NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Schloss Windenau

Dvorec Betnava (deutsch: "Schloss Betnava", historisch: Schloss Windenau) ist der Name eines im 18. Jahrhundert erbauten Schlosses im Bezirk Razvanje der Stadtgemeinde Maribor von Maribor (Slowenien). Das barocke Herrenhaus ist ein slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung Geschichte Erste Erwähnung eines befestigten, als Wintenaw bezeichneten Gebäudes an dieser Stelle stammen aus dem Anfang des 14. Jahrhunderts. Im 16. Jahrhundert wurde das Anwesen zu einer Wasserburg im Renaissance-Stil ausgebaut. Im 18. Jahrhundert wurde das 1685 abgebrannte Herrenhaus im Barockstil umgestaltet. Das Anwesen hatte zahlreiche Besitzer, darunter die Adelsfamilien Herberstein, Khiessl, Auersperg, Orsini-Rosenberg, Zekel und Brandis. Im Jahr 1863 wurde Betnava zur Sommerresidenz der Bischöfe von Lavant. 1941 beschlagnahmten die deutschen Besatzer das Herrenhaus der Diözese. Nach dem Krieg war es bis 1999 Staatseigentum. Im Jahr 2000 erhielt die Diözese Maribor das Herrenhaus als Eigentum zurück. Siehe auch Liste von Burgen und Schlössern in Slowenien Liste der slowenischen Kulturdenkmale von nationaler Bedeutung Weblinks Einzelnachweise
Betnava Mansion

Betnava Mansion (Slovene: Dvorec Betnava, German: Schloss Windenau) is a manorhouse located near the city of Maribor in northern Slovenia. A structure on the site is first mentioned in 1319, under the name Wintenaw. By the 16th century, it had grown into a fortified and moated renaissance manor. It passed through the hands of numerous owners, including the noble families of Herberstein, Khiessl, Auersperg, Ursini-Rosenberg, Szekely, Brandis. During their tenure, the counts Herberstein transformed it into a Protestant way-station, complete with chapel and cemetery. In 1863, Betnava became the summer residence of the bishops of Maribor and Lavant, having already been leased by the see for several decades. In 1784, the mansion was rebuilt in late-baroque Florentine style, after the fashion of Vienna at the time. The west wing contains a chapel dedicated to the Holy Cross, while other notable features include a carved staircase leading to the main hall, itself decorated with late-baroque trompe-l'œil ceiling frescoes painted by an unknown artist c. 1780. The main facade faces a 19th-century English country park. The mansion's current owner is the archbishopric of Maribor, which was in 2011 cited by the Agency for the Protection of Cultural Heritage for failure to properly maintain the site and safeguard structures uncovered in an archeological dig. Sources https://web.archive.org/web/20090218153632/http://betnava.org/ (unreachable, 3 Aug 2016) http://www.delo.si/clanek/141729 Delo, 25 Feb 2011
Dvorec Betnava

Dvorec Betnava (nemško Schloss Windenau) je dvorec v bližini Maribora na Štajerskem. Baročni dvorec, ki je dal ime istoimenskemu mestnemu območju, je bil razglašen kot kulturni spomenik državnega pomena. Zgodovina Leta 1319 se v zgodovinskih virih dvorec omenja z imenom Wintenaw (Betnava). V 16. stoletju je ta prerasel v utrjeno renesančno graščino z vodnim jarkom. Grofje Herbersteini so jo spremenili v protestantsko rezidenco s kapelo in pokopališčem. V 18. stoletju so dvorec, ki je leta 1685 pogorel, baročno preoblikovali. Prezidali so osrednje poslopje s stopniščem in reprezentativnimi prostori, na severni strani so mu dodali kapelo, ostala tri krila pa so pustili nedotaknjena. Slavnostno dvorano so poslikali leta 1784 z baročno iluzionistično poslikavo z alegorični prizori. Dvorec je menjal veliko lastnikov, med njimi so bile plemiške rodbine Herbersteini, Khiessl, Auerspergi, Ursini von Rosenberg, Szekely in Brandisi. Betnava je leta 1863 postala poletna rezidenca mariborsko-lavantinskih škofov, čeprav jo je škofija jemala v najem že desetletja prej. Nasproti pročelja je urejen park, ki je bil v 19. stoletju zasnovan v duhu angleškega krajinskega sloga. Dvorec krasi izredno skladna arhitektura, ki se je zgledovala po tedaj na Dunaju modnem poznobaročnem florentinskem slogu, dobil jo je leta 1784. Dvorec Betnava je sedaj ponovno v cerkveni lasti. Sklici Glej tudi Betnava Dvorec Goričane Zunanje povezave Betnava.org Arhivirano 2014-12-17 na Wayback Machine., uradna stran
Betnava herrgård

Betnava herrgård (slovenska: Dvorec Betnava, tyska: Schloss Windenau) är en herrgård belägen nära staden Maribor i norra Slovenien. Första gången en byggnad nämns på denna platsen är år 1319, då under namnet Wintenaw. På 1500-talet hade det vuxit till en befäst renässans herrgård. Herrgården har haft många ägare genom tiderna, adelsfamiljer som t.ex. Herberstein, Khiessl, Auersperg, Orsini-Rosenberg och Szekely. Under familjen Herberstein transformerades herrgården till en protestantisk station med kapell och kyrkogård. År 1784 byggdes herrgården om i florentinsk senbarock efter modet i Wien vid den tiden. Den västra vingen innehåller ett kapell tillägnad det Heliga korset. Andra anmärkningsvärda inredningsdetaljer omfattar den snidade trappan till den stora salen, som är dekorerad med takfresker gjorda i senbarock trompe l'oeil-stil, målade av en okänd konstnär. År 1863 blev Betnava sommarresidens för biskoparna i Maribor och Lavant. Framför herrgården ligger en engelsk trädgård från 1800-talet. Källor https://web.archive.org/web/20141217002454/http://betnava.org/ http://www.delo.si/clanek/141729
Zámek Tivoli

Zámek Tivoli (slovinsky: Grad Tivoli), původně nazývaný Podturnské panství (německy: Schloss Unterthurn, slovinsky: Grad Pod turnom), je panské sídlo v Lublani, hlavním městě Slovinska. Umístění Sídlo se nachází v městském parku Tivoli (část ve čtvrti Rožnik), severozápadně od centra města (je z něj viditelný), na úpatí kopce Rožnik. Je na konci promenády Jakopič (dříve Lantieriho promenáda), která sama navazuje na Cankarovu ulici. Za zámkem stojí budova v alpském stylu zvaná Švicarija (německy: Schweitzerhaus „Švýcarský dům“, dříve Hotel Tivoli). Vede kolem něj naučná stezka Jesenko. Historie Na počátku 15. století stála v lesích nad současným umístěním věž; vlastnil ji Georg Apfalterer, spojenec vévody Fridricha (pozdějšího císaře Svaté říše římské Fridricha III.). Věž byla zničena Fridrichem II., hrabětem z Celje v roce 1440, ale byla inspirací pro původní název hradu: německy Schloss Unterthurn a slovinsky Grad Pod turnom, oba názvy doslova znamenají „hrad pod věží“. Současná stavba byla postavena v 17. století na zřícenině předchozího hradu z renesančního období, zámek původně vlastnili jezuité, ale po potlačení jezuitského řádu v roce 1773 se dostal do vlastnictví Lublaňské diecéze. Používán jako biskupské letní sídlo, byl obklopen ovocnými sady. V polovině 19. století jej koupil rakouský císař František Josef I., který jej v roce 1852 daroval veteránovi habsburskému maršálovi Josefu Radeckému. Radecký zrekonstruoval zámek v klasicistním stylu a dal mu současnou podobu. Většinu svého důchodu v něm strávil se svou manželkou Franciscou von Strassoldo Grafenberg, místní kraňskou šlechtičnou. Polní maršál Josef Radecký z Radče (1766–1858) hodně přispěl k uspořádání parku Tivoli. Od roku 1882 do roku 1918 byla v Lublani na schodech před hradem Tivoli vystavena litinová socha Radeckého v plné velikosti. V roce 1851 získala cenu na Světové výstavě v Londýně. Dnes je zachována Městským muzeem v Lublani. Podstavec sochy však zůstává na původním místě. V roce 1863 koupil zámek magistrát v Lublani, který jej používal jako (mimo jiné) chudobinec a později jej rozdělil na byty. V roce 1967 byl znovu zrekonstruován a stal se dějištěm Mezinárodního centra grafických umění. Litinoví psi V roce 1864 vytvořil rakouský sochař Anton Dominik Fernkorn čtyři litinové psy, kteří jsou stále vystaveni v parku Tivoli před zámkem Tivoli. Psi nemají jazyky a říkalo se, že Fernkorn kvůli této chybě spáchal sebevraždu zastřelením. To se ale ukázalo jako lež. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Tivoli Castle na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Tivoli na Wikimedia Commons Souřadnice:
Schloss Tivoli

Schloss Tivoli (slowenisch: Grad Tivoli), ursprünglich Schloss Unterthurn (slowenisch: Grad Pod turnom) genannt, ist ein Herrenhaus in Ljubljana, der Hauptstadt Sloweniens. Lage Das Schloss befindet sich im Stadtpark Tivoli im Stadtteil Rožnik, nordwestlich des Stadtzentrums am Fuß des Rožnikhügels. Dieser schließt an die Jakopič-Promenade an, die wiederum die Verlängerung der Cankarstraße bildet. Geschichte Das heutige Gebäude geht auf einen Verteidigungsturm eines Laibacher Stadtkommandanten aus dem 13. Jahrhundert zurück. Laibach, das heutige Ljubljana, befand sich seit 1278 unter habsburgischer Herrschaft. Während kriegerischer Auseinandersetzungen zwischen Ungarn und den Habsburger wurde der Turm 1448 von Truppen Ulrichs II. niedergebrannt. Auf den Grundmauern des Turms wurde ein Schlösschen errichtet. 1601 kauften die Jesuiten das Gebäude, die seit 1599 in Laibach ein Kolleg betrieben, ließen es abreißen, neu aufbauen und nutzten es als Erholungsheim. In der Folge der Aufhebung des Jesuitenordens 1773 wurde das Kolleg vom Staat übernommen, und das Laibacher Palais fiel zunächst an die Katholische Kirche, dann an die Landstände. 1835 wurde neben dem Schloss ein Gartenrestaurant und Café mit dem Namen Tivoli eröffnet. Damit kamen auch das Palais und der Garten zu ihren Namen. 1852 erwarb Kaiser Franz Josef das Gebäude und überließ es seinem Feldmarschall Radetzky auf Lebenszeit. Das Gebäude wurde renoviert, mit der heutigen klassizistischen Fassade versehen, der Garten erweitert, teilweise neu angelegt mit freiem Zugang für die Bürger. 1865 kaufte die Stadt das Palais und nahm einige Erweiterungen und Umbauten vor, so wurden z. B. die repräsentative Außentreppe und der Springbrunnen gebaut. Bis 1967 wurde das Gebäude zu Wohnzwecken genutzt. Heute dient es als Museum und beherbergt eine umfangreiche Sammlung zeitgenössischer Graphik. International Centre of Graphic Arts Das Haus, das eine Sammlungen moderner, internationaler Graphik beherbergt, ist der Sitz des Internationalen Zentrums für Graphische Kunst (International Centre of Graphic Arts), das seit 1955 an ungeraden Jahren die Biennial of Graphic Arts ausrichtet. Zu den Kuratoren der Biennale zählen u. a. Giulio Carlo Argan, Jorge Glusberg, Pontus Hultén, Pierre Restany und Ryszard Stanisławski. Weblinks Schloss Tivoli, Internationales Kunstgrafikzentrum Einzelnachweise
Tivoli Castle

Tivoli Castle (Slovene: Grad Tivoli), originally called Podturn Manor (German: Schloss Unterthurn, Slovene: Grad Pod turnom), is a mansion in Ljubljana, the capital of Slovenia. Location The mansion is located in the city's Tivoli Park (the part in the Rožnik District), northwest of (and visible from) the city centre, at the foot of Rožnik Hill. It is the terminus of the Jakopič Promenade (formerly the Lantieri Promenade), itself the continuation of Cankar Street. An alpine-style building called the Švicarija (German: Schweitzerhaus 'the Swiss House', formerly the Tivoli Hotel) stands behind the mansion. The Jesenko Nature Trail leads past it. History In the early 15th century, a tower stood in the woods above the site; it was owned by Georg Apfalterer, an ally of Duke Frederick (later Holy Roman Emperor Frederick III). The tower was destroyed by Frederick II, Count of Celje in 1440, but was the source of the original name of the castle: German Schloss Unterthurn and Slovene Grad Pod turnom, both literally 'castle below the tower'. The current structure was built in the 17th century atop the ruins of a previous Renaissance-period castle, the mansion was initially owned by the Jesuits, but came into the possession of the Diocese of Ljubljana following the 1773 suppression of the Jesuit order. Used as the bishop's summer residence, it was surrounded with orchards. In the mid-19th century, it was bought by the Austrian emperor Francis Joseph I, who in 1852 presented it as a gift to the veteran Habsburg marshal Joseph Radetzky. Radetzky renovated the mansion in the Neoclassical style, giving it its present appearance, and spent much of his retirement in it with his wife Francisca von Strassoldo Grafenberg, a local Carniolan noblewoman. The field marshal Joseph Radetzky von Radetz (1766–1858) contributed a lot to the arrangement of Tivoli Park. There was a full-size cast iron statue of Radetzky on display in Ljubljana on the steps in front of Tivoli Castle from 1882 till 1918. In 1851, it won a prize at the Great Exhibition in London. Today, it is preserved by the City Museum of Ljubljana. The statue's pedestal, however, remains at its original place. In 1863, the mansion was bought by the Municipality of Ljubljana, who used it as (among other things) a poorhouse, later subdividing it into condominiums. In 1967, it was again renovated and became the venue for the International Centre of Graphic Arts. Cast iron dogs In 1864, the Austrian sculptor Anton Dominik Fernkorn created four cast iron dogs, still on display in Tivoli Park in front of Tivoli Castle. The dogs do not have tongues, and it has been falsely rumoured that Fernkorn committed suicide by shooting himself due to this mistake. References
Castello di Tivoli

Il Castello di Tivoli (in sloveno Grad Tivoli), detto anche Castello di Podturn (in sloveno Grad Podturn, in tedesco Schloss Unterthurn), è situato nell'omonimo parco di Lubiana. Ospita la sede del Centro Internazionale di Arti Grafiche. Storia Nel XIII secolo, sul sito della struttura attuale, si trovava una torre difensiva (Turn) di proprietà del comandante di Lubiana. Nel 1442 la torre fu bruciata dalle truppe di Ulrico II, duca di Celje, durante una battaglia contro le truppe del duca Federico d'Asburgo e pochi anni dopo il barone Georg von Apfalterer fece costruire sulle sue rovine un piccolo castello, poi detto di Podturn (“sotto la torre”) o Podrožnik. Nel 1601 il castello fu donato dall'arciduca dell'Austria interiore, Ferdinando, ai Gesuiti ed abbattuto. Al suo posto fu eretto un palazzo per la villeggiatura degli appartenenti all’ordine e i loro studenti. In seguito alla soppressione della Compagnia di Gesù nei domini asburgici, il bene fu incamerato dalla Chiesa e divenne la residenza estiva del vescovo di Lubiana; in un secondo tempo, divenne proprietà degli Stati Provinciali. Nel 1835, nei pressi del palazzo, vennero aperti dalla società Kazinsko društvo un ristorante all'aperto e un caffè di nome "Tivoli." In seguito il nome si estese al giardino e al castello. Nel 1852 Francesco Giuseppe I acquistò il palazzo e lo cedette a vita a Josef Radetzky. L'edificio, negli anni successivi, fu rinnovato e fu aggiunta la faccia neoclassica. Nel 1856 Radetzky restituì il castello all'imperatore. Nel 1865 il palazzo venne acquistato dalla città di Lubiana e ulteriormente rinnovato. Dal 1986 ospita la sede del Centro Internazionale di Arti Grafiche. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su castello di Tivoli Collegamenti esterni Sito ufficiale, su mglc-lj.si. Castello di Tivoli, su visitljubljana.com.
Дворец Тиволи

Дворец Тиволи (словен. Dvorec Tivoli), также замок Тиволи (словен. Grad Tivoli), замок Под Турном (словен. Grad Pod Turnom, нем. Schloss Unterthurn) — представительское здание в одноименном парке у подножия холма Рожник, на северо-запад от городского центра Любляны, столицы Словении. Охраняется государством как памятник истории и культуры. История С XIII века в лесу выше по холму стояла башня, которую в 1442 году разрушил граф Фредерик Цельский в ходе борьбы с будущим императором Священной Римской империи Фридрихом III за контроль над Любляной. Эта башня дала первоначальное название позднейшим сооружениям, построенных на современном месте: «град под турном», то есть «замок под башней». Барон Георг Апфальтрер построил здесь свое поместье. В 1601 году оно вместе с соседними земельными участками было приобретено местными иезуитами, в 1701-1703 годах заменившими его новым особняком авторства архитектора Франческо Ферраты. После роспуска ордена иезуитов в 1773 году здание стало летней резиденцией архиепископа Любляны. Позднее оно перешло во владение провинциальных властей, использовавших его в различных целях. C 1835 года носит название «Тиволи». Император Австрии Франц Иосиф I восстановил дворец и в 1853 году предоставил его в пожизненное пользование фельдмаршалу графу Йозефу Радецкому. Граф Радецкий обновил парк и сделал его открытым для горожан Любляны, которые в благодарность в 1882 году посмертно предоставили фельдмаршалу почетное гражданство и воздвигли ему памятник перед входом в здание (после 1918 года он был убран и ныне находится в городском музее, однако рядом с дворцом остался пьедестал). Фонтан со статуей «Мальчик и рыба» был установлен перед зданием в 1870 году. Примерно тогда же на ступеньках рядом с дворцом появились четыре больших металлических пса работы скульптора Антона Доминика Фернкорна. Далее в здании долго располагались городские учреждения, а после Второй мировой войны до 1967 года оно использовалось как жилое. С 1986 года в отреставрированном дворце располагается Международный центр графического искусства. Галерея См. также Международный центр графического искусства Примечания Ссылки Информация на сайте visitljubljana.com
Schloss Kieselstein

Schloss Kieselstein (slowenisch: Grad Kislstein / Khislstein) ist ein Schloss aus dem 13. Jahrhundert in der Altstadt von Kranj in Oberkrain (Slowenien). Das Schloss trägt den Namen des Adelsgeschlechts Khisl, das das Anwesen in der zweiten Hälfte des 16. Jahrhunderts erwarb. Das aktuelle Aussehen erhielt es durch Umbauten zwischen dem 16. und 19. Jahrhundert. Lage Das Schloss, mitten im Stadtzentrum von Kranj, steht oberhalb des Save-Übergangs auf einem Teil der Oberstadt, die von der Antike bis zum frühen Mittelalter ein befestigtes Areal war. Heute beherbergt das Gebäude Einrichtungen der Gemeinde Krajn sowie eine Abteilung des Museums der Oberkrain. Geschichte Der Vorläufer des Gebäudes, eine Burg, wurde 1256 von den Grafen von Ortenburg im Auftrag des Herrn von Kranj, Ulrich III., Herzog von Kärnten, erbaut. Bis 1420 wurde das Anwesen von ihren Ministerialen oder Vasallen, den Rittern von Chreinburch, verwaltet und ging dann in den Besitz der Grafen von Cilli über. Nach deren Aussterben ging der Besitz als Erbe an die Habsburger, die es Mitte des 16. Jahrhunderts an Hans Khiessl von Kaltenbrunn verkauften. Khiessl ersuchte Kaiser Ferdinand I. erfolgreich um das Recht, die Burg nach ihm umzubenennen, und baute die Burg zu dem L-förmigen Schloss aus, wie es sich auch heute darstellt. Spätere Besitzer des Schlosses waren unter anderem die Grafen von Auersperg. 1913 wurde es vom Staat gekauft. Siehe auch Liste von Burgen und Schlössern in Slowenien Weblinks Einzelnachweise
Kieselstein Castle

Kieselstein Castle, also known as Khislstein, (Slovene: Grad Kieselstein / Khislstein) is a 13th-century castle in the city of Kranj, in the Upper Carniola region of Slovenia. The castle stands at what was once a defensible point, guarding the city pier and crossing over the river Sava, and was predated on the site by a round 11th-century keep. The current structure was built in 1256 by the Counts of Ortenburg, by an arrangement with the lord of Kranj, Ulrich III, Duke of Carinthia. Until 1420, the tower was managed by their ministeriales or vassals, the knights von Chreinburch; in that year, it passed to Count Hermann II of Celje. During the period of Turkish incursions, the tower was incorporated into the city walls. After the extinction of the Counts of Celje in 1456, it was inherited by the Habsburgs, who sold it in the mid 16th century to Baron Hans Khiessl. Khiessl successfully petitioned Emperor Ferdinand I for the right to rename the castle after himself, and also expanded the tower into an L-shaped castle, giving it its present appearance. The Khiessls soon sold the castle to Franz von Moscon; later owners included the Ravbar, Apfaltrer, Auersperg and finally Natalis Pagliaruzzi noble families. In 1913 the castle was purchased by the state. Between the world wars, it housed government offices; after World War II it was (somewhat redundantly) nationalized. In 1952, the building was renovated according to plans drawn up by the architect Jože Plečnik. Today the renovated building houses the Kranj Municipal Agency for the Protection of Natural and Cultural Heritage, as well as the Upper Carniola Museum. Sources Kranj municipal site http://www.slosi.info/01gradovi/02podrobnejse/gorenjska/k-2/kiselstajn.php Satellite photo of castle Archived 2012-06-20 at the Wayback Machine
Grad Kieselstein

Grad Kieselstein (tudi Khislstein) je grad, ki ga je sredi 16. stoletja kupil baron Janž Khisl in mu nadel današnjo podobo, po njem pa je grad dobil tudi ime. Stavba je bila leta 1952 prezidana po načrtih arhitekta Jožeta Plečnika. Grad stoji na nekdanjem obrambnem območju in je del mestnega pomola nad prehodom čez Savo v Kranju. Sedanja podoba se je izoblikovala od 15. do 19. stoletja, temelje pa so postavili s postavitvijo ortenburškega stolpa leta 1256. V obdobju turških vpadov so stolp vpeli v mestno obzidje. Poznejši lastniki so bile plemiške družine Mosconov, Ravbarjev, Apfaltrerjev, Auerspergov in zadnji Natalis Pagliaruzzi. Glej tudi seznam zgradb in objektov v Kranju Sklici Zunanje povezave http://www.kranj.si/podrocje.aspx?id=380 http://www.slosi.info/01gradovi/02podrobnejse/gorenjska/k-2/kiselstajn.php http://www.geopedia.si/#b2-3_x450560_y121793_s19 Arhivirano 2017-07-29 na Wayback Machine.
Кізельштайнський замок

Кізельштайнський замок або Замок Кізельштайн або Град Кізельштайн, також відомий як Хісльштайн, (словен. Grad Kieselstein / Khislstein) — замок XIII сторіччя в місті Крань, Верхня Крайна, Словенія. Назва походить від нім. Kieselstein ('гравій' або 'кременисті породи'). Замок стоїть на тому місці, що колись було захисним пунктом міської пристані й перетинало річку Саву, і який відносять приблизно до XI століття. Нинішня споруда була побудована в 1256 році графами Ортенбургами, за домовленістю з володарем Крані, герцогом Ульріком III Спанхаймом. До 1420 р. вежа управлялась їх Міністеріалами або васалами, лицарями фон Хрейнберчами; у тому році він перейшов до графа Германа II з Целє. Під час османських воєн в Європі вежа була включена в міські стіни. Після зникнення графів Цельських у 1456 р. замок був успадкований Габсбургами, які продали його в середині XVI століття барону Янжу Хісслю. Хіссль успішно звернувся до імператора Фердінанда I з проханням перейменувати замок згідно зі своїм ім'ям, а також розширити вежу в L-подібний замок, надавши йому його сучасний вигляд. Хісслі незабаром продали замок Францу благородному Москону; пізніші власники включали Равбарів, Апфалтеррів, Ауерспергів і, нарешті, дворянські родини Наталіс Пагляруцці. У 1913 році замок був придбаний державою. Між світовими війнами розташовувалися державні установи; після Другої світової війни він був (дещо надмірно) націоналізован. У 1952 році будівлю було реконструйовано за планами, розробленими архітектором Йоже Плечником. Сьогодні в реконструйованій будівлі розміщено Муніципальне управління охорони природи і культурної спадщини Крані, а також Музей Верхньої Крайни. Примітки Посилання https://web.archive.org/web/20110722221626/http://www.kranj.si/podrocje.aspx?id=713 Сайт Крані http://www.slosi.info/01gradovi/02podrobnejse/gorenjska/k-2/kiselstajn.php [Архівовано 3 березня 2016 у Wayback Machine.] http://www.geopedia.si/Geopedia_en.html#b2-3_x450560_y121793_s19 [Архівовано 20 червня 2012 у Wayback Machine.] Супутникові знимки замку