NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nová Dedinka

Nová Dedinka (allemand : Neudorf bei Landschütz ) est un village de Slovaquie situé dans la région de Bratislava. Histoire Première mention écrite du village en 1252. La localité fut annexée par la Hongrie après le premier arbitrage de Vienne le 2 novembre 1938. À la libération, la commune a été réintégrée dans la Tchécoslovaquie reconstituée. Le village de Dedinka pri Dunaji était une commune autonome en 1938. Il comptait 597 habitants en 1938 dont 6 juifs. Elle faisait partie du district de Galanta, en hongrois Galántai járás. Le nom de la localité avant la Seconde Guerre mondiale était Šáp. Durant la période 1938 -1945, le nom hongrois Dunasáp était d'usage. Le hameau de Nová Ves pri Dunaji était une commune autonome en 1938. Il comptait 527 habitants en 1938. Elle faisait partie du district de Galanta, en hongrois Galántai járás. Le nom de la localité avant la Seconde Guerre mondiale était Nová Ves pri Dunaji/Duna-Újfalu. Durant la période 1938 -1945, le nom hongrois Dunaújfalu était d'usage. Démographie Évolution de la population Notes et références Portail de la Slovaquie
Nová Dedinka

Nová Dedinka jest selo u Okrugu Senec u Slovačkoj. Godine 2025. imalo je 3679 stanovnika i površinu 10,24 km2. Stanovništvo Etnička pripadnost Pri popisu stanovništva 2021. godine stanovništvo se moglo izjasniti pripadnicima jedne ili dviju narodnosti. Od 3150 stanovnika bilo ih je tako 2689 slovačke, 429 mađarske, 145 neutvrđene, 23 češke, 17 rusinske, 17 inih, 7 njemačke, 5 ukrajinske, 5 ruske, 2 talijanske, 2 engleske, 1 turske, 1 rumunjske, 1 moravske, 1 bugarske i 1 albanske narodnosti. Religija Pri popisu stanovništva 2021. godine 3150 stanovnika izjavilo je sljedeće vjerske pripadnosti: 1829 Rimokatolička Crkva, 926 bez vjerske pripadnosti, 146 neutvrđeno, 90 Evangelistička Crkva, 52 Grkokatolička Crkva, 26 ad hoc pokreti, 16 Kršćanski zborovi u Slovačkoj, 14 Pravoslavna Crkva, 14 razno, 12 Kalvinistička, 7 ostale i neprecizno određene kršćanske crkve, 6 Budizam, 4 Bratska crkva, 4 Baptistička Crkva, 2 poganstvo i prirodni duhovnost, 1 Jehovini svjedoci i 1 Islam. Izvori
Nová Dedinka

Nová Dedinka (Hongaars:Dunaújfalu) is een Slowaakse gemeente in de regio Bratislava, en maakt deel uit van het district Senec. Nová Dedinka telt 1751 inwoners. In het begin van de vorige eeuw woonden er vooral Hongaren in de dan Hongaarse gemeente. Ze vormden er meer dan 90% van de bevolking. In 1920 werd het gebied verloren door Hongarije en toegewezen aan Tsjecho-Slowakije. Met name vanaf de jaren '90 is de gemeente een geliefde woonplek voor forensen uit Bratislava. De Slowaken vormen inmiddels dan ook een ruime meerderheid van de 1751 inwoners, de oorspronkelijke Hongaarse bevolking is nog 400 personen sterk.
Nová Dedinka

Nová Dedinka este o comună slovacă, aflată în districtul Senec din regiunea Bratislava. Localitatea se află la altitudinea de 128 m deasupra n.m., se întinde pe o suprafață de 10,45 km2 și în 2017 număra 2.602 locuitori. Istoric Localitatea Nová Dedinka este atestată documentar din 1252. Demografie Note Legături externe Site web oficial Materiale media legate de Nová Dedinka la Wikimedia Commons
Нова Дјединка

Нова Дјединка (слч. Nová Dedinka) насељено је мјесто са административним статусом сеоске општине (слч. obec) у округу Сењец, у Братиславском крају, Словачка Република. Историја Насеље је настало 1960. године спајањем два насеља Дјединке при Дунаву и Нове Вес при Дунаву. Становништво Према подацима о броју становника из 2025. године насеље је имало 3679 становника. Етничка припадност Према попису из 2021. у насељу је живело 3150 људи, од чега су по етничкој припадности изјаснили: 2689 као Словац, 429 као Мађар, 145 као непознато, 23 као Чех, 17 као Русин, 17 као различите, 7 као Нијемац, 5 као Украјинац, 5 као Рус, 2 као Италијан, 2 као Енглезaи, 1 као Турчин, 1 као Румун, 1 као Морављан, 1 као Бугар и 1 као Албанац. Религија У години 2021. је било 3150 људи по вероисповести: 1829 Латинска црква, 926 Без верске припадности, 146 Неоткривено, 90 Словачка евангеличка црква аугзбуршке вероисповести, 52 Гркокатолицизам, 26 Ад хок покрети, 16 Хришћанске цркве у Словачкој, 14 Православна црква, 14 Друго, 12 Калвинизам, 7 Друге и неодређене хришћанске цркве, 6 Будизам, 4 Црква браће, 4 Баптисти, 2 Паганизам и духовност природе, 1 Јеховини сведоци и 1 Ислам. Познате личности Ивета Радичова, бивша предсједница Владе Републике Словачке Референце Спољашње везе Нова Дјединка (језик: словачки)
Нова Дєдінка

Нова Дєдінка (словац. Nová Dedinka) — село, громада округу Сенець, Братиславський край, південно-західна Словаччина. Кадастрова площа громади — 10,24 км². Населення 2674 особи (станом на 31 грудня 2017 року). Історія Нова Дєдінка згадується 1252 року. Населення Примітки Посилання www.novadedinka.sk — офіційний сайт громади Nová Dedinka - …. e-obce.sk (словац.). :
Galeria de la ciutat de Bratislava

La Galeria de la ciutat de Bratislava (eslovac: Galéria mesta Bratislava, abreujat «GMB») és una galeria localitzada en la ciutat vella de Bratislava, Eslovàquia. És la segona galeria eslovaca més gran de la seva classe. La galeria està ubicada al Palau Mirbach (Mirbachov palác) i al Palau Pálffy (Pálffyho palác). La galeria va ser fundada el 1961, tot i que els primers intents per recollir les obres d'art van començar en el segle xix, quan el Museu de la ciutat de Bratislava va ser fundat. Actualment conté aproximadament 35.000 obres d'art. Referències Enllaços externs Lloc oficial (anglès)
Galerie města Bratislavy

Galerie města Bratislavy (slovensky: Galéria mesta Bratislavy), často užívající zkratku GMB, je slovenská galerie umění v hlavním městě Bratislava, které je také jejím zřizovatelem. Jde o druhou největší galerii na Slovensku. Sídlí ve dvou historických budovách, Mirbachově paláci (Františkánske námestie 11) a Pálffyho paláci (Panská 19). Obě budovy jsou národními kulturními památkami. Založena byla roku 1961, sbírky pocházejí ovšem již z 19. století, z Městského muzea založeného roku 1868, jemuž odkázal svou soukromou sbírku mj. baron Emil Mirbach, spolu se svým palácem. Galerie spravuje více než 35 tisíc sbírkových předmětů, které dokumentují vývoj slovenského výtvarného umění od gotiky až po současnost. Ve sbírkách jsou ale i některá neslovenská díla, především rakouských a maďarských umělců (Franz Anton Maulpertsch, Paul Troger, Franz Xaver Messerschmidt, Ján Fadrusz). Galerie disponuje mnoha díly bratislavského sochaře Viktora Oskara Tilgnera, který Městskému muzeu kdysi odkázal celou svou pozůstalost. Nejstarším sbírkovým předmětem je Vajnorská madona, dřevěná soška z přelomu 13. a 14. století, nalezená v roce 1941 v Kostele Panny Marie Sedmibolestné ve Vajnorech. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Galéria mesta Bratislavy na Wikimedia Commons
Städtische Galerie Bratislava

Die Städtische Galerie Bratislava (slowakisch Galéria mesta Bratislava, GMB) ist ein Kunstmuseum in Bratislava. Es ist nach der Slowakischen Nationalgalerie der zweitgrößte Verbund von Kunstmuseen der Slowakei. Die Ausstellung ist auf zwei Gebäude in der Altstadt verteilt, das Palais Pálffy und das Palais Mirbach. Die Galerie ist im Besitz von über 35.000 Kunstwerken slowakischer und ausländischer Herkunft, die von der Gotik bis zur modernen bildenden Kunst reichen. Die Sammlung geht auf die zweite Hälfte des 19. Jahrhunderts zurück, einen bedeutenden Teil bildet die Schenkung des Bildhauers Viktor Tilgner im Jahr 1883. Die Kunstwerke waren zunächst im Städtischen Museum ausgestellt. Von 1959 bis 1961 wurden diese in die städtische Galerie überführt, deren formelle Gründung am 1. Januar 1961 erfolgte. Weblinks Website der Galerie (slowakisch, englisch)
Bratislava City Gallery

The Bratislava City Gallery (Slovak: Galéria mesta Bratislava, abbr. GMB) is a gallery located in Bratislava, Slovakia, in the Old Town. It is the second largest Slovak gallery of its kind. The gallery is housed at the Mirbach Palace (Mirbachov palác) and Pálffy Palace (Pálffyho palác). The gallery was founded in 1961, although the first attempts to collect works of arts began in the 19th century, when the Bratislava City Museum was established. It currently contains approximately 35,000 works of art. References External links Official website (in English)
Galeria Miasta Bratysławy

Galeria Miasta Bratysławy (słow. Galéria mesta Bratislava) – galeria mieszcząca się w Bratysławie na Słowacji, na Starym Mieście. Galeria znajduje się w Pałacu Mirbacha (Mirbachov palác) i Pałacu Pálffy (Pálffyho palác). Galeria powstała w 1961 roku, choć pierwsze próby zbierania dzieł sztuki rozpoczęły się w XIX wieku, kiedy to zostało powołane Muzeum Miejskie. Obecnie mieści około 35 tys. dzieł sztuki. Przypisy Linki zewnętrzne Strona oficjalna
Lengyelország pozsonyi nagykövetsége

Lengyelország pozsonyi nagykövetsége (lengyelül: Ambasada Rzeczypospolitej Polskiej w Bratysławie, szlovákul: Veľvyslanectvo Poľskej republiky v Bratislave) 1925 óta működő diplomáciai misszió Pozsonyban. Kezdetben konzulátusként, majd főkonzulátusként működött, 1993-ban alakították át nagykövetséggé. Az intézmény 2015-től az ul. Paulínyho 7. szám alatt működik. Előzménye, története Lengyelország 1925-ben nyitotta meg az akkori Csehszlovákiában a pozsonyi konzulátusát, amit 1938-ban főkonzulátusi rangra emelt. 1939-ben, Lengyelország német megszállását követően az intézmény megszűnt, csak 1947-ben nyitott újra, ismét főkonzulátusként. 1993-ban, az önálló Szlovákia megalakulását követően a főkonzulátust nagykövetségi rangra emelték, de az első nagykövetet csak 1996-ban nevezték ki. A követség 2015-ben költözött át az ul. Hummelovejből az ul. Paulínyho 7 szám alá. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az Ambasada RP w Bratysławie című lengyel Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Ez a szócikk részben vagy egészben a Veľvyslanectvo Poľskej republiky v Bratislave című szlovák Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Ambasada RP w Bratysławie

Ambasada Rzeczypospolitej Polskiej w Bratysławie (sł. Veľvyslanectvo Poľskej republiky v Slovenskej republike) – polska misja dyplomatyczna w stolicy Słowacji. Podział organizacyjny Wydział Polityczno-Ekonomiczny (sł. Politicko-ekonomické oddelenie) Wydział Konsularny (sł. Konzulárne oddelenie) Referat Administracyjno-Finansowy (sł. Administratívno-finančné oddelenie) Ataszat Wojskowy (sł. Atašát obrany) Instytut Polski (sł. Poľský Inštitút), Bratysława, nám. SNP 27 Historia W okresie międzywojennym funkcjonowała sieć polskich placówek konsularnych: Bratysława – konsulat (1925–1938), konsulat generalny (1938–1939), ul. Gundulicowa 12 (1925), ul. Palisady 27 (1938) Koszyce – konsulat (1918), wicekonsulat (1922–1924), agencja konsularna (1925–1928), wicekonsulat (1928–1931), który został przeniesiony do Użhorodu. Między 14 marca 1939 a 2 września 1939 na Słowacji akredytowany był polski przedstawiciel w randzie chargé d’affaires. W okresie Czechosłowacji (1945–1993) w Bratysławie, Polska utrzymywała konsulat generalny (1947–1993). Po uzyskaniu niepodległości przez Słowację 1 stycznia 1993, Polska ustanowiła stosunki dyplomatyczne z południowym sąsiadem. Od 1993 rząd RP reprezentował chargé d’affaires a.i., a od 1996 ambasador. Ambasada mieściła się przy ul. Hummelovej 4 (2012–2015), a od 2 listopada 2015 znajduje się przy ul. Paulínyho 7. Szefowie placówki 1925–1927 – dr Adam Roman Staniewicz, konsul 1927–1928 – dr Zygmunt Merdinger, konsul 1928–1932 – Zdzisław Marski, konsul 1932–1939 – Wacław Łaciński, konsul 14 marca 1939 – 2 września 1939 – Mieczysław Chałupczyński, chargé d’affaires 1971–1973 – Bolesław Bendek, konsul generalny 1977–1980 – Marian Miśkiewicz, konsul generalny 1987 – Antoni Górny, konsul generalny 1991–1992 – Jerzy Korolec, konsul generalny 1993–1996 – Jerzy Korolec, ambasador 16 kwietnia 1996 – 18 lipca 2003 – Jan Komornicki, ambasador 18 lipca 2003 – 1 lipca 2007 – Zenon Kosiniak-Kamysz, ambasador 1 lipca 2007 – 25 sierpnia 2008 – Bogdan Wrzochalski, chargé d’affaires a.i. sierpień 2008 – 11 stycznia 2009 – Andrzej Krawczyk, chargé d’affaires a.i. 12 stycznia 2009 – 14 grudnia 2012 – Andrzej Krawczyk, ambasador grudzień 2012 – styczeń 2013 – Małgorzata Wierzbicka, chargé d’affaires a.i. 29 stycznia 2013 – kwiecień 2015 – Tomasz Chłoń, ambasador kwiecień 2015 – listopad 2015 – Piotr Samerek, chargé d’affaires a.i. listopad 2015 – 2018 – Leszek Soczewica, ambasador 20 sierpnia 2018 – 7 sierpnia 2023 – Krzysztof Strzałka, ambasador 14 października 2023 – 31 lipca 2024 – Maciej Ruczaj, ambasador Zobacz też Ambasada Słowacji w Polsce b. Konsulat RP w Koszycach b. Konsulat RP w Użhorodzie b. Konsulat RP w Chuszcie b. Agencja Konsularna RP w Boguminie Przypisy Bibliografia Rocznik służby zagranicznej RP, MSZ, Warszawa 1938 WojciechW. Skóra WojciechW., Służba konsularna Drugiej Rzeczypospolitej. Organizacja, kadry i działalność, Toruń: Wydawnictwo Adam Marszałek, 2006, s. 953, ISBN 83-7441-410-3, ISBN 978-83-7441-410-4, OCLC 169574100 . Linki zewnętrzne Strona Ambasady Archiwalna strona Ambasady
Útulna Andrejcová

Útulna Andrejcová je srubová chata na hlavním hřebeni Kráľovohoľských Nízkých Tater. Leží na území obce Liptovská Teplička v okrese Poprad. Útulna určena na jednorázové přespání turistů, během přechodu hřebenu pohoří. Je nepřetržitě otevřená a nachází se nad obcí Pohorelá, na severní straně sedla pod stejnojmenným vrchem v nadmořské výšce 1410 m n. m. V minulosti byla bez hospodáře a staral se o ni Národní park Nízké Tatry, v současnosti je majetkem Horské služby Nízké Tatry sever. Prošla postupnou rekonstrukcí, ale její funkce zůstala zachována. V roce 2014 proběhla poslední větší rekonstrukce, s výměnnou kamen a přidáním tepelné izolace. Na střeše je umístěn fotovoltaický panel, který spolu s akumulátorem umožňuje večerní svícení nebo dobíjení drobné elektroniky. Její kapacita je kolem 30 osob. Historie Z důvodu zvýšení atraktivnosti východní části nízkotatranských hřebene bylo rozhodnuto o výstavbě horské útulně. Projekt zpracoval Milan Marenčiak a při výběru byla zvolena lokalita v sedle, západně od stejnojmenného vrchu Andrejcová (1 520 m n. m.). Výstavbu objektu zajišťovala TJ Jasná Liptovský Mikuláš pod vedením Ladislava Milana, rodáka z Liptovské Tepličky a znalce místních podmínek. Samotná výstavba začala v květnu 1968 a z velké části byly použity lokální suroviny; kámen a dřevo. Upraven byl i blízký pramen a postavena latrína a v říjnu 1968 byla stavba zkolaudována. Využívána byla od začátku turisty a trampy, během letního pastvy luk poskytovala útočiště i pastýřům či dokonce samotnému dobytku. Objekt dlouho chátral a výrazněji byl opraven až v roce 2005, kdy Slovenský svaz ochránců přírody a krajiny využil prostředky v rámci programu Konta Orange - obnovme Tatry a chatu zrekonstruoval (nová šindelová střecha, nový padlých, nová veranda, přístavba k severní stěně chaty apod.). V roce 2014 proběhla poslední větší rekonstrukce, s výměnnou kamen a přidáním tepelné izolace, aby mohla poskytnout komfort a bezpečí i v zimních měsících. Od tohoto roku za pomoci místních nadšenců dochází k další postupnému vylepšení chaty a okolí. Na střeše je umístěn fotovoltaický panel, který spolu s akumulátorem umožňuje večerní svícení nebo dobíjení drobné elektroniky. Přístup Přístup k útulně Andrejcová vede po červené turistické značce (dálkové turistické cestě Cesta Hrdinů SNP) hlavním hřebenem Nízkých Tater z východu od Telgártu přes Kráľovu hoľu, nebo ze západu od sedla Priehyba přes Veľkou Vápenicu. V zimě je hřeben průchodný obvykle jen na lyžích nebo sněžnicích. Lze též přijít ze severního údolí po modré značce z Liptovské Tepličky nebo z jihu od Pohorelé, případně po severním bočním hřebenu po žluté značce ze Šuňavy. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Útulna Andrejcová na Wikimedia Commons Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Útulňa Andrejcová na slovenské Wikipedii.
Spišský hradní vrch

Spišský hradní vrch (slovensky Spišský hradný vrch, 632 m n. m.) je kopec chráněný jako národní přírodní památka v katastrálním území obce Žehra v okrese Spišská Nová Ves v Košickém kraji na Slovensku. Chráněné území bylo vyhlášeno v roce 1990 a jeho rozloha je 24,21 hektaru. Předmětem ochrany je travertinová kupa v Hornádské kotlině. Na kopci stojí Spišský hrad. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Spišský hradní vrch na Wikimedia Commons
Anitino očko

Anitino očko je jezero v Bystré dolině v Západních Tatrách na Slovensku. Pojmenování pochází od liptovských pastevců. Je známé také pod názvy Suché Bystré pleso nebo Spodné Bystré pleso. Má rozlohu 0,3505 ha a je 119 m dlouhé a 53 m široké. Dosahuje maximální hloubky 2,9 m a objemu 4744 m³. Leží v nadmořské výšce 1854 m. Okolí Nachází se v boční kotlině Bystré doliny zvané Suchý zadok u úpatí Nižné Bystré. Vodní režim Pleso nemá povrchový přítok ani odtok. Náleží k povodí Váhu. Rozměry jezera v průběhu času zachycuje tabulka: Přístup Pleso není veřejnosti přístupné. Poznámky Literatura Tatry Vysoké, Západné, Belianske : Podrobný turistický atlas. [s.l.]: BB kart, 2005. 144 s. ISBN 83-87873-86-1. (slovensky) BALÁŽ, Erik, a kol. Tatry: příroda. Praha: Baset, 2010. 648 s. ISBN 978-80-7340-114-6. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Anitino očko na Wikimedia Commons (polsky) Wielka Encyklopedia Tatrzańska (WET), Anusine Oczko
Anusine Oczko

Anusine Oczko (słow. Anitino očko) – jeden z Bystrych Stawów w Dolinie Bystrej w Tatrach. Znajduje się w Tatrach Zachodnich u stóp Zadniej Kopy, w bocznej kotlinie nazywanej Suchym Zadkiem. Anusine Oczko nie ma widocznego na powierzchni odpływu. Znajduje się wśród rumowiska głazów niemal pozbawionych roślinności. Głębokość stawu według pomiarów Jerzego Młodziejowskiego z 1935 r. wynosi 2,9 m, powierzchnia 0,394 ha, wymiary 120 × 54,5 m. Wyniki późniejszych pomiarów czechosłowackich z lat 1961–1964: głębokość 4,3 m, powierzchnia 0,3505 ha (119 × 53 m), objętość 4744 m³. Według słowackiej bazy ZBGIS (2008 r.) powierzchnia jeziora wynosi 0,3107 ha. Lustro wody położone jest na wysokości 1839 m (według wcześniejszych pomiarów 1837 m, 1839 m lub około 1854 m). Jerzy Młodziejowski dla jeziorka przejściowo używał nazwy Suchy Staw (nadanej od Suchego Zadku), jednak starsza jest forma Anusine Oczko, będąca kalką ze słowackiego Anitino očko, używanego przed 1935 r. przez pasterzy liptowskich. Przypisy
Astoria Palace

Astoria Palace je polyfunkční administrativní budova v centru Bratislavy, v městské části Staré Město na Hodžově náměstí. Výstavba začala v říjnu 2004, odkdy bylo v dané lokalitě zavedeno dopravní omezení, při kterém byl zabrán jeden jízdní pruh. Toto dopravní omezení bylo odstraněno koncem srpna 2007, a celá stavba byla dokončena počátkem roku 2008 s výjimkou podchodu na Hodžově náměstí. Projekt komplexu se plánoval již od roku 1993 a dokončení komplexu bylo několikrát odloženo. S výstavbou Astoria Palace souvisí i rekonstrukce a zkulturnění podchodu na Hodžově náměstí. Samotná budova obsahuje sedm nadzemních podlaží, v parteru je výstup z podchodu a pěší komunikace, která propojuje ulice Palisády a Panenskou na Staroměstskou a je tu zastávka městské hromadné dopravy. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Astoria Palace na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Astoria Palace na Wikimedia Commons Článek na stránkách Bratislavských novin Archivováno 27. 9. 2007 na Wayback Machine.
Astoria Palace

Astoria Palace – wielofunkcyjny budynek biurowy w Bratysławie, na Starym Mieście, na Hodžovo námestie. Budowa rozpoczęła się w październiku 2004 r., ponieważ miejsce to było wyłączone z ruchu, w którym zajęto pas ruchu. To ograniczenie zostało usunięte pod koniec sierpnia 2007 roku, a cały budynek został ukończony na początku 2008 roku z wyjątkiem stacji przejście podziemnego pod Hodžovo námestie. Projekt kompleksu był planowany od 1993 roku i budowa była wielokrotnie odkładana. Budowa Astoria Palace wymusiła również modernizację przejście podziemnego pod Hodžovo námestie. Sam budynek składa się z siedmiu kondygnacji, w parterze znajduje się wejście do przejście podziemnego, które łączy ulicy Palisády i Panenskú, i znajduje się tu przystanek komunikacji miejskiej. Linki zewnętrzne Článok na strákach Bratislavských novín
Baranie pliesko

Baranie pliesko je mělké, občas vysychající pleso, nacházející se v severovýchodním úvalu Malé Studené doliny v nadmořské výšce 2 207 m. Je to nejvýše položené nestálé pleso ve Vysokých Tatrách. Má rozlohu 0,0303 ha. Je 36 m dlouhé a 11 m široké. Je však velmi obtížné určit jeho rozměry, protože jsou jasné periodické výkyvy. V létě toto pleso často vyschne úplně. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Baranie pliesko na slovenské Wikipedii. Literatura BRANDOS, Otakar. Vysoké a Belianské Tatry, Polské Tatry. Ostrava: Sky, 2008. ISBN 978-80-86774-49-7. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Baranie pliesko na Wikimedia Commons
Barani Stawek

Barani Stawek (słow. Baranie pliesko) – staw położony na wysokości 2207 m n.p.m., w górnych partiach Doliny Pięciu Stawów Spiskich (górna część Doliny Małej Zimnej Wody), w słowackich Tatrach Wysokich. Jest to mały, okresowy stawek, położony w Baranim Ogrodzie u stóp południowej ściany Baranich Rogów. Jest najwyżej położonym zbiornikiem wodnym w Tatrach (ze stałych stawów najwyżej leży Lodowy Stawek). Bardzo trudno określić jego wymiary, ponieważ ulegają one wyraźnym okresowym wahaniom. Latem stawek często wysycha całkowicie. Nie prowadzą do niego żadne szlaki turystyczne, jednak można go odwiedzić w towarzystwie uprawnionego przewodnika, przy okazji wejścia na Baranie Rogi przez Baranią Przełęcz ze strony Doliny Pięciu Stawów Spiskich. Bibliografia Józef Nyka: Tatry słowackie. Przewodnik. Wyd. II. Latchorzew: Trawers, 1998. ISBN 83-901580-8-6. Zofia, Witold Henryk Paryscy: Wielka encyklopedia tatrzańska, hasło „Barani Stawek”. [dostęp 2008-11-15]. Jarosław Januszewski, Grzegorz Głazek, Witold Fedorowicz-Jackowski: Tatry i Podtatrze, atlas satelitarny 1:15 000. Warszawa: GEOSYSTEMS Polska Sp. z o.o., 2005. ISBN 83-909352-2-8.
Batizovské oká

Batizovské oka ( polsky Batyżowieckie Oka je soubor několika maličkých ples na nejvyšší severovýchodní terase Batizovské doliny, na tzv. Vyšné Batizovské rovni ve Vysokých Tatrách. Nacházejí se v nadmořské výšce asi 2200 m n. m.. Batizovské oka patří mezi nejvýše položené vodní plochy ve Vysokých Tatrách. Kromě nich, v téměř stejné výši v Malé Studené dolině, soustřeďuje vody Baranie pliesko (2207 m n. m.). Nejvyšším vodní plochou v Tatrách je Modré pleso v Malé Studené dolině. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Batizovské oká na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Batizovské oká na Wikimedia Commons Poloha na turistické mapě