NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Blejski vintgar

Soteska Vintgar je v neposredni bližini Gorij na Gorenjskem, na vzhodnem robu Triglavskega narodnega parka, oz. 4 kilometre severozahodno od središča Bleda. Je 1,6 km dolga in do 250 m globoka soteska, skozi katero teče gorska reka Radovna. Povirje Radovne je v dolinah Krme in Kota v Triglavskem pogorju, vode pa zbira tudi s severnega dela Pokljuke in Mežakle. V soteski so skoki, tolmuni, brzice, draslje in druge korozijske oblike delovanja vode. Na koncu Vintgarja pada preko praga 13-meterski Slap Šum. Sotesko sta februarja leta 1891 odkrila gorjanski župan Jakob Žumer ter kartograf in fotograf Benedikt Lergetporer. Odkritje je bilo naključno, v času, ko je bil vodostaj Radovne izredno nizek. Skozi skoraj neprehodno sotesko sta se podala iz Spodnjih Gorij proti Blejski Dobravi. Številne naravne lepote so ju navdušile, da sta se odločila sotesko urediti za oglede. Vintgar je bil za obiskovalce urejen leta 1893, z več kot 500 metrov lesenih mostov in galerij, vpetih v živo skalo. V najbolj izrazitem delu se galerije po odkritelju imenujejo Žumrove galerije, posvečena pa mu je tudi spominska plošča v tamkajšnji steni. Ob koncu soteske je zajezitev za hidroelektrarno Vintgar. Korita prečka železniška proga Jesenice-Most na Soči, na Blejski Dobravi pa je tudi Železniško postajališče Vintgar. Železniški most v Blejskem vintgarju je največji v celoti ohranjeni kamniti železniški eno-ločni most v Sloveniji. Zgrajen je bil iz rezanega kamna v letih 1904 in 1905 po načrtih arhitekta Roberta Schonhoferja. To so naša prva turistično urejena korita, ki so dala ime tudi drugim soteskam ("vintgar") in so zaščitena kot naravni spomenik. Zaradi značilne oblike je v 20. stoletju nastalo občno ime s pomenom : "zelo ozka rečna dolina z brzicami in strmimi pobočji", tudi "tesen" in se preneslo tudi na geografski imeni: Iški vintgar in Bistriški vintgar Nastanek soteske Reka Radovna je pred ledeno dobo tekla proti vzhodu. Bohinjski ledenik jo je nato zagradil z ledom in morenskim gradivom, tako, da je nastalo jezero, reka pa si je poiskala pot proti severovzhodu čez pas srednje triasnega temnega apnenca z roženci med Poljano (884 m) in Homom (844 m) proti dolini Save Dolinke. Razlikujemo več vrezovalnih faz Radovne. Hkrati se je neotektonsko dvigal ves blok apnencev. Slap Šum je nastal in še nastaja z retrogradno erozijo ob stiku z glino zgornje oligocenske starosti. Galerija Sklici Viri Skoberne, Peter Sto naravnih znamenitosti Slovenije, Ljubljana, Prešernova družba, 1988, (COBISS) Charney, Noah (2025). Bledologija, vse, kar morate vedeti o Bledu. Javni zavod Turizem, Bled. COBISS 228570883. ISBN 978-961-93088-3-7. Zunanje povezave Uradna stran Soteske Vintgar Opis poti na Slotrips.si Predstavnosti o temi Blejski vintgar v Wikimedijini zbirki
Винтгар

Винтгар је кањон реке Радовне урезан између брда Хом (834м) и Боршт (931м), у непосредној близини Бледа, у Словенији. Откривање клисуре Клисура је откривена случајно 1891. године, када су се Јакоб Жумер, градоначелник Горја и Бенедикт Лергетпорер, картограф и фотограф из Бледа, шетајући и истражујући Сподње Горје, упутили према Блејској Добрави. Прошли су кроз равницу, за коју се мислило да је непроходна, са великим потешкоћама, и открили природне лепоте Винтгара. У то време, мештани знају за водопад Шум, али нису знали да иза њега постоји и прелепа клисура. Откриће се десило у време када је водостај реке Радовне био веома низак. Одушевљени лепотама, Жумер и Лергетпорер су одлучили да оснују одбор за изградњу. Клисура је отворена за јавност 26. августа 1893. године. Тада је изграђено више од 500 м мостова и галерија, што је омогућило туристима да посете клисуру. Карактеристике клисуре Винтгар Према неки изворима, назив потиче од немачке речи “Weingarten”, пошто су некад ту били виногради. Клисура је дуга 1600м и дубока до 250м, на источном ободу Триглавског националног парка, 4 км северозападно од центра Бледа. Формирала га је река Радовна, која се убрзо након напуштања клисуре, као десна притока, улива у Саву Долинку. Винтгар је узак са стрмим, вертикалним зидовима. У најужем делу, „Паклу“, широк је само неколико метара. Зидови корита су високи 50 до 100 м, а падине изнад њих продужавају се још 100 м и размакнуте су. Током кривудања, падајући преко прагова брзацима и водопадима, по дну и зидовима, вода ствара широк спектар различитих облика ерозије. Учинак воде је још већи због камења, шљунка и стена у њој. Геолошку границу обележава водопад Шум, који се са 13 метара висине сматра највећим водопадом у Словенији. Испод водопада је и базен где се посетиоци могу окупати, уз велику дозу храбрости и одважности због изузетно хладне воде. Такође је леп и Мали водопад у средини клисуре. Због специфичних одлика климе и поднебља, у Винтгару расту многе биљне врсте које се разликују од вегетације карактеристичне за околину. Први их је уочио свештеник и аматерски ботаничар Јанез Шафер. Списак биљака из Винтгара објавио је 1899. године Иван Годец у свом чланку у „Дому и свету“, а затим у књижици „Винтгар, слике из Горењска Швајцарске“. Објекти у клисури Изнад клисуре, на месту широком 53 м, и на 33,5 изнад пута изграђен је једнолучни мост Бохињске железнице, саграђен 1906. године, и јаз, од кога већи део воде одлази цевима до мале хидроелектране Винтгар под Шумом. Мост је некада био део пруге између Прага и Трста, а данас саобраћа из Јесеница до Нове Горице. Референце Галерија
Vintgar

Vintgar (även kallad Soteska Vintgar) är en cirka 1,6 km lång ravin/canyon i Slovenien som startar vid byn Podhom nära Bled och mynnar i floden Sava Dolinkas dalgång, vid byn Blejska Dobrava. Ravinen/canyonen håller fortfarande på att formas av floden Radovna. I Vintgars canyon är bergväggarna mellan 50 och 100 m höga; sluttningarna i ravinen 250 - 300 m höga. Vintgar är full av vackra forsar, vattenfall, jättegrytor och andra erosionsfenomen. Innan senaste istiden, rann Radovna österut, via platsen för dagens Bled. Under senaste istiden blockerade Bohinjer-glaciären flodens tidigare lopp, varför Dolina Radovna (”Radovna-dalen”) uppströms om Vintgar dämdes upp till en sjö, mellan 100 och 120 m djup. Radovna skapade ett utlopp från sjön, genom att på geologiskt sett kort tid erodera bort de mjuka siltlagren från Oligocen mellan kullarna Boršt (931 m) och Hom (844 m), ned till de hårdare kalkstenlagren från mellersta Trias. Därigenom skapades Vintgar. Radovna lämnar Vintgar via ett 13 m högt flodfall och mynnar i Sava Dolinka. Mellan 1891 och 1893 konstruerades i Vintgar trägallerier, broar och observationsplattformar för turister, på uppdrag av byn Gorjes borgmästare Jakob Žumer och kartografen och fotografen Benedikt Lergetporer från Bled. Sedan dess har gånginfrastrukturen renoverats vid flera tillfällen, då den skadats av översvämningar och skred. Nedströms om Vintgar anlades ett litet vattenkraftverk och en viadukt från 1906 på Transalpina-järnvägen korsar Vintgar. Trots dessa ingrepp i miljön, bjuder Vintgar ändå på en vacker naturupplevelse. Det är en av få av Sloveniens talrika raviner och canyons som är tillgänglig för turister. Vintgar har en frodig lövskogsgrönska och en rik flora av, bl.a., ormbunkar. Sommartid är blommande alpcyklamen och plymspirea iögonfallande. I Radovnas och glaciärgröna vatten kan man se bäcköringar och harr. Strömstare och forsärla är typiska häckfåglar vid floden. Källor
Mladika Complex

The Mladika Complex, the headquarters of the Ministry of Foreign Affairs of the Republic of Slovenia (Slovene: Ministrstvo za zunanje zadeve), is a complex of two buildings in the Center District of the capital city of Ljubljana. The first building, at the address 25 Prešeren Street (Slovene: Prešernova cesta 25), is L-shaped and stands at the intersection of Prešeren Street and Šubic Street (Šubičeva ulica). The other, at the address 11 Šubic Street, stands at the intersection of Šubic Street and Bleiweis Street (Bleiweisova cesta). History The L-shaped building was built in 1906 and 1907 following the Ljubljana earthquake of 1895, as part of a wider plan of urban renovation carried out by the mayor Ivan Hribar, to host the town's girls' lyceum. It was designed by the architect Max Fabiani. In addition, the education society Mladika ("Offspring") from 1907 operated there a private girls' elementary school, which in 1910 was taken over by the town. From 1910 until 1912, the second building was built by Mladika upon the plans by the architect Ciril Metod Koch to host its boarding house, which was operated by the society until 1919. Architecture Fabiani's modernist building, based on local architectural tradition, features a white façade with a number of red brick elements. It is adorned with stucco floral motifs and owls, symbolizing wisdom. The building's windows are decorated with steel lintels. The main entrance is surmounted by a clock turret and decorated with a relief of four girls bearing coats-of-arms of the Duchy of Carniola, of the town of Ljubljana and of the businessman Gorup who financed the construction. It was carved by the sculptor Ivan Zajec upon the idea and a sketch by Fabiani and built into the facade in 1910. Koch's building, closer to the Vienna Secession style, has a rectangular ground plan and also features two contrasting colours. It features stucco floral motifs on the partition wall encircling the building. References External links Media related to Mladika Complex at Wikimedia Commons Mladika Complex on Instant Street View
Mladika (stavbni kompleks)

Mladika je kompleks nekdanjega liceja in dekliškega internata v dveh palačah na Prešernovi cesti 25 in ob Šubičevi ulici v Ljubljani. V stavbah je sedež Ministrstva za zunanje zadeve Republike Slovenije. Zgodovina Starejša zgradba je bila zgrajena v času po ljubljanskem potresu leta 1895, to je leta 1907, ko so Ljubljano prenavljali pod vodstvom tedanjega župana Ivana Hribarja. Parcelo sta izbrala skupaj Hribar in urbanist Maks Fabiani, medtem ko je večino denarja za gradnjo daroval ladjar in trgovec Josip Gorup. Načrte za licej je izrisal arhitekt Fabiani med 1904 in 1906. Zgradba liceja je edino Fabianijevo delo v Ljubljani, »ki uveljavlja nov tip šole v zelenju in poudarja pomembni osi mesta«, pri čemer je tudi prvič na Slovenskem uporabil vidno kovinsko preklado oken. Secesijski okras portala je po arhitektovi zamisli naredil Ivan Zajec, pri čemer je okrašen z grbi Kranjske, Ljubljane in domnevno simbolične Slovenije. Z urnim stolpom v vogalu stavbe je arhitekt želel poudariti os, ki naj bi povezovala Kongresni trg, Magistrat s stolpom in z Grajskim gričem ter na drugi strani park Tivoli. Ves licej sestavljata osnovna zgradba in njen prizidek. Ob Prešernovi so bile prvotno učilnice in vogal s stanovanjem ter pisarno za ravnatelja, ob Šubičevi je bila l. 1910 dozidana telovadnica in nekaj učilnic. Leto kasneje so na koncu Šubičeve postavili samostojno stavbo internata z imenom Mladika. Načrte za internat je naredil arhitekt Ciril Metod Koch. Obe stavbi je zidalo gradbeno podjetje Gustava Toenniesa. Med drugo svetovno vojno so kompleks zasedli Italijani, za njimi Nemci in leta 1945 JLA. V stavbah je uredila vojaško bolnico z imenom Vojna bolnica Mladika. Zdravniki so stanovali v bližnji vili. Po osamosvojitvi Slovenije so v letih 1996-2000 zgradbo liceja in Mladiko po načrtih Jurija Kobeta in s sodelovanjem konservatorjev prenovili in preuredili za potrebe Ministrstva za zunanje zadeve. Izobraževalni zavod društvo Mladika V zgradbo se je naselil tudi zasebni izobraževalni zavod Mladika (po katerem je bila poimenovana zgradba internata poimenovana), ki je že leta 1896 ustanovil Mestni dekliški licej. Ta je do gradnje Fabianijeve stavbe gostoval v različnih stavbah Ljubljane, najpraj v Zoisovi palači. Za prenočevanje in bivanje gojenk so do leta 1912 zgradili internat (arhitekt C. M. Koch) in ime Mladika izpisali na pročelje palače ob Šubičevi. Glej tudi seznam zgradb in objektov v Ljubljani Gojko Zupan, Fabianijeva arhitektura dekliškega Liceja, Varstvo spomenikov, 36, Ljubljana, 1997. str. 13. Sklici Zunanje povezave Mladika Arhitekturni vodnik
Mariborsko-Pohorje-Skigebiet

Das Skigebiet Mariborsko Pohorje, deutsch Skigebiet Mariborer Bacherngebirge, ist ein Skigebiet im Nordosten von Slowenien. Es liegt südwestlich der Altstadt von Stadt Maribor am nordöstlichen Rand des Bacherngebirges. Die Mariborsko Pohorje-Seilbahn verbindet das die Stadt Maribor mit dem auf 1000 Meter gelegenen Skiresort. Beschreibung Im Skigebiet befinden sich Pisten aller Schwierigkeitsstufen in einer Gesamtlänge von etwa 40 km inklusive einer der längsten Flutlichtpisten Europas. Mariborsko Pohorje war bis 2020 Austragungsort des Damen-Weltcuprennens Goldener Fuchs. Das Gebiet eignet sich in der schneefreien Zeit zum Wandern, Reiten und Mountainbiking. Weblinks Skigebiet Mariborsko Pohorje auf skiresort.de Mariborsko Pohorje auf slovenia-outdoor.com Einzelnachweise
Maribor Pohorje Ski Resort

Maribor Pohorje Ski Resort (Slovene: Smučišče Mariborsko Pohorje) is the largest ski resort in Slovenia, located just south of Maribor, at the mountain range of Pohorje in Lower Styria. The resort consists of three sections: lower section "Snow Stadium," middle section "Bolfenk" and an upper section called "Areh". The resort as a whole offers 42 km (26 miles) of north-facing ski slopes, 27 km (17 mi) of cross-country skiing, and 10 km (6 mi) of night skiing. It is best known for its "Golden Fox" competition, women's World Cup races in giant slalom and slalom, held since 1964. Ski lifts Snow Stadium Lower section (325 m (1,066 ft) - 1,050 m (3,445 ft)) Bolfenk Middle section (937 m (3,074 ft) - 1,150 m (3,773 ft)) Areh Upper section (927 m (3,041 ft) - 1,327 m (4,354 ft)) References External links Official website Snow-forecast.com – Mariborsko Pohorje – webcams Ski Map.org – Maribor Pohorje FIS World Cup – Maribor – podium finishers
Trojmostí

Trojmostí (slovinsky Tromostovje) je jedním ze symbolů Lublaně, hlavního města Slovinska. Jde o trojici mostů překlenující řeku Lublaňku v historickém centru města. Historie Existují zmínky o dřevěném mostu, nacházejícím se v místech dnešního Trojmostí, nazývaném Starý most (Stari most) z roku 1280. Dřevěný most byl obnoven po požáru v roce 1657. V roce 1842 byl nahrazen novým mostem, navrženým Giovannim Piccem, italským architektem, byl pojmenován Nemocniční most (Špitalski most), oficiálně Franzův most (Frančev most) na oslavu arcivévody Františka Karla Rakouského. Tento kamenný obloukový most je hlavní částí současného Trojmostí. V roce 1929 přidal slovinský architekt Jože Plečnik po jednom pěším mostu na obě strany a účinně tak zlepšil průchodnost po mostě. Jeho inspirací byla provizorní dřevěná lávka při rekonstrukci Mánesova mostu během jeho pobytu v Praze. Tato přestavba byla dokončena v roce 1932. Model mostu stojí v parku Mini-Europe v Bruselu. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Trojmostí na Wikimedia Commons
Tromostovje

Tromostovje (deutsch Drei Brücken) ist ein Komplex aus drei Brücken in Ljubljana, der Hauptstadt Sloweniens, die den Fluss Ljubljanica vom Prešerenplatz, dem Hauptplatz der Stadt an der Biegung des Flusses unter dem Burgberg überqueren. Das Bauwerk ist eines der Wahrzeichen der Stadt und ein slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung. Es wurde im Jahr 2021 in die UNESCO-Welterbeliste als Teil des Werks von Jože Plečnik in Ljubljana – am Menschen orientierte Stadtgestaltung aufgenommen. Geschichte Die erste Erwähnung einer hölzernen Brücke über die Ljubljanica an dieser Stelle datiert um 1280. Diese „Alte Brücke“ (Stari most, offiziell Spitalsbrücke), in Abgrenzung zur „Oberen Brücke“ auch „Untere Brücke“, - wurde 1657 durch einen Brand zerstört und durch eine neue, ebenfalls aus Holz gefertigte, „Neue Brücke“ ersetzt. An den Seiten wurden Verkaufsbuden aufgestellt, in der Mitte der Brücke befand sich ein Kruzifix. 1796 wurde das Kreuz entfernt und befindet sich heute oben auf der Treppe vor dem Eingang zur Franziskanerkirche. 1842 wurde die Holzbrücke durch eine Steinbrücke ersetzt, die von Giovanni Picco, einem italienischen Architekten, entworfen und in Erinnerung an den Erzherzog Franz Karl Francev most (Franzensbrücke) genannt wurde. Diese Steinbogenbrücke ist das zentrale Element der modernen Brücke. Sie wurde 1929 Jože Plečnik (1872–1957) zu einer dreifachen Brücke erweitert. Er fügte auf beiden Seiten Fußgängerbrücken hinzu, verbreiterte die Brücke und verhinderte so, dass sie zu einem Engpass wurde. Sein Werk war 1932 vollendet. 1992 wurde Tromostovje unter Aufsicht restauriert und ab September 2007 für den motorisierten Verkehr gesperrt. Siehe auch Liste von Brücken in Slowenien Liste der slowenischen Kulturdenkmale von nationaler Bedeutung Liste der Kulturdenkmale in der Stadtgemeinde Ljubljana Weblinks Eintrag auf Brückenweb.de Einzelnachweise
Triple Bridge

The Triple Bridge (Slovene: Tromostovje, in older sources also Tromostje) comprises three bridges spanning the Ljubljanica River in Ljubljana, the capital of Slovenia. It connects the historical medieval town on the southeastern bank with the central Prešeren Square on the northwestern bank. Dating back to the 13th century, it stands as the oldest bridge in Ljubljana. In the early 1930s, the architect Jože Plečnik redesigned and expanded it. In August 2021, the Triple Bridge was added to the UNESCO World Heritage List as part of Plečnik's enduring legacy. Design The central bridge is partly built from Glinica limestone. Other parts are built from concrete. The balustrades with 642 balusters are made of concrete. The platform is paved with granite blocks laid in 2010. Previously, it was paved with asphalt. History There is mention of a wooden bridge in this location from 1280. It was at first called the Old Bridge (Stari most) and later the Lower Bridge (Spodnji most), in contrast to the Upper Bridge that was built in the location of the nowadays Cobblers' Bridge in the same century. It was also named the Špital Bridge (Špitalski most) after the nearby poorhouse, which was established in the early 14th century. It was built anew in 1657 after a fire. In 1842, the Lower Bridge was replaced by a new bridge designed by Giovanni Picco, an Italian architect from Villach, and named Franz's Bridge, (Frančev most) in honor of Archduke Franz Karl of Austria. It also became known as the Franciscan Bridge (Frančiškanski most). This bridge, opened on 25 September 1842, had two arches and a metal fence. The essentials of the bridge have been preserved until today, which is evidenced by the inscribed dedication to the archduke above its central pier, reading in Latin "ARCHIDVCI. FRANCISCO. CAROLO. MDCCCXLII. CIVITAS.", which means "To Archduke Franz Karl in 1842 by the Town." In order to prevent the 1842 stone arch bridge from being a bottleneck, the architect Jože Plečnik designed in 1929 the extension of the bridge with two footbridges at a slight angle on each side of it. In collaboration with his student Ciril Tavčar, who drew the plans, he published the proposal in the same year in the journal Ljubljanski zvon. Construction started in 1931 and continued until spring 1932. The bridge was opened for traffic in April 1932. The bridge was renovated in 1992. Since 2007, all the three bridges have been part of the Ljubljana pedestrian-only zone. Depictions A model of the bridge is displayed at Mini-Europe in Brussels. On 23 January 2012, celebrating the 140th anniversary of Jože Plečnik's birth, a picture of the Triple Bridge was featured as an official Google logo (Doodle) adaptation in Slovenia. See also Other bridges designed by Plečnik: Butchers' Bridge Cobblers' Bridge Rooster Bridge Ljubljanica Sluice Gate Trnovo Bridge References External links 44 international travelers sharing their experience of Triple Bridge on VirtualTurist.com Interactive panoramic virtual view of the Triple Bridge by the Burger.si Youtube video on the Triple Bridge by InYourPocket travel guide
Puente Triple (Liubliana)

El Puente Triple (en esloveno: Tromostovje, en fuentes más antiguas también Tromostje) es un grupo de tres puentes que cruzan el río Ljubljanica.​​ Conecta el Liubliana histórico, medieval y céntrico a un lado, y la ciudad moderna de Liubliana, capital de Eslovenia, en el otro. Diseño El puente central está en parte construido con caliza. La barandilla tiene 642 balaustres hechos de hormigón artificial. La plataforma está cubierta con bloques de granito colocados en 2010. Anteriormente, estaba cubierto de asfalto. Historia Existen menciones de 1280 de un puente de madera en esta ubicación. Al principio se llamó el Puente Viejo (Stari most) y más tarde el Puente Inferior (Spodnji most), en contraste al Puente Superior que estuvo construido en la ubicación del hoy Puente de Cobbler en el mismo siglo. También se denominó el Puente Špital (Špitalski most) debido al cercano asilo, que fue construido a principios del siglo XIV. Fue construido de nuevo en 1657 después de un incendio. En 1842, el Puente Inferior fue reemplazado por un puente nuevo diseñado por Giovanni Picco, un arquitecto italiano de Villach, y comenzó a conocerse como puente de Francisco (Frančev most), en honor del Archiduque Francisco Carlos de Austria. También comenzó a conocerse como el Puente Franciscano (Frančiškanski la mayoría). Este puente, inaugurado el 25 de septiembre de 1842, tenía dos arcos y una valla de metal. La base del puente se ha preservado hasta el día de hoy, esto puede comprobarse por la dedicación inscrita al archiduque por encima de su pilar central, leyendo en latín "ARCHIDVCI. FRANCISCO. CAROLO. MDCCCXLII. CIVITAS.", que significa "Al Archiduque Francisco Carlos en 1842. La ciudad."​​ Para impedir el estrechamiento del arco de piedra de 1842, el arquitecto Jože Plečnik diseñó en 1929 la extensión del puente con dos pasarelas en un ángulo leve a cada lado. En colaboración con su estudiante Ciril Tavčar, quién dibujó los planos, escribió la propuesta el mismo año en la revista Ljubljanski Zvon.​ La construcción empezó en 1931 y continuó hasta la primavera de 1932. El puente se abrió al tráfico en abril de 1932. El puente fue renovado en 1992. Desde 2007, los tres puentes son peatonales. Representaciones Un modelo del puente se muestra en Mini-Europa en Bruselas. El 23 de enero de 2012, celebrando el 140.º aniversario de nacimiento de Jože Plečnik, un cuadro del Puente Triple estuvo presentado como un logotipo de Google oficial (Doodle) en Eslovenia.​ Referencias Enlaces externos 44 viajeros internacionales que comparten su experiencia de Puente Triple en Virtualturist.com Vista virtual panorámica interactiva del Puente Triple por el Burger.si Vídeo de Youtube en el Puente Triple por InYourPocket guía de viaje
Tromostovje

Tromostovje (« trois ponts » en slovène) est un ensemble de trois ponts enjambant la Ljubljanica à Ljubljana, la capitale de la Slovénie. Constituant l'un des symboles de Ljubljana, il relie la partie historique de la ville au sud-est et la place Prešeren au nord-ouest. Il est fait mention d'un pont en bois à cet endroit en 1280, qui dût être reconstruit en 1657 après un incendie. Celui-ci est remplacé en 1842 par un nouveau pont conçu par Giovanni Picco, un architecte italien, appelé Frančev most (« le pont de Franz ») en l'honneur de l'archiduc François-Charles d'Autriche. Ce pont de pierre en arc est la pièce centrale du pont moderne. En 1929, l'architecte slovène Jože Plečnik prévoit d'y ajouter de part et d'autre des ponts piétonniers, élargissant ainsi efficacement le pont et l'empêchant d'être un goulot d'étranglement. Ces travaux sont terminés en 1932. Notes et références Liens externes Ressource relative à l'architecture : Structurae Portail de la Slovénie Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des ponts