NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Synagoge (Ružomberok)

Die Synagoge in Ružomberok, einer slowakischen Stadt im gleichnamigen Bezirk, wurde 1880 errichtet und bis zum Zweiten Weltkrieg für den Gottesdienst genutzt. Die profanierte Synagoge im Stil der Neuromanik ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Das Synagogengebäude mit der Adresse Panská ul. 3 wurde in letzter Zeit renoviert und wird heute als Kulturhaus genutzt. Architektur Das längliche Bauwerk mit hohen Rundbogenfenstern ist verputzt und rot–weiß gestrichen. Im Eingangsbereich auf der Westseite befindet sich ein Vestibül mit Treppen zu beiden Seiten zu Emporen, die als Gebetsräume der Frauen dienten. Die Haupthalle ist dreischiffig mit je drei Säulen auf jeder Seite. Diese tragen auch die Emporen. Äußere Merkmale, die auf eine Synagoge hinweisen, sind kaum noch vorhanden; insbesondere fehlen die bei vielen Synagogen am Giebel angebrachten Gesetzestafeln. Lediglich ein Okulus über den zwei Fenstern oberhalb der Eingangstür zeigt einen Davidstern. Innen ist an der Ostwand noch der originale Toraschrein vorhanden. Siehe auch Jüdischer Friedhof (Ružomberok) Liste von Synagogen in der Slowakei Weblinks Einzelnachweise
Synagoga w Rużomberku

Synagoga w Rużomberku – synagoga znajdująca się w słowackim mieście Rużomberk. Znajduje się na obrzeżach starego centrum, przy ulicy Pańskiej. Synagoga powstała w 1880 roku w modnym wówczas stylu rundbogen, charakterystycznym dla sztuki użytkowej. Trzyczęściowa fasada pomalowana jest na kolor czerwony i biały. Wnętrze jest trójnawowe, nawę główną podtrzymują filary, podobnie jak galerię dla kobiet. Budynek przetrwał II wojnę światową, ale został zdewastowany. Na ścianie wschodniej zachował się aron ha-kodesz, witraże (część szyb powybijano) oraz część malowideł wewnętrznych. Długo budynek był mocno zaniedbany i zamknięty. W 2013 rozpoczął się remont świątyni, a w październiku 2014 roku została ona otwarta dla mieszkańców. Ma służyć do celów wystawienniczych i jako sala koncertowa. Przypisy Linki zewnętrzne Židovská synagóga v Ružomberku. ruzomberok.sk. [zarchiwizowane z tego adresu (2015-02-24)].
Synagoge (Stupava)

Die Synagoge in Stupava, einer slowakischen Stadt im Bezirk Malacky, wurde 1803 errichtet. Architektur Das rechteckige Gebäude mit massiven Wänden hat einfache Barockfenster und ein Satteldach. Der Zugang zur Frauenempore erfolgte über eine diagonal zur Westwand angebrachte äußere Treppe. Das Innere besteht aus der nahezu quadratische Haupthalle (dem Gebetsraum der Männer), sowie der im Westen vorgelagerten Vorhalle und Studierräumen. Darüber befindet sich die Frauengalerie. Von dem Toraschrein ist nur noch die Nische zu sehen. Von der Bima ist noch die Plattform erhalten. Sie stand in der Mitte der Halle, an deren Ecken vier Säulen das Gewölbe stützen. Dadurch wird die Decke in neun Felder unterteilt. Dieser Stil der sogenannten Neun-Felder-Synagoge tauchte erstmals in der Großen Maharscha-Synagoge in Ostroh und der Großen Vorstadt-Synagoge in Lemberg auf. Die Säulen sind mit schönen Ornamenten verziert. In der Slowakei gibt es heute lediglich noch die Alte Synagoge in Bardejov, die diesen Stil aufweist. Das Synagogengebäude an der Hlavná-Straße wurde ab 2008 renoviert und soll für kulturelle Zwecke genutzt werden. Siehe auch Liste von Synagogen in der Slowakei Literatur Rudolf Klein: Zsinagógák Magyarországon 1782–1918: fejlődéstörténet, tipológia és építészeti jelentőség/Synagogues in Hungary 1782–1918. Genealogy, Typology and Architectural Significance. TERC, Budapest 2011, ISBN 978-963-9968-01-1, S. 165–168. Weblinks Stupava Synagogue. World Monuments Fund; abgerufen am 25. November 2019 (englisch, Bilder, Beschreibung). Stampfen/Stupava (Slowakei). In: Aus der Geschichte der jüdischen Gemeinden im deutschen Sprachraum. Klaus-Dieter Alicke; abgerufen am 27. November 2019 (Beschreibung). Einzelnachweise
Stupava Synagogue

The Stupava Synagogue is a former Jewish congregation and synagogue, located on Hlavná ulica, in Stupava, in the Malacky District of the Bratislava Region of Slovakia. The synagogue was completed in 1803 and was used as a place of worship until World War II. The building, still standing, has been repurposed as a cultural center. The congregation worshiped in the Ashkenazi rite. Architecture Completed in 1803, the rectangular building is made of massive walls with simple Baroque Revival windows and has a saddleback roof. An external staircase, attached diagonally to the western facade, gives access to the women's gallery. Several oval ventilation openings in the gable are typical for the local architecture of the region. The interior consists of the main prayer hall with a vestibule and study-room to the west. Above these is the women's prayer room. The prayer hall is of the nine-field (nine-bay) type, In these halls the vaulting rests on four tall pillars and on corresponding wall pilasters. The columns and the pilasters are situated in equal spacing and dividing the roof-area into nine equal fields. In these synagogues the bimah is a free-standing podium or a bower situated within the central field between the pillars. The former Stupava Synagogue and the Old Synagogue in Bardejov are the only two surviving buildings of this type in Slovakia. Nothing remains of the original furnishing, though the bimah-platform has been preserved and the position of the Holy Ark is still visible and marked by a niche in the wall. Restoration of the dilapidated building began in 2008 and the building is used for cultural purposes of the Slovak Jewish community. See also History of the Jews in Slovakia List of synagogues in Slovakia References External links Media related to Synagogue in Stupava at Wikimedia Commons
Synagoga w Stupavie

Synagoga w Stupavie (słow. Synagóga v Stupave) – synagoga znajdująca się w Stupavie na Słowacji. Synagoga została zbudowana w 1803 roku. Podczas II wojny światowej synagoga została zdewastowana. Obecnie jest w złym stanie technicznym i grozi jej zawalenie. Murowany budynek synagogi wznieisono na planie prostokąta w stylu późnobarokowym. W zachodniej części budynku znajdują się dwa pomieszczenia: westybul i sala dzienna. Nad nimi, na piętrze znajduje się babiniec, na który wchodzi się zewnętrznymi schodami dostawionymi do zachodniej elewacji. W głównej sali modlitewnej zachowały się 4 filary, między którymi pierwotnie stała bima, które podpierają sklepienie dziewięciopolowe oraz pozostałości polichromii.
Synagoga v Lučenci

Synagoga v Lučenci je secesní synagoga ve městě Lučenec na jihu Slovenska. Postavena byla v letech 1924–1926 maďarským architektem Leopoldem Baumhornem na místě zchátralé synagogy z roku 1863. Je vysoká 35,4 m. Během druhé světové války byl její interiér zničen a po válce dlouho sloužila jako sklad. V důsledku nedostatku financí chátrala, a to až do roku 2015, kdy město zahájilo její rekonstrukci díky příspěvku od Evropské unie ve výši 2,4 milionů eur. Ta byla dokončena počátkem roku 2016 a od slavnostního otevření v květnu téhož roku slouží jako multikulturní centrum. Budova je slovenskou národní kulturní památkou. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Synagóga v Lučenci na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Synagoga v Lučenci na Wikimedia Commons
Neologe Synagoge (Lučenec)

Die Neologe Synagoge in Lučenec, einer slowakischen Stadt im gleichnamigen Bezirk, wurde in den Jahren 1924 bis 1925 erbaut. Sie ist auch als Neue Neologe Synagoge bekannt. Nach Jahren des Zerfalls wurde sie ab 2015 sorgfältig restauriert und ist heute ein interkulturelles Zentrum. Geschichte In Lučenec erbaute die neologe Gemeinde 1863 eine Synagoge, die aber nach dem Ersten Weltkrieg zu klein geworden war. Deshalb wurde das Gebäude 1924 abgerissen und es wurde am gleichen Ort eine neue, größere Synagoge errichtet. Diese wurde bis 1944 für Gottesdienste genutzt. Nahezu die gesamte jüdische Bevölkerung wurde nach Auschwitz deportiert und dort ermordet. Das Gebäude wurde im Zweiten Weltkrieg beschädigt, aber nicht völlig zerstört. Nach dem Krieg wurden partielle Ausbesserungen vorgenommen. Die Synagoge wurde später teils als Lager genutzt, teils stand sie auch leer. In dieser Zeit wurde die Innenausstattung von der Bevölkerung nahezu vollständig entwendet. Ab 2015 wurden gründliche Renovierungen durchgeführt. Das Gebäude ist seitdem für die Öffentlichkeit zugänglich und wird als interkulturelles Zentrum genutzt. Architektur Der Bau wurde unter der Leitung des ungarischen Architekten Lipót Baumhorn durchgeführt, der für mehrere Synagogenbauten in Ungarn und der Slowakei verantwortlich war. Auch bei dieser Synagoge ist sein typischer eklektizistischer Stil aus Elementen der byzantinischen Architektur, der maurischen Architektur und des Jugendstils erkennbar. Das kolossale Gebäude ist von einer mächtigen Kuppel gekrönt. Der Eingangsbereich ist an der Westseite; dort stehen auch zwei große Treppentürme. Die Treppen führen zur Frauenempore, die auf drei Seiten den Hauptsaal umrahmt. Zwei weitere, etwas kleinere Treppentürme stehen an der Ostseite. Im Inneren war dort der Toraschrein, über dem sich ein Rosettenfenster mit einem Davidstern in der Mitte befindet. Jeweils zwei Säulen auf jeder Seite stützen die Empore und die Decke. Die marmorne Bima stand in der Mitte des Saals und ist nicht mehr vorhanden. Siehe auch Liste von Synagogen in der Slowakei Einzelnachweise Weblinks Diplomarbeit an der TU Wien mit weiterer ausführlicher Beschreibung. Abgerufen am 10. April 2021.
Lučenec Synagogue

The Lučenec Synagogue is a former Neolog congregation and synagogue, located in Lučenec, in the Banská Bystrica region of Slovakia. Completed in 1925 in the Secession style and is registered as a National Cultural Monument, the building was used as a synagogue until World War II. It was reconstructed and reopened as a cultural center on 13 May 2016. History The synagogue was designed by the Hungarian architect Lipót Baumhorn to replace the older, dilapidated synagogue which had stood on the site since 1863. The domed structure is notable for its use of lightweight reinforced concrete. The synagogue was officially opened on 8 September in 1925 and could accommodate up to 1,100 worshipers. The cost of the construction was around 1.5 million Kčs. The synagogue was used for religious services until 1944 when the interior of the synagogue was destroyed. The last rabbi of the synagogue was Arthur Rashovsky, who was killed in Auschwitz after the Jewish community of Lučenec was deported there on 12 June 1944. The synagogue was partially restored after the war. Around the 1960s, the building was used as a warehouse for synthetic fertilizers, the presence of which caused serious damage to the fabric of the building. In 1980 the building fell out of use. Although it was listed as a historical monument in 1985, it gradually fell into disrepair. Reconstruction Between 2014 and 2015, the synagogue was completely reconstructed. The project cost €2.5 million, of which €2.4 million was funded from an EU grant. The building is now operated as a Lučenec Cultural Quarter and is used for art events such as theater performances, concerts, exhibitions, and other cultural activities. The space can also be used for events such as graduation ceremonies, wedding receptions and public meetings. From September to November 2019, the synagogue also hosted a traveling exhibition of Chinese terracotta soldiers. See also History of the Jews in Slovakia List of cultural monuments in Lučenec List of synagogues in Slovakia References Sources "Átadták a felújított losonci zsinagógát". Ujszo.com (in Slovak). Hozzáférés. 12 May 2016. Retrieved 8 April 2019. "Képekben mutatjuk, hogyan újult meg a losonci zsinagóga". Felvidék.ma (in Slovak). 19 February 2016. "A losonci zsinagóga sanyarú sorsa]". Felvidek.ma (in Slovak). Hozzáférés. 19 November 2013. Retrieved 13 April 2019. "Próbálkozások a losonci zsinagóga megmentésére". Felvidek.ma (in Slovak). Hozzáférés. 12 March 2015. Retrieved 13 April 2019. "Megújult a losonci neológ zsinagóga". KÖRKÉP.SK (in Slovak). Hozzáférés. 24 April 2016. Retrieved 13 April 2019. Kisfilm az felújításról. YouTube (in Slovak). External links Media related to Synagogue in Lučenec at Wikimedia Commons
Losonci zsinagóga

A losonci zsinagóga Baumhorn Lipót magyar építész egyik legjelentősebb zsinagógája, amely az akkor Csehszlovákiához tartozó Losoncon 1924–1925-ben épült, 1925. szeptember 25-én avatták fel. Kupolájának magassága 35,4 m. Története A nagy méretű épület az eredetileg 1863-ban épült zsinagóga helyén létesült. Befogadóképessége meghaladta az ezer főt, ebből négyszáz fős volt a karzat, amely a lányoknak és asszonyoknak adott helyet. A második világháború alatt a belseje kiégett. Az 1950-es évek végétől mezőgazdasági termékek: gabona, műtrágya stb. raktározására használták. 1985-ben műemléki védettséget kapott, a Műemlékvédelmi Hivatal a kupolák és a tetőzet 4/5-ét kijavíttatta, az állapota mégis folyamatosan romlott. A szlovák kormány az Európai Unió pénzügyi támogatásával finanszírozta a külső-belső helyreállítást 2015-ben, amelynek eredményeként az épület kulturális központ lett. Az egykori zsinagóga felújított épületét 2016. május 10-én adták át. Jegyzetek Források Átadták a felújított losonci zsinagógát (Ujszo.com, 2016-05-12. Hozzáférés:2019-04-08) Képekben mutatjuk, hogyan újult meg a losonci zsinagóga (Felvidék.ma, 2016-02-19) A losonci zsinagóga sanyarú sorsa (Felvidek.ma, 2013-11-19. Hozzáférés: 2019-04-13) Próbálkozások a losonci zsinagóga megmentésére (Felvidek.ma, 2015-03-12. Hozzáférés: 2019-04-13) Megújult a losonci neológ zsinagóga (KÖRKÉP.SK, 2016-04-24. Hozzáférés: 2019-04-13) Kisfilm az felújításról Kapcsolódó szócikkek Baumhorn Lipót További információk A padló alatt pihent az időkapszula
Synagoga w Łuczeńcu

Synagoga w Łuczeńcu (słow. Synagóga v Lučenci) – synagoga znajdująca się w Łuczeńcu na Słowacji. Synagoga została zbudowana w latach 1923–1925, na miejscu starej synagogi z 1863 roku, według projektu Lipóta Baumhorna, w stylu secesyjnym. Podczas II wojny światowej hitlerowcy zdewastowali wnętrze synagogi.
Satanovo pleso

Satanovo pleso případně Satanie plieska je ledovcové jezero v Sataní dolince, která je součástí Mengusovské doliny ve Vysokých Tatrách na Slovensku. Má rozlohu 0,2010 ha. Dosahuje maximální hloubky 3,5 m. Jeho objem činí 2544 m³. Leží v nadmořské výšce 1894 m. Je pojmenované podle hory Satan, která se nad ním tyčí. Okolí Na západě se pod plesem nachází dno Sataní dolinky a za ním Hlinská veža, Baštové sedlo, Veľká capia veža, Zadná Bašta a Satan. Na severu se nachází Malé Hincovo pleso a Hincove oká a na východě prochází nedaleko modrá turistická značka, která vede Mengusovskou dolinou, z níž ale pleso není vidět. Vodní režim Pleso nemá žádný povrchový přítok ani odtok. Náleží k povodí Satanova potoka, který ústí do Hincova potoka. Přístup Přístup je možný jen s horským vůdcem od Popradského plesa odbočením z modré turistické značky, od které se nachází 150 m západně pod Hincovymi oky. Poznámky Literatura Tatry Vysoké, Západné, Belianske : Podrobný turistický atlas. [s.l.]: BB kart, 2005. 144 s. ISBN 83-87873-86-1. (slovensky) BALÁŽ, Erik, a kol. Tatry: příroda. Praha: Baset, 2010. 648 s. ISBN 978-80-7340-114-6. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Satanovo pleso na Wikimedia Commons
Szatanie Stawki

Szatanie Stawki (słow. Satanie plieska) – dwa niewielkie stawy znajdujące się na skalisto-trawiastym grzbiecie poniżej Hińczowej Kopki w Dolinie Mięguszowieckiej w słowackich Tatrach Wysokich. Szatanie Stawki są różnie i często nieprawidłowo lokalizowane. Witold Henryk Paryski w 10 tomie przewodnika wspinaczkowego, oraz Ivan Bohuš podają, że w Dolince Szataniej są dwa stawki. Władysław Cywiński mimo usilnych poszukiwań stawków tych nie znalazł. Znalazł natomiast dwa stawki na południowym grzbiecie Hińczowej Kopki, hydrologicznie poza Doliną Szatanią. Według niego to są Szatanie Stawki. Jeden z nich jest stały, drugi wysychający. Na słowackich mapach też różnie były one opisywane. Na mapie wydawnictwa Harmanec z 1934 r. jest zaznaczony jeden stawek Satanove pleso, na jej wersji z 1993 r. są dwa Satanove plieska. Lokalizacja niewysychającego stawku na mapie z 1993 r. jest prawidłowa. Szatanie Stawki zaznaczone są również na polskiej mapie Polkartu. Znajdują się po zachodniej stronie szlaku prowadzącego dnem Doliny Mięguszowieckiej. Szatanie Stawki są bezodpływowe, wypełniają zagłębienia pomiędzy zwałami głazów. Nie są widoczne z żadnego miejsca szlaku turystycznego. Przypisy
Slavkovské pliesko

Slavkovské pliesko nebo Slavkovské pleso (polsky Sławkowski Stawek, německy Schlagendorfer Seechen, maďarsky Szalóki-tavacskák) je ledovcové jezero ve Vysokých Tatrách na Slovensku. Dřívější pojmenování Slavkovské plesá, Slavkovské plieska, Tri plesá, Tri Slavkovské plesá, Tri Slavkovské plieska odkazuje na další dvě malá plesa, která se nacházela v jeho blízkosti a v průběhu 20. století vyschla případně se sporadicky naplňují nepatrným množstvím vody. Obdobně prošlo změnou polské pojmenování. Název je odvozen od Slavkovské doliny, která dostala jméno po obci Veľký Slavkov, do jejíhož katastru toto území historicky patřilo. Má rozlohu 0,1065 ha, je 52 m dlouhé a 25 m široké. Dosahuje maximální hloubky 2,5 m a objemu 1085 m³. Leží v nadmořské výšce 1676 m. Okolí Pleso se nachází uprostřed kosodřeviny v Kotli Slavkovských ples ve Slavkovské dolině na úpatí Senné kopy na sever od Tatranské magistrály mezi Hrebienkem a Sliezkym domem. Útulna V roce 1878 byla z iniciativy Uherského karpatského spolku ve Slavkovské dolině postavena kamenná útulna. Skládala se pouze z jednoho pokoje a sloužila jako noclehárna pro turisty, kteří vystupovali na Slavkovský štít. Nesloužila dlouho. V zimě roku 1882 ji zničila lavina. Skupina smokoveckých sportovců se po mnoha letech rozhodla znovu postavit ve Slavkovské dolině malou chatu, ale na bezpečnějším místě. Na jaře 1945 strhla lavina sklad stavebního materiálu a tak výstavba skončila. Vodní režim Plesem ze severu na jih protéká jedna ze zdrojnic Slavkovského potoka. Rozměry jezera v průběhu času zachycuje tabulka: Přístup červená tatranská magistrála od Hrebienku (↑1:30 h., ↓1:30 h.). červená tatranská magistrála od Sliezkym domom (↑1:00 h.,↓1:00 h.). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Slavkovské plieska na slovenské Wikipedii. Literatura Tatry Vysoké, Západné, Belianske : Podrobný turistický atlas. [s.l.]: BB kart, 2005. 144 s. ISBN 83-87873-86-1. (slovensky) BALÁŽ, Erik, a kol. Tatry: příroda. Praha: Baset, 2010. 648 s. ISBN 978-80-7340-114-6. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Slavkovské plieska na Wikimedia Commons Slavkovská dolina a útulna Turistika Archivováno 10. 6. 2015 na Wayback Machine. Poloha na turistické mapě (polsky) Wielka Encyklopedia Tatrzańska (WET), Sławkowski Stawek
Sławkowski Stawek

Sławkowski Stawek (słow. Slavkovské pliesko, niem. Schlagendorfer Seechen, węg. Szalóki-tavacska) – mały stawek położony na wysokości ok. 1676 m n.p.m. nieopodal wylotu Doliny Sławkowskiej w słowackich Tatrach Wysokich. Pomiary pracowników TANAP-u z lat 60. XX w. wykazują, że ma powierzchnię ok. 0,100 ha, wymiary 52 × 25 m i głębokość ok. 2,5 m. Leży w małej Siennej Kotlinie, u stóp południowo-wschodnich zboczy Siennej Kopy. Jest jednym z trzech Sławkowskich Stawków, pozostałe dwa są najczęściej wyschnięte. Nazwa Sławkowskiego Stawku związana jest z Doliną Sławkowską lub ze spiską wsią Wielki Sławków. Historia Już w 1878 r. z inicjatywy MKE postawiono nieopodal małe schronisko. Było to kamienne schronisko z jedną izbą. Powodem budowy było to, że dawniej chadzano tędy na Sławkowski Szczyt. Schronisko nie służyło turystom długo, już w 1882 r. zostało zniszczone przez lawinę śnieżną i nigdy więcej nie zostało odbudowane. Szlaki turystyczne – znakowana czerwono Magistrala Tatrzańska na odcinku od Wielickiego Stawu do Smokowieckiego Siodełka. Czas przejścia: 2:05 h, z powrotem 2:25 h Bibliografia Zofia Radwańska-Paryska, Witold Henryk Paryski: Wielka encyklopedia tatrzańska. Poronin: Wydawnictwo Górskie, 2004. ISBN 83-7104-009-1. Tatry Wysokie słowackie i polskie. Mapa turystyczna 1:25 000. Warszawa: Wyd. Kartograficzne Polkart Anna Siwicka, 2005/06. ISBN 83-87873-26-8.
Symbolický hřbitov obětí Tater

Symbolický hřbitov u Popradského plesa pod strmou skalní stěnou Ostrvy (okres Poprad, Prešovský kraj, Slovensko) je místem, kde jsou na památku obětem Vysokých Tater umístěny pamětní desky se jmény lidí, kteří zahynuli ve Vysokých Tatrách, ale kde není nikdo pohřben. Autorem myšlenky na vytvoření centrálního památníku tatranských obětí byl akademický malíř Otakar Štáfl z Prahy, společně s Alojzem Lutonským. Projekt kaple vypracoval Ing. Róbert Vosyka z Popradu. První symbolické, ručně vyřezávané kříže jsou od řezbáře Jozefa Fekiače-Šumného z Detvy. Dřevořezbu v interiéru kaple udělal Ladislav Tfirst. Založení hřbitova se datuje k roku 1936. Symbolický hřbitov byl vysvěcen 11. srpna 1940 a hned na to byl zpřístupněn veřejnosti. Za správu hřbitova odpovídají od roku 1995 Státní lesy Tatranského národního parku. Od roku 1970 je symbolický hřbitov zapsán v seznamu kulturních památek. Základní údaje Podle údajů správce hřbitova bylo počátkem roku 2006 na symbolickém hřbitově 278 pamětních desek se 412 jmény obětí Vysokých Tater, které jsou umístěny do 7 sektorů (A, B, C, D, E, F, G). K uvedenému datu bylo v sektoru A 91 tabulí, B 20 tabulí, C 39 tabulí, D 38 tabulí, E 34 tabulí, F 15 tabulí, G 41 tabulí. Rázovitost tohoto místa kromě okolní tatranské přírody a limb, tvoří i vyřezávané, barevné detvanské kříže, kterých se zachovalo 56. Jejich autory a realizátory se stali bratři Josef a Ján Fekiačovi z Detvy. Ján Fekiač je protagonistou dokumentárního filmu STV Bratislava, který pod názvem Niesť svoj kríž realizoval v roce 1991 slovenský scenárista a režisér Fedor Bartko. Přístupová cesta K symbolickému hřbitovu vede asfaltová cesta od zastávky tatranské tramvaje Popradské Pleso, kde lze zaparkovat autobusy a osobní automobily. Tuto cestu kopíruje modrá turistická značka. Po 3,6 km a 1:05 hodiny odbočuje žluté turistické značky do areálu Symbolického hřbitova a po stejné značce lze pokračovat až k Popradskému plesu. Fotogalerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Symbolický cintorín pri Popradskom plese na slovenské Wikipedii. Literatura Mikuláš Argalács, Dominik Michalík: Symbolický cintorín; 2. upravené vydání 2007, Podtatranské noviny, Tatranská Lomnica, 168 stran, slovensky, ISBN 978-80-89309-01-6 Související články Seznam lidí na Symbolickém hřbitově obětem Tater Symbolický hřbitov horolezců Symbolický hřbitov obětí Malé Fatry Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Symbolický hřbitov obětí Tater na Wikimedia Commons