NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Most čez Ljubljanico na avtocesti A1

Most čez Ljubljanico na avtocesti A1 leži na trasi A1 Šentilj-Koper, na odseku med Zaloško in Litijsko cesto na tako imenovani "vzhodni obvoznici Ljubljane". Most je bil predan prometu avgusta leta 1999. Projekt je izdelal GRADIS Biro za projektiranje Maribor, Vukašin Ačanski, izvajalec gradbenih del je bil GIZ GRADIS. Arhitekt Peter Gabrijelčič je prispeval oblikovalsko rešitev, ki je omogočila zmanjšati debelino mostne plošče na vsega 40 centimetrov in s tem odpreti prostor ob reki za pešpot. Po zasnovi je most monolitna, prednapeta armiranobetonska konstrukcija preko dveh polj v skupni dolžini 82,0 m in širini 37,82 m, ki je s pomočjo kablov obešena na tri pilone. Temeljenje srednjih podpor je na vodnjakih in krajnih podpor na uvrtanih pilotih. Pod objektom, poleg Ljubljanice, poteka na levem bregu PST, na desnem pa dostopna pot za vzdrževanje. Pod objektom so tudi električne instalacije za razsvetljavo in PTT cevi ter kanalizacija za odvodnjavanje meteornih vod s cestišča. Javno razsvetljavo predstavljajo reflektorji. Avtocesta v naselju Studenec na robu naravne ježe preide v nasip ter z mostom (t. i. "harfa") prečka reko Ljubljanico, sicer pa od Zadobrove proti Malencam poteka v vkopu z nadgradnjo s protihrupnimi ograjami (PHO). Viri Projekt za gradbeno dovoljenje, arhiv Direkcije RS za ceste Glej tudi Seznam mostov na Ljubljanici in Gruberjevem kanalu Zunanje povezave DARS Arhivirano 2012-10-15 na Wayback Machine. Peter Gabrijelčič
Mozirska koča na Golteh

Mozirska koča je bila planinska koča, ki je ležala na spodnjem delu južnega pobočja Boskovca, kjer ta prehaja navzdol v strmino Male Kope na višini 1356 mnm v skrajnem vzhodnem delu Kamniško-Savinjskih Alp. Mozirska koča je ena najstarejših planinskih koč nekdanjega Slovenskega planinskega društva - šesta po vrsti, zgrajena že leta 1896. Kočo so prvič povečali leta 1920, ko je pridobila kuhinjo in obednico, in več sob. Med drugo svetovno vojno so jo 1942 požgali. Nova je bila ponovno postavljena 1946, vendar je v znanem velikem gozdnem požaru leta 1950 pogorela. Ponovno so jo obnovili in predali namenu 1951. Sedaj je koča vključena v okvir Zimskoturističnega centra Golte. V bližini, v dolini Loke so smučišča za začetnike, tod je vlečnica Morava (200 m, 150 oseb na uro). 24. februarja 2021 ob 19:27 je koča pogorela, posredovalo je 88 gasilcev iz šestih gasilskih društev. Dva dni kasneje so na kraj prišli kriminalisti. Vzrok požara še ni znan, planinsko društvo pa že pripravlja načrte za obnovo. Ta naj bi bila podobnih dimenzij in grajena v alpskem slogu, število ležišč naj bi bilo enako. Dostop Po lokalni cesti do spodnje postaje gondolske žičnice v naselju Žekovec. Koča je od hotela pri zgornji postaji žičnice oddaljena okoli 10 minut hoje. Turno smučanje Koča je izhodišče za turno smučanje: Loka-Stari stani Loka-Kal-Smrekovec. Izleti Boskovec (1587 m) - 1 ura Ojstri vrh (1584 m) - 45 min. Smrekovec (1577 m) - 3 ure Glej tudi seznam slovenskih planinskih postojank Zunanje povezave Mozirska koča na Golteh - Hribi.net Sklici
Muzej na prostem Pleterje

Muzej na prostem Pleterje stoji v vasi Vratno v neposredni bližini Kartuzijanskega samostana Pleterje. V muzeju je predstavljena značilna domačija Šentjernejskega polja iz 19. stoletja. Predstavljene stavbe so lesene (bukev, hrast), pritlične in, razen sušilnice, krite s slamo. Muzej je začel nastajati leta 1990 v sodelovanju z Zavodom za varstvo naravne in kulturne dediščine Novo mesto in Kartuzije Pleterje s postavitvijo Kegljičeve hiše. Muzej sestavlja več stavb: Kegljičeva hiša je bila prvi objekt v muzeju. Je pritlična, lesena stavba. Nad vrati v hiši je letnica 1833. Osrednji prostor je črna kuhinja, iz katere je vstop v ostale prostore. Opremljena je z izvirno opremo. Prenesena je bila iz vasi Ostrog. Baničeva hiša je bila preseljena iz vasi Miholovo pod Gorjanci. V njej so prostori upravnika muzeja in manjša trgovina s spominki. Dvojni kozolec ali toplar. Simoščev svinjak je bil premeščen iz vasi Javorovica nad Pleterjami. Dobrovoljčev pod je bil prestavljen iz vasi Miholovo. Vodnjak je izkopan do podtalnice in je bil nekoč značilen za Šentjernejsko polje. Sušilnica za sadje in lan je prav tako značilen sestavni del domačije. Stranišče na štr'bunk je bilo včasih standarden sanitarni prostor. Slike Sklici Zunanje povezave Muzej na prostem Pleterje Arhivirano 2005-11-02 na Wayback Machine. Pleterska pot
Museum für neuere Geschichte Sloweniens

Das Museum für neuere Geschichte Sloweniens (slowenisch Muzej novejše zgodovine Slovenije, Abkürzung: MNZS), im deutschsprachigen Schrifttum auch Museum der Zeitgeschichte Sloweniens oder Slowenisches Museum für Zeitgeschichte genannt, ist das zentrale Museum auf dem Gebiet der slowenischen Geschichte des 20. und 21. Jahrhunderts. Es befindet sich im Tivoli-Park im Schloss Cekin in der slowenischen Hauptstadt Ljubljana. Geschichte Das staatliche Museum ist Nachfolger des 1944 gegründeten Wissenschaftlichen Instituts des Exekutivkomitees der Slowenischen Befreiungsfront (Osvobodilna Fronta). Es bezog 1951 das Palais Cekin und wurde mehrfach umbenannt: 1958 in Museum der Volksrevolution und 1994 in Museum für neuere Geschichte. 2001 erhielt es die aktuelle Bezeichnung. Museumsdirektor ist der Historiker Jože Dežman. Museumsgebäude Schloss Cekin Das Schloss Cekin (slowenisch Cekinov Grad, historische deutschsprachige Bezeichnung Schloss Leopoldsruhe), in dem das Museum seinen Sitz hat, ist ein zweistöckiges spätbarockes Herrenhaus mit einem Mittelsaal, einer Doppeltreppe und einem großen bemalten Saal im ersten Stock (Rittersaal). Ursprünglich stand an dieser Stelle ein Backsteinhof aus dem 17. Jahrhundert. Um 1750 ließ Graf Leopold Karl Lamberg das heutige barocke Herrenhaus erbauen. Eine besondere Rolle unter den späteren Eigentümern des Palais nimmt die Familie des Peter Kosler ein, der eine berühmte Landkarte der slowenischen Länder und Regionen (1863) schuf. Das Gebäudeinnere wurde 1991 vom Architekten Jurij Kobe erneuert; die ursprüngliche Anlage wurde zwar berücksichtigt, da aber die barocke Gestaltung fast völlig zerstört war, ist der Innenausbau zeitgemäß und funktional konzipiert. Es wurde ein Kommunikationsturm auf dem Hof hinzugefügt und das Dachgeschoss ausgebaut. Das Gebäude ist ein slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung. Ausstellung Das Museum zeigt Exponate aus dem Ersten und Zweiten Weltkrieg, aus der Zwischenkriegszeit, aus der Zeit des Sozialismus und über die Entstehung des neuen Staates Slowenien. Die Sammlungen umfassen Museumsgegenstände, Archiv- und Bibliotheksmaterial, Werke der bildenden Kunst und Fotos. Die Dauerausstellung "Slowenen im 20. Jahrhundert" stellt Umbruchsereignisse, historische Zeugnisse und die Lebensweise vom Ausbruch des Ersten Weltkriegs bis zur Unabhängigkeitserklärung Sloweniens vor. Die neuere slowenische Geschichte wird in sechs Themenbereichen präsentiert: Erster Weltkrieg, das Königreich der Serben, Kroaten und Slowenen, die Zerstörungen des Zweiten Weltkriegs, die stürmische Nachkriegszeit, die sozialistische Gestaltung der Wirtschaft im einstigen gemeinsamen Staat Jugoslawien sowie die Unabhängigkeitserklärung Sloweniens. Siehe auch Liste von Burgen und Schlössern in Slowenien Liste der slowenischen Kulturdenkmale von nationaler Bedeutung Liste der Kulturdenkmale in der Stadtgemeinde Ljubljana Liste der Museen in Slowenien Weblinks Museum für die neuere Geschichte Sloweniens, Website des Hauses Einzelnachweise
Muzej novejše in sodobne zgodovine Slovenije

Muzej novejše in sodobne zgodovine Slovenije (kratica: MNSZS) je osrednji muzej na področju zgodovine Slovenije 20. in 21. stoletja. Nahaja se v Cekinovem gradu. Zgodovina MNSZS je naslednik Znanstvenega inštituta Izvršnega odbora Osvobodilne fronte, ki je bil ustanovljen leta 1944. Po vojni (1948) se je ta inštitut razdelil (preoblikoval) v dve ustnovi: Inštitut za narodnostna vprašanja in Muzej narodne osvoboditve. Slednji se je leta 1951 preselil v Cekinov grad in bil leta 1958 preimenovan v Muzej ljudske revolucije. Leta 1959 je muzej postal organizacijska enota Inštituta za zgodovino delavskega gibanja; leta 1962 pa se je muzej izločil iz njega in postal samostojni zavod. Vlada Republike Slovenije je leta 1994 muzej preimenovana v Muzej novejše zgodovine in nato leta 2001 še v Muzej novejše zgodovine Slovenije. Leta 2023 je prišlo do združitve Muzeja novejše zgodovine Slovenije in Muzeja slovenske osamosvojitve, ki po združitvi nastopata pod imenom Muzej novejše in sodobne zgodovine Slovenije. Viri in opombe Glej tudi seznam muzejev v Sloveniji Inštitut za novejšo zgodovino Slovenije Železniški muzej Slovenskih železnic Zunanje povezave Uradna spletna stran »Sedem desetletij Muzeja novejše zgodovine Slovenije«. Sledi časa (8. april 2018). RTV Slovenija.
Музеј савремене историје Словеније

Музеј савремене историје Словеније (словен. Muzej novejše zgodovine Slovenije), који се у књижевности на немачком језику назива и Музеј савремене историје Словеније, централни је музеј из области словеначке историје 20. и 21. века. века. Налази се у парку Тиволи у замку Цекин. Историја Државни музеј је наследник Научног института Извршног комитета Ослободилачког фронта Словеније, основан је 1944. године. У Цекинову палату уселио се 1951. године и неколико пута је преименован: 1958. у Музеј народне револуције, а 1994. у Музеј модерне историје. 2001. године добила је садашњу ознаку. Директор музеја је историчар Јоже Дежман. Дворац Цекин Дворац Цекин, где се налази музеј, је двоспратна каснобарокна вила са централним холом, дуплим степеништем и великом осликаном салом на првом спрату. Првобитно је на овом месту стајало двориште од цигала из 17. века. Око 1750. године гроф Леополд Карл Ламберг дао је изградити данашње барокно двориште. Посебну улогу међу каснијим власницима палате имала је породица Петра Кослера, који је израдио чувену мапу словеначких земаља и крајева (1863). Унутрашњост зграде реновиран је 1991. године од стране архитекте Јурија Кобеа; узет је у обзир оригинални систем, али пошто је барокни дизајн скоро потпуно уништен, ентеријер је савремен и функционалан. У дворишту је дограђен комуникациони торањ и проширено поткровље. Изложба Музеј приказује експонате из Првог и Другог светског рата, из међуратног периода, из времена социјализма и о настанку нове државе Словеније. Збирке обухватају музејске предмете, архивску и библиотечку грађу, уметничка дела и фотографије. Стална поставка „Словенци у 20 веку“ представља превратне догађаје, историјске доказе и начин живота од избијања Првог светског рата до словеначког проглашења независности. Новија словеначка историја представљена је у шест тематских области: Први светски рат, Краљевина СХС, разарања Другог светског рата, социјалистичко уређење привреде у бившој заједничкој држави Југославији и словеначко проглашење независности. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Ponte di Napoleone sul Natisone

Il ponte di Napoleone sul Natisone (in sloveno Napoleonov most čez Nadižo) è un ponte ad arco con gradini in pietra situato in Slovenia a Sud dell'insediamento di Longo (Logje). Permette di attraversare una gola del fiume Natisone entrante in territorio sloveno dal comune di Taipana. Sotto il ponte si trova una pozza lunga 100 metri e profonda fino a 5 metri adatta al nuoto e frequente meta di turisti durante la calda stagione estiva. Data l'epoca di costruzione, attualmente il ponte consente il transito a pedoni o mezzi di ingombro ridotto. Storia Si ritiene sia stato costruito ai tempi delle neonate Province Illiriche sotto controllo francese, quando le truppe di Napoleone dovettero spostarsi da Venezia verso il territorio dell'attuale Slovenia, venendo così associato al nome di Napoleone Bonaparte. Il ponte permetteva di collegare il paese di Longo all'abitato di Robedischis e a Stupizza (Comune di Pulfero) nelle Valli del Natisone attraverso la Bocchetta di Pradolino (Monte Mia). Secondo racconti tramandati di generazione in generazione, il ponte fu costruito da un mastro muratore proveniente dal villaggio di Canebola dell'allora Regno d'Italia napoleonico. La sua posizione è strategica in quanto i versanti rocciosi hanno permesso di fornire un supporto stabile nei secoli alla struttura, vincendo così le annuali piene turbolente del fiume. Vi è traccia di questo ponte anche nelle mappe censuarie delle Province Illiriche del 1812, a Sud di Lonch (l'attuale Longo). In realtà, il ponte risalirebbe all'epoca romana-antica in quanto viene collocato al centro di antichi percorsi che dall'odierna Italia conducevano ai villaggi a valle lungo il fiume Natisone nel territorio dell'attuale Slovenia. Durante la Repubblica di Venezia si trovò in territorio della Serenissima a meno di un chilometro dalla linea di confine con i territori asburgici (mappa militare di prima ricognizione dell'Austria Interiore 1784-1785). Il ponte è stato dichiarato monumento di rilievo storico-culturale per la Slovenia nell'anno 1990. Sulla viabilità principale che da Caporetto porta verso Plezzo, esiste un ulteriore ponte stradale omonimo ma collocato sul fiume Isonzo sempre in territorio sloveno. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul ponte di Napoleone sul Natisone Voci correlate Ponte di Napoleone (Caporetto) Collegamenti esterni (SL) Ponte di Napoleone sul Natisone (PDF), su antena.fe.uni-lj.si.
Napoleonov most čez Nadižo

Napoleonov most čez Nadižo je kamnit stopničast ločni most nad koriti reke Nadiže blizu vasic Podbela in Logje na skrajnem zahodu Slovenije. Čez most je potekala starodavna pot iz Pradola in Robidišča naprej po dolini reke Nadiže. Po ustnem izročilu naj bi ga zgradil zidarski mojster iz vasi Čenebola v zahodni Slovenski Benečiji. Pod mostom je velik, preko 100 m dolg, do 5m globok in zelo lep tolmun, primeren za kopanje, saj je Nadiža poleti precej topla reka. Most je bil leta 1990 razglašen za kulturni spomenik lokalnega pomena Slovenije. Zgodovina Po izročilu naj bi bil zgrajen leta 1812 in nosi Napoleonovo ime, saj je bil zgrajen v času njegovih osvajalskih pohodov. Most je bil zgrajen z namenom prečkanja Napoleonovih čet, ki so čezenj prodirale iz Benečije na ozemlje današnje avstrijske zvezne dežele Koroške. Sama postavitev mostu čez sotesko reke Nadiže se ujema s starodavnimi potmi, ki so vodile od današnje Italije skozi Pradol proti Logjem do Robidišča in naprej ob reki Nadiži. Most kaže na pomembno prehodnost območja od rimskih časov naprej. Že stari graditelji mostov so vedeli, da Nadiže zaradi njene divjosti ne gre prečkati na mestih, kjer je to najlažje storiti, zato se most opne čez skale nad koriti. Dostop Napoleonov most je zlahka dosegljiv tudi z avtomobilom, kolesom ali peš, saj stoji le nekaj metrov s ceste, ki iz Podbele pelje v Robidišče. Tako je iz vasi Podbela oddaljen le dober kilometer. Tik pod mostom so urejena parkirišča. Sklici Zunanje povezave Breginjski kot - Napoleonov most čez reko Nadižo Predstavnosti o temi Napoleonov most čez Nadižo v Wikimedijini zbirki Podvodni atlas Slovenije, list 43
Oplenova hiša

Oplenova hiša je etnografski muzej na prostem v vasi Studor v bližini Bohinjskega jezera. Sedanja zgradba je bila zgrajena na začetku 19. stoletja na mestu starejše lesene stavbe. Celotna hiša je opremljena z avtentično opremo zadnjih lastnikov. Oplenova hiša pod isto streho združuje stanovanjski in gospodarski del domačije. Je bohinjska domačija stegnjenega tipa. V skedenj (ki je nad hlevom) vodi dovoz mimo hišnih vrat. To je bohinjska posebnost. Stavba je delno zidana (predvsem stanovanjski del in hlev), krita je s skodlami. Stanovanjski del sestavljajo veža s črno kuhinjo, hiša in kamra ter podstrešje in klet. Hiša je osrednji bivalni del. V njej so pozimi tudi tkali, o čemer pričajo razstavljene statve. Na podstrehi je ispa, kjer so shranjevali pridelke, orodje in obleko. Gospodarsko poslopje je opremljeno s kmečkim orodjem in obsega hlev, skedenj in shrambo za steljo. Galerija Sklici Viri Spodnja spletna stran Ogled in razlaga na licu mesta Zunaja povezava Oplenova hiša
Osnovna šola Ivana Cankarja, Vrhnika

Osnovna šola Ivana Cankarja je osnovna šola na Vrhniki in ena izmed večjih osnovnih šol v Sloveniji. Pouk se izvaja v treh stavbah v središču Vrhnike: stavba na Tržaški cesti 2 (zgrajena leta 1904) bližnja stavba na Lošci 1 (zgrajena leta 1961) od šolskega leta 2014-15 poteka pouk tudi v Kulturnem centru Vrhnika. Šola je poimenovana po slovenskem pisatelju, dramatiku in pesniku Ivanu Cankarju, ki se je rodil Na klancu, predelu Vrhnike, ki je od stare šole oddaljen nekaj sto metrov. Glej tudi seznam osnovnih šol v Sloveniji Zunanje povezave Uradno spletno mesto
Osrednja knjižnica Srečka Vilharja Koper

Osrednja knjižnica Srečka Vilharja Koper (Biblioteca centrale Srečko Vilhar Capodistria) je osrednja splošna knjižnica s sedežem v palači Brutti na Trgu Brolo 1 (Koper); ustanovljena je bila leta 1975. Poimenovana je bila po Srečku Vilharju. Ima dislocirane enote: potujoča knjižnica, Semedela in Markovec. Glej tudi seznam splošnih knjižnic v Sloveniji Zunanje povezave Uradna spletna stran
Park Arturo Toscanini, Ljubljana

Park Arturo Toscanini je eden izmed parkov v Ljubljani. Poimenovan je po italijanskem dirigentu Arturu Toscaniniju ob priliki pobratenja mest Ljubljane in Parme leta 1964. Dirigentu v čast je v parku postavljeno kamnito obeležje. Urbanizem Park se nahaja na Viču, oklepajo ga Jamova cesta in Langusova in Hajdrihova. Verjetno je posledica slabo nosilnih bajanskih tal, ki jih ni bilo možno pozidati. Tla zelenice so nastala na nanosih gline in ilovice. Starost parka je približno sto let, kar so ocenili po starosti vrb žalujk, ki so zasajene v parku. Kasneje so bili nasajeni beli topoli in breze. V parku so diagonalno urejene sprehajalne poti z nekaj klopmi, kot tudi nekaj otroških igral. V okolici parka so, poleg stanovanjskih hiš, zgrajeni inštituti, zgradbe fakultet, ministrstva in druge. Park je potreben obnove, za kar so bili pred leti že izdelani projekti, ki pa niso bili realizirani. Viri Marjan Jančar (2001). Ljubljana, mesto v zelenju. Didakta, Radovljica. COBISS 109841664. ISBN 961-6363-20-4. Glej tudi seznam parkov v Ljubljani Zunanje povezave Lokacija na Geopediji [1]
Partisanenlazarett Pugled

Das Partisanenlazarett Pugled war während des Zweiten Weltkriegs ein Partisanenkrankenhaus im Waldgebirge Kočevski Rog in Slowenien. Es diente zwischen März und Oktober 1944 der Versorgung von verwundeten jugoslawischen Partisanen. Geschichte Das Lazarett wurde im März 1943 in einem Wald südöstlich ehemaligen Siedlung Pugled, unweit des Sägewerks Žaga Rog, errichtet. Während der deutschen Offensive nach der Kapitulation Italiens fanden deutsche Truppen das Lazarett am 27. Oktober 1943 und brannten es nieder. Alle Schwerverletzten kamen bei dem Brand um. Die mobilen Verwundeten und das Personal wurden gerettet. Beschreibung Das einzige Zeugnis ist heute der Friedhof, der in einer Karstgrube etwa 200 m von der Trasse der Roška-Eisenbahn entfernt liegt, entlang derer die Forststraße verläuft. Es befindet sich neben der Verbrennungsanlage des ehemaligen Partisanenkrankenhauses. Der Friedhof ist mit Naturschotter ummauert und terrassiert. Drei Stufen aus behauenen Steinen führen zur Terrasse. In der Mitte des Gräberfeldes befindet sich eine Plattform mit zwei Bänken aus Naturbruchstein und einer zylindrischen 3 m hohen Säule mit spiralförmig eingeschnittenen Rillen, einer Gedenkinschrift mit den Namen der Getöteten. Einzelnachweise
Partizanska bolnišnica Pugled

Partizanska bolnišnica Pugled je bila zgrajena marca 1943 v gozdu blizu nekdanjega naselja Pugled, nedaleč od bivše Žage Rog. Ob nemški ofenzivi po kapitulaciji Italije so jo Nemci 27. oktobra istega leta našli in jo zažgali. V njej so zgoreli vsi težki ranjenci. Premični ranjenci in osebje so se rešili. Danes O bolnišnici priča danes le še grobišče, ki leži v kraški vrtači približno 200 m od trase roške železnice, po kateri poteka gozdna cesta. Nahaja se ob pogorišču nekdanje partizanske bolnišnice. Grobišče je obzidano z naravnim lomljenim kamnom in je terasasto urejeno. Do terase vodijo tri stopnice, narejene iz obsekanih kamnov. Sredi grobišča je ploščad z dvema klopema iz naravnega lomljenca in valjast 3 m visok steber s spiralno vrezanimi utori in napisom: »TU JE STALA PARTIZANSKA BOLNIŠNICA PUGLED – 27. OKTOBRA 1943 LETA SO JO NACISTIČNI KRVNIKI POŽGALI – V NJEJ JE ZGORELO 28 TEŽKO RANJENIH PARTIZANOV. TU SO POKOPANI« STENJKO SAJE DANE VRLINIČ SIMO ŠTUBLER TONE – GUSTL PETER JANKO KOS DUŠA ŠTEFAN ZUPANČIČ IVAN BEJČ DRČAR ZAKRAJŠEK IVAN ŠIVEC VILJEM – VILI GRMEK FRANJO ZRENC DRAGOTIN VENDRAMIN ANTON – GAŠPER ANŽIČ FRANC GORIŠEK ANTON KISOVEC JOŽE JELENC FRANC MAVRIN FRANC DOVČ JANEZ – JANČE JURJEVEC ŠTEFAN URŠIČ SLAVKO ŽAGAR ALEKSANDER ŠKOF MARTIN Načrt za spomenik in grobišče je izdelal arhitekt Miloš Lapajne. Uredila sta ga glavni odbor Zveze borcev in občinski odbor Zveze borcev Novo mesto leta 1957. Odkritje je bilo leta 1959. Sklici in opombe Glej tudi Partizanska bolnišnica Jelendol Partizanska bolnišnica Zgornji Hrastnik Viri Da bi v pozabo ne zbrisal jih čas, 2006, Društvo za vzdrževanje partizanskih grobišč v Rogu
Partisanenlazarett Zgornji Hrastnik

Das Partisanenlazarett Zgornji Hrastnik (slowenisch: Partizanska bolnišnica Zgornji Hrastnik) war während des Zweiten Weltkriegs ein geheimes Partisanenkrankenhaus in der Nähe des Dorfs Črmošnjice im Hornwald auf dem heutigen Gebiet der Gemeinde Semič in Slowenien. Es war Teil des Slowenischen Zentralen Partisanenkrankenhauses und diente von 1943 bis zum Kriegsende 1945 der Versorgung von verwundeten jugoslawischen Partisanen. Die Anlage ist ein slowenisches Kulturdenkmal von nationaler Bedeutung. Geschichte Slowenische Partisanen begannen im Februar 1943 mit dem Bau von Lazarettbaracken in den abgelegenen Wäldern des Kočevski Rog. Zunächst wurden zwei Notbaracken und eine überdachte Küche errichtet. Die erste Baracke war für die Rekonvaleszenten und Verwundeten vorgesehen, die zweite für das Krankenhauspersonal. Alle Gebäude wurden aus unbehauenen Fichtenstämmen gebaut und mit Schindeln gedeckt. Ab Dezember 1943 wurde der Arzt Janez Milčinski (Partisanenname Peter), der spätere Rektor der Universität Ljubljana, zum Leiter des Lazaretts ernannt. Ende Januar 1944 wurde zusätzlich zu den bestehenden Baracken eine neue Operationsbaracke mit einem aseptischen Operationsraum errichtet. Insgesamt wurden während der Existenz des Lazaretts mehr als 400 meist schwer verwundete Patienten behandelt. 69 Verwundete starben im Krankenhaus und wurden auf dem Friedhof in der Nähe des Krankenhauses begraben. Dieser ist von einer niedrigen Mauer umgeben und im zentralen Teil befinden sich die Gräber mit Grabsteinen. Weblinks Zgornji Hrastnik auf Geopedia Einzelnachweise