Academia Istropolitana

Az Academia Istropolitana (Universitas Istropolitana) Mátyás király által 1465-ben alapított és 1467-ben négy karral megnyíló egyetem volt Pozsonyban, melynek felállítását II. Pál pápa 1465. május 19-én kelt, Vitéz Jánoshoz és Janus Pannoniushoz intézett bullájában engedélyezte. A pápai engedély lehetővé tette egy teljes jogú studium generale létrehozását, így az egyetem kiállított diplomái a keresztény Európa egész területén érvényesnek számítottak, szemben az engedély nélküli, csak országhatáron bévül működőkkel szemben. Miután II. Pál pápa 1465-ben kiadta az egyetem alapítását engedélyező bullát, megkezdődhetett az Academia Istropolitana tényleges megszervezése. A pápai okirat sajátossága, hogy a korábbi gyakorlattól eltérően, nem jelölte meg az egyetem székhelyéül szolgáló várost. A középkori egyetemalapítások esetében általában egyértelműen rögzítették, hogy az intézmény milyen városban kezdi meg működését, így ez szokatlannak megoldás volt. A források alapján azonban egyértelműen megállapítható, hogy az Academia Istropolitana Pozsonyban nyílt meg. Az egyetem épülete a mai Ventúr utcában helyezkedett el, bár a többszöri átépítés és funkcióváltás miatt az eredeti középkori állapot pontos rekonstruálása nem lehetséges. Annyi azonban bizonyos, hogy Hunyadi Mátyás a tulajdonában lévő Gmaitl-házat ajánlotta fel az egyetem számára, míg Vitéz János ugyanennek az épületnek a másik részét 600 aranyforintért vásárolt meg kifejezetten az intézmény céljaira. A történetírásban ugyanakkor hosszú időn keresztül tartotta magát az a feltételezés, hogy az Academia Istropolitana eredeti székhelyéül Esztergomot szánták. Ennek az elképzelésnek a gyökere az egyetem első monográfusához, Schier Xystus nevéhez köthető. Schier két érvvel próbálta alátámasztani azt az állítást, hogy az egyetem megnyitását eredetileg Esztergomba tervezték. Első érve az egyetem inaugurációjának helyszínére vonatkozott. Az ünnepélyes csillagjóslás Esztergomban zajlott le, amit Schier bizonyítéknak tekintett arra, hogy az egyetemet ott kívánták megnyitni. A későbbi kutatások azonban rámutattak arra, hogy ez az érvelés félrevezető. Akkoriban ugyanis a pozsonyi csillagvizsgáló még nem létezett, így a szertartás lebonyolítására csak Esztergomban nyílt lehetőség. Egy Vitéz által írt levélből az is kiderül, hogy az inauguráción részt vevő tanárok Esztergomból közvetlenül Pozsonyba utaztak, ahol 1467. július 20-án megtartották az egyetem hivatalos és ünnepélyes megnyitóját. Feltételezhető továbbá, hogy az oktatás már 1467 őszén, október körül megkezdődött. Schier második érve az egyetem elnevezéséhez kapcsolódott. Véleménye szerint az Istropolitana név arra utal, hogy az intézményt eredetileg Esztergomban alapították, mivel állítása szerint ezt a megnevezést korábban kizárólag erre a városra használták. Ezt az állítást azonban több forrás is cáfolja. Az alapító okiratban az intézményt még általánosan „studium generale” megnevezéssel illetik, később az „universitas Posoniensis” terminológia jelenik meg, és csak ezt követően bukkan fel a „Histropolitana”, „in opido Histropolitano”, illetve „in Istropoli alias Pozino” elnevezés, amelyek mind Pozsonyhoz köthetők. Schier érvelésének alapját tovább gyengíti, hogy egy félreértelmezett idézetre támaszkodott Ransanus, Lucera püspökének művéből. Ransanus írásában azt említi, hogy Esztergom (Strigonium) nevét egyes vélekedések szerint az Ister (Duna) és a Gronus (Garam) folyókról kapta, ám semmilyen formában nem állítja, hogy a várost valaha is Istropolisnak nevezték volna. A modern történettudomány ezért egyértelműen elveti az Esztergomhoz kötött alapítás elméletét. Pozsony kiválasztása mellett ezzel szemben több, jól körvonalazható érv is szól. Császár Mihály értelmezése szerint a döntés diplomáciai megfontolásokon alapult. Mátyás király és környezete ezzel a lépéssel arra törekedett, hogy visszacsábítsa a Bécsben tanuló magyar és cseh diákokat, illetve hogy eltérítse a Felvidékről érkező hallgatókat a Krakkói Egyetemtől. Pozsony földrajzi elhelyezkedése, közvetlen közelsége Bécshez és a nyugati egyetemi hálózathoz stratégiai előnyt jelentett. További szempontokra világít rá Vitéz János és Leonard Huntpichler levelezése. Ezekből arra lehet következtetni, hogy a Pozsony és Bécs közötti közelséget nem csupán versengésként, hanem együttműködésre épülő, „testvéri” kapcsolatként is elképzelték. A cél egy olyan tudományos központ kialakítása volt, amely szervesen illeszkedik a közép-európai egyetemi térbe, miközben önálló szellemi arculattal rendelkezik. Összességében a források egybehangzóan igazolják, hogy az Academia Istropolitana kezdettől fogva Pozsonyhoz kötődött, és az Esztergomra vonatkozó feltételezések inkább a későbbi történeti félreértések eredményei, semmint tényleges alapítási tervek. Története Az Academia Istropolitana megalapítását a 15. század közepének szellemi, társadalmi és oktatási folyamatai készítették elő. A 14–15. században Európa-szerte elterjedt humanizmus Itáliából kiinduló gondolati irányzat volt, amely a klasszikus műveltség felértékelésével az embert, a gondolkodást és a test–lélek harmóniáját állította középpontba. Eszméi viszonylag gyorsan meghonosodtak a tudósok, pedagógusok és egyházi méltóságok körében, és a korszakban általános igényt teremtettek a magasabb szintű, szervezett képzés iránt. A Magyar Királyság területén (a mai Szlovákia térségét is beleértve) a humanista műveltségeszmény különösen I. Lajos, Luxemburgi Zsigmond és Hunyadi Mátyás uralkodása alatt vált meghatározóvá. Ezzel párhuzamosan nőtt a társadalmi elvárás az egyházi és világi méltóságok jogi és általános műveltségével szemben. A felsőfokú oktatás intézményes keretei azonban nem voltak stabilak: a képzés ekkor még főként egyházi iskolákban, illetve magánúton zajlott, ami nem tudta kielégíteni a közigazgatási, jogi és egyházi pályákhoz szükséges műveltség iránti igényt. A magasabb végzettség megszerzéséhez a magyarországi diákok ezért rendszerint külföldi egyetemekre kényszerültek. A korabeli egyetemi központok közül különösen Párizs és Bologna számított gyakori célpontnak, ugyanakkor a képzés külföldön jelentős anyagi terhet rótt a családokra. A hazai felsőoktatás kiépítése így egyszerre jelentett praktikus (költség- és hozzáférési) és presztízsjellegű (a királyság európai rangját erősítő) célt. A környező országokban ekkorra már kialakult az egyetemi hálózat: Prágában 1348-ban, Krakkóban 1364-ben, Bécsben 1365-ben alapítottak egyetemet. A Magyar Királyság ehhez a folyamathoz kapcsolódva hozta létre saját egyetemeit: I. Lajos 1367-ben Pécsett alapított intézményt, amely azonban teológiai kar hiányában nem tekinthető teljes, négykarral rendelkező egyetemnek. A következő alapítás Óbudán történt Zsigmond király kezdeményezésére 1395-ben. Mindkét intézmény megszűnésének körülményeiről kevés adat maradt fenn, annyi azonban bizonyos, hogy Mátyás király 1465-ben egy új egyetem alapítását célzó kérelmében már kifejezetten utalt arra: az országban nincs olyan működő intézmény, amely tartósan betölthetné a felsőfokú képzés szerepét. A pápai bulla széles körű felhatalmazást adott Mátyásnak, tetszése szerint dönthetett az egyetem székhelyéről és fakultásairól. Kötelezte ugyanakkor, hogy annak tanárainak megfelelő jövedelmet biztosítson. Miután a szükséges engedélyek rendelkezésre álltak, megkezdődhetett az egyetem tényleges megszervezése és megnyitásának előkészítése. Az egyetem szerkezeti felépítése Az Academia Istropolitana tanulmányi és szervezeti felépítésére vonatkozó részletes belső dokumentumok nem maradtak fenn, mivel az egyetem iratanyaga nagyrészt elpusztult. Emiatt olyan kérdésekre, mint a pontos tanítási módszerek, a tanév időbeli beosztása vagy a vizsgák rendszere, a források nem adnak közvetlen választ. Ugyanakkor abból azt tudjuk, hogy az intézményt jogilag a bécsi egyetemmel egyenrangúnak tekintették, ami lehetővé teszi működésének összehasonlító rekonstrukcióját. Az alapításkor ugyan a bolognai egyetem szolgált mintául, a gyakorlatban az Academia Istropolitana szervezete inkább a közép-európai, bécsi típusú egyetemi modellhez igazodott. Ennek egyik legfontosabb jele, hogy az egyetem élén álló rektort nem a hallgatók választották, szemben a bolognai gyakorlattal, ahol a diákok jelentős önigazgatási jogokkal rendelkeztek. A pozsonyi egyetem irányítása így inkább az egyházi és királyi felügyelet alatt álló intézmények közé sorolható. Az Academia Istropolitana teljes körű egyetemnek számított, vagyis mind a négy hagyományos tudományi karral rendelkezett. Ezek a bölcsészeti kar, a jogi kar, az orvosi kar és a teológiai kar voltak. A bölcsészeti kar az egyetemi tanulmányok alapját képezte, amelyet a hallgatóknak a további szakirányú képzés megkezdése előtt kötelező volt elvégezniük. A bölcsészeti kar hallgatói tanulmányaik első szakaszának lezárásaként baccalaureusi fokozatot szereztek. Ez a gyakorlat megegyezett a korabeli angol, francia és német egyetemeken alkalmazott rendszerrel, és szoros párhuzamot mutat a bécsi egyetem oktatási struktúrájával. A baccalaureusi fokozat megszerzése előfeltétele volt a magasabb fakultásokon (jogi, orvosi vagy teológiai karon) folytatott tanulmányoknak. Az oktatás tartalmában a bölcsészeti karon kiemelt szerepet kaptak a klasszikus nyelvek és szerzők, valamint a természettudományok, különösen a csillagászat, a matematika és a fizika. Ezek a tárgyak a korszerű tudományos gondolkodás alapjait jelentették, és szorosan kapcsolódtak a humanista műveltségeszményhez. Ugyanakkor a filozófiai és teológiai képzésben továbbra is meghatározó maradt a skolasztikus hagyomány, amely a középkori egyetemek többségén uralkodó szemléletnek számított. Összességében az Academia Istropolitana szerkezeti felépítése átmenetet képezett az itáliai és a közép-európai egyetemi modellek között. Bár alapgondolataiban a humanista egyetem eszményét követte, gyakorlati működésében inkább a bécsi típusú, egyházi irányítás alatt álló egyetemek struktúráját valósította meg. Az egyetem szervezeti felépítésében meghatározó szerepet töltött be a kancellár tisztsége, amelyet Vitéz János, esztergomi érsek látott el. A kancellár a középkori egyetemeken nem csupán adminisztratív vezető volt, aki jelentős befolyással bírt az egyetem működésére, az oktatás rendjére, valamint az intézmény szellemi irányultságára és az oktatói kar alakítására is. Vitéz nem pusztán címviselőként volt jelen, hanem az egyetem megszervezésének és működtetésének egyik fő irányítója, aki az intézmény létrejöttében meghatározó kezdeményezőként és patrónusként is szerepet játszott. A kancellári igazgatás folytonosságát a vicekancellár, Schönberg György biztosította. Vitéz távollétében a vicekancellár átvette a kancellári feladatok ellátását, ami hozzájárult az egyetem mindennapi működésének fenntartásához. Előadói Az Academia Istropolitana oktatói kara nemzetközi jellegű volt. A tanárok többsége külföldről érkezett, és több európai egyetemen szerzett tapasztalatot, mielőtt Pozsonyban kezdett oktatni. Az oktatók kiválasztásában meghatározó szerepet játszott Vitéz János, aki kancellárként személyesen hívta meg az egyetem számos tanárát. A kortárs források és a későbbi kutatás egyaránt hangsúlyozzák, hogy az intézmény rövid fennállása ellenére kiemelkedő tudományos színvonalat képviselt, különösen a természettudományok és a bölcsészeti képzés területén. Bölcsészeti kar A bölcsészeti kar legjelentősebb oktatója Johannes Regiomontanus (polgári nevén Ján Müller) volt, aki Königsbergből származott, és csillagászatot, matematikát, valamint fizikát oktatott. Pozsonyban csillagászati előadásokat tartott, és Tabulae directionum című művét az egyetem kancellárjának, Vitéz Jánosnak ajánlotta. Regiomontanus jelenléte különösen jelentős volt, mivel a korszak egyik legelismertebb európai csillagászának számított, és munkássága révén az Academia Istropolitana a közép-európai tudományos élet egyik fontos központjává vált. Szintén a bölcsészeti karhoz tartozott Marcin Bylica, Okłuszból származó csillagász és asztrológus. Tanulmányait Krakkóban kezdte, ahol tanárként is működött, majd Bolognában és Pozsonyban folytatta tudományos tevékenységét. Az Academia Istropolitanán csillagászatot tanított, emellett orvosi és teológiai előadásokat is tartott, ami jól mutatja a korszak tudományterületei közötti átjárhatóságot. A források említenek továbbá egy Márton mester nevű oktatót is, aki a szabadművészetek (artes liberales) körébe tartozó tárgyakat tanított, azonban személyéről és pontos működéséről kevés adat maradt fenn. Teológiai kar A teológiai fakultás oktatói között találjuk Mikuláš Schricker, Matej Gruber, valamint Vavrinec Koch (latin nevén Laurus Koch) nevét. Utóbbi Krompachból származott, és Bécsből érkezett professzorként Pozsonyba. A teológiai oktatásban, a korszak európai egyetemeihez hasonlóan, elsősorban a skolasztikus hagyomány dominált. A források egy János mester nevű oktatót is említenek, aki teológiát és kánonjogot tanított, azonban személyazonosságát a kutatás nem tudta egyértelműen azonosítani. Orvosi kar Az orvosi kar oktatói közül ismert egy Péter mester, aki 1467-től tevékenykedett az egyetemen. Személyéről kevés adat maradt fenn, pontos kiléte mindmáig ismeretlen, ugyanakkor jelenléte azt jelzi, hogy az Academia Istropolitana az orvosi képzést is megkísérelte intézményes keretek között megszervezni. Jogi kar A jogi fakultás egyik ismert oktatója Johannes Gattus volt, olasz származású teológus és jogtudós, aki a kánonjog oktatásában vett részt. Egyes későbbi források szerint Schönberg György is taníthatott volna a jogi karon, ezt azonban a modern kutatás nem támasztja alá. Schönberg György ugyanakkor kétségtelenül fontos szerepet játszott az egyetem életében, mivel vicekancellárként működött, és Vitéz János távollétében átvette a kancellári feladatokat, biztosítva ezzel az intézmény adminisztratív folytonosságát. Hallgatók és diákság Az Academia Istropolitana hallgatóiról viszonylag kevés, szórványos adat maradt fenn, a források azonban így is képet adnak arról, hogy az intézmény nem kizárólag helyi polgári rétegeket szolgált ki. A fennmaradt adatok szerint legalább három olyan diák neve ismert, akik a pozsonyi artes fakultáson baccalaureusi fokozatot szereztek, majd tanulmányaikat Bécsben folytatták: Petrus Forhinger, Johannes Flechter és Martinus de Weytra. A hallgatói összetétel társadalmi szempontból vegyes volt: a források alapján az egyetemet nemcsak polgárfiúk, illetve kisebb nemesi családok gyermekei látogatták, hanem a királyság társadalmi elitjének fiai is. Ennek egyik legfontosabb bizonyítéka Kállay Lőkös János nevelőjének fennmaradt levele, amely részletesen utal arra, hogy egy előkelő családból származó diák milyen felszerelést igényelt, milyen kiadásokkal számolt (például írószerekre), illetve milyen egyenruhára volt szüksége az egyetem látogatásához. A levél különös jelentőségét az adja, hogy név szerint felsorol több olyan nemesi származású hallgatót is, akik az Academia Istropolitanán tanultak. A felsorolt diákok között szerepel Csáky Ferenc egyik fia (filius Francisci de Chaak), Dombay László (filius Ladislai de Dombo), továbbá Zengg grófjának fia (filius comitis de Zeen), akit a Frangepán családhoz kapcsolnak, valamint Ernusz János feltételezett fia (filius Johannis Erzth).„Pro habitu, puta veste pro forma studentum, ut doctus sum a sartore, necessariisumus decem florenis pernisium et sericum comparare. Necessarius est ad iemem una suba volpina. Necessarius est extra formam una tunica longa usque terram pendens et cum pelle leporinali vel melina subduci. […] Tales de presenti sunt inter alios potenciores: filius Francisci de Chaak; filius Ladislai de Dombo; filius comitis de Zeen.”A hallgatók kari megoszlásáról a források nem szolgáltatnak megbízható, összesíthető adatot, ezért nem ismert, hogy az egyes fakultásokon hozzávetőlegesen mekkora volt a diáklétszám, illetve hogy mely karok vonzották a legtöbb hallgatót. A források arra is lehetőséget adnak, hogy az egyetem vonzerejét regionális összefüggésben értelmezzük. Az adatok alapján a Magyar Királyság részben elérte azt a célt, hogy a hazai egyetemalapítással mérsékelje a külföldi (különösen bécsi és krakkói) egyetemek hallgatói utánpótlását. A krakkói egyetemen az 1461–1470 közötti időszakban 208, míg az 1470–1480 közötti időszakban 185 magyar származású hallgatót tartanak számon. Emellett az ismert pozsonyi hallgatók névsora azt is jelzi, hogy az Academia Istropolitana bizonyos mértékben a szomszédos országokból is vonzott diákokat, ugyanakkor a hallgatóság jelentős része feltehetően Pozsony és környéke társadalmi köreiből került ki. Az egyetemisták életkörülményeiről további információkat nyújtanak a prépostság és a káptalan 1544-es és 1546-os periratainak adatai. Ezek szerint Mátyás király az egyetemi épületen belül alakíttatta ki nemcsak a tanárok lakóhelyeit, hanem a hallgatók szállásait is. Császár Mihály ebből arra következtetett, hogy az ott lakó diákok szoros tanári felügyelet alatt éltek. A forrásértelmezés szerint a hallgatókat részben a klérus tagjaiként kezelték, és számukra előírás lehetett az egyházi öltözet viselése. Hanyatlás és megszűnés okai Az Academia Istropolitana működését több, egymást erősítő tényező tette sérülékennyé, amelyek végül az intézmény korai megszűnéséhez vezettek. A középkori magyar városos, így Pozsony is, általában nem rendelkeztek olyan erős gazdasági és kulturális háttérrel, amely hosszú távon képes lett volna egy egyetem fenntartását biztosítani. A városi és polgári támogatás hiánya különösen fontos tényezőnek számított: megfelelő, stabil finanszírozás nélkül az intézmény működése eleve bizonytalan volt, és könnyen válságba kerülhetett. A társadalmi bázis szűkössége összefüggött a humanizmus magyarországi elterjedésének sajátos mintázatával is. A humanista műveltség Magyarországon elsősorban a nemesség körében terjedt, nem pedig a városi polgárság széles rétegeiben. Ennek következtében az egyetem mögött nem állt olyan tartós, városias közeg, amely Nyugat-Európában az egyetemi intézmények egyik legfontosabb fenntartó erejét jelentette. A 16. századra az arisztokrácia érdeklődése a humanizmus, a források által „polgári tartalommal telítettnek” tekintett értékei iránt csökkent, ami tovább gyengítette azokat a kulturális és társadalmi tényezőket, amelyek egy egyetem hosszú távú működését támogathatták volna. A hanyatlást személyi és politikai okok is felgyorsították. A korszakban az intézmény működése erősen függött a vezetőktől és patrónusoktól. Vitéz János bukása, miután Mátyás király ellen fellépett, majd rövidesen bekövetkező halála közvetlenül hozzájárult az egyetem korai bezárásához. Vitéz eltűnésével az intézmény nemcsak vezetői, hanem szervezői és tekintélybeli támaszát is elvesztette. A legjelentősebb oktatók ezt követően elhagyták pozsonyi állásukat, ami az oktatás színvonalának és folyamatosságának gyors romlásához vezetett. A vezetési válságot pénzügyi nehézségek mélyítették el. Mátyás király anyagi támogatásának hiányában az intézmény nem tudta tartósan biztosítani a megmaradt oktatók fizetését, ami tovább gyorsította a leépülést. A források szerint Schönberg György, vicekancellári minőségben, Vitéz halála után még megkísérelte az Academia fenntartását, ám a finanszírozás és a szélesebb társadalmi támogatás hiánya miatt az intézmény jövőjét már nem tudta megmenteni. A megszűnés elsődleges okaként a hagyomány a gazdasági hiányt emeli ki, amelyhez a király érdeklődésének csökkenése és a politikai környezet változása is társult. Az Academia Istropolitana a források szerint az 1470-es évek közepéig, legfeljebb 1477-ig működött. Rövid fennállása ellenére szerepet játszott a közép-európai humanista eszmék és a jogi kultúra terjedésében, és az itt oktató tudósok hatása a későbbi magyar jogi és államtudományi gondolkodásban is érzékelhető volt. Öröksége a későbbi évszázadokban, különösen a 17. században létrejövő új egyeteme, például a Nagyszombati Egyetem, alapításának tágabb előtörténetében is megjelenik, amely később a katolikus oktatás egyik központjává vált. II. Ulászló király idején az egyetem épületét már fegyvertárnak használták. Az újabb pozsonyi egyetemet II. József hozta létre 1784-es rendeletével. Jegyzetek További információk Fináczy Ernő, 2004: A reneszánsz kori nevelés története Karol Rebro, 1967: K dejinám Academie Istropolitany. Slovenská archivistika 1. Vojtech Bucko 1965: Academia Istropolitana – päťsté výročie založenia univerzity v Bratislave. Most 10/2. Császár Mihály, 1914: Az Academia Istropolitana, Mátyás király pozsonyi egyeteme. Pozsony. Irodalom Jean-Patrice Boudet et Darin Hayton: Matthias Corvin et l'horoscope de fondation de l'université de Pozsony en 1467, in: Jean-François Maillard, István Monok et Donatella Nebbiai (szerk.): Matthias Corvin, les bibliothèques princières et la genèse de l'État moderne (actes de colloque), Budapest, 2009, 205–214. oldal