NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Župnija Preska

{{Infopolje Župnija v Sloveniji |image=Preska, St. John the Baptist's parish church.jpg |caption=Župnijska cerkev sv. Janeza Krstnika |ustanovljena=1786 |prej=Pražupnija Sora |skofija=Nadškofija Ljubljana |sedez= |duhovni pomočnik=Peter Stele|deanery=Dekanija Ljubljana - Šentvid|archdeaconry=I. Župnija Preska je rimskokatoliška teritorialna župnija s sedežem v Preski (uradno del Medvod). Pripada dekaniji Ljubljana - Šentvid in je del nadškofije Ljubljana. Obseg Župnija obsega naslednje kraje in naselja: Preska s župnijsko cerkvijo sv. Janeza Krstnika in pokopališčem ter Hafnerjevo kapelico na Bonovcu, Medvode (brez Svetja) Seničica, Žlebe s cerkvijo sv. Marjete in cerkvijo sv. Jakoba na Petelincu Vaše, Goričane (polovico vasi vključno z gradom Goričane in kapelo sv. Frančiška Saleškega v njem), Golo Brdo s cerkvijo sv. Trojice (pred ustanovitvijo Župnije Preska del Župnije Šentvid). Zgodovina Prvi kaplan je bil poslan v Presko leta 1782, konec leta 1785 pa so sklenili ustanoviti duhovnijo. To je poleg Preske, Žleb, Vaš, dela Goričan (do hišnega imena Keber) in Medvod - te vasi so bile del sorške župnije in so še danes del Župnije Preska - sestavljala še Seničica (do takrat del šentviške župnije) in Studenčice, ki so 11. 6. 1787 prešle nazaj pod Soro. 26. julija 1786 je škof Anton Herberstein dotedanjega kaplana Antona Jugovca imenoval za prvega župnika novoustanovljene župnije. 13. septembra 1787 so župniji izpod Župnije Šentvid dodelili še bližnje Golo Brdo s pripadajočimi zaselki, saj je bila tamkajšnja dolina že prej zaradi vzpetin med krajema slabo povezano s svojo župnijo. Med letoma 1848 in 1849 je bilo zgrajeno novo župnišče na sedanji lokaciji, pod vasjo pa je ostal »stari farovž«. Leta 2004 so začeli z gradnjo pastoralnega doma sv. Jožefa. Blagoslovili so ga leta 2008, v njem pa deluje tudi župnijski Rahelin vrtec - hiša otrok Montessori. Župnijska cerkev Cerkev sv. Janeza Krstnika se prvič omenja v letu 1631, po letu 1641 je znano, da je bilo pokopališče okoli cerkve že obdano z zidom. Po ustanovitvi župnije je bilo opuščeno in novo napravljeno na sedanjem kraju, kjer je bila leta 1858 zgrajena mrtvašnica. Cerkev je bila leta 1884, ko o »fari« piše Anton Koblar, že večkrat prezidana in je imela nenavadno obliko pravoslavnega križa v izmeri 18x18 m. Sedanja cerkev je bila postavljena leta 1941 po načrtih arhitekta J. Valentinčiča. Od stare cerkve je ostal zvonik, stranski vhod, nekaj kipov, Matzingerjeva slika Krsta ob Jordanu in dve Langusovi sliki. Nad glavnim oltarjem je Kregarjeva slika Janeza Krstnika iz leta 1957. Farne spominske plošče V župniji so postavljene Farne spominske plošče, na katerih so imena vaščanov iz okoliških vasi (Golo Brdo, Goričane, Medvode, Preska, Vaše in Žlebe) ki so padli nasilne smrti na protikomunistični strani v letih 1942-1945. Skupno je na ploščah 25 imen. Župniki Župnije Preska Skupaj s sedanjim župnikom, Juretom Koželjem, je župnijo vodilo 13 duhovnikov. Galerija slik Glej tudi seznam rimskokatoliških župnij v Sloveniji Sklici
Terme Snovik

Terme Snovik so termalno kopališče v Tuhinjski dolini pri Kamniku. Geografija Terme Snovik ležijo na nadmorski višini okoli 440 mnm v idilični zeleni dolinici okoli 1,5 km severno od naselja Potok v Tuhinjski dolini. Terme oddaljene okoli 9 km od Kamnika ležijo na pragu Kamniško-Savinjskih Alp in s svojo lego obiskovalcem omogočajo poleg plavanja tudi druge aktivnosti. Zgodovina Leta 1953 so se začele prve analize vode in tal ter raziskave za morebitno izkoriščanje termalne vode. Tako je bilo v obdobju štiridesetih let na območju naselij Vaseno in Snovik postavljenih 15 raziskovalnih vrtin za črpanje termalne vode. Kasneje sta bili narejeni še dve vrtini pri naslju Potok. Iz njih je po 1 km dolgem cevovodu speljana voda do lokacije »term«. Voda, ki pride na površje ima 30,6°C. Strokovnjaki, ki so opravili fizikalno-kemične analize termalne vode, so ugotovili, da gre za visoko kvalitetno pitno vodo. Odkrili so, da je zelo bogata z magnezijem in kalcijem. Leta 1994 je bil postavljen prvi poskusni leseni bazen. Junija 2001 je bil odprl pokrit termalni bazen s preko 500 m² vodnih površin. Julija 2003 se je postavil še nov zunanji bazen s površino 500 m². Voda Visokokakovostna termalna voda bogata z magnezijem, kalcijem in minerali je odlična za pitje. Ministrstvo za zdravje je leta 2006 razglasilo termalno vodo v Snoviku za naravno zdravilno sredstvo. Sprostitveni programi Terme v okviru Wellness programa nudijo savne, razne masaže, pedikuro, manikuro, razstrupljevanje... Bazeni Notranji bazeni imajo skupno površino 500 m². V večjem bazenu je temperatura vode 32 v otroškem 33 v ločenem masažnem bazenu pa 36ºC. Zunanje vodne površine so prav tako velike 500 m², temperatura vode pa je 29ºC. Nastanitev Gostje lahko dopust preživijo v eko apartmajskem naselju »Hiše na robu gozda«. Naselje sestavlja 8 hiš v katerih je 74 sodobno opremljenih apartmajev in 31 dvoposteljnih sob. Šport in rekreacija Gostom Term Snovik je poleg vodnih aktivnosti v bazenih na voljo tudi fitnes na prostem, trim steza, kolesarske in pohodniške poti. V bližnjem Volčjem Potoku (6 km južno od Kamnika) pa lahko gostje igrajo golf. Glej tudi seznam toplic v Sloveniji Zunanje povezave Terme Snovik
Vila Vipolže

Vila Vipolže je dvonadstropna renesančna vila oz. dvorec (domačini ji pravijo tudi grad), ki stoji na vzhodnem robu vasi Vipolže v goriških brdih. Gre za edini ohranjeni primer italijanske poznorenesančne (manieristične) arhitekture na slovenskem, ki je bil kot tak razglašen za kulturni spomenik državnega pomena. Izstopa tudi ostanek parka z orjaškimi cipresami, ki naj bi bile med najstarejšimi v Evropi. Stavba na tem mestu je bila prvič omenjena že v 12. stoletju kot graščina oz. lovski dvorec, skozi zgodovino pa so poslopje na obstoječih temeljih večkrat v celoti prezidali. Bila je v posesti Goriških grofov in v upravljanju rodbine Wipelsach, po kateri sta vila in bližnja vas dobili ime. Po načrtih neznanega arhitekta so ga prezidali v manierističnem slogu in konec 17. stoletja znova, tokrat je stavba dobila vogalne stolpiče in beneško okrasje, služila je kot poletna rezidenca Benečanov. V začetku 20. stoletja je bila v stavbi vojaška bolnišnica. Med drugo svetovno vojno je na ostrešje padla bomba, leta 1948 pa jo je poškodoval še požar. Nekaj časa po tem je služila kot gospodarsko poslopje, nato pa je bila prepuščena propadanju. Po ustanovitvi Občine Brda so pripravili načrte za obnovo, vendar je bila sprva obnovljena le streha, da stavba ne bi hitro propadala. Sama obnova se je za več let zavlekla zaradi pritožb neizbranih izvajalcev na javnih razpisih. Obnovitvena dela so se naposled začela marca 2013, prenovljen objekt s prostori za prirejanje kongresov, vinsko kletjo in muzejskim delom je bil odprt leta 2015 in predan v petletni najem Občini Vipolže. Obnovo so financirali z evropskimi sredstvi in denarjem ministrstva za kulturo. V vili deluje restavracija, možen je najem dvoran (dogodki,...), vila pa deluje tudi kot hotel s prenočišči. Sklici Viri Munih, Katja (13. junij 2013). »Obnova vile Vipolže«. Primorske novice. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 24. oktobra 2015. Pridobljeno 17. julija 2015. Vidrih, Rebeka (2010). »Vila Vipolže«. DEDI - digitalna enciklopedija naravne in kulturne dediščine na Slovenskem. Pridobljeno 17. julija 2015. »V zavetju orjaških cipres Vila Vipolže zasijala v prenovljeni podobi«. MMC RTV-SLO. 17. julij 2015. Pridobljeno 17. julija 2015. Zunanje povezave Spletna stran vile Vipolže
Castell de Ljubljana

El Castell de Ljubljana (en eslovè: Ljubljanski Grad) és un castell medieval situat dalt del turó del Castell a Ljubljana, Eslovènia, que domina el centre de la ciutat. La zona que envolta l'actual castell es troba habitada des de l'any 1200 aC, i és probable que el cim del pujol fos una fortalesa de l'exèrcit romà després que celtes i il·liris hi construïren fortificacions. Esmentat per primera vegada el 1144 com a seu del ducat de Caríntia, el castell és destruït quan el ducat passa a les mans dels Habsburg el 1335. Entre 1485 i 1495 es construeix el castell actual i s'erigeixen les torres. El seu objectiu era el de defensar el Sacre Imperi Romanogermànic de la invasió otomana i també de les revoltes camperoles. Als segles xvii i xviii, el castell es converteix en arsenal i hospital militar. Va ser danyat durant el període napoleònic i, una vegada de tornada a l'Imperi Austríac, passa a ser presó fins a l'any 1905, reprenent aquesta funció durant la Segona Guerra Mundial. La torre principal del castell data de 1848 i en ella vivia un guàrdia la missió del qual era la de disparar canons per advertir a la ciutat en cas d'incendi o per anunciar esdeveniments i visites importants. El 1905 la ciutat de Ljubljana compra el castell, sofrint una sèrie de reformes en els anys seixanta. Des de la seva finalització, el castell és una atracció turística i lloc on tenen lloc diversos esdeveniments culturals. Des de l'any 2007 un funicular connecta el centre de la ciutat amb el castell. Història Segons les restes arqueològiques, l'àrea de l'actual castell ha estat poblada de forma continuada des de l'any 1200 aC, on es construïren els primers assentaments i les posteriors fortificacions. El castell és esmentat per primera vegada el 1144 com a seu dels ducs de Carintia Spanheim. Al segle xv, el castell es va ampliar amb una capella i es reforçà l'entrada amb murs, torres i un pont. Als segles xvi i xvii s'anà ampliant gradualment. Com que no era la casa de cap rei ni persona noble important i les fortificacions en aquesta àrea ja no eren necessàries, el castell va perdre la seva importància. Els costos de manteniment eren massa alts i va començar a deteriorar-se. Referències
Lublaňský hrad

Lublaňský hrad (slovinsky Ljubljanski grad) je středověký hrad na Hradním kopci v Lublani, hlavním městě Slovinska. Historie Podle archeologických nálezů oblast současného hradu je osídlená nepřetržitě od roku 1200 př. n. l., kdy byla poprvé osídlena a později bylo vybudováno opevnění. Hrad byl poprvé zmíněn v roce 1144 jako sídelní místo vévody Korutanského. V 15. století byl hrad rozšířen hradbami a věžemi u vstupu, kde byl umístěn padací most. V tomto období byla také postavena kaple. V 16. a 17. století byly postupně postaveny další objekty. Protože nebyl hrad v další době sídlem vladaře ani žádného jiného důležitého šlechtice a protože nebylo opevnění v této oblasti zapotřebí, začal hrad ztrácet na významu. Náklady na údržbu byly tak vysoké, že hrad postupně začal chátrat. V 19. století byl hrad přestavěn. Částečně jako vězení a částečně jako vojenská pevnost, což snížilo jeho popularitu mezi obyvatelstvem. V roce 1905 byl hrad odkoupen lublaňskou městskou správou, která ho následně využívala do poloviny šedesátých let 20. století, kdy začaly přípravy na rekonstrukci hradu. Na konci šedesátých let začaly práce na dlouhé a rozsáhlé rekonstrukci. Celá rekonstrukce trvala více než 35 let. V devadesátých letech 20. století se hrad začal využívat jako místo pro pořádání svateb a kulturních akcí. Lanová dráha na Lublaňský hrad, postavená v roce 2006, byla uvedena do provozu v roce 2007. Na kopci je zároveň umístěn pomník Rolnických povstání v letech 1515 a 1573. Promenáda Šance Pozůstatky opevnění na Hradním kopci byly přestavěny na promenádu nazvanou Šance (slovinsky Šance). Autorem návrhu byl slovinský architekt Jože Plečnik. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lublaňský hrad na Wikimedia Commons
Ljubljanaer Burg

Die Ljubljanaer Burg (slowenisch Ljubljanski grad), auch Laibacher Burg genannt, ist eine mittelalterliche Festung oberhalb der Altstadt von Ljubljana (deutsch Laibach). Sie ist das Wahrzeichen der slowenischen Hauptstadt und der Sitz verschiedener Kultureinrichtungen. Geschichte Ursprünglich handelt es sich um eine mittelalterliche Wehranlage und wurde im frühen 12. Jahrhundert zum ersten Mal erwähnt. Der heutige Grundriss der Laibacher Burg entstand im 15. Jahrhundert, während die meisten Gebäude aus dem 16. und 17. Jahrhundert stammen. Die Festung wurde zur Verteidigung und zu militärischen Zwecken verwendet und war ab der ersten Hälfte des 14. Jahrhunderts Sitz der Herren von Krain. Ab dem frühen 19. Jahrhundert wurde sie für andere Zwecke genutzt. Die Laibacher Burg ist heute ein wichtiger kultureller Veranstaltungsort und mit ihrem Aussichtsturm eine bedeutende touristische Sehenswürdigkeit. Sie beherbergt unter anderem die Ausstellung zur slowenischen Geschichte, das Puppenmuseum und die Waffenkammer. Seit 2006 verbindet ein Schrägaufzug den Krekplatz (Krekov trg) in der Altstadt mit der Burg. Die Burg ist neben einem Drachen auf dem Stadtwappen von Ljubljana abgebildet. Weblinks Homepage Fußnoten
Château de Ljubljana

Le château de Ljubljana (en slovène : Ljubljanski grad) est un château situé au sommet de la colline du centre-ville de Ljubljana en Slovénie. Histoire D'après les recherches archéologiques, la zone du château actuel a été habitée continuellement à partir de 1200 av. J.-C.. Le sommet de la colline est probablement un camp retranché de l'armée romaine après avoir connu une période celte et illyrienne. Mentionnée en premier en 1144 en tant que siège du duché de Carinthie, la forteresse est détruite lorsque le duché entre dans l'empire des Habsbourg en 1335. Entre 1485 et 1495, le château est construit et garni de tours afin de défendre l'empire de l'invasion ottomane mais aussi contre des révoltes paysannes. Aux XVIIe et XVIIIe siècles, le château devient un arsenal et un hôpital militaire. Endommagé durant la période napoléonienne, il devient ensuite une prison et le demeure jusqu'à la fin de la Seconde Guerre mondiale. La tour principale du château qui date de 1848, est alors habitée par un garde qui devait tirer un coup de canon pour avertir la ville en cas de danger. En 1905, le château est acheté par la ville de Ljubljana qui l'utilise jusque dans les années 1960 quand débute sa rénovation. Les travaux durent 35 ans et permettent au château d'accueillir des événements culturels et des mariages à partir des années 1990. Depuis 2007, un funiculaire relie le centre-ville au château. La colline abrite également un monument en souvenir de la révolte des paysans slovènes de 1515 et des paysans croates de 1573. Liens externes (en) City castle in Ljubljana. Références Portail de la Slovénie Portail des châteaux
Stari grad (Ljubljana)

Ljubljanski stari grad je bivša tvrđava smještena na brijegu usred Ljubljane. U srednjem vijeku bio je sjedište obitelji Spanheim. Vojvoda je između 1220. i 1243. povezao tvrđavu s naseljenim mjestom Ljubljana. U 14. stoljeću, kada je Ljubljana postala sjedište države Kranjske, u tvrđavi su se nalazili stanovi državnih dostojanstvenika te rezidencija cara za slučaju njegova dolaska ondje. Tvrđava je oštećena u turskim ratovima u 15. stoljeću, nakon čega je obnovljena. Nadograđen je rezidencijalni dio i kapela sv. Jurja. Od 17. stoljeća poglavar seli u grad te tvrđava pomalo propada pa je u 19. stoljeću ondje smješteni državni zatvor za Kranjsku i Korušku. Godine 1845. – 1848. sagrađen je toranj sa satom. Tijekom 20. stoljeća tvrđava doživljava brojne nove promjene. Posljednja velika obnova rađena je sedamdesetih godina 20. stoljeća kada je tvrđava prenamijenjena za kulturne namjene. Literatura Andrej Hrausky, Janez Koželj, Arhitekturni vodnik po Ljubljani, Ljubljana 2002, str. 21. ISBN 961-209-249-4
Ljubljanski grad

Het Kasteel van Ljubljana (Sloveens: Ljubljanski grad) is een middeleeuws architecturaal monument, staande op de Kasteelheuvel (Sloveens: Grajski grič) in het midden van de stad Ljubljana, de hoofdstad van Slovenië. Geschiedenis Opgravingen bewijzen dat de heuvel al gefortificeerd was in de tijd van de Kelten en de Illyriërs, en dat de Romeinen er een militaire post hadden. Het begin van het middeleeuwse kasteel gaat terug naar de 9e eeuw, alhoewel de bouw voor het eerste werd genoemd in 1144. Toentertijd was het de zetel van de heerser van de provincie, Spanheim, die er zelfs zijn eigen munten sloeg. De huidige vorm werd bereikt na de aardbeving van 1511 en met verdere renovaties in het begin van de 17e eeuw. Het kasteel werd bewoond door de provinciale heersers tot de eerste decennia van de 17e eeuw. Later werd het een eenvoudig garnizoen en provinciale gevangenis. In 1905 kocht de stad Ljubljana onder burgemeester Ivan Hribar het kasteel in verval over van de overheid, die het kasteel liet bestuderen en restaureren. De laatste renovatie van het kasteel is met de opening van de Kazematehal op 26 januari 2024 compleet. De twee bruidssuites, de toren, de kapel en de cafetaria zijn open voor de bezoekers, terwijl de rest van het gereconstrueerde pand normaal gesproken wordt gebruikt voor optredens, tentoonstellingen en sociale functies. Kabelspoorweg Sinds 2006 loopt er een kabelspoorweg vanaf Krekov Trg naar het kasteel. Galerij Externe link (mul) Officiële website
Люблянський замок

Люблянський град (словен. Ljubljanski grad), також Люблянський замок — середньовічна фортеця на пагорбі, що височіє над містом Любляною. Виник у XII столітті. Стіни перебудовані в XV столітті, сторожову вежу завершили будувати в 1848 році. Як оборонне укріплення використовували до XVIII століття. У XIX — початку XX століття був в'язницею. Один із символів міста. Історія Найдавніші сліди перебування людини на місці замку датують XII століттям до н. е. Замок відомий із початку XII століття (у латинських джерелах як Castrum Leibach), тоді ж опинився у володінні каринтійських герцогів Спангеймів. З припиненням династії у 1269 році фортеця відійшла королю Богемії, а в 1335 році разом з рештою Крайни перейшла під владу Габсбургів. На початку XX століття замок утратив своє призначення і почав руйнуватися. У 1905 році його викупив магістрат Лайбаха з метою розмістити тут міський музей. Проте план не реалізували і влада вирішила поселити тут бідняків, які проживали там до середини 1960-х років. Наприкінці 1960-х розпочали реконструкцію, яка тривала понад 30 років. Нині в замку розміщено постійну експозицію з історії Любляни. Галерея Див. також Фунікулер Люблянського замку Примітки Література Штих, Петер. Castrum Leibach. Najstarejša omemba Ljubljane in njeni začetki. — Л.: (словен.) (англ.) Посилання Офіційний сайт [Архівовано 15 квітня 2015 у Wayback Machine.]
Matenja Vas

Matenja Vas (pronounced [maˈteːnja ˈʋaːs]; Slovene: Matenja vas, German: Mautersdorf, Italian: Mategna) is a village south of Postojna in the Inner Carniola region of Slovenia. Church The parish church in the settlement is dedicated to John the Baptist and belongs to the Koper Diocese. It was built in the mid-17th century on the site of an older chapel. References External links Media related to Matenja Vas at Wikimedia Commons Matenja Vas on Geopedia
Mattegna

Mattegna (in sloveno Matenja vas) è un centro abitato della Slovenia, insediamento del comune di Postumia. Storia Il centro abitato apparteneva storicamente alla Carniola, ed era noto sia con il toponimo tedesco di Mautersdorf e con quello sloveno di Matenja vas. Dopo la prima guerra mondiale passò, come tutta la Venezia Giulia, al Regno d'Italia; il toponimo venne italianizzato in Mattegna. Dopo la seconda guerra mondiale il territorio passò alla Jugoslavia; attualmente Mattegna (tornata ufficialmente Matenja vas) è frazione del comune di Postumia. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Mattegna
Matenja vas

Matenja vas je naselje v Občini Postojna. Leži 4 km od Postojne ob glavni cesti proti Ilirski Bistrici oziroma Reki. Vas ima danes okrog 400 prebivalcev, vaške značilnosti pa je izgubila. Sestavljena je iz več delov, in sicer starega gručastega jedra (»Dulenski konc«), novega naselja, ki se razteza proti železniški progi Postojna–Prestranek in je prav tako gručasto, ob regionalni cesti (Rakitnik–Matenja vas in Matenja vas–Prestranek) pa sta še dva raztegnjena obcestna dela. V starem jedru je trg z okrog 200 let staro lipo (zato se prostor imenuje »Pod lipo«), ob njej se nahajajo kamnita miza, vaška »štirna« in spomenik tigrovcu Tonetu Černaču. K vasi spada tudi zaselek Štivan na desni strani Pivke. Ime je dobil po stari cerkvi sv. Janeza Krstnika. Na mestu sedanje župnijske cerkve Janeza Krstnika, postavljene sredi 17. stoletja, je prvotno stala manjša kapela. Na zahodni strani cerkve stoji zvonik s čebulasto streho in štirimi nadstropji. Cerkveno ladjo členijo pilastri in oproge, prezbiterij je tristrano sklenjen, oba prostora pa sta banjasto obokana. Pod Matenjo vasjo oziroma pod starim jedrom je Kužni ali Križni dol, kjer so po ustnem izročilu pokopavali umrle za kugo leta 1855. Prebivalstvo Znane osebnosti Mavricij Rus (1879–1977), zdravnik, publicist Tone Černač (1905–1984), član organizacije TIGR in partizan Branko Žnideršič (1911–1999), gradbeni inženir Jakob Milharčič, fotograf, violinist, slikar Lojze Milharčič, duhovnik, škofov tajnik Peter Gorup, pevec Jakob Žitko fotograf, založnik Marija Debevec, sopranistka Sklici in opombe Glej tudi seznam naselij v Sloveniji
Матења вас

Матења вас (словен. Matenja vas, нем. Mautersdorf bei Adelsberg, итал. Mattegna) је насељено место у општини Постојна, Приморско-нотрањска регија, Словенија. Историја До територијалне реорганизације у Словенији била је у саставу старе општине Постојна. Становништво У попису становништва из 2011. године, Матења вас је имала 353 становника. Референце Спољашње везе
Матеня Вас

Матеня Вас (словен. Matenja vas) — поселення в общині Постойна, Регіон Нотрансько-крашка, Словенія. Висота над рівнем моря: 529,3 м. Посилання Статистичне бюро Республіки Словенія, населення, 2002 [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
Vinarium Tower

The Vinarium Tower (Slovene: stolp Vinarium, Hungarian: Vinarium torony; Vinarium Lendava, Panonnian Basin Lighthouse, Prekmurje Eiffel Tower) is a Slovenian steel construction 53.5-meter (176 ft) tall observation tower in Dolgovaške Gorice, a village in the middle of the Lendava Hills above Lendava. It stands at 302 meters (991 ft) above sea level near the Hungarian border. The architects are Oskar Virag and Iztok Rajšter from the Vires architectural office . This is the highest observation tower in Slovenia. The tower was officially opened on 2 September 2015. The tower allows views into four different countries: Slovenia, Hungary, Austria, and Croatia. The designers expect 30,000 to 50,000 visitors per year. Construction Construction was commenced on 13 January 2015 and finished between 15 and 25 July 2015. The SGP Pomgrad company was the main contractor, the Nafta Strojna company was responsible for steel construction, and the Mobitex company for producing steel construction as part of GOI works. The Atrij company from Odranci was the supervisor. The tower cost almost €1.8 million; about €950,000 came from EU development funds and the rest of the financing was contributed by the Municipality of Lendava, the formal owner of the building. Architecture Structure: steel construction with reinforced concrete lobby Overall height: 53.5 meters (176 ft) Roof height: 46.5 meters (153 ft) Observatory height: 42.0 meters (137.8 ft) Top floor: 38.5 meters (126 ft) Floor count: lobby + 9 floors Elevation: 302 meters (991 ft) Lobby area: c. 170 square meters (1,800 sq ft) Capacity: 50 visitors Volume: 293 cubic meters (10,300 cu ft) Total steps: 240 Elevators: 1 References External links Video presentation on YouTube