NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Gymnasium Pavol Jozef Šafárik

Het Gymnasium Pavol Jozef Šafárik (Slowaaks: "Gymnázium Pavla Jozefa Šafárika") is een middelbare school voor algemene vorming met studies in een vier- of achtjarige cyclus. Het instituut ligt in de schaduw van de kathedraal van Rožňava, aan de Akademika Hronca 1. Geschiedenis De eerste middelbare school in Rožňava werd in 1688 gesticht door de jezuïeten. Deze richtten er de 1e, 2e en 3e klas van de Latijnse school op, en noemden de onderwijsinrichting: Aartsbisschoppelijk Gymnasium. In de periode van 1705 tot 1714 bleef deze school evenwel gesloten. Ingevolge de afschaffing van de jezuïetenorde in 1713 werd het gymnasium door de franciscanen overgenomen, en nadien door de premonstratenzers. Na de ontbinding van de premonstratenzerorde gaven seculiere priesters er les. Sommige lesgevers waren lid van wetenschappelijke en artistieke verenigingen in Boedapest en velen van hen waren belangrijke figuren in de cultuur. Vanaf 1790 richtte men er onder de Habsburgse monarchie de koninklijke middelbare school op: Regium gymnasium maius Rosnaviense (vertaald: Koninklijk gymnasium van Rožňava). Meer dan een eeuw later, tussen 1904 en 1906, construeerde men naar ontwerp van architect M. Ungár een nieuw gebouw voor de Rooms-katholieke Lagere School. Ingevolge de teloorgang van het Koninkrijk Hongarije veranderde de inrichtende macht en dientengevolge werd in 1920 de school omgedoopt tot Staatsgymnasium. Anno 1961 kreeg het instituut de naam "Secundaire Middelbare School" en lessen met het Hongaars als voertaal werden aan het programma toegevoegd. Mettertijd verwierf de inrichting de naam van een prominente oud-leerling: Pavel Jozef Šafárik. De school is nog steeds gevestigd in het gebouw dat tussen 1904 tot 1906 opgetrokken werd. Dit complex maakt anno 2021 deel uit van het beschermd cultureel erfgoed in Slowakije. Projecten De studenten nemen deel aan verscheidene wedstrijden. Een daarvan was het Comenius-project, waarbij scholen uit België en Spanje betrokken waren. Het gymnasium heeft ook een langlopende planning: "Gezonde School" en "School van de Toekomst". Deze zijn gericht op het verbeteren van het onderwijssysteem in het basis- en voortgezet onderwijs met behulp van informatie- en communicatietechnologieën. Oud-leerlingen Pavel Jozef Šafárik (°1795 - † 1861), Samo Chalupka (°1812 - † 1883) (Slowaaks romantisch dichter en evangelisch priester), Samo Tomášik (°1813 - † 1887) (Slowaaks romanschrijver, dichter en evangelisch predikant), Janko Kraľ (°1822 - † 1876) (dichter, voorstander van de Slowaakse identiteit en vertegenwoordiger van de romantiek). Zie ook Rožňava Lijst van cultureel erfgoed in Rožňava
Gánovské travertiny

Gánovské travertiny (slovensky Gánovské travertíny) jsou národní přírodní památka v katastrálních územích Filice a Gánovce obce Gánovce v okrese Poprad v Prešovském kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1972 a jeho rozloha je 2,03 hektaru. Předmětem ochrany je paleontologická lokalita s výskytem rostlin a živočichů fosilizovaných v travertinu během poslední doby meziledové a zároveň archeologická lokalita (nález výlitku lebky neandrtálce). Travertin na místě vzniká usazováním v termální minerální vodě. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gánovské travertíny na Wikimedia Commons
Haluzická tiesňava

Haluzická tiesňava je přírodní památka v katastrálním území obce Haluzice v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčínském kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1963 a jeho rozloha je 3,5 hektaru. Předmětem ochrany je epigenetická soutěska Haluzického potoka v odolných druhohorních vápencích, obklopených méně odolnými flyšovými horninami. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Haluzická tiesňava na Wikimedia Commons
Галузицька ущелина

Галузицька ущелина (Haluzická tiesňava) — пам'ятка природи в Словаччині; розташовується в масиві Білі Карпати; округ Нове Место-над-Вагом — біля села Галузиці. Каньйон довжиною 1 км і глибиною до 50 метрів. Охоронна територія займає 3,5 га. Примітки
Hotel Sorea Trigan

Hotel Sorea Trigan, dříve Hotel Baník, je hotel (bývalá zotavovna ROH), který se nachází v rekreační osadě Nové Štrbské Pleso. Postaven byl v letech 1973–1975 podle návrhu architektů ing. arch. Ferdinanda Končeka, ing. arch. Iľji Skočka a ing. arch. Ľubomíra Tittla, kteří se specializovali na výstavbu odborářských zotavoven. Poloha Hotel Baník se nachází u jižního cípu Nového Štrbského plesa, uměle vytvořeného 0,5 km jihovýchodně od osady Štrbské Pleso. Obě osady kolem jezer postupně stavebně splynuly. Poloha hotelu Baník byla předurčena výhodnou polohou u jezera a dává možnosti letní i zimní rekreace v blízkosti slovenských velehor Vysoké Tatry, tím i množství lyžařských středisek. Přístup k hotelu je ze severovýchodní strany, přičemž se musí obejít téměř celé jezero. Tato poloha jakoby na konci cesty dává pocit naprosté blízkosti přírody, hor a vodní hladiny. Kompoziční řešení Stavba vychází ze snahy architektů překonat tzv. estetiku architektonického technicismu, která převládala na území Československa do 70. let 20. století. Odmítnutí její elementárnosti a povrchnosti je vyjádřeno v nadsázce a hravosti formy, která vychází z funkčního vymezení prostor. Vertikální hmota odlehčená zúženým hrdlem má pilovitě ozubené průčelí pokojů. Každá tato pokoj má rohové okno s výhledem na panorama Vysokých Tater. Spodní horizontální hmotu tvoří protáhlá podnož s předsazeným průčelím na pilířích. Dispoziční řešení Hotel má charakter dispozičního pětitraktu s komunikačním jádrem ve střední části objektu. Lůžková část s kapacitou přibližně 200 lůžek se nachází ve výškové budově, v zúžené dvoupodlažní části jsou umístěny menší pokoje, a v té pilovitého tvaru potom pětipodlažní dvoulůžkové pokoje, rodinné pokoje, bezbariérové pokoje a apartmány. V protáhlé dvoupodlažní podnoži s výrazně předsunutým parterem na pilířích se nacházejí vstupní prostory, hotelová restaurace, konferenční sál pro cca 100 osob, noční bar pro 30 až 40 osob. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Hotel Baník na slovenské Wikipedii. Literatura M. Dulla: Slovenská architektúra od Jurkoviča po dnešok, Perfekt 2007, str. 152 T. Zalčík, M. Dulla: Slovenská architektúra 1976–1980, Vydavateľstvo SAV, 1982 ing. arch J. Krivošová, ing. arch. Elena Lukáčová: Premeny súčasnej architektúry Slovenska, Vydavateľstvo ekonomickej a technickej literatúry v Bratislave Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hotel SOREA TRIGAN na Wikimedia Commons
Hotel Patria

Hotel Patria je hotel u Štrbského Plesa. Je pojmenován podle Patrie, jednoho z tatranských štítů, pod nimiž leží. Soutěž na projekt hotelu v této lokalitě proběhla poprvé v letech 1958 – 1959, její výsledky však nebyly realizovány. Projekt nakonec vypracoval a v letech 1968 – 1973 realizoval Zdeněk Řihák, český architekt hotelových staveb. Hotel se skládá ze dvou staveb se sedlovými střechami sahajícími po zem s asymetrickým hřebenem. Střecha vyššího z objektů kopíruje svým sklonem svah Patrie. Hřebeny obou objektů jsou navzájem kolmé. Na stavbě hotelu byly použity tradiční materiály. Hotel má kapacitu 302 lůžek na dvanácti podlažích vyššího z objektů. V nižší budově je umístěno hospodářské zázemí, společenské a stravovací zařízení. Gastronomické provozy jsou všechny přístupné z jedné dlouhé chodby zakončené restaurací. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Hotel Patria na slovenské Wikipedii. Literatura Krivošová, J., Lukáčová, E .: Premeny súčasnej architektúry Slovenska. Bratislava, 1990 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hotel Patria na Wikimedia Commons
Hotel a kavárna Slávia (Košice)

Hotel a kavárna Slávia (v minulosti Hotel a kavárna Savoy, Hotel a kavárna Royal, maďarsky Savoy-/Royal kávéház és szálloda) je secesní budova v Košicích, která stojí na Hlavní ulici 63 vedle Levočského domu a oproti budově Státního divadla. Historie Před tím, než byla v roce 1900 postavena současná budova, zde stál jednopatrový měšťanský dům. Jelikož byl blízko Královského domu a sousedil s Levočským domem, kde bydleli městští kapitáni, pronajímal tento dům na začátku 17. století jeho majitel Eliáš Getzi armádě. Později budova vystřídala několik majitelů a na přelomu 18. a 19. století byl v jejím přízemí zřízen hostinec. Ve druhé polovině 19. století se novým majitelem stal Jozef Schiffbeck, který zde zřídil luxusní hotel. V rodinném podniku krátce pokračoval i jeho syn Matěj, který však později začal budovu pronajímat a podnik začal upadat. Toho využil košický pivovarník Konštantín Bauernebl, který provozoval pivovar Bauernebl a syn. Hotel odkoupil a na jaře roku 1900 dal budovu zbourat. Na jeho místě za krátký čas vyrostla moderní secesní budova s luxusní kavárnou v přízemí a dvěma patry bytů nad ní. Průčelí budovy se vyznačuje množstvím ornamentů i maleb – zejména výjevy z oblasti pivovarnictví. Mnozí odborníci považují tuto budovu za nejkrásnější secesní objekt ve městě. V roce 1982 byla budova prohlášena za kulturní památku a později byla překlasifikována na národní kulturní památku. Začátkem 90. let prošla budova rozsáhlou rekonstrukcí, přičemž luxusní kavárna v přízemí i hotelové pokoje zůstaly zachovány. Budova se v očích široké veřejnosti stala známá i díky hudební relaci Slovenské televize Kaviareň Slávia, která se natáčí právě v interiérech této budovy. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Hotel a kaviareň Slávia (Košice) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hotel a kavárna Slávia na Wikimedia Commons
Hotel en café Slávia

Het zogenoemde Hotel en café Slávia (Slowaaks: Hotel a kaviareň Slávia) is een art-nouveaugebouw in de stad Košice. Het is gelegen in de Hlavná-straat 63 (Slowaaks: Hlavná ulica) : naast het Huis van Levoča en recht tegenover het staatstheater. Geschiedenis Voorganger - 17e tot 19e eeuw Vooraleer het Hotel en café Slávia gebouwd werd, stond hier op deze plaats een woning met slechts een enkele woonlaag. Dit lage huis grensde aan het Huis van Levoča en lag vlak bij het Paleis van de hoofdkapitein. Doordat er regelmatig kapiteins over de vloer kwamen in het belendende Huis van Levoča, verhuurde de toenmalige eigenaar, Elijah Getzi, het oude gebouw in het begin van de 17e eeuw aan het leger. Mettertijd veranderde het huis van uitbater en aan het begin van de 18e eeuw werd het ingericht als kroeg. In de tweede helft van de 19e eeuw kwam de woning in het bezit van Jozef Schiffbeck die er een hotel inrichtte. Later werd het huis gebruikt door de brouwerij « Konštantín Bauernebl & Zoon » die het gebouw kocht. Hotel en café - 20e eeuw In het voorjaar van 1900 sloopte de brouwerij « Konštantín Bauernebl & Zoon » het 17e-eeuwse huis. In de plaats daarvan bouwde ze op korte tijd het art-nouveaugebouw « Slávia » met op de begane grond een café en erboven appartementen verspreid over twee verdiepingen. De gevel van dit pand valt op door een aantal ornamenten en fresco's : onder meer een brouwerijtafereel. Veel experts beschouwen dit gebouw als een van de mooiste art-nouveau-constructies in de stad. In 1982 werd het complex geregistreerd als cultureel monument en later als nationaal cultureel monument van de Slowaakse Republiek. Bij de aanvang van de jaren 1990 onderging het een grondige renovatie, waarbij het café en de hotelkamers bewaard bleven. Het gebouw is bekend geworden bij het grote publiek, dankzij het muziekprogramma van de Slowaakse Televisie « Café Slávia » dat hier werd gefilmd. Illustraties Zie ook Košice (stad in Slowakije)
Jankov vŕšok

Jankov vŕšok je přírodní rezervace v katastrálních územích obcí Uhrovec v okrese Bánovce nad Bebravou a Dolné Vestenice v okrese Prievidza v Trenčínském kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1993 a jeh rozloha je 103,42 hektaru. Předmětem ochrany jsou dubové lesy s dubem cerem (Quercus cerris) a dubem pýřitým (Quercus pubescens), místy doplněné borovicí lesní (Pinus sylvestris), v jižní části Strážovských vrchů. Geologické podloží tvoří vápence a dolomity. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jankov vŕšok na Wikimedia Commons
Bratislava Calvary

The Bratislava Calvary is a site located in Bratislava, Slovakia, that represents the remains of the original Stations of the Cross from 1694, which was built to commemorate the victory of the Christian allied troops over the Turkish army at the Battle of Vienna in 1683. It is located in the Old Town district above Pražská Street. The foundation stone was laid on 27 May 1694, when a procession ceremony was held. On 14 September 1694, the central cross of the Calvary was consecrated. The Calvary was built in the years 1694–1702, and was completed in 1725. History The Bratislava Calvary on Kalvársky vrch was built among the first in Hungary, in memory of the battle against the Turks near Vienna in 1683. The first stop of the Way of the Cross is located in the premises of today's SAS stop, near the Church of Saints Cyril and Methodius. When the Dax Hotel was built in those places, they sensitively incorporated the chapel into the back wall of the hotel. After it was renamed the Kriváň Hotel, it was walled up and the chapel was gradually demolished and removed. In 1713, the Calvary area was a refuge for Bratislava residents who survived the notorious plague there. Around 1776, two hermits, Friar Blažej and Friar Hieronymus, chose the deserted church on the hill near Kalvársky as their abode. However, on the night of March 18, 1758, both were murdered at this location. The Calvary suffered the greatest damage during the construction of the Prague Road, when a large part of it was completely destroyed. On September 14, 2019, a ceremonial procession was held on the occasion of the feast of the Exaltation of the Holy Cross. The procession was followed by the Stations of the Cross on the occasion of the 325th anniversary of the founding of Calvary in Bratislava. During this ceremony, the restored body of Jesus Christ was blessed on Calvary Hill. The subsequent culmination of the ceremony was a Holy Mass in the Church of Our Lady of the Snows. References External links Media related to Calvary in Bratislava (1694) at Wikimedia Commons
Kapucínska (Bratislava)

Kapucínska ulice je ulice v Bratislavě v historickém centru Starého Města. Nachází se hned vedle Župního náměstí a přes její střed vede tramvajová trať po nadjezd nad Staromestskou směrem pod Hradní vrch směrem do Karlově Vsi a Dúbravky. V roce 2006 prošla kompletní rekonstrukcí povrchu, přičemž v blízkosti byla objevena stará studna, která byla při této příležitosti zrekonstruována. Na Kapucínské stojí starý kapucínský kostel (kostol svätého Štefana) a nachází se zde městská knihovna. Ulice se křižuje s Klariskou ulicí, přičemž Klariská začíná podchodem pod Kapucínskou. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kapucínská ulice na Wikimedia Commons Kapucínska na mapě Bratislavy V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kapucínska ulica na slovenské Wikipedii.
Kapucínska Street

Kapucínska Street (Capuchin Street) is a street in Bratislava, Slovakia in the historic center of the Old Town. Background Located in the historic center of the Old Town., the street sits next to the Župní náměstí (County square) and through its center there is a tram line leading to the overpass above Staromestská direction below Hradní vrch towards the boroughs of Karlova Ves and Dúbravka. In 2006, it underwent a complete refurbishment of the surface, and an old well was discovered nearby and was reconstructed on this occasion. On Kapucínska there is an old Capuchin church Church of St Stephen the King, Bratislava and a municipal library. Gallery References External links "Kapucínska Street on Bratislava map" (in Czech).
Kapušanský hrad

Kapušanský hrad (slovensky Kapušiansky hrad) je zřícenina hradu nad obcí Kapušany v okrese Prešov na východním Slovensku, nad cestou do Bardejova. Stojí skalním výběžku vrchu Zámčisko, na území přírodní rezervace Kapušanský hradní vrch. Dějiny Na poměrně strmém kopci, na místě starého slovanského hradiště, postavili ve 13. století hrad, který měl chránit královskou cestu vedoucí z Prešova na sever. Jeho prvním majitelem byl rod Moglód. Po jeho vymření přešel hrad do majetku královské komory a jeho velitelem se stal Jindřich Tarczay, stoupenec Matúše Čáka. V roce 1312 během bojů mezi Karlem Robertem a Matúšem Čákem byl hrad pobořen. Kolem roku 1410 ho získal Andrej Kappa, který postavil nový opevněný objekt. V souvislosti s tureckým nebezpečím hrad v druhé polovině 16. století opevnili a přestavěli, aby vyhovoval požadavkům nové vojenské techniky. V roce 1685 ho dobyl Imrich Tököly, ale v témže roce ho znovu dobylo císařské vojsko. Začátkem 18. století se hradu zmocnil Telekessy, velitel vojsk Františka II. Rákociho, který hrad v roce 1709 podpálil. Roku 1712 byl provizorně opraven, ale už v roce 1715 ho na základě rozhodnutí sněmu zbourali. Stavební podoba Hrad má převážně pravoúhlou dispozici, sestávající z horního hradu a předhradí. Přístupný je ze severu, v místech, kde se nachází brána, kterou střežila vstupní věž, jejíž základy jsou v terénu ještě viditelné. Předhradí chránila vysoká kamenná zeď, sledující tvar terénu. Z jeho vnitřní strany stály hospodářské budovy. Vlastní hrad zpřístupnila další brána, orientovaná na severovýchod, zabezpečená hranolovou věží. Po její levé straně se táhne zeď opevnění, která ohraničuje vlastní nádvoří hradu, odlehčené z vnitřní strany třemi velkými slepými arkádami. Na nejvyšším bodě stály dvě věže, obytná a obranná, spojené dalšími budovami, a byly o patro výš než ostatní výstavba. Dodnes stojí kamenné zdi do značné výšky. Na některých je ještě vidět zbytky omítek, jinde se částečně zachovaly kamenná ostění oken, střílen a portálů. Dodnes jsou v některých částech konzole, které nesly pavlače nebo dřevěné stropy, lze identifikovat místa, kde byl krb a místy je vidět i náběhy kleneb. V tloušťce zdiva věže je zachován prevét (středověký záchod). Na hradebních zdech jsou kamenné krakorce, které kdysi nesly trámový strop místnosti. Na hradbách jsou střílny se širokou špaletou. Od roku 2012 probíhají práce na obnově hradu. Díky projektu Záchrana kulturního dědictví zde našli práci lidé, kteří byli dosud evidováni jako uchazeči o zaměstnání. V prvním roce to bylo 20 nezaměstnaných. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kapušiansky hrad na slovenské Wikipedii. Související články Seznam hradů na Slovensku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kapušanský hrad na Wikimedia Commons Profil na Pamiatky.net Stránky hradu[nedostupný zdroj]
Burg Kapušany

Die Burg Kapušany (slowakisch hrad Kapušany oder Kapušiansky hrad, auch als Maglódsky hrad oder Maglovec bekannt) ist die Ruine einer Höhenburg unweit der Gemeinde Kapušany im Okres Prešov in der Ostslowakei. Die Burg liegt auf einem felsigen Ausläufer des Hügels Zámčisko. Name Der Burgname leitet sich vom ungarischen Wort kapu (deutsch Tor) ab. Geschichte An der Stelle einer älteren slawischen Burgstätte entstand im 13. Jahrhundert eine Burg, die einen Weg von Prešov weiter nach Norden und ins Königreich Polen schützen sollte. Die ersten Burgherren stammten aus dem Geschlecht Moglód. Nach dessen Aussterben wurde die königliche Kammer neuer Besitzer, mit dem Kastellanen Heinrich Tarczy, einem Anhänger von Matthäus Csák. 1312 wurde diese Burg während eines Feldzugs von Karl I. Robert gegen Matthäus Csák zerstört. 1347 überließ Ludwig I. die Burgherrschaft seinem Erzieher Peter Poharus, der jedoch die Burg nicht erneuern durfte. 1410 erhielt András de Koka, ein Ofener Bürger, die Burgruine und baute sie wieder auf. Nach dem Ort und der Burg gab sich die Familie den Namen Kapy. Danach war die Burg Schauplatz von mehreren Gefechten, zuerst in der Zeit von politischen Tumulten gegen Mitte des 15. Jahrhunderts, als Johann Giskras Truppen durch das Königreich Ungarn zogen. Nachdem die Familie Kapy den erwählten König Johann Zápolya gegen den Thronkonkurrenten Ferdinand I. von Österreich unterstützte, nahmen Ferdinands Truppen 1537 die Burg für sich ein, doch 1545 wurde sie nach der Meinungsänderung seitens der Familie an sie zurückgegeben. Wegen der Gefahr durch osmanische Überfälle wurde die Burg Kapušany in der zweiten Hälfte des 16. Jahrhunderts maßgeblich umgebaut und befestigt. 1685 wurde sie während des Aufstands von Emmerich Thököly hart umkämpft und 1709 durch Truppen von Franz II. Rákóczi erobert, die die Burg in Brand setzten. Zwar wurde sie nach 1712 behelfsmäßig saniert, doch bereits 1715 ordnete der ungarische Landtag ihre Schleifung an, um einer erneuten Nutzung durch Aufständische vorzubeugen. Heutiger Zustand Die Steinmauern erreichen immer noch eine beträchtliche Höhe, stellenweise sind Putzreste oder Steinverkleidungen von Fenstern, Schießscharten und Portalen zu erkennen. Die Burgruine ist ein nationales Kulturdenkmal und kann frei besichtigt werden. Von Kapušany heraus sind zwei Aufstiegswege möglich und zwar ein leichterer Aufstieg über eine Forststraße sowie ein kürzerer, aber steiler Aufstieg über die Felsen am Burghügelhang. Literatur Daniel Kollár, Jaroslav Nešpor: Castles – Most Beautiful Ruins. 1. Auflage. DAJAMA, 2007, ISBN 978-80-89226-42-9, S. 124–127 (Lemma Kapušiansky hrad Castle). Weblinks Eintrag auf pamiatky.net (slowakisch) Einzelnachweise
Karáčoniho palác

Karáčoniho palác (starší název Karácsonyiho palác) je palác a národní kulturní památka Slovenské republiky pod číslem 101-596/0 v Bratislavě v městské části Staré Mesto na ulici Štefánikova číslo 2. Charakteristika Karáčoniho palác byl postaven v historizujícím stylu jako reprezentační palác v letech 1883–1884 na místě, kde byla dříve hospodářská budova za Grasalkovičovým palácem. Má mohutnou, plasticky členěnou fasádu, která v době svého vzniku patřila k významným objektům ulice. Fasáda se zachovala v původním stavu. Stavitelem paláce byl hrabě Quido Karáčoni (1817–1885), který byl významnou osobností panovnického dvora a zakladatelem charitativních institucí. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Karáčoniho palác na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Karáčoniho palác na Wikimedia Commons Článek o paláci a jeho rekonstrukci
Pałac Karátsonyiego w Bratysławie

Pałac Karátsonyiego w Bratysławie (słow. Karácsonyiho palác lub Karáčoniho palác) – eklektyczny pałac wzniesiony w latach 1883–1884 przez węgierskiego hrabiego Guidona Karátsonyiego, obecnie siedziba Kancelarii Prezydenta Republiki Słowackiej w Bratysławie oraz Biura Wojskowego Prezydenta . Znajduje się przy ulicy Štefánikovej 2 w sąsiedztwie Pałacu Prezydenckiego. Przypisy Bibliografia Pamiatkový objekt - podrobnosti. Pamiatkový úrad Slovenskej republiky. [dostęp 2020-11-03]. (słow.). O Kancelárii prezidenta Slovenskej republiky. Prezydent Republiki Słowackiej. [dostęp 2020-11-03]. (słow.). O Vojenskej kancelárii prezidenta SR. Prezydent Republiki Słowackiej. [dostęp 2020-11-03]. (słow.).
Lieskovec (zámek)

Lieskovec je zámek v bratislavské městské části Podunajské Biskupice v okrese Bratislava II v Bratislavském kraji na Slovensku. Zámek je chráněn jako národní kulturní památka. Historie Zámek nechal v letech 1779–1783 postavit podle projektu Melchiora Hefeleho jako své letní sídlo ostřihomský arcibiskup József Batthyány. V 19. století ztratil svou funkci a v interiéru byl upraven ke skladovacím účelům. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lieskovec na Wikimedia Commons
Zámeček rodiny Kubínyi

Zámeček rodiny Kubínyi nebo Zámeček rodiny Lónyay je renesanční zámeček ze 16. století nacházející se v obci Vlachy v okrese Liptovský Mikuláš. Zámeček byl několikrát rekonstruován a rozšiřován, poslední rekonstrukce proběhla v letech 1957 až 1958. Budova má obdélníkový půdorys, dvě patra a jednu baštu nacházející se na rohu budovy. Kolem zámečku jsou i zbytky ostatních hospodářských budov, ale jediná, která se zachovala, je sýpka. Zámeček je v současnosti národní kulturní památkou Slovenské republiky. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kaštieľ rodiny Kubínyi na slovenské Wikipedii.