NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Grad Tolmin

Grad na Kozlovem Robu nad Tolminom (tuidi samo Grad, Kozlov rob ali Tolminski grad) je bil strateško pomembna utrdba, iz katere se je nadziralo Tolminsko in pomembne trgovske poti, ki so vodile tod mimo. Danes je grad delno obnovljen, delno pa v ruševinah. Tolminsko območje je bilo leta 1001 podarjeno oglejskemu patriarhu kot fevd. Grad je bil posredno omenjen leta 1065 v patriarhovi pogodbi o desetini, medtem ko sta bila grad in grof neposredno prvič navedena leta 1188. Leta 1194 pa je bila omenjena kapelica sv. Martina na tem gradu. Najprej je bil zgrajen vzhodni in severni stolp. Kasneje so zgradili tudi dva šestkotna stolpa. Na gradu sta bila tudi dva vodnjaka za zbiranje deževnice. Pod severnim stolpom je bila klet, namenjena skladiščenju hrane. V gradu pa je bil tudi zapor. Grad je nadzorovalo veliko pomembnih fevdalcev: oglejski patriarhi, goriški grofje, mesto Čedad, Benečani in nazadnje Habsburžani. Grad v času miru ni bil stalno naseljen, v njem je prebivala zgolj močna vojaška straža. Grajsko poslopje je bilo hudo poškodovano v potresih leta 1348 in 1511. Leta 1651 je bil grad dokončno opuščen, saj je njegov lastnik, družina Coronnini zgradila novo grajsko poslopje v Tolminu. Na tem mestu je sedaj muzej. Grad je bil pomemben tudi v času Tolminskega punta (1713) Galerija slik Sklici Zunanje povezave Tolminski muzej Grad Tolmin
Cerkev Kristusovega učlovečenja, Ljubljana

Cerkev Kristusovega učlovečenje, Dravlje, Ljubljana, pripada rimskokatoliški Cerkvi in je župnijska cerkev župnije Ljubljana-Dravlje. Župnija je v upravljanju jezuitskega reda. Cerkev stoji ob Vodnikovi cesti v Dravljah, zahodno od pokopališča in v neposredni bližini stare, sedaj podružnične cerkve sv. Roka. Izgradnja in oprema Cerkev je bila po načrtih arhitekta Marka Mušiča med leti 1980 in 1985 sezidana zaradi rasti števila okoliškega prebivalstva, zlasti v bližnjih blokovskih stanovanjskih naseljih. Moderna cerkvena arhitektura se zliva z okolico in je simbolično odprta proti nekdanji župnijski cerkvi sv. Roka in proti bližnjim blokovskim naseljem ter s tem povezuje tradicijo in sedanjost. Nagnjena nizka streha svetišča je ozelenjena. Pri gradnji svetišča so uporabili beton, kamen, les in steklo. Notranjost cerkve zaznamujejo široke linije. Padajoča tla svetišča vodijo k osrednjemu oltarju ter s tem ustvarjajo zabrisano mejo med prezbiterijem in ladjo. Vitraž nad okroglo stransko kapelo je ustvaril duhovnik Marko Rupnik, križev pot akademski slikar Janez Bernik, orgle pa so leta 2009 izdelali v orglarski delavnici Močnik. Cerkev nima zvonika, za zvonjenje se uporabljajo zvonovi sosednje cerkve svetega Roka. Sklici Zunanje povezave Župnijske spletne strani o cerkvi Kristusovega učlovečenja
Topli Vrh, Semič

Topli Vrh (pronounced [ˈtɔːpli ˈʋəɾx]; also Topli Vrh pri Črmošnjicah, German: Untertap(pe)lwerch) is an abandoned settlement in the Municipality of Semič in southern Slovenia. The area is part of the traditional region of Lower Carniola and is now included in the Southeast Slovenia Statistical Region. Its territory is now part of the village of Črmošnjice. History Topli Vrh was a village inhabited by Gottschee Germans. In 1574 it consisted of six half-farms. In 1770 it had 15 houses, and in 1931 it had 25. The original inhabitants were evicted in the fall of 1941. Italian troops burned the village during the Rog Offensive in the summer of 1942 and it was never rebuilt. Church The church in the village was a chapel of ease dedicated to Saints Peter and Paul. It had a rectangular nave and an octagonal chancel walled on three sides. A square belfry stood against the south wall of the building. The church was first mentioned in written sources in 1689 by Johann Weikhard von Valvasor, who referred to it as the Church of "S. Pauli zu Toplaverch." The church was probably built in the 17th century, but architectural features indicate that it may date from a century earlier. The church had a simple stone door casing and small rectangular windows, with quoined corners and decorative painting. The belfry also featured quoining. The nave and the chancel were covered with a tiled gabled roof. The church fell into ruin after the departure of the Gottchee Germans, and the local people removed much of the material, leaving only the belfry, whose roof was repaired in 2004. References External links Topli Vrh on Geopedia Pre–World War II map of Topli Vrh with oeconyms and family names
Topli Vrh, Semič

Topli Vrh (izgovarjava [ˈtɔːpli ˈʋəɾx]; tudi Topli Vrh pri Črmošnjicah, nemško Untertap(pe)lwerch) je opuščeno naselje v Občini Semič v jugovzhodni Sloveniji. Naselje leži na Dolenjskem in je danes del Jugoczhodne statistične regije. . Ozemlje Toplega Vrha katastrsko spada pod Črmošnjice. Zgodovina Na terasi severno od današnjih ostankov vasi se je nekoč nahajalo bakrenodobno gradišče trikotne oblike. Nahajališče je bilo raziskano leta 1984. Topli Vrh je bila kočevarska vas. Leta 1574 jo je po zapisu v urbarju sestavljalo šest polkmetij. Takrat naselje omenjajo kot Undter Tablwerch. Leta 1770 je imela 15 hiš, leta 1931 pa 25. Prvotne prebivalce so po razglasu z 20. oktobra 1941 (odselitev sama pa od 14. novembra do 23. januarja 1943) izselili. Italijanski vojaki so vas med roško ofenzivo poleti 1942 požgali in ta ni bila nikoli več obnovljena. V bližini vasi se nahaja kamnolom dolomita Topli Vrh, ta leži nekako na pol poti med vasjo in gradiščem. V zadnjem času se ta širi, ta je leta 2021 meril 4 ha. Cerkev Vaška cerkev je bila podružnična kapela, posvečena svetemu Petru in Pavlu. Imela je pravokotno ladjo in s treh strani obzidan osmerokotni kor. Ob južni steni stavbe stoji kvadraten zvonik. V pisnih virih jo je leta 1689 prvič omenil Janez Vajkard Valvasor, ki jo označuje kot cerkev "S. Pauli zu Toplaverch". Cerkev je bila verjetno zgrajena v 17. stoletju, arhitekturne značilnosti pa kažejo, da ta morda izvira iz 15. stoletja. Cerkev je imela preprost kamnit vhodni portal in majhna pravokotna in obokana okna in dekorativno poslikavo. Ladja in kor sta bila pokrita z dvokapno streho. Cerkev je po odhodu kočevarskih Nemcev propadla, domačini so večino materiala odstranili. Ostal je le zvonik, katerega streha je bila popravljena leta 2004. Zvonik in preostale ruševine so danes spomeniško zaščitene. Sklici Zunanje povezave Topli Vrh na Geopediji Zemljevid Toplega Vrha pred drugo svetovno vojno z ekonimi in priimki
Trije Kralji Ski Resort

Trije Kralji Ski Resort is a Slovenian family ski resort located in western part of Pohorje mountain in municipality of Slovenska Bistrica. It's 18 km away from closest city Slovenska Bistrica. Resort has two slopes, two lifts and together 1,5 km of skiing terrain and 4 km of cross-country skiing. There are plans to build a new chair-lift and two new slopes. Ski slopes External links jakec.si - official site
Trije Kralji (smučišče)

Smučišče Trije kralji (rekreacijsko turistični center »Jakec«) je družinsko smučišče z dvema smučarskima progama in je oddaljeno približno 18 km iz centra Slovenske Bistrice. Leži na nadmorski višini 1200 m. Trenutno ima dve smučarski progi z vlečnicama, predvideni pa sta še dve novi progi, prva s sedežnico in druga z vlečnico. Smučišče je opremljeno s sistemom za umetno zasneževanje. Osnovni podatki nadmorska višina smučišča: 1180m-1344m dolžina smučarskih prog: 1,5km (1km srednje, 0,5km lahke) sankaške proge žičnice: 1x vlečnica: sidra (na progi Črno jezero) 1x štirisedežnica (na progi Veliki vrh), ki je bila zgrajena v letu 2023 in je nadomestila staro vlečnico Veliki vrh. + predvidena sedežnica Jakec + predvidena vlečnica Osankarica Smučarske proge Sklici Zunanje povezave RTC Jakec
Trnovo Bridge

The Trnovo Bridge (Slovene: Trnovski most) is a bridge crossing the Gradaščica River in Ljubljana, the capital of Slovenia. It is located in front of Trnovo Church at the end of Karun Street (Karunova ulica) to the south of the city centre and is a continuation of Emona Street (Emonska cesta). It connects the neighborhoods of Krakovo and Trnovo, the oldest Ljubljana suburbs, known for their market gardens and cultural events. A bridge has stood on the site since the late 17th century. The modern bridge was built between 1928 and 1932 by the constructor Matko Curk upon the plans of the architect Jože Plečnik. It is distinguished by its width and the trees that it bears. It is the most prominent object of Plečnik's renovation of the banks of the Gradaščica. Since August 2021, the Trnovo Bridge has been inscribed as part of Plečnik's legacy on the UNESCO World Heritage List. Architecture The iron-concrete bridge, designed as a public space, has a roughly square platform with a width of 20 metres (66 ft). It is supported from below by a stone arch. Each of its corners is capped with a small pyramid, a signature motif of Plečnik's, designed in the same way as the spires of the church. The mid-span features a pair of Art-Deco male sculptures. The bridge is among the rare with live trees. Two rows of birches divide the pedestrian and vehicle lanes, intentionally obscuring the bridge silhouette. They are complemented by a balustrade of vase-like elements and a row of short columns at each side. There is also a statue of Saint John the Baptist, the patron of the church, at the center of the bridge. It was designed by Nikolaj Pirnat. On the opposite side stands a slender obelisk with a lamp. It has been dedicated to Sigmund Zois, a naturalist and patron of science and arts. On the Krakovo side, a stone tablet with the inscription KRAKOVU 'to Krakovo' is mounted on the face of the bridge. On the Trnovo side, there is a stone tablet that reads TRNOVU 'to Trnovo'. References External links Media related to Trnovo Bridge at Wikimedia Commons
Puente de Trnovo

El puente de Trnovo ( en esloveno: Trnovski most ) es un puente que cruza el río Gradaščica en Liubliana, la capital de Eslovenia. Está situado frente a la iglesia de Trnovo, al final de la calle Karun ( Karunova ulica ) al sur del centro de la ciudad y es una continuación de la calle Emona ( Emonska cesta ). Conecta los barrios de Krakovo y Trnovo, los suburbios más antiguos de Liubliana, conocidos por sus huertas y eventos culturales. ​ En este lugar existe un puente desde finales del siglo XVII. El puente moderno fue construido entre 1928 y 1932 por el constructor Matko Curk sobre los planos del arquitecto Jože Plečnik. ​ Se distingue por su anchura y los árboles que soporta. Es el objeto más destacado de la renovación de Plečnik de las orillas del Gradaščica. Desde agosto de 2021, el puente de Trnovo está inscrito como parte del legado de Plečnik en la Lista del Patrimonio Mundial de la UNESCO . ​ Arquitectura El puente de hierro y hormigón, concebido como espacio público, tiene una plataforma aproximadamente cuadrada de 20 metros de ancho. Está sostenido desde abajo por un arco de piedra. Cada una de sus esquinas está coronada por una pequeña pirámide, un motivo característico de Plečnik, diseñado del mismo modo que las agujas de la iglesia. En la mitad del vano hay un par de esculturas masculinas de estilo Art-Deco. El puente es uno de los pocos con árboles vivos. Dos hileras de abedules dividen los carriles para peatones y vehículos, ocultando intencionadamente la silueta del puente. Se complementan con una balaustrada de elementos en forma de jarrón y una fila de columnas cortas a cada lado. También hay una estatua de San Juan Bautista, patrón de la iglesia, en el centro del puente. Fue diseñada por Nikolaj Pirnat. En el lado opuesto hay un esbelto obelisco con una lámpara. Está dedicado a Sigmund Zois, naturalista y mecenas de las ciencias y las artes. En el lado de Krakovo, una lápida de piedra con la inscripción KRAKOVU 'a Krakovo' está montada en la cara del puente. En el lado de Trnovo, hay una lápida con la inscripción TRNOVU 'a Trnovo'.​ Referencias Enlaces externos
Ponte di Trnovo

Il ponte di Trnovo (in sloveno Trnovski most) è un ponte stradale situato a Lubiana che attraversa il fiume Gradaščica ed è situato tra la chiesa di Trnovo alla fine di strada Karaun nel sud della città. Il ponte collega gli insediamenti di Trnovo e Krakovo. Storia La costruzione iniziale del ponte risale al XVII secolo, la costruzione moderna invece del ponte fu costruita tra il 1928 ed il 1932 dal costruttore Matko Curk grazie al progetto di Jože Plečnik. Dal 2021 il ponte è un sito patrimonio dell'umanità dell'UNESCO come parte delle opere di Jože Plečnik. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte di Trnovo
Trnovobrug

De Trnovobrug (Sloveens: Trnovski most) is een brug over de Gradaščica in Ljubljana, Slovenië. De brug ligt voor de Trnovokerk aan het einde van de straat Karunova ulica in het zuiden van het stadscentrum en is een voortzetting van de straat Emonska cesta. De brug verbindt de districten Krakovo en Trnovo, de oudste buitenwijken van Ljubljana. Sinds het einde van de 17e eeuw staat er een brug op deze plek. De moderne brug werd tussen 1928 en 1932 gebouwd door constructeur Matko Curk naar een ontwerp van architect Jože Plečnik. De brug onderscheidt zich door zijn breedte en de bomen die erop staan. Het is het meest opvallende object van Plečniks renovatie van de oevers van de Gradaščica. Sinds augustus 2021 staat de Trnovo-brug als onderdeel van Plečniks nalatenschap op de Werelderfgoedlijst van UNESCO, onder de inschrijving werken van Jože Plečnik in Ljubljana. Architectuur De ijzer-betonnen brug, ontworpen als openbare ruimte, heeft een ongeveer vierkant platform met een breedte van 20 meter. Het wordt van onderaf ondersteund door een stenen boog. Elk van de hoeken is afgedekt met een kleine piramide, een kenmerkend motief van Plečnik, ontworpen op dezelfde manier als de torenspitsen van de kerk. In het midden van de overspanning staan twee art-deco sculpturen van mannen. De brug is een van de weinige bruggen met levende bomen. Twee rijen berkenbomen scheiden de voetgangers- en rijbanen en verbergen opzettelijk het silhouet van de brug. Ze worden aangevuld met een balustrade van vaasachtige elementen en een rij korte zuilen aan elke kant. In het midden van de brug staat ook een standbeeld van Johannes de Doper, de patroonheilige van de kerk. Het is ontworpen door Nikolaj Pirnat. Aan de andere kant staat een slanke obelisk met een lamp. Deze is opgedragen aan Sigmund Zois, een natuuronderzoeker en beschermheer van wetenschap en kunst. Aan de kant van Krakovo is een stenen tablet met het opschrift KRAKOVU (‘aan Krakovo’) op de brug aangebracht. Aan de kant van Trnovo staat een stenen tablet met het opschrift TRNOVU (‘aan Trnovo’).
Трновский мост

Трновский мост (словен. Trnovski most) — пешеходный мост через реку Градашчицу в Любляне, к югу от исторического центра. Расположен рядом с Петушиным мостом. Соединяет районы Трново и Краково. Первое упоминание о существовании на этом месте моста относится к Янезу Вальвазору в XVI веке. В 1875 году старый деревянный мост обрушился, после чего он был восстановлен на каменных блоках. Современный арочный мост из железобетона построен конструктором Матко Цурком в 1929—1932 годы по проекту словенского архитектора Й. Плечника. Парапет моста выполнен из известняка, добытого в пригороде Любляны. Парапет моста с двух сторон украшают обелиск, посвящённый словенскому покровителю наук и искусств Зигмунду Цойзу, и статуя Иоанна Крестителя работы словенского скульптора Николая Пирната (1903—1948). По краям парапетов установлены каменные пирамиды. Пешеходное покрытие выложено брусчаткой. Ширина моста составляет 20 метров. Вдоль тротуаров моста высажены деревья. На внешней стороне моста таблички с двух сторон с надписями Трново и Краково. Примечания Ссылки 360-градусные панорамы моста www.burger.si
Hospital ortopédico Valdoltra

El Hospital ortopédico Valdoltra (en esloveno: Ortopedska bolnišnica Valdoltra)​ es una de las instalaciones de tratamiento más importantes en el país europeo de Eslovenia. Se encuentra en la localidad de Ankaran, en la costa del Mar Adriático, en el suroeste de Eslovenia. Sus inicios se remontan a 1909, cuando comenzó a recibir pacientes que sufrrían de tuberculosis esquelética. Véase también Sanidad Salud pública Referencias
Ortopedska bolnišnica Valdoltra

Ortopedska bolnišnica Valdoltra (it. Ospedale ortopedico Valdoltra) je bolnišnica v Ankaranu. Dejavnost izvaja v 16 objektih s skupno uporabno površino 17.394 m2. Pokriva več kot polovico zmogljivosti slovenske ortopedije. Od leta 2013 si prizadeva za pridobitev naziva klinika. Ime nosi po zalivu Valdoltra. Stoji poleg krajinskega parka Debeli rtič. Vodi jo direktor Radoslav Marčan. Zgodovina Odprli so jo 21. decembra 1909. Imenovala se je Obmorsko okrevališče (it. Ospizio marino di Valdoltra). Pobudo je dalo Društvo prijateljev otrok iz Trsta, gradnjo pa je podprl avstro–ogrski Rdeči križ. Bila je moderna zdravstvena ustanova za zdravljenje vseh oblik kostne in sklepne tuberkuloze, ortopedskih bolezni in poškodb muskulo-skeletnega sistema, namenjena otrokom iz celotne avstro-ogrske. 2. svetovna vojna in po njej Med 31. decembrom 1943 in 30. septembrom 1944 jo je zasedala nemška vojska. Do aprila 1945 so jo zasedale organizacija Todt in druge vojaške enote, ki so jo popolnoma izropale. Do 12. julija 1945 je bila bolnica s posestvom v lasti italijanskega rdečega križa, nato jo je do začetka septembra istega leta prevzel K.U.N.I. (Komisija za upravo narodne imovine pri PNOO-ju za Slovensko Primorje), ki je poskrbel za obnovitvena dela. Obnovil je tudi pripadajoče trte in kmetijske objekte s prašiči in zajci. V začetku leta 1947 je bila bolnišnica zopet opuščena. Kasneje je bila ena izmed enot Splošne bolnice Koper. S sklepom Vlade RS se je 9. decembra 1993 preoblikovala v javni zavod. Park vrtnic V parku bolnišnice je 200 grmov vrtnic, od tega 90 vrst iz zbirke Gianfranca Fineschija, italijanskega profesorja ortopedije, ki je vrtnice daroval leta 1997. Sklici Zunanje povezave Ob-valdoltra.si, uradna stran
Alma Karlin

Alma Karlin, née le 12 octobre 1889 à Celje (Autriche-Hongrie, aujourd'hui en Slovénie) et morte le 15 janvier 1950, est une romancière, poétesse, polyglotte et théosophite austro-slovène. Biographie Née avec une partie du corps paralysé, elle est victime de claudication jusqu'à sa mort. Son père est major dans l'armée austro-hongroise et sa mère est enseignante. À l'âge de 18 ans, en 1908, elle quitte la maison de ses parents et part pour Londres où elle travaille dans un bureau de traduction. À la déclaration de guerre en 1914, Karlin part pour la Suède et la Norvège, étant considérée comme une persona non grata au Royaume-Uni du fait de sa nationalité. C'est là qu'elle rencontre l'autrice Selma Lagerlöf qui est impressionnée par ses écrits et la propose pour le Prix Nobel de littérature. Ayant voyagé dans le monde entier, dont deux ans dans les îles d'Océanie, elle collectionne les insectes, les plantes et les artefacts ethnographiques. Ces artefacts sont aujourd'hui conservé au musée provincial de Celje. Elle rentre en 1928 en Europe, atteinte de la malaria et publie ses souvenirs en 1930, texte vendu à plus de 20 000 copies en deux ans. Après la Seconde Guerre mondiale, elle revient dans sa ville natale avec sa compagne Thea Schreiber-Gamelin, où elle meurt dans la pauvreté en 1950. Durant sa vie, elle publie 24 livres, majoritairement écrits en allemand, et quelques-uns écrit directement en anglais. Après sa mort, ses écrits tombent dans l'oubli avant d'être redécouverts en Slovénie après l'indépendance du pays en 1991. Sa langue natale est l'allemand mais elle parle également couramment anglais, français, persan, arabe et sanskrit. Bibliographie Mein kleiner Chinese, 1921 Drachen und Geister, 1930 Mystik der Südsee, 2 Bde., 1931 Der Todesdorn, Aberglauben aus Südamerika, 1933 Windlichter des Todes, 1933 Tränen des Mondes, 1935 Isolanthis. Atlantisromann, 1936 Erdgebunden, 1936 Vier Mädchen im Schicksalswind, 1936 Eine kleine Siamesin, 1937 Kleiner Frühling, 1937 Der blaue Mond, 1938 Références Liens externes Portail de l’Autriche-Hongrie Portail de la littérature Portail de la poésie
Velika Planina Ski Resort

Velika Planina Ski Resort is a Slovenian ski resort located in Kamnik-Savinja Alps mountain in municipality of Kamnik. Velika Planina is a family ski resort, which has 6 km of ski slopes. Resort statistics Elevation Summit - 1666 m / (5,464) Base - 1412 m / (4,364 ft) Ski Terrain 0,4 km2 (100 acres) - covering 6 km (3.7 mi) of ski slopes on one mountain. Slope Difficulty expert (1 km) intermediate (4 km) beginner (1 km) Vertical Drop - 254 m - (833 ft) in total Longest Run: "Šimnovec" Average Winter Daytime Temperature: Average Annual Snowfall: Lift Capacity: 5,300 skiers per hour (all together) Ski Season Opens: December Ski Season Ends: April Snow Conditions Phone Line: 386 (0)1 8327258 Other activities mountain biking, hiking Ski lifts External links velikaplanina.si/skiing - official site
Predjamský hrad

Predjamský hrad (slovinsky Grad Predjama, německy Höhlenburg Predjama) se nachází v jihozápadní části Slovinska v obci Predjama, devět kilometrů severozápadně od města Postojna a čtyřicet kilometrů jihozápadně od Lublani, poblíž dálnice A1. Historie První písemná zmínka o gotickém hradu, tehdy nazvaném Luegg, pochází z roku 1274. Hrad byl ve skále vybudován ve 12. století z popudu aquilejského patriarchy. Poloha hradu jej činila téměř nedobytným. Až v 15. století byl dobyt loupežným rytířem Erasmem Jamským, spojencem Matyáše Korvína. Název hradu se změnil na Predjamski grad. Roku 1484 byl po více než ročním obléhání Erasmus zabit a hrad se stal majetkem rodů Oberrugů. V roce 1511, za majitelů rodu Purgstallů byla vnější část hradu poničena zemětřesením. V roce 1567 arcivévoda Karel II. Štýrský hrad pronajal baronu Hansu Cobenzlovi, který si jej o dvacet let později odkoupil. Roku 1570 prošel rozsáhlou renesanční přestavbou, kdy byl přistavěn vnější palác a tato podoba se z větší části dochovala do současnosti. V roce 1810 stavbu zdědil hrabě Michael Coronini-Cronberg a v letech 1846–1945 patřil hrad do vlastnictví rodu Windischgrätz. Po druhé světové válce byl znárodněn a ve vlastnictví státu je dodnes. Popis Hrad byl postaven na konci údolí, kde se potok Lokva noří pod 123 metrů vysokou skálu. Stojí pod velkým převisem této skály u vstupu do jeskynního systému a tato poloha mu dala také jméno (jama – jeskyně, tedy hrad před jeskyní). Jeskynní systém (Predjamski Jamski sistem) je druhý nejrozsáhlejší ve Slovinsku a doposud bylo prozkoumáno 13 km. Archeologické nálezy z padesátých let 20. století ukazují na obydlenost jeskyně v paleolitu. Skládá se ze dvou částí. Vnější část hradu se nachází v tzv. předjeskynní oblasti. Druhá část je vytesána do skály. Tyto dva objekty jsou jen odděleny jakousi kulisou, za níž se nachází hradní dvůr, jehož návštěva v každém ještě více umocní pocit majestátnosti. Na hradě je kromě expozice vstupní věž s palácem, jež je s již zmíněným dvorem spojena pouze systémem mostů a lávek. Dále se zde nachází nově vzniklé muzeum s rozsáhlou expozicí, hradní kaple a tzv. Jama pod gradom (jeskyni pod hradem), která se nachází mezi hradem a propadáním řeky Lokve. V jeskyni s krápníkovou výzdobou je několik nápisů z konce 16. století. Jeskynní systém je tvořen většinou úzkými chodbami propojenými žebříky a lávkami. Sedm set metrů je zpřístupněno turistům. Odkazy Reference Literatura Predjamský hrad [online]. Turistika.cz [cit. 2014-10-29]. Dostupné online. HLADKÝ, Ladislav. Slovinsko – Stručná historie států. [s.l.]: Libri, 2010. 192 s. ISBN 9788072774630. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Predjamský hrad na Wikimedia Commons