NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kościół Matki Bożej Wspomożycielki w Lublanie

Kościół Matki Bożej Wspomożycielki (słoweń. Cerkev Device Marije pomočnice, Križevniška cerkev) – dawny kościół rzymskokatolicki znajdujący się w Lublanie, obecnie część kompleksu kulturalnego Križanke. Historia W 1268 na miejscu obecnego kościoła stał kościół wczesnogotycki należący do zakonu Krzyżaków. W 1700 Guido von Starhemberg polecił architektowi Domenico Martinelliemu opracowanie projektu zespołu budynków, gdzie pośrodku miał znajdować się kościół (model gipsowy kościoła znajduje się obecnie w Muzeum Miejskim w Lublanie). Prace rozbiórkowe gotyckiego kościoła zaplanowano na 1709, jednakże Domenico Martinelli wrócił wcześniej do Włoch (1705). Po zawarciu pokoju utrechckiego Guido von Starhemberg powrócił do Lublany. W 1714 zatrudnił kolejnego architekta Domenico Rossiego z Wenecji, który przerobił projekt Martinellego. Rossi zaprojektował na nowo fasadę kościoła na wzór weneckiego kościoła San Cassiano. Budowę nowej świątyni prowadził lublański architekt Carlo Martinuzzi i budowniczy Gregor Maček. Budowę ukończono w 1715 roku. W 1949 cały kompleks klasztorny wraz z kościołem został znacjonalizowany. W latach 1952–1956 roku architekt Jože Plečnik o przekształcił klasztor wraz z kościołem na miejsce wydarzeń kulturalnych. Wyposażenie Trzy późnobarokowe ołtarze to dzieło wiedeńskiego stolarza Marco Prodiego Ołtarz główny, ufundowany przez cesarzową Elżbietę, wykonany w latach 1715-1716, uszkodzony na skutek pożaru w 1857, obecnie znajduje się w nim obraz wiedeńskiego malarza Hansa Canona z 1859 roku. Ołtarze boczne z lat 1715-1716. Po prawej ołtarz z obrazem Św. Jerzy walczący ze smokiem autorstwa Martina Altomonte, po lewej obraz Elżbieta Węgierska rozdaje biednym jałmużnę dzieło Antona Schoonjansa. W kościele zachowały się również barokowe ławki, balustrada chóru zdobiona intarsjami i kredens w zakrystii. W bocznej kaplicy znajduje się epitafium zmarłego w 1714 roku hrabiego Augusta Wildensteina, dowódcy Lublany. Przypisy
Križevniška cerkev

Cerkev Marije Pomočnice, bolj znana kot križevniška cerkev, je ljubljanska baročna cerkev, ki jo je med letoma 1714 in 1715 na lastne stroške obnovil deželni komtur Guido von Starhemberg. Kot taka je bila del samostana križniškega reda. Pred tem je na istem mestu stala gotska cerkev in samostan, ki sta stala na posesti nemškega viteškega reda ali Križnikov in je obsegala ves jugozahodni del obzidja Ljubljane od Ljubljanice in Malega grabna do Gradišča. Skrbeli so za bolnike in poučevali mladino v lastni šoli. Samostan in cerkev se omenjata že leta 1263. Gradnja samostana nemškega viteškega reda so se začela leta 1228. Leta 1511 je poslopja močno poškodoval potres. Delno so jih obnovili med letoma 1567 in 1579. Danes o teh objektih ni več sledu. Ostanki se nahajajo v lapidariju Križank in v Mestnem muzeju. Iz leta 1260 je ohranjen relief Madone z otrokom, ki je krasil timpanon. Shranjen je v Narodni galeriji. Današnjo cerkev je arhitektonsko zasnoval beneški arhitekt Domenico Rossi; tloris je v obliki grškega križa in je prva tovrstna cerkev na Slovenskem. Ima dve zakristiji, streha pa se zaključuje s podaljšano lanterno, ki nadomešča zvonik. Obnovljena je bila v baročnem slogu med letoma 1714 in 1715. Ima strogo notranjost, zunanjost pa deluje precej monumentalno s pilastri in trikotno atiko. Gradnjo je izvršil gradbeni mojster Gregor Maček st. Viteška dvorana je bila zgrajena v 18. stoletju. Na vogalu proti Gosposki ulici je vzidano Marijino znamenje kot spomin na prvi Marijanski kongres leta 1924. V začetku 20. stoletja je v njej več desetletji kot organistka službovala Ana Roner Lavrič. Danes cerkev in viteško dvorano, v okviru kompleksa ljubljanskih Križank, za svoje prireditve uporablja Festival Ljubljana. Viri Breda Mihelič (1994). Vodnik po Ljubljani. DZS d.d. COBISS 40765440. ISBN 86341-1195-4. Glej tudi Seznam cerkva v Ljubljani Križanke Zunanje povezave Predstavnosti o temi Križevniška cerkev v Wikimedijini zbirki
Cerkev Jezusa Kristusa svetih iz poslednjih dni Šiška

Cerkev Jezusa Kristusa svetih iz poslednjih dni Šiška je trenutni edini verski objekt (kapela oz. cerkev) Cerkve Jezusa Kristusa svetih iz poslednjih dni (oz. mormonov) v Sloveniji; kapela se nahaja na Šišenski cesti 48 v Zgornji Šiški v Ljubljani. Cerkev ima za cerkvene aktivnosti in nedeljsko bogoslužje najete prostore še v Celju, Mariboru in Kranju. Zgodovina Leta 2006 je cerkev odkupila zemljišče (ob Gasilskem domu Zgornja Šiška) in še istega leta pričeli z gradnjo, ki so jo financirali člani Cerkve s prostovoljnimi prispevki. Objekt je zasnovan kot dvonadstropni večnamenski objekt z podzemno garažo. Gradnja je bila končana leta 2008; aprila tega leta so se v cerkev vselili in oktobra 2008 je v objektu potekal prvi dan odprtih vrat. Viri in opombe Glej tudi seznam cerkva v Ljubljani tempelj (Cerkev Jezusa Kristusa svetih iz poslednjih dni)
Cerkev Marijinega imena, Dobova

Cerkev Marijinega imena v Dobovi je župnijska cerkev Župije Dobova. Je največja in edina troladijska cerkev v Občini Brežice. Neoromanska cerkev je bila zgrajena leta 1865 na mestu, kjer sta predtem stali gotska cerkev, za njo pa cerkev iz leta 1656, od katere se je ohranila le lesena oltarna plastika Marije Zavetnice s plaščem. Arhitektura Cerkev je zidana iz opeke kot triladijska bazilika z mogočno, polkrožno zaključeno apsido, ki jo flankirata prav tako polkrožno zaključena kapela svetega Antona Puščavnika in zakristija. Zvonik, ki je v pritličnem delu četverokoten, v nadstropjih pa osmerokotnega tlorisa, so nekoč na prehodu krasili štirje kamniti kipi, ki so jih neznano kdaj zamenjale plehnate strešice. Se je pa ohranil kamniti kip Marije Kraljice na čelni fasadi. Kip stoji na kamnitem profiliranem podstavku, ščiti pa jo kamnit nadstrešek s plehnato kritino. Štiripolna triladijska cerkev je obokana s križnimi svodi. Med glavno in znatno nižjima stranskima ladjama je enakomeren ritem zidanih slopov in kamnitih stebrov z neoromanskimi kapiteli. V letu 2024 so se pričela dela v zvezi z zamenjavo ostrešja zvonika. Oprema Leseni glavni oltar ter prižnico je v neogotskem slogu izdelal celjski kipar Ignac Oblak leta 1866. Kamnito menzo glavnega oltarja in obeh stranskih je izdelal kamnosek Anton Zanier iz Arada na Madžarskem leta 1865. V prezbiteriju visijo štiri oljne slike svetega Frančiška Asiškega, svete Klare Asiške ter škofov Antona Martina Slomška in Friderika Barage, ki jih je naslikal akademski slikar Gorazd Satler iz Ljubljane. Leta 1981 je bil po načrtih arhitekta Franca Kvaternika nekoliko ponesrečeno urejen prezbiterij v skladu z zahtevami pokoncilske liturgije z novim oltarjem, ambonom in krstnim kamnom iz rdeče belega makedonskega marmorja. Viri Zunanje povezave Župnija Dobova - galerija slik
Cerkev Marije Snežne, Piran

Cerkev Marije Snežne je ena izmed cerkva v Piranu. Nahaja se na Bolniški ulici. Cerkev je prvič omenjena leta 1404. Denar za njeno gradnjo je darovala bogata piranska gospa. Prezbiterij krasi baročni oltar iz 17. stoletja. Na zidovih v ladji visijo številne slike v lesenih, rezljanih okvirjih, ki jih je izdelal B. Marangona iz Mantove leta 1666. Glavna slika nad vhodom na vzhodni strani prikazuje čudež snega (glej: Bazilika Marije Snežne, Rim) in je datirana v drugo polovico 17. stoletja. Leta 1969 so na slavoločni steni odkrili sliki Križanja in Oznanjenja. Tabelna slika Oznanjenje je delo beneškega slikarja iz let okoli 1430, Križanje, ki je nameščeno v zašiljenem gotskem oboku, pa je nastalo nekoliko kasneje, v letih 1450 - 1460. Mogoče ga je pripisati mojstru Nicolaju di Antoniu iz Pirana, ki ga omenjajo arhivski viri in je deloval v Padovi. Sklici Glej tudi Cerkev Matere Božje od zdravja, Piran (oziroma svetega Klementa)
Cerkev Marijinega imena, Ruše

Cerkev Marijinega imena je župnijska cerkev Župnije Ruše in stoji v središču Ruš. Zgodovina O zgodovini božjepotne cerkve je pisal že domačin Jožef Avguštin Marian, ki je poučeval na ruški gimnaziji med 1730 in 1742. Ta je gradnjo cerkve pripisal zakoncema Edmundu in Irmengardi Weissegg, ki nista mogla imeti otrok, po zaobljubi Mariji pa naj bi Irmengarda rodila tri sinove in dve hčerki. V zahvalo naj bi zakonca na mestu stare in na pol podrte kapele v Rušah dala zgraditi prvo cerkev. Prvega junija 900 naj bi bil položen temeljni kamen, pet let kasneje naj bi bila cerkev dograjena. Da je že v 10. stoletju tu stala cerkev, je čisto mogoče, kljub natančnim podatkom pa po mnenju zgodovinarjev zgodba o prvem čudežu, začetku božje poti in gradnji prve cerkve sodi bolj med legende. Drugi vir o gradnji ali posvetitvi ruške cerkve bi lahko bil napis z letnico 1004 na gotskem vhodu, ki pa tudi ni izpričana v zgodovinskih virih in je bila zapisana verjetno šele ob proslavi osemstoletnice. Okolica Ruš je sodila v posestvo spanheimskih grofov, ki so ga leta 1091 podarili šentpavelskemu benediktinskemu samostanu na Koroškem. Tam se je ohranil tudi prvi pisni vir, ki govori o gradnji gotske »cerkve naše ljube gospe v Rušah«, leta 1387, v času opata Konrada Neuhauserja, zaradi vedno bolj znane romarske poti. Arhitektura Obsegala je ladjo s stopniščnim stolpičem in sedmimi okni ter dve obočni poli dolg in petosminsko sklenjen prezbiterij. Po turškem uničenju leta 1532 so cerkev prenovili. V 17. stoletju so prizidali še štiri kapele, v začetku 18. stoletju so notranjost cerkve povsem baročno predelali ter okrasili s štukaturami in freskami. Cerkvena oprema Ohranili so se trije oltarji. Glavni oltar je izdelal Janez Jakob Schoy. Hrbtišča nekdanjih kornih klopi so bila poslikana s podobami desetih apostolov. Takšna so se ohranila do danes. Cerkev ima tudi 4 zvonove livarja Rudolfa Pernerja( narejeni po vzoru zvonov iz Cerkve v Razkrižju) Sklici Viri Petrič, Franci, Slovenske božje poti, Ljubljana, Družina, 2008. (COBISS) ISBN 978 961 222 692 3 Zunanje povezave http://www.kam.si/romarske_cerkve/ruse.html
Cerkev Marijinega oznanjenja, Tržič

Cerkev Marijinega oznanjenja v Tržiču je župnijska cerkev Župnije Tržič. Cerkev stoji ob tržiškem pokopališču nad starim mestnim jedrom. Enoladijska cerkev z dvema kapelama in kupolo je bila leta 1808 zasnovana na temeljih gotske cerkve iz 16. stoletja. Kupolo in stene krasijo Layerjeve freske, oltar pa dvoje Layerjevih platen iz leta 1815. Dvorano poudarjajo vitražna okna. V stranskem oltarju kaže Layerjeva podoba svetega Florijana prizor požara leta 1811 v Tržiču. Na zahodni steni je zgrajen kor, na katerem so Jenkove orgle iz leta 1934. Sklici
Cerkev Marijinega vnebovzetja, Bertoki

Cerkev Marijinega vnebovzetja v Bertokih je župnijska cerkev Župnije Bertoki. Cerkev je bila blagoslovljena 20. septembra leta 1676, blagoslovil jo je koprski škof Frančišek Zeno. Zatem je bila večkrat obnovljena, največje spremembe pa so bile opravljene v letih 1926−1928. Med obnovo so cerkev povečali in ob straneh prizidali dve kapeli z oltarjema. V cerkvi so stare orgle iz leta 1886, izdelane v Brescii. Ob njej stoji zvonik, ki je bil zgrajen leta 1934. Sklici in opombe Glej tudi Seznam cerkva v Sloveniji Zunanje povezave Slovenia.info
Cerkev Marijinega rojstva, Homec

Cerkev Marijinega rojstva na Homcu je župnijska cerkev Župnije Homec. Legenda Legenda pravi, da je leta 1419 na griču (Homški hrib), kjer je danes cerkev, deček pasel ovce. Bilo je zvečer, zato je deček po težkem dnevu zaspal. Nenadoma je zagledal močno svetlobo in zaslišal glasove, podobne angelskemu petju. Prikazala se mu je Marija z Jezusom v naročju. Prestrašen je v naglici zbral čredo in zbežal domov. Deček je bil prepričan, da je sanjal, a ljudje so verjeli resničnosti dogodkov in tako so na griču postavili kapelo in v njej oltar Mariji v čast. Zgodba o čudežnih sanjah se je širila po vsej Mengeški župniji, kamor je sodil Homec in kmalu tudi dlje od nje. Kmalu so začeli prihajati romarji od blizu in daleč. Viri
Cerkev sv. Duha, Rateče

Cerkev Svetega Duha v Ratečah je župnijska cerkev župnije Rateče Planica. Cerkev Svetega Duha, ki stoji na slikoviti legi vrh griča nad vasjo, ima zvezdasto rebrasto obokan prezbiterij iz zgodnjega 16. stoletja. Ladjo in zvonik so prizidali v letih 1786 do 1791. Iz tega časa je tudi večina notranje opreme. Slika Binkošti, v velikem oltarju, ki ga je 1879 postavil Janez Vurnik, je delo slikara Leopolda Layerja. Sklici Glej tudi Seznam cerkva v Sloveniji
St. Bartholomew's Church (Ljubljana)

St. Bartholomew's Church (Slovene: cerkev sv. Jerneja) — referred to by locals as the Old Church (Stara cerkev, which gave its name to a nearby Ljubljana city bus stop) — is a Catholic chapel of ease and one of the oldest church buildings in Ljubljana, Slovenia. History The church was first mentioned in 1370, when representatives of the Doge of Venice and Leopold III and Albert III of Habsburg concluded a peace treaty in front of it on 30 October 1370, in which the Austrians agreed to return the city of Trieste for the compensation of 75,000 florins. In 1526, its valuables were donated to a fund for improving the city's defenses against Turkish attacks. At the end of the 15th century and beginning of the 16th, it was a venue of Protestant liturgy, but during the Slovene Counter-Reformation in 1618, it was reclaimed as a Roman Catholic church. In 1825, it was damaged by fire and restored several times. Architecture Some elements of the original Romanesque church have been preserved, among them the portal on the northern side. Between 1933 and 1936, the church was redesigned according to plans by Jože Plečnik, and in 2009 it was added to the Slovenian Cultural Heritage List as a cultural monument of national significance under the number 2000. Events On the Sunday nearest to St. Bartholomew's Day (24 August)—known as Mosquito Sunday—stalls selling gingerbread, pottery, and basketry and other wickerwork line the main road here. Parades and celebrations, which attracted hundreds of people, were also once held beside this church. References External links Media related to St. Bartholomew's Church (Ljubljana) at Wikimedia Commons
Chiesa di San Bartolomeo (Lubiana)

La chiesa di San Bartolomeo (in sloveno: cerkev svetega Jerneja) è una delle chiese più antiche di Lubiana, la capitale della Slovenia. Storia Le prime notizie storiche risalgono al 1370, quando proprio davanti alla chiesa venne firmato un trattato di pace tra il duca d'Austria Leopoldo III d'Asburgo, il doge Andrea Contarini e Alberto III d'Asburgo il 30 ottobre di quell'anno, restituendo Trieste per 75.000 fiorini. Nel 1825 un incendio danneggiò la chiesa che fu successivamente restaurata. Architettura La chiesa mostra a tratti alcuni elementi dell'architettura romanica, unita allo stile barocco. Tra il 1933 ed il 1936 la chiesa è stata ridisegnata secondo lo stile dell'architetto Jože Plečnik. Nel 2009 è stata inserita nell'elenco dei beni culturali sloveni come monumento culturale di importanza nazionale, registrato con il numero 2000. Note Voci correlate Arcidiocesi di Lubiana Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Bartolomeo
Cerkev sv. Jerneja, Ljubljana

Cerkev sv. Jerneja (tudi Stara cerkev) v Šiški je rimskokatoliška podružnična cerkev, ki je del župnije Ljubljana - Šiška. Zgodovina Cerkev je prvič omenjena v listinah iz 14. stoletja. 30. oktobra leta 1370 so pred cerkvijo Habsburžani z Beneško republiko podpisali sporazum o vrnitvi Trsta Benetkam v zameno za 75,000 zlatnikov. Sprva je cerkev spadala pod župnijo sv. Petra, od konca 11. stoletja pa je bila dodeljena župniji Ljubljana - Šentvid. Leta 1785 je bila dodeljena župniji Marijinega oznanenja. Ob koncu 16. in začetku 17. stoletja je bila cerkev prizorišče protestantskih obredov, tako da jo je ljubljanski škof Tomaž Hren 17. aprila 1618 ponovno posvetil. 17. aprila 1825 je bila cerkev močno poškodovana v požaru, nakar je bila prizorišče večkratnega obnavljanja. Z graditvijo nove cerkve, cerkve sv. Frančiška, v 20. letih 20. stoletja je cerkev izgubila svoj pomen, saj je postala premajhna. Danes je tako podružnična cerkev, v kateri se redno obhaja sveta liturgija za grškokatoliško skupnost, rimskokatoliška maša pa le nekajkrat letno. Današnji oltarji so delo Matije Bernika, stropna freska pa Janeza Wolfa. Okolica cerkve je tudi prizorišče tradicionalne Komarjeve nedelje. Cerkev je bila leta 2009 razglašena za kulturni spomenik državnega pomena v sklopu Plečnikovih del; slednji je namreč pred drugo svetovno vojno izdelal načrt za popolno preureditev cerkve (pročelja, nov odprt hodnik, uredili stopnišče, zasadili drevje). Viri in opombe Glej tudi Seznam cerkev v Sloveniji Zunanje povezave Predstavnosti o temi cerkev sv. Jerneja, Ljubljana v Wikimedijini zbirki
Cerkev sv. Družine, Barislovci

Cerkev svete Družine v Barislovcih je podružnična cerkev Župnije Sv. Vid pri Ptuju. Dolga je 17 metrov, široka 6 metrov in visoka 8 metrov. Leta 1904 jo je posvetil mariborski škof Mihael Napotnik. Stolp je visok 20 metrov, je štirioglat in krit s pločevino, cerkev pa je pokrita z opeko. Sklici Glej tudi Barislovci Seznam cerkva v Sloveniji Zunanje povezave Sv-vid-pri-ptuju.si
Cerkev sv. Uršule, Bojtina

Cerkev svete Uršule ja podružnična cerkev župnije Sv. Martin na Pohorju. Stoji v pohorski vasici Bojtina, na nadmorski višini 1006 metrov, na samem med brezami, blizu kmetije Pogležen. Po zapiskih sodeč se prvič omenja leta 1545. V listinah iz 16. stoletja je zapisano, da jo je dal zgradil Jurij III. Schaubberg na svoji posesti. Po naslikanih križih sodeč je bila posvečena, oltarji pa ne. Imela je tri oltarje, oltar svete Uršule, oltar svetega Ahaca in oltar svetega Janeza Krsnika. Današnjo podobo pa je dobila ob koncu 17. stoletja, ko so jo prezidali in ji obokali ladjo. Cerkvena ladja se proti vzhodu zaključuje s poligonalnim prezbiterijem. Ob severni steni je v začetku 19. stoletja dobila tudi zvonik. V notranjosti, ki je baročno obarvana, stoji glavni oltar z baročnima svetnikoma, puttoma in sliko zavetnice sv. Uršule. Cerkev skupaj z zakristijo je v celoti pokrita z avtohtono skrilasto kritino, ki je bila v letu 2003 obnovljena. Sklici Viri Register nepremične kulturne dediščine Možnosti razvoja turizma v Šmartnem na Pohorju Zunanje povezave Gozdna učna pot Bojtina Jesensko barvno razvajanje
Chiesa di San Luigi (Maribor)

La chiesa di San Luigi (in sloveno Cerkev sveti Alojzija) è un edificio religioso in stile barocco che si affaccia sulla piazza principale di Maribor. Commissionata dai gesuiti all'architetto slesiano Janez Nepomuk Fuchs, fu costruita tra il 1767 e il 1770 e venne intitolata a san Luigi Gonzaga. A seguito della sopressione dell'ordine dei gesuiti, la chiesa venne chiusa nel 1784 e adibita a deposito militare. Riprese la sua funzione di luogo religioso nel 1831. Incastonata tra gli edifici del lato meridionale della piazza, la facciata venne edificata arretrata di qualche metro rispetto al profilo degli altri palazzi, in modo da dotare la chiesa di un piccolo sagrato racchiuso da una cancellata posta in linea con gli edifici adiacenti. Priva di un proprio campanile, la campana è ospitata in una delle finestre della facciata. Quest'ultima è dominata dalle due colonne che sostengono l'elaborato timpano tipicamente barocco. All'interno, la navata principale a pianta ovale, è un classico barocco. Le opere pittoriche dell'altare maggiore e dei due altari laterali sono accomunati dal rappresentare territori sloveni: la pala del primo raffigura San Luigi con un panorama di Maribor, mentre gli altri due raffigurano San Vittorino con un paesaggio di Ptuj e San Massimiliano con un paesaggio di Celje. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Luigi Collegamenti esterni (SL) Cerkev sv. Alojzija, su visitmaribor.si. URL consultato il 18 aprile 2026 (archiviato l'11 settembre 2025). (SL) Alojzijeva cerkev, su maribor.si. URL consultato il 18 aprile 2026 (archiviato il 18 aprile 2026). (SL) Nekdanji jezuitski kolegij s cerkvijo sv. Alojzija, su mariborart.si. URL consultato il 18 aprile 2026 (archiviato il 26 febbraio 2025).
Cerkev sv. Alojzija, Maribor

Cerkev sv. Alojzija v Mariboru je baročna cerkev, ki se nahaja v strogem centru mesta, natančneje na Glavnem trgu. Med letoma 1767 in 1770 jo je postavil jezuitski red. Posvečena je svetemu Alojziju Gonzagi. Arhitekturne značilnosti Cerkev je umeščena v južni stavbni niz, ki zapira Glavni trg proti Dravi. Stavba ne izstopa iz svoje okolice tako, da bi presegala stavbno mejo, pač pa se od nje odmika v notranjost stavbnega otoka. S tako umestitvijo je arhitektu Janezu Fuchsu uspelo izboriti majhni cerkvi svoj lasten majhen trg, ki ga soustvarjata še stavba kolegija in iz njega izhajajoča ograja. Cerkev nima zvonika, zato pogosto na prvi pogled ostaja skrita. V oknu na pročelju ima en zvon. Tlorisna zasnova cerkve s svojim ovalom slogovno sili cerkev v baročni klasicizem, ki pa se mu še upira baročno pročelje. Namembnost Nadškofija Maribor je 13. maja 2016 cerkev prodala Hrvaški katoliški misiji v Mariboru. Do prodaje je služila kot podružnična cerkev Župnije Maribor - Sv. Janez Krstnik. Sklici Zunanje povezave Slovenia.info
Cerkev sv. Dominika, Izola

Cerkev svetega Dominika je majhna cerkev, ki stoji v Izoli. Ima manjši prezbiterij in preslico nad glavno fasado, posvečena pa je sveti Mariji in svetemu Dominiku. Cerkev je bila zgrajena v 15. stoletju. Takrat je bila osamljena stavba na obrobju mesta, vendar se zaradi širitve Izole v prejšnjem stoletju sedaj nahaja v središču mesta. Sklici
Chiesa di San Francesco (Pirano)

La chiesa di San Francesco (Cerkev sv. Frančiška Asiškega in sloveno) è un edificio di culto cattolico situato in calle dell'Ospedale, nel centro storico della cittadina di Pirano, in Slovenia. Storia La chiesa forma parte di un complesso monastico che iniziò ad essere costruito dai Frati Minori nel 1302 e fu ultimato nel 1318. Progettato originariamente in stile gotico, fu nei secoli successivi più volte rimaneggiato sino a raggiungere l'attuale aspetto barocco. Descrizione L'interno della chiesa, a navata unica e con cinque altari laterali più quello sul fondo, conserva un importante pulpito ligneo del cinquecento. Nel primo altare di sinistra vi si trova la pala Madonna in trono col Bambino e sei Santi realizzata da Vittore Carpaccio nel 1518, che dal 1940 al 2025 è stata custodita nel museo antoniano di Padova. Nell'adiacente convento, ampliato tra il 1698 ed il 1735, vi è un chiostro rinascimentale e all'interno dei locali una pinacoteca con alcune opere di Gregorio Lazzarini ed una biblioteca con testi del XV secolo. Note Bibliografia Slovenia, Milano, Touring Club Italiano, 2020. Valentina Bassanese e Marco Vertovec, Istria slovena e croata, Udine, Odòs Libreria Editrice, 2014. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Francesco (Pirano)