NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Triglavhaus

Das Triglavhaus (auch Kredaricahütte; slowenisch Triglavski dom na Kredarici) ist eine Schutzhütte am Triglav in den Julischen Alpen. Es liegt auf 2515 m. i. J. knapp unterhalb des Kredarica-Gipfels (2539 m. i. J.). Geschichte Die erste Hütte wurde 1896 auf Bestreben von Jakob Aljaž errichtet und seither mehrfach erweitert. Die heutige Form erhielt das Triglavhaus 1983. Die Hütte ist ganzjährig geöffnet, im Winter wird sie von den Meteorologen der Wetterstation betreut. Im Jahre 1954 wurde mit regelmäßigen und systematischen Wetterbeobachtungen auf der Hütte Kredarica begonnen. Es handelt sich um die höchstgelegene Hütte bzw. Wetterstation in Slowenien. Kapelle Neben der Hütte befindet sich die Kapela Marije Snežne na Kredarici („Kapelle unserer lieben Frau vom Schnee“). Die erste Kapelle wurde 1896 von Jakob Aljaž errichtet. Nachdem sie 1952 von Unbekannten zerstört worden war, wurde 1992 eine neue Kapelle errichtet. Bilder Literatur Kurt Kettner, Alois Draxler: Die Alpenvereinshütten. Band 2 Südalpen – Schutzhütten in Slowenien, Südösterreich, Norditalien und in der Ostschweiz. Bergverlag Rother, 2. Auflage, München 1999, ISBN 3-7633-8090-6. Gregor Klančnik: Triglavski dom – posodobljena gorska postojanka na Kredarici, plod narodne zavesti in delavske ustvarjalnosti. Planinsko društvo Ljubljana-Matica, Ljubljana 1985. OCLC 450313504. Franci Sluga: Triglavski dom na Kredarici – nekdaj, danes in v prihodnje. Planinsko društvo, Kranj 1979. OCLC 440755453. Weblinks Triglavski dom na Kredarici, Slowenischer Alpenverein Triglavski dom na Kredarici, Planinsko društvo Ljubljana-Matica (Mountaineering and climbing club Ljubljana-Matica) Webcams, Slovenian Environment Agency Klimadiagramm, Extremwerte Kredarica Einzelnachweise
Rifugio Dolič

Il Rifugio Dolič (in sloveno: Tržaška koča na Doliču) è un rifugio situato nel comune di Plezzo in Slovenia, a 2.151 m s.l.m.. Storia Il rifugio si chiamava inizialmente Rifugio Napoleone Cozzi, venne ostruito dagli italiani il 14 settembre 1930, e fu distrutto da una valanga nel 1951. Il nuovo rifugio fu costruito leggermente più in alto e aperto il 26 luglio 1953. Accesso 4 ore: dalla valle Zadnjica (Bovec) 3 ore: dal rifugio ai laghi del Triglav (1685 m), attraverso Hribarice 2 ore: dal Vodnikov dom sul Velo polje (1817 m), attraverso Velska dolina 2½ ore: da Zasavska koča a Prehodavci (2071 m), attraverso la parete settentrionale del Kanjavec Vette 1½ ore: Kanjavec (2569 m), attraverso i pendii orientali 2 ore: Kanjavec (2569 m), via Hribarice 1½ ore: Mišeljski Konec (2464 m) 2½ ore: Triglav (2864 m), attraverso il troncone del Triglav Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Rifugio Dolič
Tržaška koča na Doliču

Tržaška koča na Doliču – schronisko turystyczne, które leży na przełęczy Dolič między Kanjavcem (2569 m) i Šmarjetną glavą (2358 m). Pierwsze schronisko Rifugio Napoleone Cozzi, które wybudowali Włosi 14 września 1930, w 1951 zburzyła lawina śnieżna. Nowe schronisko wybudowano trochę wyżej i otwarto 26 lipca 1953. Wyremontowane i powiększone otwarto 19 sierpnia 1973. W zimie 2008/2009 schronisko uszkodziła lawina pyłowa z Kanjavca. Schroniskiem zarządza PD (Towarzystwo Górskie) Gorje. Schronisko jest otwarte od końca czerwca do końca września. Przestrzeń dla gości jest ogrzewana piecem i poprzez ogniwa słoneczne centralnym ogrzewaniem. Woda to deszczówka; są ogniwa fotowoltaiczne i agregat prądotwórczy, zasięg GSM. PD Gorje powoli remontuje schronisko po uszkodzeniu przez lawinę, dlatego może się zdarzyć, że schronisko przyjmuje mniej gości. Dostęp 4h: z doliny Zadnjicy (Bovec) 3h: ze schroniska przy Jeziorach Triglavskich (1685 m), przezez Hribarice 2h: z Vodnikovego domu na Velem polju (1817 m), przez Velską dolinę 2½h: z Zasavskiego schroniska na Prehodavcach (Zasavska koča na Prehodavcih, 2071 m), przez półki północnej ściany Kanjavca Sąsiednie obiekty turystyczne 2h: do Domu Planiki pod Triglavem (2401 m), transwersalą 1½h: Kanjavec (2569 m), przez wschodnie zbocza 2h: Kanjavec (2569 m), przez Hribarice 1½h: Mišeljski Konec (2464 m) 2½h: Triglav (2864 m), przez Triglavską Przepaść (Triglavska škrbina) Zobacz też Słoweński Szlak Górski Przypisy Linki zewnętrzne Tržaška koča na Doliču - Hribi.net www.pzs.si Tržaška koča na Doliču
Tržaška koča na Doliču

Tržaška koča na Doliču (2151 m) je planinska postojanka, ki stoji na sedlu Dolič med Kanjavcem (2569 m) in Šmarjetno glavo (2358 m). Prvotno kočo Rifugio Napoleone Cozzi, ki so jo zgradili Italijani 14. septembra 1930, je leta 1951 porušil snežni plaz. Novo kočo so postavili nekoliko višje in odprli 26. julija 1953. Prenovljeno in povečano so odprli 19. avgusta 1973. V zimi 2008/2009 je kočo podrl pršni plaz s Kanjavca. Kočo upravlja PD Gorje. Dostopi 4h: iz doline Zadnjice (Bovec) 3h: od Koče pri Triglavskih jezerih (1685 m), čez Hribarice 2h: od Vodnikovega doma na Velem polju (1817 m), skozi Velsko dolino 2½h: od Zasavske koče na Prehodavcih (2071 m), čez police severne stene Kanjavca Prehod 2h: do Doma Planike pod Triglavom (2401 m), po transverzali Vzponi na vrhove 1½h: Kanjavec (2569 m), čez vzhodna pobočja 2h: Kanjavec (2569 m), čez Hribarice 1½h: Mišeljski Konec (2464 m) 2½h: Triglav (2864 m), čez Triglavsko škrbino Viri Glej tudi Slovenska planinska pot seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Tržaška koča na Doliču - Hribi.net www.pzs.si Tržaška koča na Doliču
Universitätsklinikum Maribor

Das Universitätsklinikum Maribor ist ein Universitätskrankenhaus in Maribor, Slowenien. Mit über 1300 Betten gehört das Klinikum zu den größten Krankenhäusern des Landes. Es beschäftigt über 3300 Mitarbeiter, davon etwa 600 Ärzte. Geschichte Vorläufer des Universitätsklinikum Maribor war das Allgemeine Krankenhaus Marburg mit Platz für 24 Patienten, gegründet im Jahr 1799 im renovierten Bürgerspital in der Pfarrhofgasse, Ecke Domgasse. 1855 wurde das Krankenhaus aus Platzgründen in eine von der Stadt gekaufte Villa mit Platz für 110 Patienten im damaligen Vorort Magdalena verlagert. Zu Beginn des Zweiten Weltkriegs verfügte das Haus über sechs Abteilungen. Abteilungen Innere Medizin mit den Schwerpunkten Endokrinologe und Diabetologie, Gastroenterologie, Hämatologie und Hämatologische Onkologie, Hämodialyse, Internistische Intensivmedizin, Kardiologie und Angiologie, Lungenerkrankungen, Nephrologie, Nuklearmedizin, Rheumatologie Chirurgie mit den Schwerpunkten Allgemein- und Abdominalchirurgie, Gefäßchirurgie, Traumatologie, Thoraxchirurgie, Urologie, Plastische und Rekonstruktive Chirurgie, Neurochirurgie, Orthopädie, Kardiochirurgie, Kinderchirurgie Gynäkologie und Perinatologie mit den Schwerpunkten Allgemeine Gynäkologie und Gynäkologische Urologie, Reproduktionsmedizin und Gynäkologische Endokrinologie, Gynäkologische Onkologie und Brustzentrum, Perinatologie, Medizinische Genetik Pädiatrie mit den Schwerpunkten Intensivtherapiestation; Pulmologie, Allergologie, Rheumatologie und Immunologie; Gastroenterologie, Hepatologie und Ernährung; Nephrologie und arterielle Hypertonie; Neurologie; allgemeine Pädiatrie; Kinder- und Jugendpsychiatrie. Weblinks Website des Uniklinikums Ljubljana (deutsch) Einzelnachweise
Maribor University Medical Centre

Maribor University Medical Centre (Slovene: Univerzitetni klinični center Maribor or UKC Maribor) is one of the largest medical institutions in Slovenia. It is located in Maribor, in the Magdalena District, on the right bank of Drava river. Organization It employs more than 2,800 people, making it largest the employer in Maribor. The hospital has a capacity of 1,266 beds in multiple wards, in which more than 60,000 people are annually. An additional 390,000 people are treated in its clinics every year. See also List of hospitals in Slovenia References External links Official website
Unška koliševka

Unška koliševka je jama udornica, ki se nahaja zahodno od naselja Unec oz. južno od Planinskega polja. Je ena največjih slovenskih udornic s prepadnimi stenami v višini okrog 100 m. V okolici koliševke so italijanski obmejni vojaški bunkerji iz časa med obema vojnama. Podzemni hodniki, ki jih povezujejo, imajo vhode tudi v koliševki.
Valvasorjev dom pod Stolom

Valvasorjev dom pod Stolom – schronisko turystyczne, które znajduje się pośrodku lasu, na tarasie w południowym zboczu Belščicy ewentualnie pod północno-zachodnią częścią Stolu, gdzie kiedyś był górniczy budynek biurowy. Nosi imię barona Janeza Vajkarda Valvasora (1641–1693). Przed I wojną światową znajdowało się w nim niemiecko-austriackie schronisko górskie. Tuż przed II wojną światową kranjska filia Słoweńskiego Towarzystwo Górskiego (Slovensko planinsko društvo, SPD) wybudowała nowe schronisko, które było otwarte 11 czerwca 1939. 30 kwietnia 1943 schronisko zostało spalone, na pogorzelisku zaś PD (Towarzystwo Górskie) Radovljica wybudowało nowe. Otwarte zostało 6 czerwca 1954. W 1996 dobudowano przybudówkę dla nowych sanitariatów na parterze i sanitariatów i natrysków na poddaszu. W 2003 wyremontowano dach. W 2004 w mansardzie wybudowano nowoczesną jadalnię z 35 miejscami siedzącymi i 4 pokoje z 12 łóżkami z sanitariatami, umywalnią i natryskiem z ciepłą wodą. W 2005 wyremontowano i powiększono też jadalnię z barem i wejście. W 2009 dobudowano zadaszony taras z nowym wejściem do schroniska oraz dodano jeszcze 25 miejsc siedzących. W 2010 wybudowano jeszcze oczyszczalnię ścieków, centralne ogrzewanie, wyremontowano pokoje na poddaszu, powiększono kuchnię i spiżarnię oraz powiększono wszystkie stare okna. Schronisko jest otwarte przez cały rok. W przestrzeni dla gości jest 75 miejsc siedzących i bar oraz piec chlebowy, w 7 pokojach na parterze jest 38 łóżek, w 4 pokojach w mansardzie zaś 12 łóżek. W budynku jest jeszcze WC na każdym piętrze, umywalnia i prysznice z ciepłą i zimną wodą. Infrastruktura zawiera: wodę bieżącą, elektryczność, sieć radiową i zasięg GSM. Przed schroniskiem jest 50 siedzeń. PD Radovljica zarządza schroniskiem do dziś. W ostatnich latach jest otwarte we wszystkie dni roku. Schronisko jest dostępne samochodem z Žirovnicy przez Završnicę szutrową drogą (8 km), która jest często, zwłaszcza w niepogodę, w bardzo złym stanie oraz szlakami turystycznymi z licznymi punktami wyjściowymi. Akcja „miłośnicy Valvasora” to rekreacyjna akcja piesza, która odbywa się już od 20 lat i będzie kontynuowana. Dla najwytrwalszych zwiedzających są przygotowane piękne nagrody. Ogłoszenia zwycięzcy jest zawsze w dniu św. Stefana, czyli 26 grudnia. Zwyciężca roku 2012 miał aż 837 wpisów. W pobliżu, pół godziny marszu od schroniska, znajduje się stanowisko archeologiczne Ajdna (1046 m). Dostęp 1,30 h: z doliny Završnicy (Žirovnica) 2,30 h: z Koroškiej Belej (Jesenice) Sąsiednie obiekty turystyczne 2,30 h: do Domu Pristave v Javorniškem Rovtu (975 m), Słoweńskim Szlakiem Górskim 3,30 h: do Schroniska na Zelenicy (1536 m) 2,30 h: do Prešernovej kočy na Stolu 3,30 h: do Roblekovego domu na Begunjščici (1657 m), Słoweńskim Szlakiem Górskim 2,30 h: Belščica (2102 m), koło Olipovej planiny 2,30 h: Stol (2236 m) Bibliografia Vodnik po planinskih postojankah v Sloveniji, PZS, 1989 Towarzystwo Górskie Radovljica Zobacz też Słoweński Szlak Górski Linki zewnętrzne Valvasorjev dom pod Stolom - Hribi.net www.pzs.si Valvasorjev dom pod Stolom
Valvasorjev dom pod Stolom

Valvasorjev dom pod Stolom (1181 m) je planinska postojanka, ki stoji sredi gozda, na terasi v južnem pobočju Belščice oziroma pod severozahodnim delom Stola, kjer je nekdaj stalo rudarsko upravno poslopje. Imenovan je po baronu Janezu Vajkardu Valvasorju (1641–1693). Pred prvo svetovno vojno je bila v njem nemško-avstrijska planinska postojanka. Tik pred 2. svetovno vojno je Kranjska podružnica SPD zgradila nov dom, ki je bil odprt 11. junija 1939. 30. aprila 1943 je bil dom požgan, na pogorišču pa je PD Radovljica zgradilo novega. Odprt je bil 6. junija 1954. Leta 1996 je bil zgrajen prizidek za nove sanitarije v pritličju in sanitarije in tuše s toplo vodo v nadstropju. Leta 2003 so obnovili ostrešje. Leta 2004 so v mansardi zgradili moderno predavalnico s 35 sedeži in 4 sobe z 12 ležišči s sanitarijami, umivalnico in tušem s toplo vodo. V letu 2005 obnovili in povečali tudi jedilnico s šankom in vhod. Leta 2009 so dogradili pokrito teraso z novim vhodom v dom in tako pridobili še 25 sedežev. V letu 2010 je bila zgrajena še čistilna naprava, centralno ogrevanje, obnovljene sobe v nadstropju, povečana kuhinje in shrambe ter zamenjana vsa stara okna. PD Radovljica dom upravlja do danes. V zadnjih letih je odprt vse dni v letu. V gostinskem prostorih je 75 sedežev in točilni pult ter krušna peč, v 7 sobah v pritličju je 38 ležišč, v 4 sobah v mansardi pa 12 ležišč. V stavbi je še WC v vsaki etaži, umivalnica in tuši s toplo in mrzlo vodo. Infrastruktura obsega: tekočo vodo, elektriko, radijsko zvezo in GSM povezavo. Pred domom je še 50 sedežev. Dom je dostopen z avtomobilom iz Žirovnice preko Završnice po makadamski cesti (8 km), ki je pogosto, posebej po neurjih, v zelo slabem stanju, in po planinskih poteh z različnimi izhodišči. V bližini, pol ure hoda od doma, se nahaja arheološko najdišče Ajdna (1046 m). Akcija "ljubitelji Valvasorja" je rekreacijska pohodna akcija, ki poteka že 20 let in jo bodo še nadaljevali. Za najbolj vztrajne obiskovalce pripravljajo nagrade. Razglasitev zmagovalca je vedno 26. decembra. Zmagovalec leta 2012 je imel 387 vpisov. Dostopi 1.30 h: iz doline Završnice (Žirovnica) 2.30 h: s Koroške Bele (Jesenice) Prehodi 2.30 h: do Doma Pristave v Javorniškem Rovtu (975 m), po Slovenski planinski poti 3.30 h: do Planinskega doma na Zelenici (1536 m) 2.30 h: do Prešernove koče na Stolu 3.30 h: do Roblekovega doma na Begunjščici (1657 m), po Slovenski planinski poti Vzponi na vrhove 2.30 h: Belščica (Vajnež) (2102 m), mimo Olipove planine 2.30 h: Stol (2236 m) Sklici Viri Vodnik po planinskih postojankah v Sloveniji, PZS, 1989 PD Radovljica Glej tudi Ajdna Slovenska planinska pot Seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Valvasorjev dom pod Stolom - Hribi.net www.pzs.si Valvasorjev dom pod Stolom Julius Kugyjeva pot treh dežel Etapa 9
Vanganel-See

Der Vanganel-See (slowenisch Vanganelsko jezero) ist ein Stausee in Istrien, der sich auf dem Territorium der slowenischen Stadt Koper in der statistischen Region Obalno-kraška befindet. Der Name dieser 1964 errichteten wasserwirtschaftlichen Anlage leitet sich von dem nahen Ortsteil Vanganel (italienisch Vanganello), von der er nur wenige Meter entfernt südlich im angrenzenden Bergland liegt. Die wiederholt auftretenden Überschwemmungen durch den Morigla-Bach waren der Grund für seine Errichtung, weshalb der Stausee auch die Bezeichnung Pregrada Vanganel trägt. Die aktuelle Nutzung besteht in der Fischzucht, ursprünglich war auch die Bewässerung naher landwirtschaftlicher Nutzflächen geplant. Der Fischbestand umfasst beispielsweise Döbel, Graskarpfen, Hechte, Karpfen, Percoidei, Welse und Zander. Das Gewässer wird vom Anglerverein Koper betreut. Im Umfeld des Sees verläuft der Wanderweg Pot za srce (deutsch etwa: „Der Weg für das Herz“). Der Vanganel-See besitzt eine Flächenausdehnung von 2,5 ha und ist 18 m tief. Die Uferzonen sind dicht bewaldet. Die wichtigsten Zuflüsse bilden die Bäche: Morigla – Morigla-Bach, zusammen mit dem Nebenbach Montova Bavški potok Der unterhalb des Dammes ablaufende Bavški mündet beim Dorf Vanganel in die Badaševica Cornalunga, die als Semedelski kanal (Canale di Semedella) im Stadtgebiet von Koper in die Adria (Zaliv Semedela/Baia di Semedella) mündet. Weblinks Einzelnachweise
Vanganelsko jezero

Vanganelsko jezero je umetno jezero v zaledju Kopra, po koncu vasi Vanganel v smeri jug-jugovzhod na približni oddaljenosti polovice kilometra. Nastanek Nastanku jezera so botrovale nevšečnosti zaradi številnih poplav Bavškega potoka. Da bi se pred poplavami zavarovali, so Bavški potok zajezili s pregrado. Tukaj je leta 1964 nastalo vodno akumulacijsko jezero ali z uradnim imenom Pregrada Vanganel. Lastnosti Pregrada meri približno 4 hektarje površine, v kateri je akumuliranih do 230.000 m³ vode. Ta se uporablja za namakanje kmetijskih površin, vzdrževanje biološkega minimuma v Badaševici in ribolov. Vanganelsko jezero napaja tudi potok Morigla, ki v poletnem času presahne. Ob velikih deževjih nivo vodne gladine naraste, pregrada pa ima izdelan tudi zasilni sifon. Najglobji del jezera meri 18 m. Ribolov Jezero je priljubljeno med ljubitelji ribolova, saj je naseljeno s številnimi vrstami rib (krapi, somi, ščuke, smuči, kleni, amurji in ostriži). Ribolovne dovolilnice se lahko kupijo na spletni strani Ribiške družine Koper, ki skrbi za vodni živelj Vanganelskega jezera. Pot za srce Okoli jezera je speljana rekreacijska pot, ki je namenjena vsem, tudi oz. zlasti tistim, ki imajo težave s srcem in z ožiljem. Pot, imenovana Pot za srce, je namreč nastala v sodelovanju skupine prijateljev planincev in istrske podružnice Društva za zdravje srca in ožilja z namenom, da bi bila primerna tudi za ljudi, ki jim zdravje ne dovoljuje pretiranih naporov. Sklici Glej tudi seznam vodotokov Jadranskega povodja z izlivom v Sloveniji seznam jezer v Sloveniji Vanganel Viri Simič Slobodan; Pucer Alberto (2001). Slovenska Istra – zaledje. IKI, d.o.o. Ljubljana. COBISS 112297984. ISBN 961-90692-4-2. Zunanje povezave Podeželje slovenske Istre Arhivirano 2007-11-15 na Wayback Machine.
Schloss Wildhaus

Das Schloss Wildhaus (slowenisch: Viltuški grad, Grad Viltuš oder Dvorec Viltuš) ist ein Schloss in der Gemeinde Selnica ob Dravi (deutsch: Zellnitz an der Drau) in Slowenien. Es wurde 1588 erstmals urkundlich erwähnt. Das heutige Erscheinungsbild geht auf einen Umbau ab dem Jahr 1902 zurück. Die Anlage ist ein slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung. Geschichte Das Gebäude ist der Nachfolger der alten Burg – heute eine Ruine. Diese befindet sich etwa 15 Gehminuten entfernt auf dem nördlich umgebenden Hügel und war im Besitz der Herren von Wildhaus, deren Geschlecht 1471 ausstarb. Im 16. Jahrhundert wurde im Tal das Schloss Wildhaus errichtet. Erstmalige Erwähnung fand es 1588 durch den Kauf des Adelsgeschlechts Herberstein. Um 1750 kam unter Anton Graf von Rabatta der westliche Kapellenanbau mit angedeutetem Zwiebelturm. 1805 wurde hier Franz Xaver Weninger geboren. Eduard von Lannoy war Besitzer, als er 1819 im Schloss Wildhaus heiratete, sein Trauzeuge war Erzherzog Johann. 1846 nächtigte Franz Liszt im Schloss, als Lannoy für ihn eine Konzertreise durch die Steiermark organisierte. Lannoys Witwe verkaufte das Schloss an ihren Bruder, Bartholomäus von Carneri, der es 1883 an Jakob Badl weiterverkaufte. 1902 baute dessen Enkel Ottokar Maria Badl das Gebäude im Stil des romantischen Historismus um, wodurch die Veranda und der wuchtige Turm mit vier Ecktürmchen und aufgesetztem steilen Zeltdach hinzukamen. Das Schloss ist ein über 80 Meter breiter, meist zwei- bzw. dreistöckiger Mehrfachbau mit Krüppelwalmdach. Die südöstliche Ecke Richtung Drau bildet ein zweigeschossiger Anbau mit kleinem runden Ecktürmchen am Übergang. 1927 musste das Schloss im Zuge der Weltwirtschaftskrise von Badl an den Holzhändler Peter Magerl verkauft werden. Dessen Nachkommen wurden 1941 von den Nazis verhaftet, als diese Teile des Königreichs Jugoslawien besetzten. Die Gestapo errichtete ein Frauengefängnis. Nach dem Krieg wurden die Schlossherren von neuen Staat Jugoslawien offiziell enteignet. Dieser nutzte das Gebäude als Lazarett, Freizeitheim für Piloten der Luftwaffe und von 1953 bis 1989 als Altersheim. Die Innenausstattung, darunter eine Sammlung an Ritterrüstungen, ist in der Zeit nach Magerl verschwunden. Ein Restitutionsverfahren der Nachkommen gegenüber dem heutigen Staat Slowenien endete 2008 mit einer Abschlagszahlung von 700.000 Euro. Seitdem kümmerte sich der Staat um notdürftige Sanierungen und den öffentlich zugänglichen Park. 2018 wurde ein Buch mit der umfassenden Geschichte des Gebäudes veröffentlicht, das zweisprachig erschienen ist. Siehe auch Liste von Burgen und Schlössern in Slowenien Liste der slowenischen Kulturdenkmale von nationaler Bedeutung Einzelnachweise Weblinks
Dvorec Viltuš

Viltuš je dvorec v bližini Maribora, naslednik starega gradu Viltuš na bližnjem hribu, njegovo ime pa naj bi izhajalo iz nemške besede wildhaus. Sedanji dvorec je bil pozidan na ravnici ob reki Dravi. Gradnja je potekala v več fazah, sedanjo historično podobo romantične neoromanske arhitekture pa je dobil v drugi polovici 19. stoletja. Dvorec je arhitektonsko zelo razgiban, sestavlja ga na več organsko zraščenih, čeprav po višini in usmerjenosti povsem različnih kril, z nekdanjo kapelo na eni strani. Za kompleks je značilna množica frčad in stolpičev, najbolj pa izstopa stranski veliki stolp, ki daje stavbi novo prostorsko komponento. Nekoč je bil dvorec odlično opremljen, o tem pričajo redke ohranjene fotografije. Slovel je po marmornih kaminih, nekaj enkratnih kiparskih deli, izbrani notranji opremi ter predvsem po rezljanih lesenih stropih. Dvorec predstavlja središče velikega in nekdaj urejenega parka angleškega tipa, z mnogimi redkimi, domačimi in tujerodnimi (med temi izstopajo nekateri eksoti) drevesnimi vrstami. Danes dvorec nima nobene namembnosti, je javnosti zaprt in nevzdrževan objekt in zato pogosta tarča huliganstva, posledica tega pa je nezadržno propadanje. Nova povezovalna cesta je razdelila nekdanji park na dva, med seboj ločena dela. Zgodovina Krajinska ureditev Velik park angleškega tipa se razprostira okoli graščine. Njegova zasnova je bila razdeljena v več delov: oranžerija, cvetlični vrt, trate, drevesni park, ribnik, gozd. Park predstavlja kvaliteten primer ureditve na prehodu iz 19. v 20. stoletje v romantičnem slogu s sestavinam eklekticizma in eksotizma in je pomemben iz dendrološkega (redke eksotične vrste) vidika ter vrtnoarhitekturnega zgodovinskega vidika. Poleg domačih in običajnih vrst drevja (hrast, smreka, zeleni bor, jesen), se park odlikuje z redkimi tujimi vrstami (močvirski taksodij Taxodium distichum, tulipovec Lyriodendron tulipifera, gledičija Glepaniculata, kavkaška jelka Abies nordmanniana, kanadska čuga Tsuga canadensis, čopasti taksodijevec Sciadopitys verticulata, magnolija Magnolia macrophylla). Zaradi nezadostnega vzdrževanja in starosti tudi parkovna vegetacija propada. Sklici Viri Lampreht, Rajmund; Vavra, Rajnhold (2017). Viltuški grad: po poteh plemstva in gospode na Viltušu. Selnica ob Dravi: Turistično društvo. COBISS 291731200. Glej tudi seznam dvorcev v Sloveniji Dvorec Jelše Zunanje povezave Lokacija na spletni strani Geopedija Arhivirano 2017-07-29 na Wayback Machine.
Lago Vogršček

Il lago Vogršček (in sloveno Vogrsko jezero) è un bacino della Slovenia sito tra i comuni di Nova Gorica e Aidussina e più precisamente nei pressi della località di Šempas. Fu creato verso la fine degli anni '80 dallo sbarramento del torrente omonimo e viene usato principalmente per l'irrigazione nella Valle del Vipacco, oltre che per attività ricreative come la pesca e di tutela della biodiversità. Alla sua massima capacità il bacino può contenere 8,5 milioni di metri cubi d'acqua. La diga che forma il lago è alta 37 metri ed è la più elevata della Slovenia. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su lago Vogršček