NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Malacky

Malacky (mađ. Malacka, njem. Malatzka) je grad u Bratislavskom kraju u zapadnoj Slovačkoj. Središte je Okruga Malacky. Zemljopis Grad je jedan od centara u regiji Záhorie, smjestio se između Mali Karpata na istoku i rijeke Morave na zapadu. Malacky je kulturni i ekonomski centar za obližnja sela poput Gajary, Kostolište, Veľké Leváre i Jakubov. Grad je smješten na velikoj autocesti Brno-Prag-Bratislava, a i mnogi stanovnici svakodnevno rade i školuju se u Bratislavi. Planina Mali Karpati sa svojom mrežom biciklističkih staza pruža odlične mogućnosti za brdski biciklizam. Povijest Grad se prvi put spominje 1231. godine. Područje grada je u prošlosti bilo naseljeno većinom Nijemcima, ali se sve većim doseljavanjem Slovaka udio Nijemaca smanjuje. Po popisu stanovništva iz 1880. godine u gradu je živjelo 17,2% njemačkog stanovništva, po popisu iz 1930. 5,0%. Do 1918. godine grad je bio u sastavu Kraljevine Ugarske do 1992. grad je bio dio Čehoslovačke. 1939. – 1945. u gradu su bili smješteni neki odjeli u zaštiti Njemačkog Carstva u Slovačkoj. Stanovništvo Grad je 2021. godine imao 18.935 stanovnika. Etnički sastav Pri popisu stanovništva 2021. godine stanovništvo se moglo izjasniti pripadnicima jedne ili dviju narodnosti. Od 18 935 stanovnika bilo ih je tako 17 005 slovačke, 1583 neutvrđene, 262 češke, 119 mađarske, 72 inih, 52 romske, 51 vijetnamske, 36 srpske, 31 rumunjske, 29 ukrajinske, 27 ruske, 23 rusinske, 17 poljske, 16 njemačke, 11 albanske, 9 talijanske, 8 kineske, 8 austrijske, 8 moravske, 8 hrvatske, 6 bugarske, 3 engleske, 2 kanadske, 1 židovske, 1 korejske, 1 grčke i 1 francuske narodnosti. Religija Pri popisu stanovništva 2021. godine 18 935 stanovnika izjavilo je sljedeće vjerske pripadnosti: 9655 Rimokatolička Crkva, 6815 bez vjerske pripadnosti, 1582 neutvrđeno, 269 Evangelistička Crkva, 146 Grkokatolička Crkva, 81 Kršćanski zborovi u Slovačkoj, 69 Pravoslavna Crkva, 58 ad hoc pokreti, 46 razno, 40 Kalvinistička, 37 Budizam, 35 Jehovini svjedoci, 21 Islam, 20 poganstvo i prirodni duhovnost, 17 ostale i neprecizno određene kršćanske crkve, 13 Baptistička Crkva, 8 Evangelistička metodistička Crkva, 7 Starokatolička Crkva, 4 Čehoslovačka husitska crkva, 3 Hinduizam, 2 Židovi, 2 Bratska crkva, 2 Adventisti sedmog dana, 2 Bahá'í i 1 Apostolska Crkva. Gradovi prijatelji Veselí nad Moravou, Češka Żnin, Poljska Albertirsa, Mađarska Izvor Vanjske poveznice Službena stranica grada Ostali projekti
Malacky

Malacky (in tedesco Malatzka, in ungherese Malacka) è una città della Slovacchia, capoluogo del distretto omonimo nella regione di Bratislava. La cittadina ha dato i natali a Stefan Lux (1888-1936), giornalista, scrittore e attivista politico antifascista e a Ivan Dérer (1884-1973) politico socialdemocratico, deputato e più volte ministro. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Malacky Collegamenti esterni Sito ufficiale, su malacky.sk.
Malacky

Malacky (niem. Malatzka, węg. Malacka) – miasto powiatowe na Słowacji, w kraju bratysławskim, na północ od Bratysławy, położone w centrum południowej części Niziny Zahorskiej. 17 357 mieszkańców (31 grudnia 2016). Miasto zajmuje powierzchnię 27,17 km². Centrum miasta znajduje się na wysokości 159 m n.p.m. Pierwsza wzmianka o miejscowości pochodzi z 1231 roku. W mieście rozwinął się przemysł maszynowy, skórzany oraz spirytusowy. W mieście znajduje się stacja kolejowa Malacky. Topografia Położone w Europie Środkowej. Na zachód od miasta przepływa rzeka Morawa, na wschód rozciągają się Małe Karpaty. Części miejscowości Mestečko, Riadok, Na Aleji, Dolný Koniec, Domky, Padzelek, Juh, Naftárska štvrť, Mravenisko, Vinohrádok, Táborisko. Riadok dzieli się jeszcze na Písniky, Džbankáreň, Rakáreň. Mestečko obejmuje całe centrum od głównego skrzyżowania aż po dolny kościół oraz od ulicy 1 Mája aż po Hviezdoslavov. Demografia Narodowości i grupy etniczne Słowacy – 96,65 % Czesi – 1,58 % Węgrzy – 0,41 % Romowie – 0,14 % Niemcy – 0,04 % Wyznania religijne Katolicy – 71,46% Ateiści – 21,15% Protestanci – 1,40% Grekokatolicy – 0,19% Prawosławni – 0,14% Miasta partnerskie Albertirsa Gaggiano Gänserndorf Szarvas Veselí nad Moravou Żnin Zobacz też Synagoga w Malackach Przypisy
Malacky

Malacky é uma cidade da Eslováquia, situada no distrito de Malacky, na região de Bratislava. Tem 27,17 km² de área e sua população em 2019 foi estimada em 17.467 habitantes. Demografia Referências Ligações externas Media relacionados com Malacky no Wikimedia Commons Dados do Município (em eslovaco) Estatística
Малацки

Малацки (словац. Malacky, нем. Malatzka), город в Западной Словакии, расположенный на юге Загорской низменности. Население города — около 17 тысяч человек. Малацки — самый западный город Словакии, в одноимённом районе расположен и самый западный населённый пункт Словакии — Загорска Вес[значимость факта?]. История Первое упоминание о Малацках происходит с 1206 года как о «поселении при речке Малина — Малучка», венг. Maliscapotoca. 300 лет Малацки были владением дворянского рода Гонт-Познанских, потом роду Балаш, которые сделали Малацки центром Плавецкого панства, а позже, следующих 300 лет, семье Палффи, которые много сделали для процветания города. В 1891 году через Малацки прошла железная дорога Братислава-Скалица и с тех пор город стал промышленным центром южного Загорья. Население Достопримечательности Приходской костёл Синагога В 9 километрах к северо-востоку от города находится площадка для учебных авиационных стрельб и бомбометания В 8 километрах к юго-востоку от города находится база ВВС Словакии Малацки Города-побратимы Жнин (пол. Żnin), Польша Весели-над-Моравоу (чеш. Veselí nad Moravou), Чехия Известные уроженцы и жители Стефан Люкс, венгерский журналист, актёр и писатель. Иштван Фридрих, премьер-министр Венгрии в 1919 г. Бенка, Мартин, художник. Ладислав Питтнер, политик, государственный и общественный деятель, министр внутренних дел (1990—1992, 1994, 1998—2001), руководитель Словацкой разведывательной службы (2003—2006). Примечания Ссылки Сайт города Малацки
Малацки

Малацки (слч. Malacky, мађ. Malacka, нем. Malatzka) су град у Словачкој, у оквиру Братиславског краја. Географија Малацки су смештени у крајње западном делу државе, близу границе са Аустријом (10 километара западно од града). Главни град државе, Братислава, налази се 35 km северно од града. Рељеф: Малацки су се развили у долини реке Мораве, која је граница ка суседној Аустрији. Надморска висина града је око 160 m. Западно од града издиже се планина Мали Карпати. Клима: Клима у Малацкима је умерено континентална. Воде: Поред Малацких протиче река Морава, најважнија река у држави. Историја Људска насеља на овом простору датирају још из праисторије (Пуховска култура). Насеље под данашњим именом први пут се спомиње у 1206. године, а 1653. године насеље је добило градска права. Током следећих векова град је био у саставу Угарске као обласно трговиште. Крајем 1918. године. Малацки су постале део новоосноване Чехословачке. У време комунизма град је нагло индустријализован, па је дошло до наглог повећања становништва. После осамостаљења Словачке град је постао њено значајно средиште, али је дошло и до проблема везаних за преструктурирање привреде. Становништво Према подацима о броју становника из 2025. године насеље је имало 18 742 становника. Етничка припадност Према попису из 2021. у насељу је живело 18 935 људи, од чега су по етничкој припадности изјаснили: 17 005 као Словац, 1583 као непознато, 262 као Чех, 119 као Мађар, 72 као различите, 52 као Ром, 51 као Вијетнамац, 36 као Срб, 31 као Румун, 29 као Украјинац, 27 као Рус, 23 као Русин, 17 као Пољак, 16 као Нијемац, 11 као Албанац, 9 као Италијан, 8 као Кинез, 8 као Аустријан, 8 као Морављан, 8 као Хрват, 6 као Бугар, 3 као Енглезaи, 2 као канађанaи, 1 као Јеврејин, 1 као Корејaц, 1 као Грк и 1 као Француз. Религија У години 2021. је било 18 935 људи по вероисповести: 9655 Латинска црква, 6815 Без верске припадности, 1582 Неоткривено, 269 Словачка евангеличка црква аугзбуршке вероисповести, 146 Гркокатолицизам, 81 Хришћанске цркве у Словачкој, 69 Православна црква, 58 Ад хок покрети, 46 Друго, 40 Калвинизам, 37 Будизам, 35 Јеховини сведоци, 21 Ислам, 20 Паганизам и духовност природе, 17 Друге и неодређене хришћанске цркве, 13 Баптисти, 8 Уједињена методистичка црква, 7 Старокатоличка црква, 4 Чехословачка хуситска црква, 3 Хиндуизам, 2 Јевреји, 2 Црква браће, 2 Хришћанска адвентистичка црква, 2 Бахаи вера и 1 Апостолска црква. Партнерски градови Весели на Морави Сарваш Галерија Референце Види још Пуховска култура Спољашње везе Званични веб-сајт
Malacky

Malacky är en stad i distriktet Malacky i regionen Bratislava i västra Slovakien. Geografi Staden ligger på 159 meters höjd och har en area på 27,17 km². Den har ungefär 17 400 invånare (2017). Demografi Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från slovakiskspråkiga Wikipedia, Malacky, 20 mars 2019. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Malacky. Malacky officiella webbplats
Малацьки

Малацьки (словац. Malacky, угор. Malacka, нім. Malatzka, Kirchlee, Kyrchle) — місто, центр округу Малацки, Братиславський край, Словаччина. Географія Протікає Балажов потік. Населення Етнічний склад населення Словаки — 96,65 % Чехи — 1,58 % Угорці — 0,41 % Роми — 1,01 % Німці — 0,04 % Релігійний склад населення Римо-католики — 71,46 % Атеїсти — 21,15 % Протестанти — 1,40 % Греко-католики — 0,19 % Православні — 0,14 % Відомі особистості Штефан Люкс, словацький журналіст, письменник, актор єврейського походження, борець з антисемітизмом. Іштван Фрідріх, прем'єр-міністр Угорщини у 1919 році. Мартін Бенка, художник. Ладислав Піттнер, політик, державний та громадський діяч, міністр внутрішніх справ (1990—1992, 1994, 1998—2001), керівник Словацької інформаційної служби (2003—2006). Посилання Офіційний сайт міста [Архівовано 1 квітня 2022 у Wayback Machine.] Примітки
Sabinov

Sabinov er en by og kommune i distriktet Sabinov i regionen Prešov i det østlige Slovakiet. Den ligger 410 kilometer fra den slovakiske hovedstad Bratislava. Byen har et areal på 23,39 km² og en befolkning på 11.981(2025) indbyggere. Demografi Referencer Der er for få eller ingen kildehenvisninger i denne artikel, hvilket er et problem. Du kan hjælpe ved at angive troværdige kilder til de påstande, som fremføres i artiklen. Eksterne links Officiel hjemmeside
Sabinov

Sabinov es la capital del distrito de Sabinov en la región de Prešov, Eslovaquia, con una población estimada a final del año 2025 de 11 981 habitantes.​ Se encuentra ubicado en el centro-oeste de la región, en el valle del río Torysa (cuenca hidrográfica del río Tisza).​ Demografía Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Sabinov.
Sabinov

Sabinov (en allemand : Zeben ; en hongrois : Kisszeben) est une ville de la région de Prešov, en Slovaquie, et le chef-lieu du district de Sabinov. Sa population s'élevait à 12 704 habitants en 2013. Géographie Sabinov est arrosée par la rivière Torysa, un affluent de l'Hornád, et se trouve à 16 km au nord-ouest de Prešov, à 45 km au nord-nord-ouest de Košice et à 313 km à l'est-nord-est de Bratislava. Histoire La plus ancienne mention de Sabinov remonte à 1248. Elle devient ville royale libre en 1405 et entre dans la pentopolitana, une union de cinq villes de l'Est de la Slovaquie à la fin du XVe siècle avec Bardejov, Košice, Levoča et Presov. Démographie Évolution de la population Jumelage Soběslav (Tchéquie) Notes et références Liens externes Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de la Slovaquie
Sabinov

Sabinov (mađ. Kisszeben, njem. Zeben) je grad u Prešovskom kraju u istočnoj Slovačkoj. Upravno središte Okruga Sabinov. Povijest Prvi pisani zapis o Sabinovu datira iz 1248. godine. Sabinov bio naseljen samo Slovacima, a sredinom 13. stoljeća naseljavaju ga Nijemci. Godine 1299. Sabinov je primio općinske privilegije, a 1405. Žigmund Luksemburški proglasio ga je Slobodnim kraljevskim gradom. U 15. stoljeću Sabinov je pristupio Pentapolitani, savezu pet gradova istočne Slovačke (Bardejov, Levoča, Košice, Prešov, i Sabinov). 16. i 17. stoljeću bila je era Sabinovog razvoja i gospodarskog rasta. Stanovništvo Etnička pripadnost Pri popisu stanovništva 2021. godine stanovništvo se moglo izjasniti pripadnicima jedne ili dviju narodnosti. Od 12 349 stanovnika bilo ih je tako 11 366 slovačke, 1235 romske, 628 neutvrđene, 188 rusinske, 51 češke, 28 ukrajinske, 23 inih, 13 poljske, 12 ruske, 6 mađarske, 4 njemačke, 3 irske, 3 rumunjske, 3 engleske, 2 bugarske, 1 židovske, 1 talijanske, 1 austrijske, 1 moravske, 1 hrvatske i 1 albanske narodnosti. Religija Pri popisu stanovništva 2021. godine 12 349 stanovnika izjavilo je sljedeće vjerske pripadnosti: 7011 Rimokatolička Crkva, 1576 bez vjerske pripadnosti, 1163 Grkokatolička Crkva, 673 neutvrđeno, 572 Apostolska Crkva, 514 Evangelistička Crkva, 442 Pravoslavna Crkva, 199 Jehovini svjedoci, 75 ostale i neprecizno određene kršćanske crkve, 50 Kršćanski zborovi u Slovačkoj, 32 ad hoc pokreti, 10 razno, 8 Bratska crkva, 6 poganstvo i prirodni duhovnost, 5 Evangelistička metodistička Crkva, 5 Budizam, 3 Baptistička Crkva, 2 Židovi, 1 Kalvinistička, 1 Hinduizam i 1 Adventisti sedmog dana. Gradovi prijatelji Siedlce, Poljska Soběslav, Češka Kenderes, Mađarska Izvor Vanjske poveznice Službena stranica grada (sl.) Ostali projekti
Sabinov

Sabinov (în germană Zeben, în maghiară Kisszeben) este un oraș din Slovacia cu 11.971 locuitori. Localitatea a fost inițial un sat slovac care a fost dezvoltat ulterior la nivel urban de țipțeri, coloniști germani aduși în regiune în Evul Mediu Clasic (ca parte a procesului mai larg de Ostsiedlung, i.e., „Așezare de Est”, termen din istoriografia germană care denotă colonizarea medievală germană a Europei de Est) în timpul Regatului Ungariei. Demografie Personalități Tivadar Kosztka Csontváry (1852-1919), farmacist și pictor Vezi și Listă de orașe din Slovacia Note Categori:Țipțeri
Сабинов

Сабинов (словац. Sabinov, укр. Сабинів, нем. Zeben, венг. Kisszeben) — небольшой город на востоке Словакии. Население — около 13 тыс. человек. История Сабинов был впервые упомянут в 1248 году как земледельческое поселение. В 1299 году город вместе с Прешовом и Вельким Шаришом получает городские права. В 1405 Сабинов становится королевским городом. В конце XV века Сабинов входит в Пентаполитану — объединение пяти городов (Сабинов, Кошице, Прешов, Бардейов, Левоча). XVI—XVIII века были для Сабинова столетиями развития. В XIX веке город входит в затяжную полосу кризиса, длившуюся до середины XX века. Население Достопримечательности Готический костёл св. Иоанна Крестителя Лютеранская кирха Униатская церковь Православная церковь Ратуша Города-побратимы Собеслав (Чехия) См. также Шариш Примечания Ссылки Сайт города Сабинов
Сабинов

Сабинов (слч. Sabinov, мађ. Kisszeben, нем. Zeben) град је у Словачкој, који се налази у оквиру Прешовског краја, где је седиште истоименог округа Сабинов. Географија Сабинов је смештен у северном делу државе. Главни град државе, Братислава, налази се 420 км југозападно, док су Кошице на 55 км удаљености ка југу. Рељеф: Сабинов се развио у области Карпата, на 320 m надморске висине. Град се сместио у невеликој котлини испод планина Ниски Бескиди. Клима: Клима у Сабинову је умерено континентална. Воде: Град Сабинов развио на речици Ториси, у коју на месту града улива пар потока. Историја Људска насеља на овом простору датирају још из праисторије. Насеље под овим именом први пут се спомиње 1248. г. као насеље са немачким живљем, а већ 1299. године добија градска права. Насеље је вековима био у саставу Угарске. Крајем 1918. г. Сабинов је постао део новоосноване Чехословачке. У време комунизма град је нагло индустријализован, па је дошло до наглог повећања становништва. Насеље је 1964. г. добио градска права. Становништво Према подацима о броју становника из 2025. године насеље је имало 11 981 становника. Етнија Према попису из 2021. у насељу је живело 12 349 људи, од чега су по етничкој припадности изјаснили: 11 366 као Словац, 1235 као Ром, 628 као непознато, 188 као Русин, 51 као Чех, 28 као Украјинац, 23 као различите, 13 као Пољак, 12 као Рус, 6 као Мађар, 4 као Нијемац, 3 као Ирциац, 3 као Румун, 3 као Енглезaи, 2 као Бугар, 1 као Јеврејин, 1 као Италијан, 1 као Аустријан, 1 као Морављан, 1 као Хрват и 1 као Албанац. Религија У години 2021. је било 12 349 људи по вероисповести: 7011 Латинска црква, 1576 Без верске припадности, 1163 Гркокатолицизам, 673 Неоткривено, 572 Апостолска црква, 514 Словачка евангеличка црква аугзбуршке вероисповести, 442 Православна црква, 199 Јеховини сведоци, 75 Друге и неодређене хришћанске цркве, 50 Хришћанске цркве у Словачкој, 32 Ад хок покрети, 10 Друго, 8 Црква браће, 6 Паганизам и духовност природе, 5 Уједињена методистичка црква, 5 Будизам, 3 Баптисти, 2 Јевреји, 1 Калвинизам, 1 Хиндуизам и 1 Хришћанска адвентистичка црква. Партнерски градови Сједлице Галерија Спољашње везе Званични веб-сајт
Сабинів

Сабинів, або Сабінов (словац. Sabinov) — місто в Словаччині, Сабинівському окрузі Пряшівського краю, адміністративний центр округу. Географія Розташоване в північно—східній частині Словаччини в Шариській долині на лівому березі Ториси. Протікають Червений потік; Якубованський потік; Телек і Дреницький потік. Історія Вперше згадується у 1248 році. За Кубійовичем через Сабинів проходить межа української етнічної території. Освіта У місті працюють 4 дитячі садки, 2 початкові школи, 3 середні школи, в тому числі 1 гімназія. Пам'ятки культури Храми парафіяльний готичний костел з початку 14 століття, кілька разів перебудований в стилі пізньої готики та ренесансу, в якому є кілька статуй майстра Павла з Левочі. римо-католицький костел, первісно каплиця з 1375 року, розширена у 1484 році, у 1739 році перебудована в стилі бароко. протестантська кірха (первісно німецька) з 1796—1802 рр. протестантська кірха (первісно словацька) з 1820 року, греко-католицька церква Найсвятішого серця Ісуса з 1902—1904 рр. каплиця з 1854 року, каплиця на цвинтарі з 1781 року, Інші пам'ятки залишки оборонного муру з 15—16 століття міщанські будинки в стилі пізньої готики, ренесансу та бароко, будинок колишнього ліцею, у 1745–1784 рр. перебудований в стилі ренесансу для потреб гімназії піярів дзвіниця з 1657 року в стилі ренесансу пам'ятна дошка Богушові Носаку-Незабудову — поетові, редактору Словацьких національних новин, одному з найвизначніших представників словацько—українських літературних зв'язків, який у 1848 році переклав словацькою мовою і опублікував у пресі «Думу про втечу трьох братів з Азова». З подорожі на Закарпаття початком 40—их рр. 19 століття в словацькому часописі «Орол татранський» опублікував цінну репортаж з назвою «Листи з незнайомої країни» (словац. Listy z neznámej zeme). Населення У місті проживають 12 622 особи. Національний склад населення (за даними останнього перепису населення — 2001 року): словаки — 90,62 % цигани — 6,40 % чехи — 0,48 % українці — 0,41 % русини — 0,36 % угорці — 0,06 % поляки — 0,05 % німці — 0,01 % моравці — 0,01 % сілезці — 0,01 % Склад населення за приналежністю до релігії станом на 2001 рік: римо-католики — 74,08 %, греко-католики — 10,53 %, протестанти — 4,16 %, православні — 1,51 %, не вважають себе вірянами або не належать до жодної вищезгаданої конфесії — 8,63 % Примітки Джерела Сайт міста [Архівовано 1 березня 2021 у Wayback Machine.] (словац.) дані про місто на сайті www.e-obce.sk [Архівовано 7 червня 2013 у Wayback Machine.] дані про національний та конфесійний склад населення на сайті Статистичного уряду Словаччини[недоступне посилання з липня 2019]
Museum of the Slovak National Uprising

The Museum of the Slovak National Uprising (Slovak: Múzeum Slovenského národného povstania) is a museum in Banská Bystrica that commemorates the Slovak National Uprising of 1944, an antifascist revolt during World War II. The museum documents the history of the Slovak State, which lasted from 1939 to 1945 and collaborated with Nazi Germany, and the Slovak National Uprising. The Slovak National Uprising (Slovak: Slovenské národné povstanie, abbreviated SNP) was an uprising organized by the Slovak resistance movement during World War II. It was not an insurgency but an organized military effort by the Allied-recognised resistance army—The 1st Czechoslovak Army in Slovakia. This resistance movement was represented mainly by the members of the Democratic Party, but also by Social Democrats and Communists, albeit on a smaller scale. It was launched on 29 August 1944 from Banská Bystrica in an attempt to resist German troops that had occupied Slovak territory, and to overthrow the collaborationist government of Jozef Tiso. Although the resistance was largely defeated by German forces, guerrilla operations continued until the Red Army, Czechoslovak Army and Romanian Army occupied the Slovak Republic in 1945. The museum was founded in 1955. The building was designed by architect Dušan Kuzma and completed in 1969. References External links www.muzeumsnp.sk (Slovak) Photos of the building of the Museum of the Slovak National Uprising
Basilika St. Ägidius (Bardejov)

Die Basilika St. Ägidius (slowakisch Bazilika sv. Egidia) ist eine römisch-katholische Pfarrkirche in Bardejov, Slowakei und gehört zum Erzbistum Košice. Die gotische Basilika ist dem heiligen Ägidius gewidmet und trägt den Titel einer Basilica minor. Die dreischiffige, gotische Basilika bildet den nördlichen Abschluss des zentralen Rathausplatzes von Bardejov und gehört als Teil der Altstadt zum UNESCO-Welterbe. Geschichte und Architektur Der mittelalterliche Kirchbau erfolgte anstelle einer Vorgängerkirche, die vermutlich zu einem Zisterzienserkloster gehörte, das um 1206 durch Mönche des polnischen Klosters Koprzywnica gegründet worden war. Die Stadt wurde weiterhin spätestens ab 1241 auch durch Bürger der Deutschen Ostsiedlung geprägt. Mit dem wirtschaftlichen Aufschwung wurde ab dem 14. Jahrhundert eine neue Kirche errichtet, die 1415 abgeschlossen wurde. Von 1420 bis 1427 wurde der Kirchturm ergänzt. Bereits 1448 wurde ein Aus- und Umbau begonnen. Zunächst wurde ein großer Chor errichtet, welcher 1464 sein Gewölbe und 1466 den gotischen Hochaltar erhielt. Die drei Kapellen um das südliche Hauptportal wurden 1482 bis 1486 gebaut und St. Elisabeth, St. Andreas und der Jungfrau Maria geweiht. Die westliche Fassade der Kirche ist durch Stützpfeiler verstärkt und enthält gotische Bögen sowie ein großes Rosettenfenster mit Steinmaßwerk. Die Fertigstellung der Kirche erfolgte mit der Einwölbung des Hauptschiffes mit 24 Metern in den Jahren 1513 bis 1518. Die Kirche wurde durch Brände und Einstürze mehrfach schwer beschädigt. Der imposante Turm in der südwestlichen Ecke der Kirche stürzte 1725 und beim Brand 1784 ein und wurde erst zum Ende des 19. Jahrhunderts neuromanisch wieder aufgebaut. Dies geschah parallel zu umfangreichen Restaurierungen der Kirche unter den Architekten Imre Steindl und Frigyes Schulek 1878 bis 1899. Dabei wurden auch zwischenzeitliche Renaissanceumbauten italienischer Meister des 16. Jahrhunderts und barocke Gestaltungen des 19. Jahrhunderts im Kircheninneren wieder zurückgenommen. Die Kirche wurde am 24. April 1970 zum nationalen Kulturdenkmal erklärt. Im Jahr 2001 erhob Papst Johannes Paul II. die Ägidiuskirche zur Basilica minor. Ausstattung In der von der Form her einfachen und strengen Architektur gibt es viele wertvolle Details und Kunstwerke. Unter den elf spätgotischen Flügelaltären aus der Zeit von 1460 bis 1520 gilt als wertvollster der Seitenaltar Geburt des Herren, den man dem Umkreis der Krakauer Werkstatt von Veit Stoß zuschreibt. Die Kalvariengruppe stammt von Paul von Leutschau. Weblinks Website der Gemeinde (slowakisch, deutsch) Einzelnachweise