NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vodnikov dom na Velem polju

Vodnikov dom na Velem polju (1817 m) je planinska postojanka, ki stoji nad dolino Velega polja ob vznožju pobočja Tosca in Vernarja. Imenovan je po slovenskem pesniku in duhovniku Valentinu Vodniku. Prva planinska koča na Velem polju je bila zgrajena in odprta 19. avgusta 1895, že 22.avgusta 1895 pa jo je obiskal Jakob Aljaž. Zgradila jo je Radovljiška podružnica SPD in v spomin na 100-obletnico vzpona Valentina Vodnika (1758–1819) na Mali Triglav, 20. avgusta 1795, poimenovali Vodnikova koča. Leta 1909 so kočo prestavili na današnje mesto, povečali in obili z lesom. Večkrat so jo obnavljali a je kljub temu počasi propadala. Po 2. svetovni vojni jo je prevzelo PD Bohinj-Srednja vas. Zaradi dotrajanosti in povečanega obiska je bila v letih 1954 do 1958 zgrajena nova koča ter odprta 31. avgusta 1958 pod imenom Vodnikov dom. Upravlja jo PD Srednja vas v Bohinju. Tudi ta dom je bil večkrat obnavljan, večja dela na fasadi so opravili leta 1986. V gostinskem prostoru je 50 sedežev; v 8 sobah je 22 postelj, na skupnem ležišču pa 31 ležišč; zimska soba z 10 ležišči; WC, umivalnica s toplo in mrzlo vodo; gostinski prostor ogrevajo s pečjo; tekoča voda, agregat za elektriko, mobitel, ki je tu že od leta 1993. Dostopi 5 h: iz Stare Fužine mimo Planinske koče na Uskovnici (1154 m) 4.30: iz Stare Fužine mimo Planinske koče na Vojah (690 m) 4 h: od Kovinarske koče v Krmi (870 m), čez Bohinjska vratca 3 h: z Rudnega polja (1340 m), čez Studorski preval Prehodi 2 h: do Triglavskega doma na Kredarici (2515 m), čez Konjsko sedlo in Kalvarijo, (Zahtevna pot) 2 h: do Doma Planike pod Triglavom (2401 m), (Zahtevna pot) 3 h: do Doma Valentina Staniča (2332 m), čez Konjsko sedlo in pobočja pod Ržjo,(Zahtevna pot) 4 h: do Kovinarska koča v Krmi (870 m), čez Bohinjska vratca, (Lahka pot) 2 h: do Tržaške koče na Doliču (2151 m), po Velski dolini, (Lahka pot) 4 h: do Zasavske koče na Prehodavcih (2071 m), po Velski dolini in čez Hribarice, (Lahka pot) 3 h: do Planinska koča na Vojah (690 m), (Lahka pot) 3 h: do Planinske koče na Uskovnici (1154 m), čez planini Tosc in Trstje,(Lahka pot) 3 h: do Planinske koče na Uskovnici (1154 m), čez Studorski preval, (Lahka pot) 5 h: do Blejske koče na Lipanci čez Studorski preval ter pobočja Draških vrhov in Debelega vrha (1630 m), (Zahtevna pot) 5 h: do Koče na Planini pri Jezeru (1453 m) čez Jezerski in Lazovški preval ter planino v Lazu, (Lahka pot) 7 h: do Koče pri Triglavskih jezerih, (1685 m), po Velski dolini in čez Hribarice, (Lahka pot) 5 h: do Kosijevega doma na Vogarju (1054 m) čez Jezerski preval in planini Krstenica in Blato, (Lahka pot) Vzponi na vrhove 3 h: Triglav (2864 m), mimo doma Planika, (zelo zahtevna pot) 3 h: Mišelj vrh (2350 m), (zahtevno brezpotje) 3.30 h: Mišeljski Konec (2464 m), (zahtevno brezpotje) 2 h: Tosc (2275 m), (lahka neoznačena pot) 1.30 h: Vernar (2225 m), (zelo zahtevno brezpotje) Glej tudi Seznam slovenskih planinskih postojank Viri Planinska zveza Slovenije Zunanje povezave Vodnikov dom na Hribi.net www.pzs.si Vodnikov dom na Velem polju Jubilej Vodnikovega doma Julius Kugyjeva pot treh dežel Etapa 11
Šmartinsko jezero

Šmartínsko jezero je s površino 1,07 km² med največjimi umetnimi jezeri (zadrževalniki) v Sloveniji. Leži severno od Celja na poti proti Vojniku in je nastalo z zajezitvijo potoka Koprivnice, ki se pred celjskim naseljem Otok zlije v Savinjo, še prej pa jo napojita desna pritoka Sušnica in Ložnica, ter levi pritok Lahovški potok v naselju Spodnja Dobrova. Koprivnica izvira v severozahodni smeri proti Dobrni in se spoji z jezerom v naselju Loče, kakor se tudi imenuje 16 m visoka nasuta zemeljska pregrada, zgrajena leta 1970. Z zajezitvijo so rešili stalno nevarnost poplavljanja reke Savinje za mesto Celje, poleg tega pa bi radi rešili tudi naraščajoče probleme oskrbe z vodo. Jezero je dobilo ime po kraju Šmartno v Rožni dolini. Jezero je pribljubljena izletniška točka. Ob jezeru je majhna čolnarna, ki poseduje dve jezerski ladji, s katerimi se lahko obiskovalci jezera tudi popeljejo. Pozimi jezero večinoma zamrzne in se na njem na lastno odgovornost obiskovalci drsajo ali tekajo na smučeh. Na jezeru je razvito ribištvo. Poleti Plavalna zveza Slovenije organizira tudi tekmovanja v plavanju v sklopu triatlona. Nekaj časa so organizirali tudi skoke v vodo s smučmi, saj sta na južnem delu proti Celju od leta 1997 nameščeni dve majhni skakalni napravi za ta namen, edini v državi. Tu lahko poleti vadijo akrobatski smučarji in deskarji. Podoben objekt naj bi zgradili tudi na Adi Ciganliji na Savi pri Beogradu. Sklici in opombe Glej tudi seznam jezer v Sloveniji Zunanje povezave Šmartinsko jezero, Zavod Celeia Geopedia.si: Šmartinsko jezero
Šobec Campground

Šobec Campground is a campsite located 2 kilometers (1.2 mi) south of Highway E61 near Lesce, Slovenia. The campsite lies next to Šobec Pond (Slovene: Šobčev bajer), a small artificial lake created by impounding a few inflows below the upper river terrace, where the southern part of Lesce is located. The elevation of the pond is 421 meters (1,381 ft). Its area is 2.6 hectares (6.4 acres), and its deepest point is 3 meters (9.8 ft) The pond is elliptical, with its major axis extending in a north–south direction. The pond was named after the Šobec farm, which stands nearby. The campsite near the pond is in a pine forest next to the Sava Dolinka River. With an area of more than 15 hectares (37 acres), it is a higher-quality campsite. During the winter the campsite is closed, but it is nevertheless regularly visited by people from all over Europe because it is a popular starting point for hiking around the Upper Carniola region. References External links Media related to Šobec at Wikimedia Commons
Šobec

Šobec je ime avtokampa, ki je oddaljen dva kilometra od avtoceste Jesenice - Ljubljana. Avtokamp leži ob Šobčevem bajerju. To je malo umetno jezero, ki je nastalo ob zajezitvi pritokov izpod višje rečne terase, na kateri leži južni del naselja Lesce. Bajer leži na 421 metrov nadmorske višine, njegova vodna površina znaša 2,6 hektarjev, globina doseže 3 metre. Oblika bajerja je podobna elipsi, razteza se v smeri sever - jug. Šobčev bajer je dobil ime po kmetiji pri Šobcu, ki stoji v bližini bajerja. Kamp ob bajerju se nahaja v borovem gozdu zraven Save Dolinke. Razteza se na površini 15 hektarjev. Kamp spada med kampe višje kategorije. Pozimi je zaprt, a kljub temu vanj čez celo leto zahajajo gostje iz različnih delov Evrope, saj ponuja razna izhodišča za sprehode. Glej tudi seznam jezer v Sloveniji
Župnija Bela Cerkev

Župnija Bela Cerkev je rimskokatoliška teritorialna župnija Dekanije Novo mesto, ki je del Škofije Novo mesto. Zgodovina Župnijo se uvršča med t.i. pražupnije, saj se v zgodovinsih virih kot župnija prvič omenja leta 1074, v pismu Oglejskega patriarha Seigharda brižinskemu škofu Elenhardu. Nekdaj je obsegala veliko ozemlje od Rake do Trške gore pri Novem mestu. Znotraj pražupnije Bela Cerkev so delovali vikariati na Raki, v Škocjanu, Šmarjeti in pri Št. Petru. Sčasoma so se ločili od matične župnije in postali samostojne župnije. Župnijske spominske plošče V župniji so postavljene župnijske spominske plošče, na katerih so zapisani podatki župljanov iz okoliških vasi (Bela Cerkev, Dolenje Kronovo, Draga, Družinska vas, Gradenje, Hrib, Stranje, Tomažja vas, Vinji Vrh), ki so padli na protikomunistični strani v letih 1942–1945. Skupno je na ploščah napisanih 53 imen. Do 7. aprila 2006, ko je bila ustanovljena Škofija Novo mesto, je bila župnija del Nadškofije Ljubljana. Sakralni objekti Sklici Viri Gale, Jakob (1996). Cerkve na Slovenskem, Knj. 1 Farne cerkve ljubljanske nadškofije. Krašovec publikacije. COBISS 59107584. Höfler, Janez (2016). O prvih cerkvah in župnijah na Slovenskem : k razvoju cerkvene teritorialne organizacije slovenskih dežel v srednjem veku. Viharnik. COBISS 285707520. ISBN 978-961-7004-00-7. Glej tudi Seznam rimskokatoliških župnij v Sloveniji Zunanje povezave Družina.si (zastarelo) pridobljeno 7. marca 2026 Škofija Novo mesto: župnije in ustanove pridobljeno 7. marca 2026
Župnija Bele Vode

Župnija Bele Vode je rimskokatoliška teritorialna župnija dekanije Gornji Grad - Šaleška dolina, ki je del škofije Celje. Zgodovina Tudi Bele Vode spadajo med tista naselja, za katera ne vemo, od kdaj imajo svojo cerkev. Cerkev sv. Andreja se kot podružnica Župnije Mozirje prvič omenja leta 1482, ko ji je papež Sikst IV. podelil posebne romarske odpustke. V vizitacijskem zapisniku ljubljanskega škofa Rinalda Scarlichija iz leta 1631 je zapisano, da so v cerkvi sv. Andreja v Belih Vodah trije oltarji: poleg glavnega Andrejevega, še stranska sv. Radegunde in sv. Ruperta. V istem zapisniku je tudi navedba, da je romarska cerkev v razpadajočem stanju. Da je bilo temu res tako, nam pove tudi podatek, da so leta 1652 cerkev dejansko zaprli, jo leta 1658 podrli in v enem letu zgradili novo. Leta 1786 so Bele Vode s cerkvijo sv. Andreja postale samostojna duhovnija in s tem dobile svojega duhovnika oz. kurata. Bele Vode so dobila status samostojne župnije leta 1891. Združena župnija Šoštanj, Bele Vode in Zavodnje Po prevzemu uprave župnij Zavodnje in Bele Vode je šoštanjski župnik Jože Pribožič leta 1985 župnije preoblikoval v eno, združeno župnijo. Do 7. aprila 2006, ko je bila ustanovljena škofija Celje, je bila župnija del savinjsko-šaleškega naddekanata škofije Maribor. Od 1. septembra 2021 je župnija del Dekanije Gornji Grad - Šaleška dolina, ki je nastala z združitvijo dotedanje Dekanije Gornji Grad in Dekanije Šaleška dolina. Sakralni objekti Na območju župnije stoji še več kapelic, znamenj in križev. Romarski cerkvi sv. Križa nad Belimi Vodami Leta 1786 so Bele Vode s cerkvijo sv. Andreja postale samostojna duhovnija in s tem dobile svojega duhovnika. Ob koncu 18. stoletja je belovojski kmet Savinek našel na Oslovski gori križ. Najdeni križ je najprej dobil svoje mesto pri Savineku, nato pri Mikeku v Lepi Njivi, pa zopet pri Savineku in leta 1801 v leseni kapeli na kraju, kjer so ga našli. Ljudje od blizu in daleč so začeli prihajati na Oslovsko goro, ki je dobila novo ime – Kriška gora. Ko je leta 1831 v Belih Vodah razsajala griža in v nekaj tednih pobrala 22 vaščanov, so ljudje sklenili pozidati kapelo na goro, če griža preneha. Prošnja je bila uslišana in najdeni križ je dobil za svoj dom zidano kapelo oz. cerkvico. Med leti 1831 in 1841 so pozidali prvo cerkev, posvečeno sv. Križu, med letoma 1850 in 1862 pa še drugo, večjo cerkev sv. Križa. Poleg obeh cerkva pa so na gori tudi svete stopnice s freskami. Z večjo cerkvijo sv. Križa nad Belimi Vodami je tesno povezan tudi mariborski škof, blaženi Anton Martin Slomšek, ki je 8. avgusta leta 1862 priromal k cerkvi in jo posvetil. Kljub bolezni je Slomšek hotel opraviti to slovesnost, njegove besede, s katerimi se je tisti dan poslovil od svetokriških romarjev, pa so bile zelo ganljive: »Sedaj pa z Bogom, preljubi. Ne boste me več videli.« Šest tednov zatem je Slomšek umrl. Sklici Glej tudi seznam rimskokatoliških župnij v Sloveniji
Župnija Beltinci

Župnija Beltinci je rimskokatoliška teritorialna župnija dekanije Lendava, ki je del škofije Murska Sobota. Zgodovina Prva cerkev v Beltincih se v zgodovinskih virih omenja leta 1669, zgradili in uporabljali so jo grofje, ki so prebivali v beltinskem gradu. Bila je lesena, pokrita s skodlami; na glavnem oltarju je bils slika Jezusovega vstajenja. General Ladislav Ebergenyi je dal leta 1742 zgraditi cerkev v baročnem slogu, posvečeno svojemu zavetniku svetemu Ladislavu, ki je bil poljsko-ogrskega porekla. Kot vikariat se v zgodovinskih virih Beltinci navajajo leta 1742, kot samostojna župnija pa leta 1760, ko se je pražupnija Turnišče razdelila na dva dela. Do 7. aprila 2006, ko je bila ustanovljena škofija Murska Sobota, je bila župnija del Pomurskega naddekanata, ki je bil del škofije Maribor. Sakralni objekti Sklici Viri Glej tudi Beltinci seznam rimskokatoliških župnij v Sloveniji Zunanje povezave
Župnija Bevke

Župnija Bevke je rimskokatoliška teritorialna župnija dekanije Vrhnika, ki je del nadškofije Ljubljana. Zgodovina Bevke ležijo na enem od t.i. osamelcev na zahodnem delu Ljubljanskega barja in so bile cerkveno-upravno od leta 1782 podružnica Župnije Vrhnika. Bevke so samostojna župnija postale leta 1993. Tamkajšnja cerkev Povišanja Sv. Križa se prvič omenja leta 1582, sedanja župnijska cerkev pa je verjetno iz druge tretjine 18. stoletja. Vrhnji del zvonika z značilnimi stolpiči je bil zgrajen okoli leta 1898, po načrtih dekana Koprivnikarja. Župnijske spominske plošče Pri župnijski cerkvi so postavljene župnijske spominske plošče, na katerih so napisani podatki župljanov iz okoliških vasi, ki so padli nasilne smrti na protikomunistični strani v letih 1941-1945. Skupno je na ploščah napisanih 11 imen. Pastoralno območje Župnije Vrhnika Župnija je pastoralno oskrbovana iz Župnije Vrhnika. Sakralni objekti Na območju župnije stoji še več kapelic, znamenj in križev. Sklici Viri Gale, Jakob (1996). Cerkve na Slovenskem, Knj. 1 Farne cerkve ljubljanske nadškofije. Krašovec publikacije. COBISS 59107584. Glej tudi seznam rimskokatoliških župnij v Sloveniji
Župnija Ribnica

Župnija Ribnica je rimskokatoliška teritorialna župnija Dekanije Ribnica Nadškofije Ljubljana. Župnijska cerkev v Ribnici je posvečena sv. Štefanu, papežu in mučencu. V župniji Ribnica so postavljene Farne spominske plošče, na katerih so imena vaščanov iz okoliških vasi (Breg, Breze, Bukovica, Dane, Doleni Lazi, Gorenji Lazi, Gorenja vas, Goriča vas, Hrovača, Jurjevica, Kot, Nemška vas, Otavice, Ribnica, Sajevec, Slatnik, Sušje, Zadolje, Zapuže, Žlebič), ki so padli na protikomunistični strani v letih 1942–1945. Skupno je na ploščah 163 imen. Cerkve in kapele v ribniški župniji Župnijska cerkev svetega Štefana v Ribnici Ribniška farna cerkev ima naslednje podružnične cerkve: cerkev Marijinega imena v Goriči vasi cerkev svete Trojice v Hrovači cerkev svetega Lenarta v Nemški vasi cerkev svete Ane v Mali gori cerkev svetega Križa v Brežah cerkev svetega Frančiška Ksaverija v Sajevcu K farni cerkvi Ribnica spadajo tudi naslednje kapele: kapela Žalostne Matere božje v Žlebiču kapela Lurške Matere božje v Dolenjih Lazih kapela Marije Pomočnice v Danah kapela Marije Pomočnice kristjanov v Zadolju kapela Žalostne Matere božje v Otavicah kapela v Bukovici kapela v Slatniku kapela v Gorenjih Lazih kapela v Sušju kapela v Nemški vasi kapela v Sajevcu dve manjši kapeli na Jurjevici kapela Sv. Roka na Opekarski ulici v Ribnici Kaprolova kapela na Gorenjski cesti v Ribnici kapela Sv. Trojice v Hrovači kapela v smeri proti Hrovači kapela v Goriči vasi s kipom Brezmadežne kapela Srca Jezusovega v Mali gori Rudeževa kapela v Jelenovem Žlebu Glej tudi Seznam rimskokatoliških župnij v Sloveniji Sklici
Gemeinde Sveta Ana

Sveta Ana (deutsch Sankt Anna) ist der Namen einer Gemeinde und der namensgebenden Ortschaft im Nordosten Sloweniens. Sie liegt in der historischen Landschaft Spodnja Štajerska (Untersteiermark) und in der statistischen Region Podravska. Geographie Lage Sveta Ana liegt zur Gänze in den Slovenske gorice (Windische Bühel) auf etwa 350 m. ü. A. Das Gemeindegebiet wird von West nach Ost vom Fluss Ščavnica (Stainz) durchflossen, im Süden reicht es bis an das Tal der Velka (Velkabach) heran. Das Dorf liegt etwa 18 km nordöstlich von Maribor. Gemeindegliederung Die Gemeinde umfasst zwölf Ortschaften. Die deutschen Exonyme in den Klammern stammen aus der Mitte des 19. Jahrhunderts und werden heutzutage nicht mehr verwendet. (Einwohnerzahlen Stand 1. Januar 2017): Nachbargemeinden Sehenswürdigkeiten Sehenswert ist die Kirche zu Sveta Ana, die 1693 erbaut wurde. Sie ist Ausgangspunkt eines Pilgerweges. Persönlichkeiten Alois Fenninger (1941–2013), Paläontologe (im Gemeindeteil Ledinek geboren) Igor Štuhec (1932–2024), Komponist Siehe auch Liste der Gemeinden in Slowenien Weblinks Website der Gemeinde (slowenisch) Karte der Gemeinde Sveta Ana Einzelnachweise
Sveta Ana v Slovenskih Goricah

Sveta Ana v Slovenskih Goricah (pronounced [ˈsʋeːta ˈaːna ʍ slɔˈʋeːnskiɣ ɡɔˈɾiːtsax]; Slovene: Sveta Ana v Slovenskih goricah) is a settlement in the Municipality of Sveta Ana in the Slovene Hills (Slovene: Slovenske gorice) in northeastern Slovenia. Parish church The parish church, from which the settlement also gets its name, is dedicated to Saint Anne. It also features in the coat of arms of the municipality. It was built between 1693 and 1705 and renovated in the 19th century. References External links Media related to Sveta Ana v Slovenskih Goricah at Wikimedia Commons Sveta Ana v Slovenskih Goricah on Geopedia
Sveta Ana v Slovenskih goricah

Sveta Ana v Slovenskih goricah je razloženo naselje v Slovenskih goricah, središče Občine Sveta Ana in obenem Župnije Sveta Ana v Slovenskih goricah Dekanije Sveti Lenart v Slovenskih goricah. Sklici in opombe Viri Radovanovič, Sašo (1996). Podravje, Maribor, Ptuj A-Žː priročnik za popotnika in poslovnega človeka. COBISS 40212481. ISBN 86-7195-219-3. Zunanje povezave Predstavnosti o temi Sveta Ana v Slovenskih goricah v Wikimedijini zbirki
Света Ана в Словенских Горицах

Света Ана в Словенских Горицах (словен. Sveta Ana v Slovenskih goricah) је насеље и управно средиште општине Света Ана, која припада Подравској регији у Словенији. По попису становништва из 2011. године, насеље Света Ана в Словенских Горицах имало је 155 становника. Спољашње везе
Света Ана-в-Словенських Горицах

Света Ана-в-Словенських Горицах (словен. Sveta Ana v Slovenskih goricah) — поселення в общині Света Ана, Подравський регіон‎, Словенія. Посилання Статистичне бюро Республіки Словенія [Архівовано 11 жовтня 2013 у Wayback Machine.]
Hidroelektrarna Arto - Blanca

Hidroelektrarna Arto - Blanca ali le Hidroelektrarna Blanca je hidroelektrarna na reki Savi pri Blanci, v okviru katere je bil zgrajen tudi most čez reko Savo. Z njo upravlja podjetje Hidroelektrarne na Spodnji Savi d.o.o.. Blanca je tretja hidroelektrarna v verigi šestih HE na spodnji Savi, z nazivno močjo 39,12 MW. Je pretočno akumulacijskega tipa z nameščenimi tremi vertikalnimi agregati, s petimi pretočnimi polji in povprečno letno proizvodnjo 148 GWh. Elektrarna je daljinsko vodena iz centra vodenja GEN in v normalnih hidroloških razmerah obratuje brez posadke. Nesreča Sevniški župan Kristijan Janc je 3. julija 2008 organiziral t. i. »Zadnji spust po Savi«, ki se je začel v Sevnici, končati pa bi se moral v Brestanici. Na spust s kanuji, ki je predvideval tudi ogled del na HE Blanca, je povabil predstavnike sevniških krajevnih skupnosti, predstavnike občine Krško ter lokalne politike in gospodarstvenike. Pri še nezgrajeni hidroelektrarni sta dva od štirih kanujev zaplula mimo jezu pri hidroelektrarni. Ko sta zapeljala skozi prelivna polja hidroelektrarne, sta zašla v vrtinec in se prevrnila. Enega od kanujev je nato prelomilo na pol. Od 14 oseb, kolikor jih je bilo v obeh čolnih, jih je utonilo trinajst, med njimi tudi sevniški župan Kristijan Janc. Nesrečo je preživela le županova žena Ana Janc. Janc je na tiskovni konferenci pred usodnim izletom dejal, da si s povabljenci namerava še zadnjič ogledati Savo, saj po izgradnji hidroelektrarne nikoli več ne bo takšna kot do zdaj. Za plovbo mimo hidroelektrarne so se Janc in njegovi sopotniki odločili kljub temu, da so gradbeni delavci pred kratkim tok reke Save že preusmerili čez novozgrajeni jez. Vlada je torek, 8. julij 2008 razglasila za dan žalovanja. Sklici Zunanje povezave Uradna spletna stran - Predstavitev
Rifugio Krnica

Il rifugio Krnica (in sloveno: Koča v Krnici) è un rifugio situato nel comune di Kranjska Gora in Slovenia, a 1.113 m s.l.m.. Storia La prima costruzione risale al 1933, a seguito di una decisione maturata il 13 marzo 1932 dalla sezione alpina di Kranjska Gora. Successivamente alla seconda guerra mondiale è stata più volte ristrutturata, fino all'ultima modernizzazione che risale al 1987. Descrizione È al riparo dalle valanghe ed è il punto di partenza per sentieri in alta montagna, oltre che per lo sci. Galleria d'immagini Note Voci correlate Kranjska Gora Valle di Krnica Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Rifugio Krnica Collegamenti esterni su Hribi.net, su hribi.net.
Koča v Krnici

Koča v Krnici (1113 m) je planinska koča, ki stoji na koncu gorske doline, ki se nadaljuje v obsežno kotanjo Krnico pod Kriško steno in je obkrožena z ostenji Dovškega Gamsovca, Škrlatice, Razorja in Prisojnika in druge. Leži na nadmorski višini 1113 m. Leži v zavetju pred plazovi. Je izhodišče za zelo zahtevne ture v visokogorje, pa tudi za turno smučanje. Zgodovina Kočo je zgradila podružnica SPD iz Kranjske Gore leta 1933, sklep o pričetku gradnje pa sprejela na 7. občnem zboru 13. marca 1932. Po drugi svetovni vojni je bila večkrat obnovljena, temeljito pa posodobljena leta 1987. Zanimivosti S kočo upravljajo najemniki PD Kranjska Gora. Odprta je celo leto in sicer od meseca maja do meseca oktobra vsak dan, od oktobra do maja pa je koča odprta sobote, nedelje in praznike. V gostinskem delu ima cca.30 sedežev, ima 2 dvoposteljni sobi, na skupnih ležiščih pa jih lahko prenoči 11.V koči je tudi stranišče in umivalnica. Koča ima tekočo vodo, za elektriko pa uporablja agregat in sončne celice. Je priljubljen cilj turistom in pohodnikom iz Kranjske Gore, zadnje čase pa tudi kolesarjem. Dostopi ¾ h: z Vršiške ceste od Mihovega doma na Vršiču (1085 m), preko planine V Klinu. 1½ h: od mostu čez Pišnico pod hotelom Erika (Kranjska Gora) po cesti ob bregu reke Pišnice, preko planine V Klinu. 1/2 h:od Ruskega križa pred tretjo tablo oznake nadmorske višine. Prehodi 2½ h: do Bivaka I. v Veliki Dnini (2180 m); 4-5 h: do Pogačnikovega doma na Kriških podih (2050 m), čez Kriško steno in mimo zgornjega Kriškega jezera; 5-6 h: do Bivaka IV. Na Rušju, v nadaljevanju do Aljaževega doma v Vratih. Vzponi na vrhove 4 h: Križ (2410 m); 6-7 h: Škrlatica (2740 m), čez Kriško steno; 4-5 h: Špik (2472 m), čez Lipnico (2418 m); Viri Jože Dobnik, Vodnik po planinskih postojankah v SR Sloveniji, PZS 1989, Glej tudi seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Koča v Krnici na Hribi.net www.pzs.si Koča v Krnici Satelitska slika - Geopedija Arhivirano 2017-07-29 na Wayback Machine.
Hügelland von Polhov Gradec

Polhograjsko hribovje, auch Polhograjski Dolomiti, Polhograjci oder Pograjci (deutsch: Hügelland / Bergland von Polhov Gradec auch Hügelland / Bergland von Billichgrätz, englisch: Polhov Gradec Hills) ist die slowenische Bezeichnung für eine mittelgebirgige geografische Region in den nordwestlichen Voralpen Sloweniens auf dem Gebiet der Gemeinde Dobrova-Polhov Gradec. Lage Das Gebiet grenzt im Norden und Nordwesten über das Poljanska-Tal (Poljanska dolina) an das Hügelland von Škofja Loka, im Nordosten an das Sorška polje, im Südosten und Osten an das Laibacher Becken bzw. an das Laibacher Moor. Im Südwesten geht es in die Rovtar-Berge über. Der größte Wasserlauf im Hügelland von Polhov Gradec ist der Fluss Gradaščica. Name Die Hügel sind nach Polhov Gradec benannt, der zentralen Siedlung im Gebirge. Auf Deutsch waren sie früher als Billichgrä(t)zer Gebirge oder Billichgrä(t)zer Berge bekannt. Beide basieren auf dem deutschen Namen für Polhov Gradec. Slowenische Geographen haben den slowenischen Namen Polhograjski Dolomiti (wörtlich: Polhov Gradec Dolomiten) als unangemessen abgelehnt. Geologie Das Mittelgebirge besteht aus Ton- und Sandstein des Paläozoikums und der Untertrias, in den höheren Lagen aus Kalkstein und Dolomit. Die Oberflächen sind zerklüftet und von steilen Tälern und Schluchten durchzogen, die in Richtung Poljanska Sora und Gradaščica fließen. Das Gebiet ist größtenteils vont Wald bedeckt, es gibt einige Wiesen und Felder neben vereinzelt gelegenen Bauernhöfen. Gipfel (über 900 m) Tošč (1021 m) Pasja ravan (1020 m) Polhovec (948 m) Kal (936 m) Sivka (934 m) Mlaka ali Prosenov grič (914 m) Veliki Babnik (905 m) Mali Tošč (902 m) Javorč (901 m) Siehe auch Voralpines Hügelland – In: Naturgeographische Regionen und Subregionen von Slowenien Weblinks Wandern rund um Polhov Gradec auf komoot.de (deutsch) Einzelnachweise