Bazilika Marije, Božje Matere, Sveta Gora

Bazilika Kraljice Svetogorske, na Sveti Gori pri Novi Gorici je bazilika ter podružnična cerkev Župnije Solkan. Služi tudi kot samostanska cerkev frančiškanskega samostana Sveta Gora. V okviru samostana deluje Duhovno izobraževalno središče TAU, ki ponuja možnost za duhovne vaje in pomoč družinam, zakoncem in mladim v stiski. Bazilika je ena najpomembnejših božjepotnih krajev v Sloveniji. Zgodovina Prvotna cerkev O prvotni cerkvi je ohranjena darilna listina, s katero je goriški grof Majnhard dne 19. maja 1368 podaril nekemu podložniku zemljišče pod goro Naše Gospe pri Solkanu. Listino hrani Dunajski državni arhiv. Druga listina nosi datum 14. avgust 1376 in sporoča, da je Ulrik iz Germogliana zapustil cerkvi svete Marije na gori blizu Gorice srebrn kelih. To Marijino svetišče so leta 1496 porušili Turki. Marijino prikazanje in druga cerkev Z nastankom druge cerkve in tudi romarske poti se je med ljudmi ohranila naslednja zgodba. Leta 1539 se je dvanajstletni pastrici Urški Ferligoj iz Grgarja, ki je na Skalnici pasla ovce, prikazala Marija z Jezusom in ji naročila: »Povej ljudstvu, naj mi tukaj hišo zida in me milosti prosi«. Preprosti ljudje so Urškini zgodbi hitro verjeli, predstavniki oblasti pa ne, zato so jo zaprli v ječo. Med starimi Solkanci je bilo še pred kratkim živo izročilo, da je bila Urška zaprta v stari graščini imenovani palas. Urško je po izročilu Marija trikrat čudežno rešila iz ječe in že dve leti po prikazovanju so začeli na Skalnici zidati novo cerkev. Cerkev je bila posvečena 12. oktobra 1544. Tega leta je oglejski patriarh Marino Grimani podaril cerkvi njeno največjo umetnino, slavno Marijino podobo. Od leta 1565 so cerkev upravljali frančiškani. Tudi cerkev, ki so jo zgradili po Urškinem naročilu, je čakala težka usoda: na ukaz cesarja Jožefa II., ki je imel ljudsko pobožnost za vraževerje, so jo leta 1785/86 oplenili in skoraj do tal porušili. Za silo so jo obnovili osem let pozneje - takrat se je vanjov tudi lahko vrnila slavna Marijina podoba imenovana Svetogorska Kraljica. Cerkev je bila povzdignjena v baziliko 16. novembra 1906. Med prvo svetovno vojno so Svetogorsko Kraljico prenesli v Ljubljano. Leta 1915 so baziliko uničile italijanske granate. Cerkev je bila porušena, prav tako tudi vse stavbe okrog nje. Za povojno obnovo je poskrbel goriški nadškof Frančišek Sedej in po načrtih arhitekta [Maks Fabjani|Maksa Fabianija]] so pozidali romarski dom, v katerem so uredili začasno kapelo ter prostore za brate frančiškane. Po rapalski pogodbi je pripadlo ozemlje Italiji in po posredovanju Vatikana so prišli na Sveto Goro italijanski frančiškani iz Trenta, ki so v letih od 1924 do 1928 zgradili samostan in novo cerkev po vzoru oglejske bazilike in po načrtu goriškega arhitekta Silvana Bariča, posvetil pa jo je videmski nadškof Giuseppe Nogara leta 1932. Italijani so bili na Gori nastanjeni do prihoda Nemcev. Zaradi varnosti so leta 1943 odnesli milostno podobo na Kostanjevico pri Gorici, nato v Gorico, kjer je bila iz strahu pred komunisti ponoči leta 1947 »ukradena«. Leta 1949 so jo odkrili v Vatikanu (p. Gracijan Heric) in vrnili (p. Hugo Bren) slovenskim frančiškanom. Zaradi poškodb so podobo prenesli z lesa na platno in jo končno leta 1951 vrnili na Sveto Goro. Sveta Gora je bila v vojnem metežu čudežno rešena 29. aprila 1945, ko so nad njo že prihajali partizanski bombniki, da bi uničili nemško postojanko. Naenkrat je nastala taka megla, da so bombniki zgrešili cilj; Nemci so se umaknili, Sveta Gora pa je bila rešena. Milostno podobo so na Sveto Goro vrnili 8. aprila 1951 v mogočni procesiji, ki se je je udeležilo 15.000 ljudi. Po drugi svetovni vojni so se na Sveto Goro vrnili slovenski frančiškani. Današnja bazilika V letih 1920 - 1932 so na istem mestu postavili novo veličastno cerkev, ki ima na pročelju napis Ego autem steti in montem sicut prius (Jaz pa sem stala na gori kakor prej). V prezbiteriju so levo papeški grb, Gospodovo oznanjenje in sv. Barbara, desno pa frančiškanski grb in Marijino vnebovzetje. Na koru so Brezmadežna, blaženi Duns Skot in papež Pij IX., ki je leta 1854 razglasil dogmo o brezmadežnem spočetju Device Marije. V kapeli nadangela Mihaela je oltar s sliko nadangela Mihaela, ki ga je upodobil akademski slikar Rudi Pergar in grobnica kardinala Jakoba Missie. Kapela prikazanja za glavnim oltarjem je bila v svetem letu 2000 prenovljena po načrtih arhitekta Danila Fürsta, zadnjega Plečnikovega učenca. Frančišek Borgia Sedej (goriški knezo-nadškof je pokopan v kripti za glavnim oltarjem), Mihael Toroš (apostolski administrator škofij Poreč-Pulj, Gorica (del) ter Trst-Koper (del) je pokopan v kripti za glavnim oltarjem) ter Metod Pirih (koprski škof; pokopan v kripti za glavnim oltarjem). Vitraže je po načrtu beneškega profesorja Corrompaia leta 1939 izdelalo podjetje G. Parisi v Trentu v Italiji. V stranskih oltarjih levo sta sv. Frančišek Asiški in sv. Anton Padovanski. Križev pot je bil prinesen iz porušene frančiškanske cerkve v Brežicah. Votivne podobe, ki krasijo baziliko, so darila romarjev, ki so bili uslišani na priprošnjo svetogorske Kraljice. Zvonik, visok 50 metrov, ima štiri zvonove (najtežji ima 4335 kg) in pet malih zvonov, ki naznanjajo uro. V samostanu sta knjižnica (starejše knjige so po ukinitvi božje poti leta 1786 prenesli v Frančiškanski samostan v Gorico, leta 1811 pa v bivališče frančiškanov na Kostanjevico nad Gorico) in noviciat za frančiškane, od leta 1996 pa tudi Marijanski muzej (v njem so votivne podobe, ostanki porušene bazilike, podobice, fotografije, listine). Frančiškov hrib, na katerem stoji kip sv. Frančiška Asiškega, je lepa razgledna točka. Sklici Glej tudi Seznam osrednjih romarskih središč v Sloveniji Bazilika Zunanje povezave Svetagora.si Franciskani.si Kam.si Kam.si, Povezovalna pot treh svetišč