NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Heilige Drievuldigheidskerk (Košice)

De kerk van de Heilige Drievuldigheid, ook gekend als Premonstratenzerkerk, is een rooms-katholiek kerkgebouw in Košice, Slowakije, gelegen aan de Hlavná ulica (Hoofdstraat), aan de hoek met de Univerzitná, op enkele meters afstand van de kathedraal van Košice. Ze is een voorbeeld van barokarchitectuur en is opgetrokken op de plaats waar in de middeleeuwen jezuïten hun bedehuis hadden. In 1619 vond hier de foltering plaats van de drie martelaren van Košice. Geschiedenis Ontstaan In de middeleeuwen stond op deze plek het "Koninklijk Huis" dat de voorganger was van het huidige gebouw. In 1618, kort na het begin van de contrareformatie en de Dertigjarige Oorlog (1618-1648), regelde de schout van de calvinistische stad Košice, in dat huis een woning en een kapel ten behoeve van drie priesters, te weten: de jezuïeten Melchior Grodziecki en Stephan Pongrácz, evenals de kanunnik: Marko Krizin. Hier oefenden deze geestelijken hun taak uit voor de katholieke minderheid van de stad en hier vond ook hun martelaarschap plaats. Begin september 1619 was er een oproer van de calvinisten tegenover de regerende Habsburgse keizer Ferdinand II. Het calvinistische leger van George I Rákóczi bezette de stad Košice samen met de opstandige prins Gabriël Bethlen. Bethlen keerde zich tegen de plaatselijke katholieken, en in het bijzonder tegen de drie geestelijken. Ze werden beschuldigd van verraad ten voordele van het Poolse leger, gevangen gezet zonder voedsel noch drank en gefolterd. Op 7 september 1619 werden twee van hen, met name Marko Krizin en Melchior Grodziecki ter dood gebracht door onthoofding. De derde, Stephan Pongrácz, stierf daags nadien aan zijn verwondingen. De begane wreedheden tegen de priesters gaven aanstoot aan de bevolking. Zowel de katholieken als de protestanten keurden de wreedheden af. Constructie Circa 38 jaar later, in 1657, stichtte de bisschop van Eger, Benedict Kishdy, vlak bij deze plaats, de eerste universiteit van Košice ("Universitas Cassoviensis"). Teneinde de gebeurtenissen van de Dertigjarige Oorlog goed te maken, kocht de schoondochter van George I Rákóczi, Sophia Báthory (1619-1680) (de echtgenote van George II Rákóczi) later de ruïnes van het Koninklijke Huis met de bedoeling in de plaats daarvan een kerk voor de jezuïeten te bouwen. Deze kerk werd voltooid in 1681 en hetzelfde jaar in gebruik genomen. Op de gevel van de kerk herinnert een inscriptie in het latijn aan de goede daad van de weldoener: POSUIT SOPHIA PRINCEPS BATHORY "De vooraanstaande Sophia Báthory heeft dit gebouwd". Overgang Op 21 juli 1773 verlieten de jezuïeten de stad Košice in het kader van de ontbinding der orde (van 1773 tot 1814). Bijgevolg ging anno 1811 het gebouw over naar de premonstratenzerorde die de kerk thans benut. Illustraties Zie ook Martelaren van Košice Melchior Grodziecki Marko Krizin Stephan Pongrácz Košice (stad in Slowakije) Hlavná ulica (Košice)
Letecká základna Prešov

Letecká základna Prešov (ICAO: LZPW) je vojenské letiště, které se nachází v blízkosti města Prešov. Jde o vrtulníkovou základnu Ozbrojených sil Slovenské republiky a sídlí zde Prapor logistické podpory 2. mechanizované brigády. Přítomné Vrtulníkové křídlo generálplukovníka Jána Ambruša sestává z výcvikové a LPZS letky (Mi-17LPZS) a dopravní vrtulníkové letky (Mi-17M). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Letecká základňa Prešov na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letecká základna Prešov na Wikimedia Commons Letiště Prešov Archivováno 19. 9. 2016 na Wayback Machine. Aeroklub Prešov
Militärflugplatz Prešov

Der Militärflugplatz Prešov, slow. Letecká základňa Prešov, ist ein Militärflugplatz der Luftstreitkräfte der Slowakischen Republik, Veliteľstvo vzdušných síl OS SR (VVzS). Er liegt zirka 6 km nordöstlich der Stadt Prešov im Osten des Landes. Er ist der Stützpunkt der slowakischen Hubschrauberflotte. Geschichte Bis zur Auflösung der Tschechoslowakei diente die Basis den Streitkräften der ČSSR lediglich als Reserveplatz. Nach der Teilung des Landes wurde er die Basis der slowakischen Drehflügler. Sie wurde anfangs als 4 Vrtulníkový Pluk und ab Ende 1995 als 34 Vrtulníkové Krídlo (34 VrK) bezeichnet. Hier waren zwei Kampfhubschrauber-, ausgerüstet mit Mi-24, und zwei Transporthubschrauberstaffeln, die die Mi-2 und Mi-17M/Mi-17LZPS einsetzten, stationiert. Im Herbst 2001 wurde die Basis in 3 Letecká základňa umbenannt. Später erhielt sie die heutige Bezeichnung. Während die Mi-24 ersatzlos außer Dienst gestellt wurden, wurden die Mi-17M Transporthubschrauber durch UH-60M ersetzt, deren erste Exemplare 2017 eintrafen. Militärische Nutzung Die Basis ist (Stand 2025) Heimat der slowakischen Hubschrauberflotte, die dem 51. Geschwader "Presov", 51. Krídlo "Presov" „Jána Ambruša“ mit zwei fliegenden Staffeln unterstellt ist. Der Verband ist ein Traditionsverband in Gedenken an Ján Ambruš, der als tschechoslowakischer Jagdflieger während des Zweiten Weltkriegs u. a. die (tschechoslowakische) 312. Staffel der RAF befehligte. 1. Vrtul'niková letka, Transportstaffel, ausgerüstet mit UH-60M 2. letka LZPS a výcviku, Schul- und SAR-Staffel, ausgerüstet mit Mi-17LZPS Auch die geplanten weiteren UH-60 werden hier mutmaßlich stationiert Hinzu kommen die nichtfliegenden Unterstützungseinheiten des Geschwaders. Weblinks Homepage der Hubschraubergeschwaders (slowakisch) Einzelnachweise
Prešov Air Base

Prešov Air Base (IATA: POV, ICAO: LZPW) is a military airport located in Prešov, a city in the Prešov Region in Slovakia. Facilities The airport resides at an elevation of 1,053 feet (321 m) above mean sea level. It has a runway which is 850 metres (2,789 ft) in length. See also Slovak Air Force References External links Aeronautical chart and airport information for LZPW at SkyVector "Current weather for LZPW". NOAA/NWS. Accident history for POV at Aviation Safety Network
Пряшів (авіабаза)

Авіабаза Пряшів (IATA: POV, ICAO: LZPW) — військово-повітряна база, що розташована у місті Пряшів, Пряшівський край, Словаччина. Авіабаза знаходиться на висоті 321 м над рівнем моря. Довжина злітно-посадкової смуги 850 м. Див. також Повітряні сили Словаччини Список аеропортів Словаччини Примітки Посилання Історія інцидентів аеропорту POV на Aviation Safety Network
Zelené pleso Krivánske

Zelené pleso Krivánske (slovensky Zelené Krivánske pleso) je ledovcové jezero morénově-karového typu ve Važecké dolině, a to v její nejvyšší části nazývané Zadný handel ve Vysokých Tatrách na Slovensku. Má rozlohu 5,1380 ha a je 450 m dlouhé a 160 m široké. Dosahuje maximální hloubky 29,5 m a objemu 288 685 m³. Leží v nadmořské výšce 2012,5 m. Vodní režim Pleso nemá žádný povrchový přítok ani odtok. Sbírá vodu z okolních svahů a skal a ta odtéká pod povrchem, aby dala o něco níže v dolině vzniknout Bielému Váhu. Jihozápadně od něj se ještě nachází Malé pliesko. Rozměry jezera v průběhu času zachycuje tabulka: Okolí Na východě se zvedají stěny Jamského hřebenu, který se táhne od Krátké na jih. Na severu je to pak hřeben mezi Krátkou a ramenem Kriváně. Na západě se pak od hladiny jezera zvedá vlastní masív Kriváně. Přístup K plesu vedla turistická značka od Jamského plesa, ale z důvody ochrany přírody byla zrušena. V současnosti je pleso veřejnosti nepřístupné. Poznámky Literatura Tatry Vysoké, Západné, Belianske : Podrobný turistický atlas. [s.l.]: BB kart, 2005. 144 s. ISBN 83-87873-86-1. (slovensky) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zelené pleso Krivánske na Wikimedia Commons (polsky) Wielka Encyklopedia Tatrzańska (WET), Zielony Staw Ważecki
Krivánske Zelené pleso

Krivánske Zelené pleso (auch Zelené pleso pod Kriváňom oder Zelené pleso Krivánske genannt; deutsch Waagtaler Grüner See oder Krivaner Grünsee , ungarisch Kriváni-Zöld-tó oder Handelvölgyi-Zöld-tó, polnisch Zielony Staw Ważecki oder Zielony Staw pod Krywaniem) ist ein Gebirgssee (genauer ein Karsee) auf der slowakischen Seite der Hohen Tatra. Er befindet sich im oberen Teil des Tals Važecká dolina und liegt unterhalb der Hauptachse des Seitengrats von Kriváň im Nordwesten und Osten sowie des Seitengrats von Krátka im Osten. Der See ist mit Abstand größter Wasserspeicher im Tal, südwestlich liegt der wesentlich kleinere See Malé pliesko (Kleiner Waagtalersee). Der See hat keine oberirdischen Zu- oder Abflüsse, das Seewasser fließt unterirdisch zur Quelle des Biely Váh ein paar Kilometer talabwärts. Der See erhielt seinen Namen nach den grünen „Flimmern“, die an der Wasseroberfläche des relativ tiefen Sees reflektieren. Zur Unterscheidung von den anderen Zelené pleso (deutsch Grünsee) genannten Seen in der Hohen Tatra wird die Lage durch das Adjektiv krivánske (Kriváňer) präzisiert, in anderen Sprachen (z. B. deutsch und ungarisch) verwendet man dazu auch die Namen des Tals Važecká dolina. Zum Seeufer führt seit 1980 kein Wanderweg, da er inmitten eines nationalen Naturreservats liegt, ist aber vom blau markierten Wanderweg zum Gipfel des Kriváň ab dem Vorberg Malý Kriváň gut sichtbar. Literatur Milan Lackovič: Prírodné Krásy Slovenska – Plesá. Hrsg.: DAJAMA. 1. Auflage. Bratislava 2015, ISBN 978-80-8136-049-7, S. 43–44. Július Andráši et al.: Vysoké Tatry. Hrsg.: Šport. Bratislava 1981, S. 281. Weblinks Einzelnachweise
Kriván alatti Zöld-tó

A Kriván alatti Zöld-tó (szlovákul Zelené Krivánske pleso) egy tengerszem a Magas-Tátrában, Szlovákiában, a Vázseci-völgy felső teraszán. 2017 m tengerszint feletti magasságban található. 450 m hosszú és 160 m széles, zöldes színét nagyobb mélységétől kapja, 23,1 m mély. Nevét helyzete és színe szerint kapta. Források Kriván
Zielony Staw Ważecki

Zielony Staw Ważecki, Zielony Staw pod Krywaniem (słow. Zelené pleso Krivánske, Zelené pleso pod Kriváňom, niem. Grüner See am Krivan, węg. Kriváni-Zöld-tó) – staw położony na wysokości 2017 m n.p.m. w górnych partiach Doliny Ważeckiej, w słowackich Tatrach Wysokich. Pomiary pracowników TANAP-u z lat 60. XX wieku wykazują, że ma on 5,161 ha powierzchni, wymiary 450 × 160 m i głębokość około 23,1 m. Jest największym stawem w Dolinie Ważeckiej, oprócz niego, nieco na południowy zachód od jego brzegów znajduje się dużo mniejszy stawek zwany Małym Stawem Ważeckim. Rejon doliny jest obszarem ochrony ścisłej i do stawu nie prowadzą żadne szlaki turystyczne. Jeszcze na początku lat 70. XX wieku od niebieskiego szlaku na Krywań odchodził żółty nad brzeg stawu, jednak został on zlikwidowany. Zielony Staw Ważecki otoczony jest: od północnego zachodu masywem Krywania, od północnego wschodu szczytem Krótkiej. Bibliografia Józef Nyka: Tatry słowackie. Przewodnik. Wyd. II. Latchorzew: Trawers, 1998. ISBN 83-901580-8-6. Zofia Radwańska-Paryska, Witold Henryk Paryski: Wielka encyklopedia tatrzańska. Poronin: Wydawnictwo Górskie, 2004. ISBN 83-7104-009-1. Tatry Wysokie słowackie i polskie. Mapa turystyczna 1:25 000. Warszawa: Wyd. Kartograficzne Polkart Anna Siwicka, 2005/06. ISBN 83-87873-26-8.
Vyšné Wahlenbergovo pleso

Vyšné Wahlenbergovo pleso je ledovcové jezero v nejvyšším stupni Furkotské doliny ve Vysokých Tatrách na Slovensku. Má rozlohu 5,1655 ha. Je 335 m dlouhé a 222 m široké. Dosahuje maximální hloubky 20,6 m. Jeho objem činí 392 078 m³. Leží v nadmořské výšce 2157 m a je jedním z nejvýše položených jezer v Tatrách. Je pojmenované po švédském botanikovi Göranu Wahlenbergovi. Okolí Na západě se nad jezerem zvedají stěny Kozího chrbátu s Liptovskou vežou a Ostrou. Na severu je Furkotské sedlo a Furkotský štít zakončuje celé údolí. Na východě je Bystré sedlo. Vodní režim Jezero nemá žádný povrchový přítok ani odtok. Přes skalní práh odtéká voda především pod povrchem do níže položených jezer (Sedielkové a Soliskové pliesko) a dále do Nižného Wahlenbergova plesa. Náleží k povodí Bieleho Váhu. Rozměry jezera v průběhu času zachycuje tabulka: V roce 1911 jezero rozmrzlo jen na 10 dní. Na konci 20. století bylo bez ledu průměrně 50 dní v roce. Přístup Přístup je možný pěšky, a to pouze v letním období od 16. června do 31. října. Na východě vede kolem jezera žlutá turistická značka do Bystré lávky traverzem svahu Veľkého Soliska. Přístup je možný: ze Štrbského Plesa po žluté turistické značce přes Mlynickou dolinu na Bystrou lávku a poté dolů k plesu (3–3,5 hodiny) ze Štrbského Plesa po červené tatranské magistrále na východ na Rázcestie pod Furkotskou dolinou a dále po žluté turistické značce přes Rázcestie pod Soliskom kolem Nižného Wahlenbergova plesa k plesu (2,5–3 hodiny) ze Štrbského Plesa po modré turistické značce kolem Chaty pod Soliskom na Rázcestie pod Soliskom a dále po žluté turistické značce kolem Nižného Wahlenbergova plesa k plesu (3–3,5 hodiny) ze Štrbského Plesa sedačkovou lanovkou na Chaty pod Soliskom a dále po modré turistické značce na Rázcestie pod Soliskom a dále po žluté turistické značce kolem Nižného Wahlenbergova plesa k plesu (1,5–2 hodiny) Poznámky Literatura Tatry Vysoké, Západné, Belianske : Podrobný turistický atlas. [s.l.]: BB kart, 2005. 144 s. ISBN 83-87873-86-1. (slovensky) BALÁŽ, Erik, a kol. Tatry: příroda. Praha: Baset, 2010. 648 s. ISBN 978-80-7340-114-6. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vyšné Wahlenbergovo pleso na Wikimedia Commons (polsky) Wielka Encyklopedia Tatranska, Furkotny Staw, Wyżni Wielki
Vyšné Wahlenbergovo pleso

Vyšné Wahlenbergovo pleso (deutsch Oberer Wahlenberg-See, ungarisch Felső-Wahlenberg-tó, polnisch Wielki Staw Furkotny Wyżni) ist ein Bergsee auf der slowakischen Seite der Hohen Tatra. Er befindet sich im Abschluss des Tals Furkotská dolina (deutsch Furkotatal) zwischen den Bergen Ostrá, Furkotský štít und Veľké Solisko, seine Höhe beträgt 2157 m n.m. und ist zweithöchstgelegener ständiger See der Tatra nach Modré pleso. Seine Fläche liegt bei 51.655 m², er misst 335 × 222 m und ist bis zu 20,6 m tief. Bis auf ca. zwei Monate jährlich ist der See zugefroren. Es gibt keinen oberirdischen Abfluss, der See liegt jedoch im Einzugsgebiet des Furkotský potok (deutsch Furkotabach), einem Nebenfluss von Biely Váh, der wiederum ein Quellfluss des längsten slowakischen Flusses Waag ist. Ähnlich wie der tiefer gelegene See Nižné Wahlenbergovo pleso trägt dieser See den Namen des schwedischen Botanikers Göran Wahlenberg. Im Jahrbuch 1880 des Ungarischen Karpathenvereins erscheint auch der Name vierter Furkoter See (deutsch) oder Negyedik-Furkota-tó (ungarisch). Oberhalb des Ostufers verläuft ein gelb markierter Wanderweg von Štrbské Pleso heraus über das Tal Mlynická dolina und den Sattel Bystrá lávka und zurück südwärts zum rot markierten Wanderweg Tatranská magistrála. Literatur Milan Lackovič: Prírodné Krásy Slovenska – Plesá. Hrsg.: DAJAMA. 1. Auflage. Bratislava 2015, ISBN 978-80-8136-049-7, S. 51–52. Weblinks Einzelnachweise
Felső-Wahlenberg-tó

A Felső-Wahlenberg-tó (szlovákulVyšné Wahlenbergovo pleso) a Magas-Tátra déli, szlovák részén fekvő tó. Csaknem teljesen kitölti a Furkota-völgy legfelső katlanát, a Furkota-csúcs és az Osztra alatt található 2057 m tengerszint feletti magasságban. Ez a második legmagasabban fekvő tátrai tó, az év nagy részében jég borítja. Területe 5,18 hektár, legnagyobb mélysége 20 m. Az Alsó- és Felső-Furkota-tó gyűjtőneve: Furkota-tavak vagy Furkotai-tavak. Nevét (nevüket) a Furkota-völgyben elfoglalt helyzetük szerint kapta (kapták). Amíg a Wahlenberg-tavak nem kapták meg mai nevüket, a Furkota-tavakat Alsó-Furkota-tavaknak, a mai Wahlenberg-tavakat pedig Felső-Furkota-tavaknak nevezték. Kolbenheyer Károly a Magyarországi Kárpát Egyesület (MKE) 1880-as Évkönyvében Negyedik-Furkota-tóként említi. Mai nevét Göran Wahlenberg (1780–1851) svéd orvos és botanikus tiszteletére kapta.
Wyżni Wielki Furkotny Staw

Wyżni Wielki Furkotny Staw (słow. Vyšné Wahlenbergovo pleso, niem. Oberer Wahlenbergsee, węg. Felső-Wahlenberg-tó) – staw położony w Dolinie Furkotnej, w słowackiej części Tatr Wysokich. Znajduje się na wysokości 2145 m n.p.m., jego powierzchnia to 5,18 ha, głębokość ok. 21 m. Woda w stawie jest bardzo przezroczysta (17,8 m). Jest to największy staw w Dolinie Furkotnej, zajmuje niemal całkowicie jej górne piętro. Jest też jednym z najwyżej położonych jezior tatrzańskich. Wyżej od niego znajduje się tylko Lodowy Stawek i okresowy Barani Stawek. Z powodu tak wysokiego położenia bardzo długo pokryty jest lodem. W 1911 wolny był od lodu tylko przez 10 dni, obecnie średnio przez 50 dni w roku. Ok. 100 m poniżej Wyżniego Stawu znajduje się mniejszy od niego Niżni Wielki Furkotny Staw. Pomiędzy nimi położone są dwa małe stawki: Soliskowe Oko i Soliskowy Stawek, natomiast w dolnej części doliny usytuowane są dwa małe zbiorniki wodne o podobnych nazwach: Niżni oraz Wyżni Mały Furkotny Stawek. Nazewnictwo Polska nazwa odnosi się do Doliny Furkotnej lub do Furkotu – szczytu ją zamykającego, natomiast nazwy słowacka (nadana przez MKE w 1890 r.), niemiecka i węgierska do szwedzkiego botanika Görana Wahlenberga, który na początku XIX w. badał Tatry i ich roślinność. Szlaki turystyczne – znakowana czerwono, a potem żółto ścieżka ze Szczyrbskiego Jeziora na Bystrą Ławkę, przebiegająca nad brzegami Niżniego i Wyżniego Wielkiego Furkotnego Stawu. Czas przejścia ze Szczyrbskiego Jeziora do Wyżniego Wielkiego Furkotnego Stawu: 2:35 h, ↓ 2 h Czas przejścia od Wyżniego Wielkiego Furkotnego Stawu na Bystrą Ławkę: 0:30 h, ↓ 0:20 h Przypisy Bibliografia Józef Nyka: Tatry słowackie. Przewodnik. Wyd. II. Latchorzew: Trawers, 1998. ISBN 83-901580-8-6. Zofia Radwańska-Paryska, Witold Henryk Paryski: Wielka encyklopedia tatrzańska. Poronin: Wyd. Górskie, 2004. ISBN 83-7104-009-1. Grzegorz Barczyk, Ryszard Jakubowski (red.), Adam Piechowski, Grażyna Żurawska: Bedeker tatrzański. Warszawa: Wydawnictwo Naukowe PWN, 2000. ISBN 83-01-13184-5. Linki zewnętrzne Stawy Wahlenberga, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XII: Szlurpkiszki – Warłynka, Warszawa 1892, s. 895 .
Dobrá Voda (hrad)

Hrad Dobrá Voda stojí na východním okraji Malých Karpat v Dobrovodském krasu, nedaleko obce Dobrá Voda v přírodní rezervaci Slopy. Historie Hrad byl postaven někdy mezi lety 1262–1316. Stál na území, které roku 1262 uherský král Bela IV. věnoval Hlohoveckému panství. První písemná zmínka pochází z roku 1316, kdy se dostal do ruky Matúše Čáka Trenčianského. Protože na hradě nesídlila župa a ani se zde nenacházela významná obchodní cesta, neexistují záznamy z dřívější doby. Svojí rozlohou 0,84 hektaru se řadí k největším hradům na Slovensku. Za prvního stavitele bývá považován magistr Aba Velký, jenž podporoval Matúše Čáka. Aba však byl dne 15. června 1312 u Rozhanovců zabit, když s vojskem spěchal na pomoc oligarchům Abovco-Omodějcům. Ti vystupovali proti králi Karlu Robertu z Anjou. Hrad nesl v minulosti různá pojmenování, jako např. Hokw, Dobra Woda, Jókö či Guttenstein. Po smrti Matúše Čáka se dostal do rukou krále. Zikmund Lucemburský jej později prodal Ctiborovi ze Ctibořic, který nechal hrad rozšířit a hlavně v jihovýchodní části znovu opevnit. V majetku rodu zůstal do roku 1434, kdy rod vymřel po meči. Roku 1436 hrad získali Orságovci, kteří posilovali obranu. Hrad poté často střídal majitele, až se dostal do vlastnictví rodu Erdödy, za nichž dochází k úpadku hradu. V roce 1762 postihl hrad požár, po němž nebyl obnoven a chátral. Popis Nejstarší částí je horní hrad, který tvořil patrový obytný palác, po stranách chráněný věžemi a polygonální baštou. Za Orságovců byl přistavěn barbakan a dělová bašta. V obraně před Turky byl postaven dolní hrad a další dělové bašty. Přístup do hradu byl sveden do úzkého koridoru a procházelo se čtyřmi branami. Odkazy Literatura PISOŇ, Štefan. Hrady, zámky a kaštiele na Slovensku. Martin: Osveta, 1977. S. 126–128. (slovensky) Související články Seznam hradů na Slovensku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dobrá Voda na Wikimedia Commons Dobrá Voda aneb Dobrovodský hrad na webu treking.cz Hrad Dobrá Voda na webu slovenskehrady.sk
Burg Dobrá Voda

Die Burg Dobrá Voda (slowakisch hrad Dobrá Voda oder Dobrovodský hrad; deutsch auch Burg Gutstein oder Burg Guttenstein) ist die Ruine einer Höhenburg unweit der Gemeinde Dobrá Voda im Okres Trnava in der Westslowakei. Die Burg liegt in den Kleinen Karpaten oberhalb eines kleinen Gebirgskessels. Die frühgotische Burg entstand im 13. Jahrhundert an der Stelle einer älteren Burgstätte und war eine Wehrburg für einen der Passübergänge durch die Kleinen Karpaten. Die königliche Burg wurde erstmals 1316 erwähnt. 1394 erhielt Stibor von Stiborice die Burg, und sein Geschlecht behielt sie bis zum Aussterben im Jahr 1434, danach kam sie nach einer Unterbrechung zum Geschlecht Országh, das die Burg von 1436 bis 1567 behalten sollte. Zum ursprünglichen einstöckigen Palas mit zwei Türmen und einer Bastei östlich des Palas wurde während der Herrschaft von Országhs eine große Bastei an der westlichen Seite hinzugebaut. Nach dem Aussterben dieser Familie wurde die Wehranlage nach mehreren Besitzerwechseln im späten 16. Jahrhundert Gut der Familie Erdődy. Wegen der ständigen Gefahr durch osmanische Überfälle wurde eine große Vorburg mit einem wirtschaftlichen Teil, inklusive einer Mühle, gebaut, weitere Ausbaumaßnahmen sorgten dafür, dass die Burg durch Passieren von drei Serpentinen und vier Toren erreichbar war. Doch die Instandhaltung wurde bereits im 17. Jahrhundert vernachlässigt, auch weil die gewinnorientierte Verwaltung des Herrschaftsgebiets städtische Palais und Schlösser bevorzugte. Die schon im maroden Zustand befindliche Burg wurde während des Rákóczi-Aufstandes im frühen 18. Jahrhundert beschädigt, der Niedergang wurde durch einen Brand nach einem Blitzschlag im Jahr 1762 fast vollendet, sodass sich im späten 18. Jahrhundert hier nur ein Gefängnis für Untertanen befand. Die Burg ist seither eine Ruine und der Wald bedeckt das Burgareal. Literatur Hilda Fialová, Andrej Fiala: Hrady na Slovensku. Obzor, 1966 (Lemma Hrad Dobrá Voda). Ľudovít Janota: Slovenské hrady, diel prvý. 3. Auflage. Nakladateľstvo Slovenskej ligy, 1938, ISBN 978-3-921888-15-5, S. 186–194 (Lemma Hrad Dobrá Voda). Weblinks Eintrag auf pamiatky.net (slowakisch)