovenia as an independent nation and appointed its first representative in 1995. On 3 February 2016, Secretary of State Cardinal Pietro Parolin inaugurated the first permanent premises of the Apostolic Nunciature in Ljubljana. The Apostolic Nuncio to Slovenia is usually also the Apostolic Delegate to Kosovo upon his appointment to said nation. Representatives of the Holy See to Slovenia Apostolic nuncios Pier Luigi Celata (24 June 1992 – 6 February 1995) Edmond Farhat (26 July 1995 – 11 December 2001) Marian Oleś (11 December 2001 – 1 May 2002) Giuseppe Leanza (15 May 2002 – 22 February 2003) Santos Abril y Castelló (9 April 2003 – 9 January 2011) Juliusz Janusz (10 February 2011 – 21 September 2018) Jean-Marie Speich (19 March 2019 – 12 April 2025) Luigi Bianco (20 May 2025 – present) See also Foreign relations of the Holy See List of diplomatic missions of the Holy See References
Nonciature apostolique en Slovénie

La nonciature apostolique en Slovénie constitue la représentation officielle du Saint-Siège à Ljubljana, où réside le nonce apostolique. Histoire Le Saint-Siège fut l’un des premiers pays à reconnaître la Slovénie comme un État indépendant en 1990. Dès 1992, un nonce apostolique est désigné pour représenter les intérêts du pape en Slovénie. Le 3 février 2016, le Cardinal secrétaire d'État Pietro Parolin inaugure des locaux permanents à Ljubljana, la nonciature apostolique de Slovénie. Le nonce apostolique en Slovénie est également le délégué apostolique du Saint-Siège auprès du Kosovo. Nonces apostoliques à Ljubljana Pier Luigi Celata (1992-1995), également archevêque titulaire de Dioclée (de) Edmond Farhat (1995-2001), également archevêque titulaire de Byblus Marian Oleś (2001-2002), également archevêque titulaire de Ratiaria (de) Giuseppe Leanza (2002-2003), également archevêque titulaire de Lilybaeum (de) Santos Abril y Castelló (2003-2011), également archevêque titulaire de Tamada (de) Juliusz Janusz (2011-2018), également archevêque titulaire de Caprulae (de) Jean-Marie Speich (2019-2025), également archevêque titulaire de Sulci (de) Luigi Bianco (depuis 2025), également archevêque titulaire de Falerone (de) Références Voir aussi Articles connexes Église catholique en Slovénie Représentations diplomatiques du Saint-Siège Liens externes Ressource relative à la religion : Catholic Hierarchy Portail de la Slovénie Portail du Vatican Portail des relations internationales Portail du catholicisme
Nuncjatura Apostolska w Słowenii

Nuncjatura Apostolska w Słowenii – misja dyplomatyczna Stolicy Apostolskiej w Republice Słowenii. Siedziba nuncjusza apostolskiego mieści się w Lublanie. Nuncjusz apostolski pełni tradycyjnie godność dziekana korpusu dyplomatycznego akredytowanego w Słowenii od momentu przedstawienia listów uwierzytelniających. Historia Stolica Apostolska uznała niepodległość Słowenii 13 stycznia 1992, a 8 lutego 1992 nawiązano stosunki dyplomatyczne. W tym samym roku papież św. Jan Paweł II utworzył w tym kraju nuncjaturę apostolską. Początkowo mieściła się ona pod adresem Krekov trg 1. W 2016 została przeniesiona do obecnej siedziby. Od 10 lutego 2011 nuncjusz apostolski w Słowenii jest również delegatem apostolskim w Kosowie. Nuncjusze apostolscy w Słowenii abp Pier Luigi Celata (1992 – 1995) Włoch abp Edmond Farhat (1995 – 2001) Libańczyk abp Marian Oleś (2001 – 2002) Polak abp Giuseppe Leanza (2002 – 2003) Włoch abp Santos Abril y Castelló (2003 – 2011) Hiszpan abp Juliusz Janusz (2011 - 2018) Polak abp Jean-Marie Speich (2019 - 2025) Francuz abp Luigi Bianco (od 2025) Włoch Przypisy Bibliografia Giga-Catholic Information Catholic-hierarchy
Апостольский нунций в Словении

Апостольский нунций в Республика Словения — дипломатический представитель Святого Престола в Словении. Данный дипломатический пост занимает церковно-дипломатический представитель Ватикана в ранге посла. Как правило, в Словении апостольский нунций является дуайеном дипломатического корпуса, так как Словения — католическая страна. Апостольская нунциатура в Словении была учреждена на постоянной основе 8 февраля 1992 года, после признания Святым Престолом независимости Словении. Её резиденция находится в Любляне. В настоящее время Апостольским нунцием в Словении является архиепископ Луиджи Бьянко, назначенный Папой Львом XIV 20 мая 2025 года. История Апостольская нунциатура в Словении, в качестве постоянной нунциатуры, была учреждена 8 февраля 1992 года, после признания Святым Престолом независимости Словении, возникшей после распада Югославии. Предшественницей Апостольской нунциатуры в Словении была Апостольская нунциатура в Югославии учреждённая в 1920 году, как Апостольская нунциатура в королевстве Сербия, и переименованная в 1922 году как Апостольская нунциатура в Королевстве Сербов, Хорватов и Словенцев. В 1929 году получила название Апостольская нунциатура в Югославии. В 1950 году понижена до ранга Апостольской делегатуры в Югославии. Однако, 22 августа 1970 года опять повышена до ранга Апостольской нунциатуры. Апостольские нунции в Словении Пьер Луиджи Челата — (24 июня 1992 — 6 февраля 1995 — назначен апостольским нунцием в Турции); Эдмон Фархат — (26 июля 1995 — 11 декабря 2001 — назначен апостольским нунцием в Турции); Мариан Олесь — (11 декабря 2001 — 1 мая 2002, в отставке); Джузеппе Леанца — (15 мая 2002 — 22 февраля 2003 — назначен апостольским нунцием в Чехии); Сантос Абриль-и-Кастельо — (9 апреля 2003 — 9 января 2011 — назначен вице-камерленго Святой Римской Церкви); Юлиуш Януш — (10 февраля 2011 — 21 сентября 2018, в отставке); Жан-Мари Спиш — (19 марта 2019 — 12 апреля 2025 — назначен апостольским нунцием в Нидерландах); Луиджи Бьянко — (20 мая 2025 — по настоящее время). Ссылки Апостольская нунциатура в Словении на GCatholic.org. См. также Апостольский нунций в Югославии; Католицизм в Словении. Примечания
Apostolska nunciatura v Sloveniji

Apostolska nunciatura v Sloveniji je predstavništvo Svetega sedeža v Sloveniji, ki ima diplomatski značaj in status veleposlaništva, s sedežem na Ulici Janeza Pavla II v Ljubljani. Zgodovina Po uradnem priznanju neodvisnosti Slovenije s strani Vatikana (13.1.1992) je tedanji papež Janez Pavel II. za prvega apostolskega nuncija v Sloveniji 24.6.1992 imenoval mons. Piera Luigija Celata. 26.07.1995 je papež Janez Pavel II. imenoval prvega rezidentnega apostolskega nuncija v Sloveniji Edmonda Farharta. Sedanji apostolski nuncij, ki ga je imenoval papež Leon XIV., je Luigi Bianco. Apostolski nunciji Viri Rebić, Adalbert, Bajt, Drago: Splošni religijski leksikon: A-Ž Ljubljana, Modrijan, 2007 (COBISS) Glej tudi Seznam apostolskih nunciatur Zunanje povezave Katoliska-cerkev.si, 2 Catholic-hierarchy.org
Tumova koča na Slavniku

Tumova koča na Slavniku – schronisko turystyczne trochę pod szczytem Slavnika (1028 m) w Ćićariji. Zostało wybudowane w 1957 i nosi imię dra Henrika Tumy (1848 – 1935). Schronisko jest otwarte w soboty, niedziele i święta. Ma przestrzeń dla gości z 70 miejscami siedzącymi i oferuje noclegi w pokojach z 8 łóżkami i wspólną salę z 20 łóżkami. Dostęp z Podgorja (1,30h) z Prešnicy (2h) ze Skadanščiney (3h) Zobacz też Słoweński Szlak Górski Bibliografia Slavnik – Hribi.net
Tumova koča na Slavniku

Tumova koča na Slavniku (1018 m) je planinska postojanka tik pod vrhom Slavnika (1028 m) v severni Čičariji, ki je zadnji tisočak pred morjem. Pogorje se proti jugozahodu spusti v Podgorski kras, proti severu pa v Matarsko podolje. Zgradba Zgrajena je bila leta 1957 in se imenuje po dr. Henriku Tumi (1858-1935). Ideja o gradnji koče na Slavniku je bila sprejeta na ustanovnem občnem zboru PD Koper leta 1949. Graditi so jo začeli leta 1955 in 24. junija 1956 so v kletnih prostorih že odprli zasilno oskrbovano planinsko postojanko. Dokončana in svečano odprta je bila 7. julija 1957. Poimenovali so jo po dr. Henriku Tumi (1858-1935), znanem slovenskem alpinistu, planinskem ideologu, botaniku, politiku in narodnem buditelju. V letih 1988-1994 so kočo temeljito prenovili. Zgradili so tudi prizidek za sanitarije in večji vhodni predprostor, s kovinsko oblogo zaščitili fasado, obnovili vse instalacije, prostore in opremo ter povečali jedilnico. Koča je odprta ob sobotah, nedeljah in praznikih, za skupine pa po dogovoru z najemnikom tudi med tednom. V gostinskem prostoru je 70 sedežev in peč na drva; v sobah je 8 postelj, na skupnem ležišču pa še 20 ležišč. Koča ima WC, umivalnico z mrzlo vodo, voda je kapnica, električni tok služi za razsvetljavo. Dostopi Po gozdni cesti iz Hrpelj (497 m), do parkirišča pred kočo, 11 km (s terenskim vozilom) Iz Kozine pod Hrpeljsko goro in čez Jegno - 3 h. Iz Bač pri Materiji, čez Povšane in pod Mrzlim vrhom - 2 h 30. Iz Markovščine skozi Skadanščino (567 m) po SPP - 2 h 30. Po lokalni cesti Kozina-Obrov-Golac do Gojakov ter čez Velika in Mala Vrata - 2 h 30. Po lokalni cesti iz Črnega Kala do Podgorja (518 m), do koče 1 h. Po lokalni cesti iz Kozine do Prešnice (480 m), po SPP - 2 h. Tumova koča na Slavniku je kontrolna točka Slovenske planinske poti, Evropske pešpoti E6, Poti kurirjev in vezistov, Istrske planinske poti in Poti MDO Primorsko-Notranjskih PD. Razgledi Ob jasnem vremenu je s Slavnika obširen razgled. Proti severovzhodu se vidijo v daljavi Kamniško-Savinjske Alpe, pred njimi sta na obzorju na Nanos in Vremščica, še bliže Brkini in Matarsko podolje. Proti vzhodu vidimo Javornike, Sv. Trojico in Snežnik ter vrhove v Gorskem kotarju z Risnjakom in Snježnikom. Proti jugu se vidi Kvarnerski zaliv, pred njim Planik in Učka ter hribovit svet Čičarije s Kojnikom in Žbevnico. Proti zahodu je slovenska obala s Koprom, desno sta Trst in Tržič Tržaški (Monfalcone) in ob ugodnem vremenu se vidi Gradež in Benetke. Proti severozahodu se v daljavi pokažejo Dolomiti, Karnijske in Ziljske Alpe, Julijci s Triglavom in Karavanke, pred njimi pa leži obsežen Trnovski gozd, gričevje med Vipavsko dolino in Krasom s Trsteljem ter Kraško gričevje. Viri Planinska zveza Slovenije Glej tudi Slovenska planinska pot seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Predstavnosti o temi Slavnik v Wikimedijini zbirki Slavnik - Hribi.net
Vojkova koča na Nanosie

Vojkova koča na Nanosie (słoweń. Vojkova koča na Nanosu) – schronisko turystyczne pod szczytem Plešy. Otwarto je w 1949 i nosi imię bohatera narodowego Janka Premrla „Vojka” (1920-1943). Zarządza nim PD (Towarzystwo Górskie) Postojna i jest otwarte od początku czerwca do końca września od 17.00 w środę do niedzieli wieczór, w innych miesiącach zaś w soboty, niedziele i święta. Ma dwie sale dla gości z 82 krzesłami i barem. Nocleg oferuje w pokoju z 4 łóżkami i dwóch salach zbiorczych z 48 miejscami. Dostęp z Razdrta, częściowo zabezpieczonym szlakiem (1,30 h) z Razdrta koło kościółka św. Hieronima (2 h) Szlaki na Suhi vrh (1313 m) 1,30h do Zamku Predjamskiego (503 m) Słoweńskim Szlakiem Górskim 3 h. Zobacz też Słoweński Szlak Górski Bibliografia Vojkova koča na Nanosie - Hribi.net Towarzystwo Górskie Postojna. pdpostojna-drustvo.si. [zarchiwizowane z tego adresu (2005-08-31)].
Vojkova koča na Nanosu

Vojkova koča na Nanosu (1240m) je planinska postojanka pod vrhom Pleše (1262m) na visoki kraški planoti Nanos. Odprli so jo leta 1949 in se imenuje po narodnem heroju Janku Premrlu-Vojku (1920 -1943). Upravlja jo Planinsko društvo Postojna in je odprta od začetka junija do konca septembra od 17. ure od srede do nedelje zvečer, v drugih mesecih pa ob sobotah, nedeljah in praznikih. Ima dva gostinska prostora z 82 sedeži in s točilnim pultom. Prenočišče nudi v sobi s 4 posteljami in v dveh skupnih spalnicah z 48 ležišči. Dostopi iz Razdrtega po delno zavarovani poti (1.30h) iz Razdrtega mimo cerkvice Sv. Hieronima (2h) Ture na Suhi vrh (1313 m) 1.30h do Predjamskega gradu (503 m) po SPP 3h. Glej tudi Slovenska planinska pot seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Vojkova koča na Nanosu - Hribi.net Planinsko društvo Postojna Arhivirano 2005-08-31 na Wayback Machine.
Triglav-Kaserne Viktor Emanuel III.

Triglav-Kaserne Viktor Emanuel III. (italienisch Caserma Rifugio Vittorio Emanuele III di Monte Tricorno), oft irrtümlich genannt Morbegno nach der ersten Holzhütte in der Nähe, ist die Ruine einer militärischen Festung in Slowenien. Sie liegt auf 2520 m in den Julischen Alpen am Triglav. Die Festung wurde von italienischen Truppen des Bataillons Morbegno des 5. Alpini-Regiments in den 1920er Jahren erbaut, als dort die Grenze zwischen dem Königreich Italien und dem Königreich Jugoslawien verlief. Neben der Ruine befindet sich eine Biwakschachtel. Einzelnachweise
Basilika St. Maria (Petrovče)

Die Basilika St. Maria (Kirche der Heimsuchung Mariä) in der slowenischen Ortschaft Petrovče nahe der Stadt Celje ist eine 1984 von Papst Johannes Paul II. in der Rang einer Basilica minor erhobene Kirche, welche dem Erzbistum Maribor untersteht. Die Kirche wurde Ende des 14. Jahrhunderts in gotischem Stil errichtet, jedoch mehrfach umgebaut, sodass sie sich heute barock präsentiert. Ihren heutigen klassizistischen Innenraum verdankt sie der Ausmalung von Jakob Brollo im Jahre 1875. Der Altar des heiligen Johannes Nepomuk in der dritten linken Seitenkapelle ist der älteste hölzerne Renaissancealtar des Landes. Der Grund für die reiche Ausstattung der Kirche liegt in der Wallfahrtsgeschichte. Der raumprägende barocke Hochaltar stammt von 1760. Seit 1965 verwalten die Dominikaner die Pfarrei und die Kirche. Weblinks burger.si (englisch) Offizielle Website (slowenisch)
Bazilika Marijinega obiskanja, Petrovče

Bazilika Marijinega obiskanja v Petrovčah je ena izmed sedmih bazilik v Sloveniji in ena izmed dveh v Škofiji Celje (druga je bazilika Lurške Matere Božje, Brestanica). Je tudi škofijsko romarsko središče Škofije Celje in župnijska cerkev Župnije Petrovče. Baziliko in župnijo od leta 1965 upravljajo dominikanci. Prvotna cerkev naj bi tukaj stala že konec 14. stoletja. Zgradili naj bi jo celjski grofje. Bila je triladijska in gotsko obokana. Danes so od nje ostali predvsem zunanji oporniki prezbiterija in pa zvonik, ki ima sicer poznejšo baročno streho. Cerkvi so današnjo baročno podobo dali baroni Miglio, sicer lastniki bližnjega dvorca Plumberk (predhodnik sedanjega dvorca Novo Celje). Posebno pročelje je zelo razgibano. Notranjščino je v glavnini poslikal beneški mojster Jakob Brollo (ladjo in stranske kapele), prezbiterij pa je ustvaril eden največjih mojstrov baročnega slikarstva Anton Lerchinger. Glavni baročni oltar je iz 18. stoletja, kjer izstopa v skupini kipov čudodelni lik Matere Božje. Okronana Mati Božja se smehlja in drži dete Jezusa v levi roki ter žezlo v desnici. Na upognjenem prstu desne roke se blesti prstan z dragim kamnom, ki ga omenja legenda. Ob njej sta v družbi angelov njena starša sveti Joahim in sveta Ana, z vrha oltarja pa jo obsevajo od Boga Očeta sijoči žarki. V stranski kapeli na levi strani se nahaja tako imenovani Plainerjev oltar iz leta 1605, ki je najstarejši slovenski renesančni oltar. Slika Marije z Jezusom, Janezom Krstnikom in angeli je verjetno delo italijanskega mojstra Andree del Sarta. Orgle je izdelal italijanski mojster Gaetano Callida leta 1796. V prezbiteriju je na desni strani kovinska plošča, ki pripoveduje, da je baron Franc Miglio obljubil Mariji devištvo in ji v znak zaobljube nataknil prstan na prst desne roke. Marija pa je prst skrčila v znamenje, da zaobljubo sprejema. Daljša ljudska pesnitev je zgodbo ohranila v nekoliko drugačni obliki. Ko je baron veselo praznoval svojo zaroko z Marijo, so pridrveli Turki. Baron je šel v boj, v kateren je bil ranjen in ujet. Rešila ga je lepa Turkinja. Dekle se je dalo krstiti, baron pa je dosegel, da ga je papež odvezal od zaobljube. Zasnubil je mlado rešiteljico in prišel z njo v Petrovče. Ko je šel k Mariji po prstan, da bi ga dal zaročenki, je Marija skrčila prst, Miglio pa je od groze omedlel. Ko se je zavedel, se je nevesti odpovedal in ostal zvest svoji zaobljubi. Umrl je leta 1752, star 81 let, kot zadnji potomec svoje rodbine in je pokopan v cerkvi v grobnici pod prezbiterijem. V isti grobnici je pokopana tudi prva slovenska pesnica in dobrotnica petrovške cerkve Fanny Hausmann, ki je nekaj časa živela v novoceljskem dvorcu. Cerkev je zaradi številnih uslišanj papež Janez Pavel II. 7. februarja 1984 povišal v baziliko. Viri Zunanje povezave Zupnija-petrovce.rkc.si Arhivirano 2015-11-19 na Wayback Machine. Petrovce.si Kam.si Gcatholic.org
Freilichtmuseum Rogatec

Das Freilichtmuseum in Rogatec ist das größte Freilichtmuseum in Slowenien. Es stellt das Leben der Bauern und Handwerker im 19. Jahrhundert und frühen 20. Jahrhundert dar. Die Anlage ist ein slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung. Aktivitäten Neben der Ausstellung von Gebäuden, Arbeitsgeräten und Gegenständen des täglichen Lebens organisiert das Museum Workshops vor allem für junge Menschen über Arbeit, Leben und Brauchtum in der Vergangenheit. Beschreibung Das Bauernhaus wurde 1981 auf dem heutigen Standort des Museums übertragen und ist immer noch eine zentrale Einrichtung des Museums. Es gehörte der Familie der Šmitovi und ist Geburtshaus des slowenischen Dichters und Übersetzers Jože Smit. Das Haus besteht komplett aus Holz, Strohdach und Lehmboden. Die Wände sind mit Lehm verputzt und weiß mit Kalk getüncht. Das Nebengebäude ist im Erdgeschoss aus Steinen gebaut und hat einen Lehmboden. Die Obergeschosse sind aus Holz gebaut. Das untere Geschoss diente teils als Stall und teils als Weinkeller. An der Frontseite des Untergeschosses steht eine Baumkelter. Das Obergeschoss diente als Dreschboden. Der Kozolec – ein für Slowenien typisches Gebäude hier noch am weitesten verbreitet – diente zum Trocknen von Heu und Feldfrüchten wie Mais. Im Untergeschoss wurden Karren und Werkzeuge gelagert. Der im Museum wiederaufgebaute Kozolec ist mit seinen kunstvoll geschnitzten Balken und Rosetten ein besonders schönes Exemplar. Der Schweinestall bietet Platz für vier Schweine. Auf dem Balkon im ersten Stock trocknete Stroh, das zum Ausbessern beschädigter Strohdächer diente. Aufgrund der Bedeutung der Imkerei gehört seit dem 19. Jahrhundert ein Bienenstock standardmäßig zu einem Bauernhof. Der Abtritt befand sich aus hygienischen Gründen nicht im Wohngebäude, sondern in der Regel am Misthaufen. Mit dem Ziehbrunnen des pannonischen Typs konnte das Wasser aus einigen Metern Tiefe aus dem Boden heraufbefördert werden. Der Stein auf der anderen Seite des Balkens dient dabei als Gegengewicht mit Hebelwirkung. Die Schmiede ist eine Rekonstruktion der Dorfschmiede von Dobovec. Das Gebäude besteht aus einem einzigen Raum mit Vordach, das es erlaubt Pferde auch bei Regen zu beschlagen. In der Schmiede finden sich alle notwendigen Werkzeuge für den Hufbeschlag. Das Weingut im Museum, ein Nachbau der ursprünglichen Gebäude im Dorf Dobrina in Žetalah, wird für kulinarische und touristische Aktivitäten des Museums genutzt. Siehe auch Liste von Freilichtmuseen Liste der slowenischen Kulturdenkmale von nationaler Bedeutung Weblinks Webseite des Freilichtmuseum Rogatec (slowenisch) Einzelnachweise
Národní a univerzitní knihovna (Lublaň)

Národní a univerzitní knihovna (slovinsky: Narodna in univerzitetna knjižnica) je národní knihovna Slovinské republiky a zároveň univerzitní knihovna Lublaňské univerzity, se sídlem v hlavním městě Lublani. Založena byla roku 1774 dekretem císařovny Marie Terezie, jakožto knihovna lublaňského gymnázia. Základem fondů se staly knihy zakázaného Jezuitského řádu a několika klášterů. Současný název nese od roku 1945. Sídlí v budově na ulici Turjaška, která byla postavena mezi lety 1936 až 1941 podle návrhu slovinského architekta Jože Plečnika. Budova je od roku 2021 památkou Světové dědictví UNESCO, jako součást položky Díla Jože Plečnika v Lublani. Byla postavena na místě barokního paláce (Knežji dvorec) ze 17. století, jenž byl zničen roku 1895 zemětřesením. Boční vchod do knihovny zdobí bronzová socha Mojžíše od slovinského sochaře Lojze Dolinara. Budova knihovny byla od roku 1992 až do přijetí eura v roce 2007 zobrazena na slovinské bankovce v hodnotě 500 tolarů. Knihovna schraňuje 2,8 milionu položek, z toho 8700 rukopisů. Od roku 1987 se plánuje stavba druhé budovy, ale dosud nezačala. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Národní a univerzitní knihovna Slovinska na Wikimedia Commons
Slowenische National- und Universitätsbibliothek

Die National- und Universitätsbibliothek (slowenisch Narodna in univerzitetna knjižnica, NUK) ist die Nationalbibliothek von Slowenien, die Universitätsbibliothek der Universität Ljubljana und die größte wissenschaftliche Bibliothek des Landes. Das Gebäude ist als slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung anerkannt. Lage Die Bibliothek liegt in der Altstadt von Ljubljana westlich der Ljubljanica zwischen Gosposka ulica, Turjaška ulica und Vegova ulica. Geschichte Das Bibliotheksgebäude wurde von Jože Plečnik an Stelle des Palais Auersperg (sogenannter Fürstenhof) im Zentrum Laibachs in den Jahren 1930 bis 1931 geplant und 1936 bis 1941 gebaut. Würdigung Das Gebäude wurde 1992 mit einer Abbildung auf der Rückseite des bis zur Euro-Einführung 2007 gültigen 500-Tolar-Scheines gewürdigt. Seit 2021 ist es Teil der Weltkulturerbestätte Die Werke von Jože Plečnik in Ljubljana – am Menschen orientierte Stadtgestaltung. Siehe auch Liste der slowenischen Kulturdenkmale von nationaler Bedeutung Liste der Kulturdenkmale in der Stadtgemeinde Ljubljana Weblinks offizielle Website Einzelnachweise