NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Brusove klavže

Brusove ali Belčne klavže so kamnite zidane klavže (pregrada z zapornicami) z nadstreškom na potoku Belca v Idrijskem hribovju, nekaj kilometrov oddaljene od naselja Idrijska Bela in 12 km od Idrije. Zgrajene so bile med letoma 1767 in 1769 kot nadomestilo za lesene pregrade na tem mestu po načrtih Jožefa Mraka, ki je pri gradnji uporabil malto z dodatkom glinenca, da je pregrada bolje kljubovala pritiskom in vremenskim razmeram. Konstrukcijska višina pregrade je 18 m, dolžina krone pa 35 m. Kot ostale klavže so bile namenjene splavljanju lesa za potrebe rudnika živega srebra v Idriji. Zaprta zajezitev je zadržala okrog 100.000 m³ vode, ki je ob odprtju zapornic odplaknila skladovnico debel, zloženih pod njo, po Belci navzdol proti Idriji, kjer so jih ujeli z »grabljami« na sotočju Idrijce in Nikove. Z enim plavljenjem je lahko zajezitev odnesla 3000 m³ lesa. Vlogo Brusovih klavž so dopolnjevale Putrihove klavže, istočasno zgrajene približno kilometer in pol gorvodno. Sistem klavž je deloval do leta 1926, ko je poplava močno poškodovala grablje na Idrijci in ga je nadomestil cestni prevoz lesa. Zaradi unikatnosti, estetike gradnje in velikosti veljajo za ene najpomembnejših objektov slovenske tehniške dediščine. Brusove klavže so bile v začetku devetdesetih let 20. stoletja temeljito sanirane in obnovljene pod okriljem Mestnega muzeja Idrija. Leta 2001 so bile razglašene za kulturni spomenik državnega pomena, širše območje pa je zavarovano tudi v sklopu Krajinskega parka Zgornja Idrijca. V sklopu idrijskega rudišča živega srebra so uvrščene tudi med Unescovo svetovno kulturno dediščino. Sklici in opombe Viri Brusove klavže na Belci - informacijska tabla ob objektu. Mestni muzej Idrija. Pregledano 16.8.2013. Kladnik, Drago (2010). »Brusove klavže«. DEDI - digitalna enciklopedija naravne in kulturne dediščine na Slovenskem. Pridobljeno 20. avgusta 2013. »Opis enote nepremične kulturne dediščine, evidenčna številka 12«. Pregledovalnik Registra nepremične kulturne dediščine. Ministrstvo RS za kulturo. Zunanje povezave
Putrihove klavže

Putrihove klavže so kamnite zidane klavže (pregrada z zapornicami) z nadstreškom na potoku Belca v Idrijskem hribovju, nekaj kilometrov oddaljene od naselja Idrijska Bela in 14 km od Idrije. Dograjene so bile leta 1779 kot nadomestilo za lesene pregrade na tem mestu po načrtih Jožefa Mraka, ki je pri gradnji uporabil malto z dodatkom glinenca, da je pregrada bolje kljubovala pritiskom in vremenskim razmeram. Višina pregrade je 7,2 metra, debelina 8,5 metra in dolžina krone 44 metrov. Kot ostale klavže so bile namenjene splavljanju lesa za potrebe rudnika živega srebra v Idriji. Zaprta zajezitev je zadržala okrog 20.000 m³ vode, ki je ob odprtju zapornic odplaknila skladovnico debel, zloženih pod njo, po Belci navzdol proti Idriji, kjer so jih ujeli z »grabljami« na sotočju Idrijce in Nikove. Putrihove klavže so bile zgrajene za dopolnitev vloge Brusovih klavž približno 2 km dolvodno; v času svojega delovanja so bile samostojno uporabljene za splavitev zgolj nekaj tisoč kubičnih metrov lesa. Sistem klavž je bil v uporabi do leta 1926, ko je poplava močno poškodovala grablje na Idrijci in ga je nadomestil cestni prevoz lesa. Zaradi unikatnosti, estetike gradnje in velikosti veljajo za ene najpomembnejših objektov slovenske tehniške dediščine. Putrihove klavže so bile v začetku devetdesetih let 20. stoletja temeljito sanirane in obnovljene pod okriljem Mestnega muzeja Idrija. Leta 2008 so bile razglašene za kulturni spomenik državnega pomena, širše območje pa je zavarovano tudi v sklopu Krajinskega parka Zgornja Idrijca. V sklopu idrijskega rudišča živega srebra so uvrščene tudi med Unescovo svetovno kulturno dediščino. Sklici in opombe Viri Putrihove klavže na Belci - informacijska tabla ob objektu. Mestni muzej Idrija. Pregledano 16.8.2013. Kladnik, Drago (2010). »Putrihove klavže«. DEDI - digitalna enciklopedija naravne in kulturne dediščine na Slovenskem. Pridobljeno 21. avgusta 2013. »Opis enote nepremične kulturne dediščine, evidenčna številka 593«. Pregledovalnik Registra nepremične kulturne dediščine. Ministrstvo RS za kulturo. Zunanje povezave
Kavčnikova domačija

Kavčnikova domačija je dragocen spomenik slovenske kmečke stanovanjske kulture. Stoji v vasi Zavodnje nad Šoštanjem. Kavčnikova domačija je najjužnejši primerek dimnice v evropskem alpskem prostoru. Dimnice so bile na Slovenskem razširjene od 11. pa do 18. stoletja. Ker so bili v dimnicah pogosti požari, so jih (tudi pod vplivom oblasti) nadomeščale stavbe s črno kuhinjo. Stavba se je začela razvijati v 17. stoletju. Najprej je bila postavljena dimnica, kot edini prostor. Kasneje so jo dopolnjevali ostali deli stavbe. Klet in hlev v kletni etaži ter dimnica so zidani, ostala stavba je lesena. Krita je s skodlami. Domačija je bila naseljena do leta 1981. Zadnja prebivalka se je ukvarjala z zeliščarstvom in pri hiši je še vedno zeliščni vrt. Še danes je ohranjena tudi vsa originalna oprema, ki z razporeditvijo ustvarja vtis, da je domačija še vedno obljudena. Sklici in opombe Zunanje povezave Muzej Velenje Arhivirano 2007-11-22 na Wayback Machine. Šoštanj Kam na izlet I feel Slovenia
Karlovški most

Karlovški most premošča Gruberjevo nabrežje, Gruberjev kanal in Ižansko cesto in leži v trasi Karlovške ceste v Ljubljani. Projekt, ki ga je po naročilu Republiške skupnosti za ceste izdelal GRADIS, Biro za projektiranje Maribor pod vodstvom Vukašina Ačanskega, je bil izdelan konec leta 1976. Most je gradilo gradbeno podjetje GRADIS Ljubljana, za promet je bil odprt 16. oktobra 1976. leta. Nov most stoji cca 30 m gorvodno od starega Karlovškega mostu. Tehnični podatki Mostna konstrukcija Gruberjev kanal prečka pod kotom 72 °. Svetla višina do Gruberjevega nabrežja je 3,00 m, do Ižanske ceste pa 4,50 m. Normalni prečni prerez na mostu je sledeč: štirje vozni pasovi po 3,50 m obojestranski kolesarski stezi po 2,0 m obojestranska pločnika po 2,0 m V križiščih se razširi za uvozne in izvozne pasove ter ločilni pas. Širina normalnega prečnega prereza tako znaša 22,0 m, razširjenega pa 28,15 m. Dolžina premostitve znaša 87,25 m in poteka preko treh neenakih polj (ožji krajni in daljše srednje polje). Niveleta poteka v vertikalni in horizontalni zaokrožitvi. Zaradi slabe nosilnosti temeljnih tal (paleozoiska podlaga, črni skrilavci in glinasti peščenjaki) je zgornja konstrukcija iz montažnih prednapetih armiranobetonskih škatlastih nosilcev nekonstantne višine med 1,14–1,54 m. Spodnjo konstrukcijo sestavljajo štirje prečni okvirji, na katerih ležijo nosilci. Podporno konstrukcijo sestavlja pet stebrov, ki ležijo na uvrtanih pilotih, ki segajo v trdno podlago. Stebri so v prečni smeri povezani s prečko. Vozišče in hodniki so asfaltirani. Na mostu je javna razsvetljava. Križišče z Roško in Privozom je semaforizirano. Istočasno s Karlovškim mostom in delom nove Karlovške in v nadaljevanju Dolenjske ceste je bil zgrajen tudi podvoz za dolenjsko železniško progo, ki je bila sočasno poglobljena. Javni potniški promet Preko mostu potekajo trase mestnih avtobusnih linij št. 3, N3, 3B, N3B, 27 in integrirana linija 3G. Galerija Viri Projekt za pridobitev gradbenega dovoljenja, Republiška skupnost za ceste, 1976 Glej tudi Seznam mostov na Ljubljanici in Gruberjevem kanalu Zunanji viri Direkcija RS za ceste Gradisov vestnik
Chiesa di San Pietro (Pirano)

La chiesa di San Pietro (Cerkev sv. Petra in sloveno) è un edificio di culto cattolico situato in piazza Giuseppe Tartini, nel centro della cittadina slovena di Pirano. Storia e descrizione La chiesa fu costruita nel 1272, al di fuori delle mura cittadine, ma fu rifatta nelle attuali forme neoclassiche nel 1818 dall'architetto Pietro Nobile. Sopra il portale bassorilievo della consegna delle chiavi a San Pietro opera dello scultore Antonio Boso. Note Bibliografia Slovenia, Milano, Touring Club Italiano, 2020. Valentina Bassanese e Marco Vertovec, Istria slovena e croata, Udine, Odòs Libreria Editrice, 2014. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Pietro (Pirano)
Cerkev sv. Petra, Piran

Cerkev sv. Petra je ena izmed cerkva v Piranu. Posvečena je svetemu Petru. Prvotna cerkev iz leta 1272 je stala zunaj takratnega mestnega obzidja. Današnjo podobo ji je dal arhitekt Pietro Nobile leta 1818. Celotna kompozicija in fasada kažeta na akademsko čist klasicizem. Nad vhodnimi vrati je relief kiparja Antonia Bose, ki prikazuje izročanje ključev svetemu Petru. Sklici in opombe Zunanje povezave
Cerkev Marije Tolažnice, Piran

Cerkev Marije Tolažnice je podružnična cerkev Župnije Piran. Nahaja se v Ulici IX. korpusa. Cerkev je bila sprva posvečena svetemu Mihaelu. Njena prvotna oblika je iz leta 1439, v 17. stoletju (čas baroka) pa je bila renovirana, zato je tako zunaj kot tudi znotraj značilno baročna. Ob glavnem oltarju iz 18. stoletja visi slika Marije z otrokom. Oprema cerkve je zelo bogata: štiri slike, ki predstavljajo zgodbe iz življenja sveti Avguština, so najprej pripisovali F. Fontebassu, danes pa jih prisojajo beneškemu baročnemu mojstru Giovanniju Battista Tiepolu (1696-1770), učencu in nasledniku velikega Piazzette. Najpomembnejša slika, ki je stala na glavnem oltarju, je bila Marija s pasom, delo G. B. Tiepola, ki so jo leta 1940 umetnostni zgodovinarji skupaj z drugimi dali prenesti v varni depo v Italiji. Pozornosti sta vredna tudi intarzirana strenska obloga in lesen okvir beneškega rezbarja Brustolona. Sklici Zunanje povezave
Gledališče Giuseppe Tartini

Gledališče Giuseppe Tartini, znano tudi kot »Tartinijevo gledališče«, je gledališče v Piranu in tudi mestna znamenitost. Načrt za Tartinijevo gledališče je delo tržaških arhitektov Gioachinna Grassija in Giacoma Zamattia, s poslikavo pa je sodeloval še slikar Napoleone Cozzi. Vhodni prostor in gledališka dvorana sta arhitektonsko razkošno urejena v secesijskem slogu in obogatena s štukaturo ter poslikavami. Zgodovina Prvotno je bilo mestno gledališče predvideno na prostoru nekdanje občinske stavbe - mestne hiše oziroma za njo. Zgradili so le novo mestno hišo, prostor, ki je bil predviden za izgradnjo gledališča, pa je ostal nepozidan. Gledališče na novi lokaciji so slavnostno predali namenu 27. marca 1910, s tragedijo Fedra Umberta Bozzinija. Stari zapisi navajajo ime El cine grando, po velikem piranskem violinistu in skladatelju Giuseppeju Tartiniju so ga poimenovali šele pozneje. Gledališče so piranski meščani uporabljali tudi za predvajanje nemih kinematografskih predstav, pozneje pa je vse bolj dobivalo značaj mestne dvorane, v kateri so organizirali razne kulturne prireditve, pa tudi srečanja in praznovanja. Glavna dvorana Po obodu prostora poteka dvonadstropna galerija na železnih stebrih s pozlačenimi kapiteli. V parterju dvorane je nameščenih 180 sedežev, na balkonu, v ložah in na galeriji pa še 83 sedežev. Sedišč je tako skupaj 263. Sklici Zunanje povezave Avditorij Portorož: Gledališče Tartini Piran
Tonovcov grad

Tonovcov grad (tudi Tonecov grad ali Tuncov, Stari grad - Atlas Slovenije 1986), je arheološko najdišče na težko dostopnem hribu (412 m) 2 km severno od Kobarida, ki je zadnji odrastek masiva 772 m visoke Babe v pogorju Stola. Hrib se strmo dviga nad Sočo in je porasel z gozdom bukve in gabra. Prva sondiranja so bila izvedena leta 1993. Raziskavo najdišča so vodili sodelavci Inštituta za arheologijo Znanstveno-raziskovalnega centra SAZU iz Ljubljane. Arheološko najdišče meri v dolžino okoli 300 m. Prva naselitev je bila že v kameni dobi ter v železni dobi. Močnejša poselitev je sledila 2. do 6. stoletja. V naselbini so se zadrževali predvsem staroselci, ki so tu našli zatočišče v času velikih preseljevanj ljudstev po razpadu rimskega imperija. Najpomembnejše obdobje naselitve je zadnje desetletje 5. stoletja, ko so v Italiji na območju današnje Slovenije vladali Vzhodni Goti oziroma kralj Teodorik Veliki. Iz ruševin so vidne stanovanjske zgradbe, cerkev in obrambni zid. Ob koncu 6. stoletja je bila postojanka opuščena in za kratek čas znova obljudena v 9. stoletju. S strminami in obzidjem obdani prostor naselbine meri 150 x 90 m. Obrambni zid debeline 80 cm je viden na vzhodni strani, kjer ločuje naselbino od nižjega dela. Drugje je zid slabše ohranjen. Ohranjeni so temelji štirih zgodnje krščanskih cerkva, tri so raziskane. V vseh treh cerkvah so bile odkrite klopi za duhovščino in oltarji, v osrednji tudi krstilnica, v severni pa ambon. Poleg cerkva so odkrili naselbinske in obrambne zgradbe ter vodne zbiralnike. Iz drobnih predmetov, ki so bili najdeni arheologi sklepajo, da so bili prebivalci romanizirani staroselci, ki so se jim občasno pridružile posadke Vzhodnih Gotov in pozneje tudi Langobardov. Na hribu so tudi ostanki iz obeh svetovnih vojn: stopnice in bunker na vzhodnem pobočju hriba, na vrhu so še jarki, kaverna in večji vkop iz druge svetovne vojne. Ti objekti so deloma poškodovali poznoantično plast. Nemški bunker je bil v celoti vgrajen v poznoantični vodni zbiralnik. Sklici in opombe Viri Napisi na arheološkem najdišču, ZVKDS, OE Nova Gorica Poznoantična utrjena naselbina Tonovcov grad pri Kobaridu naselbinski ostanki in interpretacija Glej tudi Seznam arheoloških najdišč v Sloveniji
Gruber-Steg

Der Gruber-Steg, ehemals Schießstätt-Steg (Slowenisch: Gruberjeva brv / Streliška brv) ist eine 1939 eröffnete Fußgänger- und Fahrradbrücke über den Gruberkanal in Stadtteil Poljane von Ljubljana, der Hauptstadt Sloweniens. Er verbindet die Straßen und Wege Streliška ulica, Strmi pot und Roška cesta am südöstlichen Teil des Schlossbergs mit der Hradeckega cesta am rechten Ufer des Gruberkanals und den Wegen zum Botanischen Garten der Universität sowie zum Golovec. Benannt ist er nach Gabriel Gruber (1740 bis 1805), dem Planer des Gruberkanals. Beschreibung Das Brückentragwerk ist ein dreigliedriger Bogen. Die Spannweite des Bogens beträgt 35 m und die Gesamtlänge der Brücke 49,80 m. Zwischen den gusseisernen Brückengeländern ist der asphaltierte Gehweg 3,0 m breit. Die Brücke wurde in den Jahren 2012 und 2013 umfangreich saniert. Unter anderem wurde ein Behindertenaufzug angebaut. Siehe auch Liste von Brücken in Slowenien Weblinks Einzelnachweise
Gruberjeva brv

Gruberjeva brv, prej Streliška brv, je most, namenjen prehodu pešcev, čez Gruberjev prekop v podaljšku Streliške ulice v Ljubljani. Most je bil zgrajen in za promet odprt aprila leta 1939. Prekladna konstrukcija je tročlenski lok. Razpon loka je 35 m, celotna dolžina mostu pa znaša 49,80 m. Med ograjama je pešpot široka 3,0 m, pohodna površina je asfaltirana, ograja je litoželezna. Ob poglabljanju dolenjske železnice zaradi izgradnje izvennivojskih prehodov na Dolenjski in Hradeckega cesti je bil leta 1979 objekt podaljšan za nadvoz čez železnico. Ker gre za precejšnjo razliko med niveletama objektov, je bilo za povezavo izvedeno simetrično stopnišče. Gruberjeva brv je tudi ena izmed točk na znani Jakobovi pešpoti preko Slovenije. Temeljita obnova v letih 2012/2013 V letu 2012 se je začela temeljita obnova brvi in betonskega nadhoda, sicer napovedana že za leto 2010. Prenova mostu in rekonstrukcija oziroma novogradnja nadhoda, ki je nadomeščen z železnim, v sklopu katerega je poleg stopnic tudi dvigalo za gibalno ovirane, je bila končana v avgustu 2013. Projekt je s sodelavci Atelier arhitekti izdelal prof. Jurij Kobe, izvajalci pa so bili Saning International d.o.o. s podizvajalci. Pogodbena vrednost del je znašala 963.136,51 EUR z vključenim DDV. Viri in sklici Projekt za gradbeno dovoljenje, ŽG,Projektivno podjetje 1979 Glej tudi Seznam mostov čez Ljubljanico in Gruberjev prekop Gruberjev prekop Zunanje povezave Obnova mostu z nadvozom Jakobova pot
Kunstljeva vila

Kunstljeva vila je meščanska vila, ki stoji ob Tržaški cesti v središču Vrhnike. Zgrajena je bila leta 1911 po načrtih stavbarskega mojstra Filipa Supančiča (Zupančiča) za premožnega vrhniškega trgovca z lesom Josipa Kunstlja. Dvonadstropno vilo z lesenimi balkoni pokriva dvokapna streha s stiliziranima čopoma in piramidastim poudarkom pročelja. Zgradba je uvrščena v register slovenske kulturne dediščine. Leta 2012 je bila temeljito obnovljena. Sklici Viri »Kunstljeva vila«. slovenia.info. Pridobljeno 29. januarja 2013. »Tržaška cesta v središču Vrhnike že kaže lepšo podobo«. Občina Vrhnika. 13. avgust 2012. Pridobljeno 29. januarja 2013.
Veštrski mlin

Veštrski mlin (tudi Vešterski mlin) se nahaja ob reki Sori v Škofji loki in je danes kulturni spomenik lokalnega pomena. Za spomenik je bil razglašen 9.marca 2006. Mlin je bil med II. svetovno vojno požgan, nato pa delno obnovljen kot spomenik padlim partizanom. Med drugo svetovno vojno je bila Škofja Loka priključena nemškemu Rajhu. Tako kot drugod po Sloveniji, se je tudi na Gorenjskem organiziralo odporniško partizansko gibanje. V bunkerju pod mlinom je delovala ilegalna partizanska tehnika. Nemški vojaki so 8. februarja 1944 obkolili mlin ter preiskali vso okolico. Ker partizanske tehnike niso odkrili, so zažgali sosedovo hišo, žago in mlin. V njem pa so zgoreli: ing. Beno Anderwald-Benko, roj. 30 aprila 1915, Silva Janša-Darja, roj. 9. septembra 1920, Pavel Gosar-Razin, roj. 26. junija 1920 in Matevž Markič-Metod. Posmrtni ostanki Janše, Anderwalda in Gosarja so pozneje pokopali na pokopališču v Stari Loki, Markiča pa so sorodniki pokopali v Strahinju. Sklici Glej tudi partizanski spomenik
Krnsko jezero

Krnsko jezero je ledovcovo-krasové jezero ve Slovinsku. Je ledovcového původu a leží uprostřed krasové oblasti. Nachází se v nadmořské výšce 1394 m. Leží pod Krnem (2244 m) a Batognicí (2164 m) a v nejužší části je vklíněno mezi Lemež (2042 m) a Mali Šmohor (1939 m). Je 390 m dlouhé a 150 m široké. Dosahuje maximální hloubky 17,5 m. Rozloha činí 5,9 ha a je největším slovinským vysokohorským jezerem. Nedaleko je Planinski dom u Krnských jezer. Vodní režim Hladina vody kolísá asi o 2 m, nejvyšší je na začátku léta. Spolu s blízkými jezery Dupeljským a v Lužnici tvoří skupinu Krnských jezer. Ochrana přírody Celé povodí jezera se nachází na území Triglavského národního parku. V jezeře je bohatý život, ale kvůli velkému přítoku živin je ve vážném ohrožení. Obzvláště velkou hrozbou pro něj v letních dnech jsou koupající se turisti. Přístup Pleso je přístupné pěšky po celý rok. po červené značce od Planinskeho domu na Krnskih jezerah – ½ hodiny. po červené značce od Gomiščkovo Zavetišče na Krnu – 2 hodiny. po červené značce od Koči pod Bogatinom – 3¼ hodiny. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Krnsko jezero na slovinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Krnsko jezero na Wikimedia Commons Krnsko jezero na Moja jezera
Krnsko jezero

Krnsko jezero (tudi Veliko jezero ali Jezero na Polju) je največje slovensko visokogorsko jezero in je na nadmorski višini 1394 metrov. Lokacija in opis Krnsko jezero leži v Triglavskem narodnem parku, na severni strani Krna (2244 m) po katerem je dobilo ime in Batognico (2164 m), na najožjem delu pa je ukleščeno med Lemež (2042 m), in Mali Šmohor (1939 m). Jezero je ledeniškega nastanka in leži sredi zakrasnelega terena, zato ga uvrščajo tudi med kraška jezera. Nedaleč stoji Planinski dom pri Krnskih jezerih. Dolgo je 300 m, široko 150 m in skoraj 18 m globoko. Ima površino Velikost: 5,9 ha. Od jezera je lep pogled proti Krnu in njegovim sosednjim vrhovom. Favna in flora V jezeru je bogato življenje, ki pa je zaradi vnosa tujerodnih rib in velikega pritoka hranilnih snovi močno ogroženo. Zanj so posebno velika grožnja kopalci v poletnih mesecih. V okolici se pojavlja planika, dlakavi sleč, kernerjev mak (Papaver alpinum kerneri) in sternbergov klinček (Dianthus sternbergii) in druge. Galerija Glej tudi Triglavski narodni park seznam jezer v Sloveniji Viri Skoberne, Peter Sto naravnih znamenitosti Slovenije, Ljubljana, Prešernova družba, 1988, (COBISS) Zunanje povezave Krnsko jezero na Hribi.net Krnsko jezero na Mountainsgeek.com Krnsko jezero
Крнско језеро

Крнско језеро (Велико језеро или Језеро на Пољу) је највеће словеначко алпско језеро. Географске карактеристике Језеро је дуго 390 м, широко 150 м, а дубоко 17,5 метара. Ниво воде варира око 2 метра, а највиши је почетком лета. Ледничког је порекла, а налази се у средини краса (крашка језера) под Крном (2.244 м) и Батогницом (2.164 м), на најужем делу је укљештено између Лемежа (2.042 м), и Малог Шмохора (1.939 м). Купање у језеру је забрањено у циљу очувања екосистема језера, који је угрожен, па је се језеро вештаки порибљава. У близини Крнског језера налази се Планинска кућа на Крнском језеру. Види још Списак језера у Словенији Референце Спољашње везе Крнско језеро
Cerkev sv. Jurija, Spodnje Hoče

Cerkev sv. Jurija leži ob krožišču v Spodnjih Hočah. Okrog cerkve se je razvilo staro jedro Spodnjih Hoč. Cerkev je romansko-gotska pražupnijska cerkev. Znamenita je po svoji kripti, ki ima dva obokana podzemeljska prostora. Cerkev kaže v ladji romansko, zgodnjegotsko in baročno gradbeno fazo, prezbiterij in zvonik sta bila sezidana v 15. stoletju. V 18. stoletju pa kapeli zakristija z oltarjem in vhodna veža. Stranska oltarja in prižnica pa leta 1760 do 1770. Glavni oltar in oltarjeva kapela sta iz 19. stoletja. Na cerkvenem prostoru so bili odkriti antična vila in več rimskih kamnov. Sklici Viri Sašo Radovanovič: Podravje, založba Kapital, Maribor 2004 Glej tudi župnija Hoče Zunanje povezave
Fischsteg (Ljubljana)

Der Fischsteg (Slowenisch: Ribja brv) ist eine im Herbst 2014 eröffnete Fußgängerbrücke über die Ljubljanica im Zentrum von Ljubljana, der Hauptstadt Sloweniens. Sie verbindet den Fischmarkt Ribji trg am rechten Ufer mit dem Hribar-Ufer und der Gerbertreppe (Ljubljana) (Gerberjevo stopnišče) am linken Ufer, die zum Kongressplatz führt. Das Bauwerk ist eine transparente, minimalistische Stahlbrücke mit Glasgeländern. Geschichte Ideen für einen Flussübergang an dieser Stelle existieren bereits seit Planungen von Max Fabiani zum Wiederaufbau von Laibach nach dem Erdbeben von 1895. Jože Plečnik berücksichtigte dies bei seinem Entwurf für die Umgestaltung des Kongressplatzes 1934. Allerdings dauerte es bis 1991, dass eine Brücke erstellt wurde, als temporäre Einrichtung aus Holz, die von Architekturstudierenden aus Ljubljana initiiert wurde. Siehe auch Liste von Brücken in Slowenien Weblinks Einzelnachweise