NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Grad Bokalce

Grad Bokalce stoji na vzpetini ob ljubljanski zahodni obvoznici blizu potoka Gradaščica, na naslovu Pot na Bokalce 32. Zgodovina Na njegovem mestu naj bi že v 12. stoletju stala utrdba, katere lastnica bi bila plemiška rodbina Egkh. Od leta 1580 do prve polovice 17. stoletja so bili lastniki Diennersbergi. Leta 1657 je Ditrih pl. Dienersberg grad prodal ljubljanskemu poštnemu mojstru Matiji Stroblu. Ta ga prezidal in poimenoval Stroblhof. Kot lastniki so sledili: 1675 Wolf Sigmund baron Stroblhof, 1706 hči Eva Frančiška, ta pa je posest prenesla na moža Wolfa Herberta grofa Lamberga. Grof Janez Nepomuk Lamberg je en del gospostva leta 1809 prodal Sigmundu Pagliaruzziju, drugi del, ki je obsegal grajsko poslopje, pa leta 1817 Jožefu Seunigu. Po njem je nasledil leta 1834 sin Jožef Kalasanc, preko dedovanja pa do konca stoletja grad poseduje Evgen baron Müller pl Dietenhod. Leta 1899 je bilo posestvo ponovno združeno. Deželna vlada je leta 1919 proglasila nad gospostvom sekvestracijo, ki je bila preklicana leta 1924. Leta 1938 ga je odkupila Vincencijeva družba. Leta 1942 je bil del poslopja uničen v požaru. Po letu 1945 je bil grad nacionaliziran, v tretje tisočletje pa je vstopil kot stanovanjski grad, ki ga je močno načel zob časa. V gradu je dolgo časa stal Narcisov vodnjak, ki se danes nahaja na dvorišču ljubljanskega Magistrata. Arhitektura Prvotna zgradba je bila nadstropna, pravokotna, renesančna, imela je bogato oblikovan vhod, profilirane okenske okvire, sedlasto streho na čop ter stolpičemv osi fasade. V okolici so bila tri gospodarska poslopja in stolpič. V bližini je bil mlin na Gradaščici. Sobe naj bi bile okrašene s slikarijami slikarja Almanacha in drugih, ena soba je imela tudi štukaturo. V dvorcu je bila tudi kapela. Pred dvorcem je bil ribnik, konjušnica in kašča. Tako je opisal stavbo Valvasor (o.c. ibid). V naslednjih letih, predvsem pa v 18. stoletju preurejen dvorec pa je precej spremenjen. Stavba je dobila dodatno nadstropje, stolpič z uro je bil zamenjan s trikotno atiko tudi z uro. Fasada je poudarjena z gredo nad pritličjem ter pilastsko členitev. Kletna okna so kvadratna in zamrežena, v nadstropjih pa pravokotna s polkrožnimi in trikotnimi čeli. Na zadnji strani je pravokotno prizidan enonadstropni trakt s stolpom na vogalu. Skozi kamnit vhodni portal se pride v obokano vežo, iz te pa v obokane stranske prostore pritličja. Na kocu je triramno zrcalno stopnišče naslonjeno na marmorne stebre in vodi v gosposko nadstropje. V gosposkem nadstropju so bile pred prezidavo Dolga soba, Odmevna soba in druge sobe s štukaturami in freskami. O teh mojstrovinah je pisala Barbara Jaki Mozetič v monografiji Vtis obila. O nekdanji opremi gradu ni znano skoraj nič. V Narodni galeriji je shranjena slika Almanachove gostije, kip Narcisa, delo Francesca Robbe pa je v mestni hiši. Sklici in opombe Viri Ivan Stopar, Grajske stavbe v Osrednji Sloveniji 1/4, Ljubljana Grad in dvorci, Viharnik 1999, ISBN 961-6057-22-7 Glej tudi seznam gradov na Slovenskem seznam zgradb in objektov v Ljubljani Zunanje povezave Falajfl.si
Jablje Castle

Jablje Castle (Slovene: Grad Jablje), also known as Jable Castle (Slovene: Grad Jable), Habah Castle (Slovene: Grad Habah), or Habach Castle (Slovene: Grad Habach, German: Schloss Habach), is a castle above the settlement of Loka pri Mengšu, Slovenia. It is located on the western edge of the Mengeš Plain. History The original castle at Jablje was first mentioned in 1268, while the current structure was built by the noble house of Lamberg around 1530. The castle subsequently passed through the hands of the Rasp family, the barons Mosconi, and was from 1780 until the end of World War II owned by the barons Lichtenberg. Though it survived the war largely intact, the castle was nationalized and thoroughly looted during the following years, being first converted into apartments and then serving as an experimental facility of the Biotechnical Faculty of the University of Ljubljana. After a thorough renovation carried out between 1999 and 2006, the castle was a major protocolary site during the 2008 Slovene presidency of the EU. Today it hosts the so-called Center for European Perspective (Center za evropsko prihodnost or CEP; literally, 'Center for a European Future') and is listed as a cultural monument. Its greatest asset is a set of frescoes by the baroque painter Franc Jelovšek, including an unusual depiction of a camel-riding Chinese tambourine player. The castle is open for visitors every other Saturday at 11:00, with appointments available for groups. Name The castle was first attested in German as Hagbach and Hagwach (both in the 1320s), and then as Hawach (in 1348) and Habach (in 1435). The German name refers to a creek overgrown with bushes. The Slovene name was cited by Johann Weikhard von Valvasor in the 17th century as Ablah. Older theories explain the Slovene name Jablje as derived from German Habach (deriving this from the common noun Habicht 'northern goshawk' (Accipiter gentilis), a species said to be common in the area). More recent explanations reject this, stating that the name arose independently in Slovene, originally as Jable (and then through hypercorrection to Jablje) based on the root jabel 'apple tree'. See also List of castles in Slovenia References External links Media related to Jablje Castle at Wikimedia Commons Jablje Castle on Geopedia Jablje Castle site
Grad Jable

Grad Jable, tudi Jablje (nekoč Habach) v Loki pri Mengšu na zahodnem obrobju Mengeškega polja. Grad je bil prvič omenjen že v 14. stoletju, v renesančnem arhitekturnem konceptu, kakršen je viden danes, pa ga je postavila plemiška rodbina Lamberg okrog leta 1530. Nadaljnji graščaki so bili pl. Raspi, baroni Mosconi, od leta 1780 do konca 2. svetovne vojne pa baroni Lichtenbergi. Grad je vojno preživel brez večjih poškodb, v povojnih letih pa je bil temeljito oplenjen in nacionaliziran. V njem so bila stanovanja ter poskusni kmetijski center Fakultete za biologijo. Med letoma 1999 in 2006 je bil temeljito obnovljen. Leta 2008 je med slovenskim predsedovanjem Evropski uniji služil kot eden glavnih protokolarnih objektov. Danes ima v njem prostore Center za evropsko prihodnost (CEP), sicer pa je objekt na spisku kulturnih spomenikov Slovenije. Največja zanimivost gradu so freske baročnega slikarja Franca Jelovška, med katerimi je tudi nenavadna upodobitev na kameli jahajočega Kitajca s tamburinom. Neposredno pod gradom je vodna jama, iz katere teče eden izmed pritokov potoka Šumberk, ki se nato izliva v reko Pšata. Grad si je mogoče ogledati po predhodni najavi za skupine. Zapis Zgodovina debate zapisa gradu Jable je že dolga. Glede na večino virov se pravilno zapiše kot Jable. Glej tudi seznam gradov v Sloveniji Sklici Viri Grad Jable Zunanje povezave Predstavnosti o temi Grad Jablje v Wikimedijini zbirki Ortofoto na spletni strani Geopedija Arhivirano 2017-07-29 na Wayback Machine. Grad Jablje - Center za evropsko prihodnost (CEP) Arhivirano 2009-11-29 na Wayback Machine. Fotogalerija Članek in galerija fotografij
Kamnik Saddle Lodge

The Kamnik Saddle Lodge (Slovene: Koča na Kamniškem sedlu; 1,864 meters or 6,115 feet) is a mountain hostel located just below Kamnik Saddle (Kamniško sedlo), with Mount Brana to its west and Mount Planjava to its east, and the Kamnik Bistrica Valley to its south. On its north is a steep descent toward the Logar Valley, home to Rinka Falls. The hut was first built in 1906, then rebuilt in 1983, and then again slightly modified in 2010. Starting points 3.30 h: from the Kamnik Bistrica Lodge (Dom v Kamniški Bistrici; 601 m) 1:30 h: from the Frischauf Lodge at Okrešelj (Frischaufov dom na Okrešlju; 1396 m) 1:45 h: from the Suhadolnik Farm (ca. 850 m) Neighbouring mountain lodges 6 h: to the Zois Lodge at Kokra Saddle (Cojzova koča na Kokrskem sedlu; 1793 m) above Turska gora 3 h: to the Kocbek Lodge at Korošica (Kocbekov dom na Korošici; 1808 m) above Planjavo Neighbouring mountain peaks 1.30 h: Brana (2252 m) 2 h: Planjava (2394 m) 4 h: Ojstrica (2350 m) over Škarje 2.30 h: Mount Turska (Turska gora; 2251 m) See also Slovenian Mountain Hiking Trail External links Kamniška koča na Kamniškem sedlu Description, Route &Photos (slo) www.psz.si Kamniška koča na Kamniškem sedlu on PSS
Refuge du Col kamnique

Le refuge du Col kamnique (Koča na Kamniškem sedlu) est un refuge situé en Slovénie dans les Alpes kamniques. Le col reliant le Brana, à l'ouest, et le Planjava, est nommé d'après la ville de Kamnik. Il est visible de loin et fait partie des images caractéristiques du massif. Au XIXe siècle, il fut nommé la porte de Jerman par les habitants de la vallée de Kamniška Bistrica, la vallée au sud du col. D'une manière typiquement alpine, le contraste est flagrant entre la pente douce méridionale et la face nord. Au-dessus de la vallée de Logarska dolina, la paroi nord est abrupte et se fond à l'est avec celle du Planjava. La première construction du refuge de montagne par le club alpin slovène date de 1906. Il est situé sur le versant sud, juste en dessous de la crête et permet un accès aisé aux parois avoisinantes qui sont souvent visitées par les écoles d'alpinisme. L'accès nord, du type via ferrata, est au départ du refuge Frischaufov dom à la haute terrasse Okrešelj. Situé au milieu du massif, le refuge est très utilisé par les randonneurs pendant la saison estivale et ne peut manquer à une traversée. En hiver, le versant sud devient une sortie très populaire, le refuge étant alors géré par week-end ensoleillé. Comme dans tous les refuges de montagne des Alpes, la chambre d'hiver est accessible lorsque le refuge n'est pas géré. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste de refuges des Alpes Liens externes Ressource relative au tourisme : Association slovène d'alpinisme Portail de la montagne Portail des Alpes Portail de la randonnée Portail de la Slovénie
Rifugio passo di Kamnik

Il Rifugio passo di Kamnik (in sloveno: Koča na Kamniškem sedlu) è un rifugio situato nel comune di Kamnik in Slovenia, a 1.864 m s.l.m., vicino al Passo di Kamink e ai monti Brana e Planjava. Storia Fu costruito nel 1906, ricostruito nel 1983 e modernizzato nel 2010. Percorsi 03h 30: dal Rifugi Kamnik Bistrica 601 m 1h 30: dal Rifugio Frischauf 1h 45: dalla fattoria Suhadolnik 850 m Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Rifugio passo di Kamnik
Kamniška koča na Kamniškem sedlu

Kamniška koča na Kamniškem sedlu (pol. Schronisko Kamnickie na Przełęczy Kamnickiej) – słoweńskie schronisko turystyczne w Alpach Kamnickich, które znajduje się tuż pod przełęczą nazwaną po słoweńsku Kamniško sedlo („Przełęcz Kamnicka”, 1903 m), którą na zachodzie ogranicza ściana Brany, na wschodzie zaś Planjava. Ku południu łagodnie obniża ku górnej części doliny Kamniškiej Bistricy, na północy zaś stromo opada do Logarskiej Doliny. Opis Pierwotne schronisko zostało otwarte 12 sierpnia 1906, nowe zaś wybudowano na fundamentach starego 23 lipca 1983. Schronisko, które jest otwarte w rozszerzonym sezonie letnim, ma też pokój zimowy. Dla lepszego widoku trzeba się wspiąć na oddaloną o trzy minuty przełęcz, z której widać Logarską dolinę, a w jej górnej części wodospad Rinka ze swoim Orlovim gnezdem (Orlim Gniazdem). Można stamtąd zobaczyć również Mrzlą gorę, Branę i Planjavę. Do schroniska, które jest położone na trasie Słoweńskiego Szlaku Górskiego, prowadzi towarowa kolejka linowa, która służy do przewozu jedzenia i innych przedmiotów, potrzebnych dla utrzymania schroniska. Dostęp 3,30 h: ze schroniska w Kamniškiej Bistricy (601 m) 1,30 h: z Frischaufovego domu na Okrešlju (1396 m) 1,45 h: z Suhadolnika (ok. 850 m) Sąsiednie obiekty turystyczne 6 h: do Cojzovego schroniska na Kokrskiej Przełęczy (1793 m) przez Turską gorę 3 h: do Kocbekovego domu na Korošici (1808 m) pod Planjavą 1,30 h: Brana (2252 m) 2 h: Planjava (2394 m) 4 h: Ojstrica (2350 m) pod Planjavą, przez Škarje 2,30 h: Turska gora (2251 m) Zobacz też Słoweński Szlak Górski Julius Kugyjeva pot treh dežel Etapa 5 Przypisy
Koča na Kamniškem sedlu

Kamniška koča na Kamniškem sedlu (1864 m) je planinska postojanka, ki leži tik pod grebenom Kamniškega sedla (1903 m) (tudi Jermanova vrata), ki ga na zahodu omejuje ostenje Brane, na vzhodu pa Planjava. Proti jugu zložno pada proti zatrepu doline Kamniške Bistrice, na severu pa se strmo spušča v krnico Okrešelj in v Logarsko dolino. Prvo kočo je po temeljitih pripravah zgradila Kamniška podružnica SPD in je bila odprta 12. avgusta 1906. Planinsko društvo Kamnik je leta 1953 kočo obnovilo in prizidalo jedilnico. Leta 1955 so, za potrebe vse večjega obiska gora, postavili tovorno žičnico. Ker je koča sčasoma postala premajha in ni več ustrezala zahtevam obiskovalcev, so zgradili novo. V maju 1981 so jo porušili in zgradili novo. Odprli so jo 23. julija 1983 ob 90-letnici Kamniške podružnice SPD. Leta 1990 so jo posodobili in postavili sončne celice za pridobivanje električne energije, leta 1992 pa je koča dobila tudi GSM povezavo. Koča je odprta od začetka junija do sredine oktobra. V velikem gostinskem prostoru je 120 sedežev in točilni pult. V 12 sobah je 70 postelj, na dveh skupnih ležiščih pa 40 ležišč. Štiri sobe imajo po 2 ležišči, ima tudi dva apartmaja s po 4-imi ležišči in tušem. Zimska soba ima 14 ležišč. V koči je WC, umivalnica in prha s toplo in mrzlo vodo. V gostinskem prostoru kamin in kaminska peč, voda je iz kapnice, za elektriko skrbi po potrebi tudi agregat. Koča ima telefon in internetni dostop. Razgledi Ker koča leži pod sedlom, ji ta zapira pogled na sever. Zanj je treba stopiti na rob, od koder se pogled razširi na Okrešelj, nad njim se dviga Mrzla gora, lepo je viden slap Rinka, desno pod Okrešljem se pokaže Logarska dolina, za njo pa Olševa, desno nad dolino je skupina s Krofičko, levo pa gorski greben nad Matkovim kotom. Na vzhodu se v bližini dviga zahodno ostenje Planjave, levo za njo se kaže Ojstrica, na jug se odpre pogled vzhodnim gozdnatim pobočjem Krvavca in v Kamniško Bistrico. Na zahodu se v bližini dviga Brana, desno za njo pa je nad Kotliči Turska gora. Dostopi 3.30 h: od Doma v Kamniški Bistrici (601 m) 1.30 h: od Frischaufovega doma na Okrešlju (1396 m) 2.30 h: od AP pod slapom Rinka v Logarski dolini čez Okrešelj Prehodi 6 h: do Cojzove koče na Kokrskem sedlu (1793 m) čez Tursko goro in Sleme 3 h: do Kocbekovega doma na Korošici (1808 m) čez Sukavnik in Britofe Vzponi na vrhove 1.30 h: Brana (2252 m) 2 h: Planjava (2394 m) 4 h: Ojstrica (2350 m) pod Planjavo čez Lučko Babo in Škarje 2.30 h: Turska gora (2251 m) čez Kotliče 4 h: Skuta (2532 m) čez Tursko goro Viri PD Kamnik Arhivirano 2013-09-27 na Wayback Machine. Glej tudi Slovenska planinska pot Razširjena Slovenska planinska pot Seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Kamniška koča na Kamniškem sedlu - Hribi.net www.psz.si Kamniška koča na Kamniškem sedlu Julius Kugyjeva pot treh dežel Etapa 5
Sora (Save)

Sora (deutsch: Zayer (Bach), Zaier oder Zeier) ist der Name eines rechten Nebenflusses der Save im westlichen Teil Sloweniens. Die Sora bezieht ihr Wasser hauptsächlich aus dem Hügelland von Škofja Loka. Ihre Quellbäche sind die Poljanska Sora, auch Poljanščica, benannt nach dem Poljane-Tal (Poljanska dolina), und die Selška Sora (auch Selščica), benannt nach dem Selca-Tal (Selška dolina). Die Poljanska Sora ist mit 43 Kilometer der längere Quellbach, während die Selška Sora 32 Kilometer lang ist. Sie fließen in Škofja Loka zusammen und setzen ihren Fluss als Sora für die nächsten 9,2 Kilometer bis Medvode fort, wo die Sora in die Save mündet. Einschließlich der Poljane Sora ist die Sora 52 km lang. Literatur Zusammenfluss von Selzacher Zayer und Zager-Bach zum Zayer-Bach auf maps.arcanum.com Weblinks Einzelnachweise
Sora (river)

The Sora (German: Zayer or Zeier) is a right affluent of the Sava River in western Slovenia. The Sora gathers its waters mainly from the Škofja Loka Hills. Its source branches are the Poljane Sora (Slovene: Poljanska Sora, also Poljanščica), named after the Poljane Valley (Poljanska dolina), and the Selca Sora (Slovene: Selška Sora, also Selščica), named after the Selca Valley (Selška dolina). The Poljane Sora is larger and is 43 kilometres (27 mi) in length, while the Selca Sora is 32 km (20 mi) in length. They flow together in Škofja Loka and continue the flow as the Sora for the next 9.2 kilometres (5.7 mi) until Medvode, where the Sora joins the Sava. Including the Poljane Sora, the Sora is 52 km (32 mi) in length. This makes it the 15th longest river of Slovenia. The Sora is of torrential character and often floods. Its average discharge at the outflow is 25 cubic metres per second (880 cu ft/s). Its largest discharge, measured in 1990, was 690 m3/s (24,000 cu ft/s). Name The Sora was attested in historical sources as Zuora and Zoura in 973, and Zevra in 1263. The name is derived from the common noun *sǫvьra from the verb *sъ-vьrěti, which can be understood in the sense 'to gush, swell up', referring to the river's propensity to flood, or in the sense 'to surge together', initially referring to the confluence of the Poljane Sora and Selca Sora. History In 2022, torrential rains caused the river to flood, with unusually severe flooding downstream. References External links Media related to Sora at Wikimedia Commons Condition of Sora at Železniki and Suha - graphs, in the following order, of water level, flow and temperature data for the past 30 days (taken in Železniki and Suha by ARSO)
Río Sora

El Sora (en alemán: Zayer o Zeier) es un afluente derecho del río Sava en la parte occidental de Eslovenia.​ El Sora recoge sus aguas principalmente de las colinas de Škofja Loka. Sus ramas de nacimiento son el Poljane Sora (en esloveno: Poljanska Sora, también Poljanščica), que lleva el nombre del valle de Poljane (Poljanska dolina), y el Selca Sora (en esloveno: Selška Sora, también Selščica), que lleva el nombre del valle de Selca (Selška dolina). El Poljane Sora es más grande y tiene 43 kilómetros de longitud, mientras que el Selca Sora tiene 32 kilómetros. Ambos fluyen juntos en Škofja Loka y continúan el curso como el Sora durante los siguientes 9,2 kilómetros hasta Medvode, donde el Sora se une al Sava. Incluyendo el Poljane Sora, el Sora tiene 52 km de longitud. Esto lo convierte en el 15º río más largo de Eslovenia. El Sora es de carácter torrencial y a menudo produce inundaciones. Su caudal promedio en la desembocadura es de 25 m3/s. Su mayor caudal, medido en 1990, fue de 690 m3/s. Referencias Enlaces externos Estado del Sora en Železniki Archivado el 4 de marzo de 2016 en Wayback Machine. y Suha Archivado el 4 de marzo de 2016 en Wayback Machine. - gráficos, en el siguiente orden, de los datos de nivel de agua, caudal y temperatura de los últimos 30 días (tomados en Železniki y Suha por la Slovenian Environment Agency (ARSO).
Sora

Sora je rijeka u središnjoj Sloveniji, pritok Save. Sora ima dva izvorišna kraka Poljansku Soru (Poljašćicu), koja izvire južno od naselja Žiri kod Gradišča, i Selšku Soru (Selščicu) koja se izvirući ispod Jelovice, spaja s Poljanskom Sorom kod Škofje Loke. Od tog spajanja pa do ušća u rijeku Savu teče južnim rubom Sorškog polja. Zbog strmih nepropusnih padina u dolinama Poljanske i Selške Sore, prilikom jakih kiša obje Sore brzu nabujaju i izlijevaju se iz korita. Sora odvodnjava uglavnom Škofjeloško hribovje i Polhograjske dolomite. Vanjske poveznice Ribolov na Sori
Sora (rzeka)

Sora (niem.: Zayer) – rzeka w zachodniej Słowenii, prawy dopływ Sawy. Ma długość 52 km, powierzchnie zlewni 392 km² i średni przepływ wynoszący 18,3 m³/s. Rzeka początkowo dzieli się na Poljanską Sorę i Selšką Sorę. Przebieg Poljanska Sora Poljanska Sora zaczyna się w miejscowości Medvedje Brdo, gdy początkowo płynie w kierunku północnym. We wsi Rovte potok zostaje zasilany przez Jakopnik, tworząc Poljanską Sorę. Rzeka następnie zmienia kierunek na północno-zachodni, przyjmując liczne dopływy – Črnę, Žirovnicę, Martinjską grapę, Gantarjevą grapę i Osojnicę. W okolicach Trebiji rzeka skręca w kierunku wschodnim. Selška Sora Zadnja Sora zaczyna się w miejscowości Petrovo Brdo. Początkowo potok płynie w kierunku południowym, jednak po przyjęciu kilku innych potoków Zadnja Sora skręca w kierunek wschodni, a następnie w północnym, tworząc Selšką Sorę. Rzeka przyjmując Davščicę we wsi Zali Log skręca w kierunek wschodni. W Praprotnie rzeka zmienia swój kierunek na południowy. Nad rzeką znajduje się Most Kapucyński w Škofjej Loce, zbudowany został w połowie XIV wieku. Sora właściwa W mieście Škofja Loka Selška Sora i Poljanska Sora łączą się, tworząc Sorę, płynącą w kierunku wschodnim. Sora w okolicach miasta Medvode rzeka wpada do Sawy. Zobacz też Rzeki w Słowenii Przypisy
Сора (река)

Сора је река у Словенији. Има два изворишна крака:Пољанску Сору (Пољашћицу), која извире јужно од Жира код Градишча и Селишку Сору (Селшчицу) која се извирући испод Јеловице, спаја са Пољанском Сором код Шкофје Локе. Од тог спајања па до ушћа у реку Саву тече јужним рубом Соршког поља. Због стрмих непропусних падина у долинама Поњанске и Селшке Соре, приликом јаких киша обе Соре брзу набујају и изливају се из корита. Сора одводњава углавном Шкофјелошка брда и Полхиграјске доломите. Сора је дугачка 47 km, а површина слива износи 650 km². Референце Спољашње везе сајт slovenia.info
Pugled pri Starem Logu

Pugled pri Starem Logu (ausgesprochen [ˈpuːɡlɛt pɾi ˈstaːɾɛm ˈloːɡu], auch Pogeld oder Puglarje, deutsch Hohenberg) ist ein verlassenes Dorf in der Gemeinde Kočevje im Süden Sloweniens. Geschichte Pugled pri Starem Logu wurde im 14. Jahrhundert von Gottschee-Deutschen auf einer Lichtung gegründet. Im Grundbuch von 1574 bestand das Dorf aus zwei Vollhöfen, aufgeteilt in vier Halbhöfe, was einer Einwohnerzahl zwischen 13 und 17 entsprach. Das Dorf hatte 1770 12 Häuser, vor dem Zweiten Weltkrieg 16 Häuser und 72 Einwohner. Die ursprüngliche Bevölkerung wurde im November 1941 vertrieben. Italienische Streitkräfte brannten das Dorf während der Rog-Offensive Ende August 1942 nieder. Während des Krieges richteten die Partisanen in der Gegend verschiedene Einrichtungen ein: Mehrere Stützpunkte (Baza Pugled, Baza I, Baza 14 – siehe Baza 20) befanden sich außerhalb des ehemaligen Dorfes. In der Nähe des Dorfes lag die unterirdische Druckerei Urška. Die politische Führung der Slowenischen Befreiungsfront ließ sich am 12. Juni 1942 in der Nähe nieder. Im März 1943 bauten die Partisanen südöstlich von Pugled ein Lazarett, das im Oktober 1943 von deutschen Truppen zerstört wurde. Vom 28. bis 30. April 1943 fand in Pugled ein Treffen von Aktivisten der Befreiungsfront statt, bei dem sie die Grundsätze der Dolomitenerklärung über die führende Stellung der kommunistischen Partei bestätigten. Beschreibung Heute sind von den Häusern und Wirtschaftsgebäuden nur noch wenige Überreste erhalten. Die Fundamente sind größtenteils von Bäumen und Sträuchern überwuchert. Der Standort des ehemaligen Dorfes ist als Kulturerbe eingetragen. Erhalten ist der Dorfbrunnen, in dessen Nähe der Dichter Miran Jarc am 24. August 1942 ermordet wurde. An der Stelle, an der er getötet wurde, wurde ein kleines Kreuz errichtet. Weblinks Pugled pri Starem Logu auf Geopedia Einzelnachweise
Pugled pri Starem Logu

Pugled (nemško: Hohenberg, 645 mnm) je zapuščen zaselek na obronkih Kočevskega Roga, blizu kraja Stari Log. Zaselek so prvotno naselili kočevski Nemci, nastal pa je na umetno izkrčeni jasi v 15. ali 16. stoletju. Vas je ob izbruhu druge svetovne vojne štela 17 hiš in 70 prebivalcev. Prebivalci so v letu 1941 zapustili svoje domove in se izselili v Tretji rajh ali v Posavje. V vasi je leta 1942 delovala partizanska tiskarna. Italijani so vas požgali v roški ofenzivi v avgustu istega leta. Marca 1943 so partizani na Pugledu zgradili partizansko bolnišnico, ki so jo Nemci uničili oktobra 1943. Zaselek je danes zapuščen, od hiš in gospodarskih poslopij pa je ostalo bore malo. Ostanke temeljev so po večini prerasla drevesa in grmovje. Ohranil se je vodnjak, v bližini katerega je 24. avgusta 1942 padel pesnik Miran Jarc. Na kraju njegove smrti je postavljen skromen križ, ki označuje mesto, kjer je umrl. Sklici in opombe Glej tudi seznam naselij v Sloveniji