NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Krekov trg, Ljubljana

Krekov trg je eden izmed trgov v Ljubljani, ki leži pod grajskim gričem med Vodnikovim trgom in predorom pod Gradom. Zgodovina Trg je bil zgrajen leta 1816, na praznem prostoru, ki je ostal po porušitvi ljubljanskega obzidja. Na tem območju so poleg zidu stala Frančiškanska (oziroma Samostanska ali Kloštrska) vrata pri starem frančiškanskem samostanu. Vrata so bila dvonadstropna in so imela majhna okenca. V prvem nadstropju je prebival mestni stražnik, na drugem zidu pa so do 18. stoletja stali mestni topovi. Leta 1816 je mestna občina prostor zravnala. Najprej so nameravali zasaditi drevje, a so na trgu uredili sejmišče. Leta 1919 so v kotu trga zgradili ledenico, ki je tu delovala do leta 1928. Zaradi sejmov so trg najprej poimenovali Sejemski trg ali Jarmanski plac (izpeljanka iz Jahrmarktsplatz). Med letoma 1876 in 1918 se je uradno imenoval Cesarja Josipa trg, leta 1918 in 1919 Trg kralja Petra, odtlej naprej pa Krekov trg imenovan po narodnem buditelju Janezu Evangelistu Kreku. Objekti na trgu hotel Pri avstrijskem dvoru so postavili sredi 19. stoletja, na mestu nekdanje vojaške žitnice. Stavbni mojster je bil Matija Dobravec, hiši pa se je reklo tudi Mahrova hiša. Danes je to Krekov trg 10. Peglezen so postavili na vogalu Poljanske ceste in današnje Kopitarjeve ulice, kjer so bili pred tem hlevi in nizka ozka stavba. Stavba je ime dobila po svoji trikotni obliki, ki spominja na likalnik. stavba Ljudske hranilnice je svojo sedanjo obliko dobila okoli leta 1860, stoji pa na vogalu Poljanske ceste in Krekovega trga Mestni dom so pričeli graditi leta 1898 in je največja stavba na trgu. Prvotno je bila gasilski dom z dvorano za javne prireditve v nadstropju. Arhitekt je bil Ciril Metod Koch. V stavbi so bili poleg gasilcev še prostori reševalne postaje, policijske stražnice, stražniške kasarne in uprave mestnega vodovoda in elektrarne. Osnovne značilnosti stavbe se do danes niso spremenile. Danes so tu prostori Lutkovnega gledališča Ljubljana in Šentjakobskega gledališča. Vodnjak je spodnji del tridelnega vodnjaka, ki je krasil Auerspergove vrtove uršulinskega samostana. Zgornja dela danes stojita na Novem trgu. Na Krekov trg so ga postavili okrog leta 1965, zgledovali so se po stari razglednici, na kateri je bil na trgu podoben vodnjak. Tirna vzpenjača na Ljubljanski grad stoji na trgu od leta 2006 in povezuje trg z Ljubljanskim gradom. Danes je Krekov trg javno parkirišče. Sklici in opombe Glej tudi seznam trgov v Ljubljani Viri Darinka Kladnik (2004). Preobrazbe Ljubljane. Ljubljana : ZIP - Zavod za intelektualno produkcijo. COBISS 129383424. ISBN 961-91035-2-1. Vzpenjača Lutkovno gledališče
Kraftwerk Melje

Das Kraftwerk Melje (slowenisch Mala hidroelektrarna Melje) ist ein Laufwasserkraftwerk an der Drau, das in der Stadtgemeinde Maribor, Slowenien liegt. Es hat eine installierte Leistung von 2,26 MW. Das Kraftwerk ist im Besitz der Dravske elektrarne Maribor (DEM) und wird auch von DEM betrieben. Absperrbauwerk und Kraftwerk Bei der Stadt Maribor wurde eine Wehranlage errichtet, die die Drau zu einem kleinen Stausee aufstaut. Bei diesem Wehr zweigt am rechten Flussufer der Kanal ab, durch den das Wasser der Drau zum Kraftwerk Zlatoličje geleitet wird. Das Kraftwerk nutzt die Restwassermenge, die in das Flussbett der Drau abgegeben werden muss. Es verfügt mit zwei Maschinen über eine installierte Leistung von 2,26 MW. Die durchschnittliche Jahreserzeugung liegt bei 8,69 Mio. kWh. Der Durchfluss beträgt 30 m³/s. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Slowenien Kraftwerke an der Drau Weblinks Einzelnachweise
Mala hidroelektrarna Melje

Mala hidroelektrarna Melje (kratica MHE Melje) je ena izmed hidroelektrarn v Sloveniji, ki leži na reki Dravi. Hidroelektrarna se nahaja v mestnem predelu Melje na vzhodu Maribora. Z njo upravlja podjetje Dravske elektrarne Maribor. Hidroelektrarna je umeščena na jezovni zgradbi v Melju (Jez Melje), ki je bila zgrajena ob izgradnji prve hidroelektrarne kanalskega tipa Zlatoličje.. Začetki izgradnje male HE segajo v leto 2006, obratovati pa je začela januarja 2009. Je najmanjša elektrarna na slovenskem delu Drave. Elektrarna izkorišča predpisan zimski pretok v strugo Drave, ki znaša 10 m³/sek, in v poletnih mesecih 20 m3/s. Nnjena letna proizvodnja električne energije znaša približno 8,69 GWh. Sklici Zunanje povezave - MHE Melje Arhivirano 2019-12-15 na Wayback Machine.
Mali grad, Planina

Mali grad je srednjeveški grad blizu vhoda v Planinsko jamo. Zaradi njegovega imena se je Planinska jama nekoč imenovala Malograjska jama. V virih je prvič omenjen leta 1444 kot grad "Kleinburg". Njegovi lastniki so bili sprva Goriški grofi, kasneje pa tudi Albenski gospodje, Celjani in Habsburžani. V 15. stoletju ga je v deželno-knežji fevd dobila rodbina Ravbarjev. Po njih se imenuje tudi Ravbarjev stolp, ki je edini ohranjen del gradu. Sklici Zunanje povezave Ortofoto lokacije na Geopediji Arhivirano 2017-07-29 na Wayback Machine.
Hôtel de ville (Piran)

L'hôtel de ville de Piran (Palazzo Comunale en italien ; Mestna hiša en slovène) est situé sur la place Giuseppe Tartini, dans le centre historique de la ville slovène de Piran. Histoire et descriptin L'ancien hôtel de ville romano-gothique érigé par les Vénitiens au XIIIe siècle fut démoli en 1877. Le nouveau bâtiment, conçu par l'architecte Righetti et construit sur les vestiges de l'ancien hôtel de ville, a été construit dans le style néo-Renaissance et achevé en 1879. Sur la façade se trouve un lion de Saint-Marc placé à l'origine sur l'ancien hôtel de ville vénitien. Dans la salle du conseil municipal est conservée la toile Vierge à l'Enfant et Saints parmi les notables de Piran, attribuée au Tintoret ou à son école. Notes Bibliographie Slovenia, Touring Club Italiano, 2020 Istria slovena e croata, Odòs Libreria Editrice, 2014 Source de traduction Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Slovénie
Palazzo Municipale (Pirano)

Il Palazzo Comunale (Mestna hiša in sloveno) è situato in piazza Giuseppe Tartini, nel centro storico della cittadina slovena di Pirano. Storia Il vecchio palazzo comunale romanico-gotico eretto dai veneziani nel XIII secolo fu demolito nel 1877. Il nuovo edificio, progettato dall'architetto Righetti e costruito sui resti del precedente municipio, venne realizzato in forme neorinascimentali e terminato nel 1879. Descrizione Sulla facciata è affisso un leone marciano originariamente collocato sul municipio veneziano smantellato nella seconda metà del XIX secolo. Nella sala del consiglio comunale è conservata la tela Madonna con Bambino e Santi tra notabili piranesi attribuita al Tintoretto o alla sua scuola. Note Bibliografia Slovenia, Milano, Touring Club Italiano, 2020. Valentina Bassanese e Marco Vertovec, Istria slovena e croata, Udine, Odòs Libreria Editrice, 2014. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Municipio di Pirano
Mestna hiša, Piran

Mestna hiša ali Občinska hiša je zgodovinska stavba na Tartinijevem trgu, glavnem trgu v Piranu. Stavba stoji na severozahodni stranici Tartinijevega trga, v njej je danes sedež Občine Piran. Dvonadstropna stavba dominira nad tem delom trga. Na mestu starejše občinske hiše iz 13. stoletja je bila ob nekdanjem mandraču leta 1879 zgrajena nova stavba v neorenesančnem slogu, po načrtih tržaškega arhitekta in inženirja Giovannija Righettija (1827-1901), ki je med drugim izdelal načrte tudi za vilo San Lorenzo v Portorožu. V prvem nadstropju je sejna dvorana, ki jo krasi veliko platno Domenica Tintoretta Marija z otrokom in piranskimi mestnimi očeti. V veži občinske palače so v poligonalnem kamnu ohranjene občinske votle mere iz leta 1477, na njem je tudi piranski mestni grb s križem sv. Jurija, zavetnika mesta. Galerija Sklici Viri Paliaga Janković, Daniela; Manzin, Alberto (2024). Raccontare Pirano: contributi per far conoscere meglio la nostra città / Pripovedovati o Piranu: prispevki za boljše poznavanje našega mesta (v italijanščini in slovenščini). Piran/Pirano: Comunità autogestita della nazionalità italiana /Samoupravna skupnost italijanske narodnosti. COBISS 215303427. ISBN 978-961-96701-2-5. Senčar, Polona (1999). Piran, turistični vodnik. Občina Piran, lokalna turistična organizacija. COBISS 99851520. Zunanje povezave
Пиранська ратуша

Пиранська ратуша — громадська будівля, що є резиденцією мерії Пирана. Стоїть на північно-західній стороні площі Тартіні в Пирані і є визначною пам'яткою міста. Триповерхова будівля[уточнити] домінує над цією частиною площі. Побудована у 1879 році на місці старої ратуші за планами архітектора Джованні Рігетті, стиль — неоренесанс. Примітки Посилання Občina Piran — Znamenitosti Občinska palača // Turistično združenje Portorož — Portorož in Piran
Mestna knjižnica Grosuplje

Mestna knjižnica Grosuplje je osrednja splošna knjižnica s sedežem na Adamičevi 15 (Grosuplje); ustanovljena je bila leta 1962. Ima dislocirane enote: Ivančna Gorica, Dobrepolje, Krka, Stična, Šentvid pri Stični in Višnja Gora. Zgodovina Leta 1952 je bila ustanovljena predhodnica knjižnice, ki jo poznamo danes, z imenom D.P. D. Svoboda Grosuplje. Slednjo so večkrat prestavili in na koncu je svoje mesto dobila v Mullerjevi hiši.Ljudska knjižnica Grosuplje je bila ustanovljena leta 1962, prvega knjižničarja pa je dobila 5 let kasneje. V letu 1973 se je knjižnica preselila v Koščakovo hišo. Med letoma 1974 in 1998 je knjižnica razširjala svoje področje delovanja z ustanavljanjem podružnic v Ivančni Gorici, Dobrepolju, Krki, Stični, Šentvidu pri Stični in Višnji Gori. Večkrat je tudi spremenila svoj naziv. Svoje sedanje imenovanje je dobila, ko je Grosuplje postalo mesto. V nove prostore je bila knjižnica preseljena leta 2007, ko je bila poleg Koščakove hiše zgrajen nova moderna knjižnica, ki je bila uvrščena na seznam najlepših knjižnic v Evropi. S 1. julijem 2026 je nekdanja enota Ivančna Gorica prenehala delovati kot enota Mestne knjižnice Grosuplje in začela delovati kot samostojni javni zavod - Knjižnica Ivančna Gorica. Od leta 1998 je bila del Mestne knjižnice Grosuplje, z osamosvojitvijo pa je prevzela samostojno organizacijo in upravljanje. Glej tudi seznam splošnih knjižnic v Sloveniji Sklici Zunanje povezave Uradna spletna stran Predstavnosti o temi Mestna knjižnica Grosuplje v Wikimedijini zbirki
Mestna knjižnica Kranj

Mestna knjižnica Kranj je osrednja splošna knjižnica s sedežem na Gregorčičevi 1, v Kranju v nekdanji blagovnici Globus; ustanovljena je bila leta 1960. Ima dislocirane enote: Potujoča knjižnica, Krajevna knjižnica Naklo, Krajevna knjižnica Šenčur, Krajevna knjižnica Stražišče, Krajevna knjižnica Preddvor, Krajevna knjižnica Cerklje na Gorenjskem in Krajevna knjižnica Jezersko ter 5 izposojevališč premične zbirke: Bitnje, Britof, Podblica, Podbrezje, Dom upokojencev Kranj. Knjižnično dejavnost izvaja v šestih občinah za približno 80.000 prebivalcev, posebne naloge osrednje območne knjižnice pa za 18 občin gorenjskega območja. Glej tudi seznam splošnih knjižnic v Sloveniji Kranj Zunanje povezave Uradna spletna stran
Mihov dom na Vršiču

Mihov dom na Vršiču (1085 m) je planinska postojanka, ki stoji ob vršiški cesti na pol poti med Kranjsko goro in Vršičem, nad Veliko Pišnico. Nekoliko višje je postavljena Ruska kapelica v spomin na ruske ujetnike, žrtve snežnega plazu med 1. svetovno vojno. Koča je bila zgrajena po prvi svetovni vojni kot jugoslovanska vojaška postojanka. Leta 1948 je bila preurejena v planinsko postojanko, imenovano po slovenskem alpinistu Mihi Arihu, padlim med drugo svetovno vojno. Dom upravlja PD Kranjska gora. Dostop 6 km po cesti iz Kranjske gore (peš 1.30 h) Prehodi 0.30 h: do Koče na Gozdu (1226 m) 1 h: do Koče v Krnici (1113 m) Vzponi na vrhove 5.30 h: Prisojnik (2547 m), po Hanzovi poti 5 h: Špik (2472 m), skozi Kačji graben Glej tudi Seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Mihov dom na Vršiču - Hribi.net www.pzs.si Mihov dom na Vršiču https://mihovdom.si
Miklošič-Park

Der Miklošič-Park (slowenisch Miklošičev park, Ljubljana) ist ein Park im Zentrum von Ljubljana, der Hauptstadt Sloweniens im Stadtteil Ajdovščina. Der Park liegt südlich des Laibacher Justizpalastes und des Parlamentsgebäudes. Im Norden wird er begrenzt durch die Tavčarjeva ulica, im Süden durch die Dalmatinova ulica und im Osten durch die Miklošičeva cesta und im Westen durch die Cigaletova ulica. Die Anlage ist nach Franz von Miklosich (slowenisch Franc Miklošič), dem Begründer der wissenschaftlichen Slawistik benannt. Der Park ist bekannt für die umliegenden Häuser im Jugendstil. Geschichte Der Miklošič-Park nimmt einen Teil der Fläche ein, auf der sich der von 1902 bis 1906 nach Plänen des Architekten Max Fabiani angelegte Gerichtsplatz (Sodnijski trg) befand. Von der ursprünglichen Anlage vor dem Justizpalast ist mit Ausnahme des Sockels für das Miklošič-Denkmal (seinerzeit gearbeitet für das Denkmal von Franz Joseph I. von 1908) nichts mehr erhalten. Der Platz wechselte häufig seinen Namen: bis 1910 Sodnijski trg (Gerichtsplatz), dann Slovenski trg (Slowenischer Platz), 1919 Kralja Petra trg (König-Peter-Platz), 1941 Rimski trg (Römischer Platz), 1946 Dapčevićev trg (Vlado-Dapčević-Platz), 1952 Marxov trg (Marx-Platz), 1958 Marxov park (Marx-Park), seit 1991 Miklošičev park. Bauwerke und Einrichtungen Parkanlage Miklošič-Denkmal (Ljubljana)|Miklošič-Denkmal von Tine Kos Justizpalast Jugendstil-Häuser Deghengi, Pogačnik und Čuden an der Cigaletova cesta Weblinks Einzelnachweise
Parque Miklošič

El Parque Miklošič (en esloveno: Miklošičev park) se ubica en el centro de Liubliana, la capital de Eslovenia. Debe su nombre al filólogo y lingüista esloveno Franc Miklošič y fue construido entre 1902 y 1906.​​ Fue proyectado por el ayuntamiento de Liubliana tras el terremoto de 1895 y contó con el apoyo financiero de las autoridades de Viena.​​ Es de planta cuadrangular y lo atraviesan en diagonal dos caminos peatonales. El parque se encuentra al sur del Palacio de Justicia de Liubliana. Limita al norte con la calle Tavčarjeva, al sur con la calle Dalmatinova, al este con la calle Miklošičeva y al oeste con la calle Cigaletova. Muchos de los edificios que lo rodean son de estilo Art Nouveau.​​​ Historia El Parque Miklošič ocupa la mayor parte de lo que fue la Plaza del Tribunal (Sodnijski trg), urbanizada entre 1902 y 1906 según los planos del arquitecto Maks Fabiani con el propósito de crear un espacio emblemático que complementara el Palacio de Justicia.​​​ El diseño de las plantaciones corrió a cargo del jardinero checo Václav Hejnic (1864-1929), contratado por el Gobierno Regional de Carniola para renovar el parque con motivo de la visita del emperador austriaco Francisco José.​​ Se plantaron tilos a lo largo de las calles Miklošičeva y Cigaletova para enmarcar el parque y dotarlo de simetría, y en el centro del parque se dispusieron plantaciones con diversas formas geométricas. En 1908 se erigió frente al Palacio de Justicia una estatua del emperador Francisco José en conmemoración de la visita que realizó tras el terremoto de 1895. El monumento, con un pedestal de piedra, era obra del escultor Svetoslav Peruzzi.​ El parque no ha conservado su configuración original. El aumento del número de peatones hizo que, justo antes de la Segunda Guerra Mundial, el ayuntamiento trazara nuevos caminos en diagonal y eliminara el área central ajardinada.​ Sobre el antiguo pedestal en el que se erigía la estatua de Francisco José, retirada a raíz de la caída del Imperio Austrohúngaro tras la Primera Guerra Mundial, se instaló el busto de Franc Miklošič (1813-1891), obra del escultor Tine Kos.​​​ Entre 1919 y 1991 el parque fue rebautizado varias veces: de 1919 a 1941 se denominó Kralja Petra trg (Plaza del Rey Pedro), de 1941 a 1945 Rimski trg (Plaza de Roma), de 1946 a 1952 Dapčevićev trg (Plaza Dapčević), de 1952 a 1958 Marxov trg (Plaza Marx), de 1958 a 1991 Marxov park (Parque Marx), y desde 1991 Miklošičev park (Parque Miklošič), con ocasión del centenario de su muerte.​ En la actualidad, el parque está adornado con imponentes nogales alados (Pterocarya fraxinifolia) a ambos lados del busto y dos tulíperos (Liriodendron tulipifera) en el cruce de los caminos.​ Referencias Bibliografía Jančar, Marjan (2001). Ljubljana, mesto v zelenju (en esloveno). Radovljica: Didakta. ISBN 961-6363-20-4. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque Miklošič.
Parco Miklošič

Il parco Miklošič (in sloveno Miklošičev park) è un parco pubblico di Lubiana la capitale della Slovenia situato nei pressi di piazza Slovenia. Storia Il parco è stato progettato dall'architetto Max Fabiani e mentre le opere di giardinaggio sono state realizzate da Vaclav Hejnic. Inizialmente chiamato piazza Slovenia è stato rinominato in parco Miklošič nel 1991 in occasione del centeniario della morte di Franc Miklošič . Nel parco vi si trovata un monumento all'imperatore Francesco Giuseppe I d'Austria, successivamente sostituito nel 1918 con una statua dello stesso Franc Miklošič. L'intervento di realizzazione del parco è stato sostenuto interamente dalle autorità di Vienna. Descrizione Il parco ha una pianta quadrata con dei percorsi pedonali che lo attraversano in diagonale. La maggior parte degli edifici circostanti sono costruiti in stile art Nouveau. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Parco Miklošič
Miklošičev park, Ljubljana

Miklošičev park je eden izmed pomembnih parkov v Ljubljani. Poimenovan je po slovenskem filologu in jezikoslovcu Francu Miklošiču. Urejen je bil v letih 1902 do 1906. Prvotno je bil na tem mestu Slovenski trg urejen kot park. Urediti ga je dala ljubljanska mestna občina po potresu, projekt pa je finančno podprla tudi oblast na Dunaju. Park in trg predstavljata edini enovit secesijski prostor v Ljubljani, z vogalnimi stolpiči na vseh štirih vogalih stavb. Je kvadratnega tlorisa in leži med Miklošičevo, Cigaletovo, Tavčarjevo ter Dalmatinovo ulico. Zgodovina Načrt za trg je leta 1900 izdelal arhitekt Maks Fabiani. Želja je bila urediti reprezentativni prostor pred Sodno palačo. Zasaditev parka je zasnoval češki vrtnar Vaclav Hejnic (1864–1929), ki ga je Deželna vlada Kranjske najela, da prenovi park v čast prihodu avstrijskega cesarja. Ob Miklošičevi in Cigaletovi so bile zasajene lipe, ki so parku dajale okvir in simetričnost. Dodatno je simetrija poudarjena z notranjim nizom okroglih javorov. Sredina parka je bila zasajena z nizkimi pušpani, oblikovanimi v geometrijske vzorce. Ta del je bil zasajen tudi z vrtnicami; delno so bile razpete v girlandah med nosilci. Ob poteh so bile postavljene klopi. Nasproti Sodne palače je bil leta 1908 postavljen spomenik cesarja Franca Jožefa v zahvalo za njegov obisk po potresu leta 1895. Spomenik s kamnitim podstavkom je izdelal kipar Svitoslav Peruzzi. Park se v taki obliki ni ohranil. Zaradi povečanega števila pešcev so bile kasneje diagonalno speljane nove poti, kar je porušilo središčno obliko. Portretno poprsje Francu Miklošiču (1813 - 1891), delo kiparja Tineta Kosa, so postavili na stari podstavek, na katerem je pred tem stal spomenik Francu Jožefu, ki je bil po razpadu Avstro-ogrske, po prvi svetovni vojni, odstranjen. Med letoma 1919 do 1991 je bil park večkrat preimenovan: 1919-1941 Kralja Petra trg, 1941-1945 Rimski trg, 1946-1952 Dapčevićev trg, 1952-1958 Marxov trg, 1958-1991 Marxov park in danes Miklošičev park. Danes park na obeh straneh spomenika krasita mogočni drevesi krilatega oreškarja, in dva tulipanovca ob križišču poti. Galerija Viri Marjan Jančar (2001). Ljubljana, mesto v zelenju. Didakta, Radovljica. COBISS 109841664. ISBN 961-6363-20-4. Glej tudi seznam parkov v Ljubljani Zunanje povezave Miklošičev park Miklošičev park Ljubljana-Tourism.si Arhivirano 2007-09-26 na Wayback Machine.
Mola (jezero)

Jezero Mola (tudi Molja in Mola jezero) je umetno jezero na potoku Molja v bližini brkinskih naselij Harije in Soze pri Ilirski Bistrici. Jezero je nastalo leta 1979 z zajezitvijo potoka, ob kateri je bilo potopljenih nekaj hiš vključno z mlinom. Na severno stran odteka več manjših potokov, ki se nadaljujejo v dolino potoka Klivnik, na katerem je ojezitev vode Klivniškega jezera. Prvobitna namembnost jezera Mola je uravnavanje vodostaja reke Reke v sušnih mesecih (kamor se potok Molja izteka), pa tudi visokovodna zaščita. Jezero služi še kot ribji rezervat, bogato je s ščukami, krapi in postrvmi. Jezero je precej veliko in ima zelo razgibano obrežje, saj meri obseg okrog 10 km. Vodna gladina jezera precej niha, tudi do 5 m, zato so brežine strme in malo oz. skoraj nič porasle. Le plitvejše severovzhodne predele jezera porašča trsje. Glej tudi seznam jezer v Sloveniji Klivnik Zunanje povezave Predstavnosti o temi Mola (jezero) v Wikimedijini zbirki Ortofoto na spletni strani Geopedija Arhivirano 2017-07-29 na Wayback Machine.
Autobahnbrücken Ljubljana-Rudnik

Die Autobahnbrücken Ljubljana-Rudnik sind zwei 1988 eröffnete, parallele Brücken im Verlauf der Avtocesta A1 (und der Avtocesta A2, die auf diesem Abschnitt einen gemeinsamen Verlauf haben) über den Fluss Ljubljanica nördlich der Mündung des Flüsschens Iščica in Ljubljana, der Hauptstadt Sloweniens. Sie verbinden die Laibacher Stadtbezirke Rudnik und Trnovo als südliche Umgehungsstraße von Ljubljana. Beschreibung Das Tragwerk besteht aus vorgefertigten Stahlbeton-Spannkastenträgern über sechs Felder mit einer Stützweite von 24,5 + 25,0 + 33,0 + 25,0 + 25,0 + 24,5 m. Die Gesamtlänge beträgt 158,20 m. Der Kreuzungswinkel beträgt 83º. Die Fahrplatte besteht aus Stahlbeton mit einer Dicke von 20 cm. Jede der Brücken hat eine Fahrbahnbreite von 11,20 m (2 Fahrspuren von je 3,75 m und eine 3,0 m lange Seitenstreifen- und Randlinie) und Wartungskorridore von 1,90 m und 1,35 m Breite. Das Bauwerk ruht auf vorgefertigten Stahlbetonpfählen, die bis zu einer Tiefe von ca. 30 m in den sumpfigen Untergrund gerammt wurden. Unter dem Gebäude verläuft eine Gasleitung. Die Autobahn ist als vierspurige Straße mit einem Zwischenstreifen und zwei Pannenstreifen gebaut. Siehe auch Liste von Brücken in Slowenien
Mostova čez Ljubljanico na avtocesti A1/A2

Mostova čez Ljubljanico ležita na trasi avtoceste A1 (in A2, ki imata na tem odseku skupen potek) ter tudi v trasi evropske ceste E 70 Trst-Ljubljana-Zagreb. Avtocesta v tem delu predstavlja južno ljubljansko obvoznico. Pod obema mostovoma sta poleg Ljubljanice tudi obojestranski poljski poti namenjeni dostopu do parcel. Mostova sta bila predana prometu leta 1988. Projekt je izdelal GIP GRADIS Biro za projektiranje Maribor, izvajalec gradbenih del je bil GIP GRADIS. Prekladna konstrukcija so montažni armiranobetonski prednapeti škatlasti nosilci preko šestih polj razpetine 24,5 + 25,0 + 33,0 + 25,0 + 25,0 + 24,5 m. V celoti je dolžina 158,20 m. Kot križanja je 83 º. Voziščna plošča je armiranobetonska debeline 20 cm. Vsak od mostov ima širino vozišča 11,20 m (2 vozna pasova po 3,75 m in odstavni pas 3,0 m ter robne črte) in vzdrževalna hodnika širine 1,90 m in 1,35 m. Objekta sta temeljena na prefabriciranih armiranobetonskih kolih (piloti) zabitih do globine približno 30 m. Pod objektom poteka plinovod. Avtocesta je zgrajena kot štiripasovnica z vmesnim ločilnim pasom in dvema odstavnima pasovoma. Gradnja nasipov na barjanskih tleh je bila zahtevna. S prvimi deli so začeli v letu 1979 s poizkusnim predobremenilnim nasipom od Rakove Jelše do Ljubljanice. Kasneje so se gradili nasipi z materialom na netipičnem barju, izkopanim na severni obvozni cesti. Z normalnimi gradbenimi deli se je pričelo ob koncu maja 1985, zaključek del pa je bil 28. oktobra 1988. Viri Projekt za gradbeno dovoljenje, arhiv Direkcije RS za ceste Glej tudi Seznam mostov na Ljubljanici in Gruberjevem kanalu Zunanje povezave DARS Arhivirano 2012-10-15 na Wayback Machine.
Autobahnbrücke Ljubljana-Moste

Die Autobahnbrücke Ljubljana-Moste ist eine 1999 eröffnete Brücke im Verlauf der Avtocesta A1 über den Fluss Ljubljanica in Ljubljana, der Hauptstadt Sloweniens. Sie verbindet die Laibacher Stadtbezirke Moste und Sostro an der sogenannten „östlichen Umgebung von Ljubljana“. Die Brücke wird wegen ihrer Trägerkonstruktion auch „Harfe“ genannt. Unterhalb der Brücke verläuft am linken Ufer der Ljubljanica der Weg der Erinnerungen und Kameradschaft (PST). Siehe auch Liste von Brücken in Slowenien Einzelnachweise