NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Славин

Славин је меморијални комплекс и војно гробље у Братислави, Словачка. У склопу њега је сахрањено на хиљаде војника Црвене армије који су погинули током Другог светског рата, док су ослобађали град у априлу 1945. од окупационих снага немачког Вермахта и преосталих словачких трупа које су подржавале клерофашистичку владу на чијем челу је био Јозеф Тисо. Споменик се налази на брду у близини центра Братиславе, окружен богатим вилама и резиденцијама разних амбасада. Комплекс је подигнут између 1957. и 1960. на земљишту гробља, а отворен је 3. априла 1960. на обележавање 15. годишњице ослобођења града. Споменик је изграђен у стилу сличном Палати културе и науке у стаљинистичком архитектонском стилу. Од 1961. године проглашен је за Национални културни споменик. Дизајнирао га је Јан Светлик. Историја Споменик је отворен за јавност 3. априла 1960. у част петнаестогодишњице од ослобођења Братиславе у Другом светском рату. На зидовима споменика приказани су градови са датумима њиховог ослобођења. Укупно 6.845 војника сахрањено је на овом месту. Током изградње Славина, торањ цркве Девице Марије Снежне срушен је да не би кварио поглед на панораму града. Александер Тризуљак је протестовао против уклањања торња, али безуспешно. Званично, демонтажа торња је оправдана тиме што је био у лошем стању, те да би се сачувала црква. Првобитно је планирано да торањ буде преполовљен али је на крају у потпуности уклоњен. Опис Меморијални комплекс и гробље палих бораца Црвене армије током ослобађања Братиславе у Другом светском рату, проглашено је за споменик културе 1961. године. На врху 39 метра високог обелиска налази се статуа војника висока 11 метара, коју је излио словачки скулптор Александер Тризуљак. Војник је приказан како десном руком уздиже заставу, а левом чизмом гази свастику. Бронзана врата меморијалног аудиторијума су украшена рељефима Рудолфа Прибиша. Комплекс се састоји из: Грандиозног степеништа, Гробља са 6 масовних гробница и 278 појединачних гробних места у којима је укупно сахрањено 6845 совјетских војника, Централне свечане сале са разним статуама, натписима и симболичним саркофагом од белог мермера, Обелиска од 42 метра висине, са статуом совјетског војника на врху, а на спољашњим зидовима налазе се натписи са датумима ослобођења разних градова у Словачкој у периоду између 1944. и 1945. године. Остале занимљивости о Славину: Споменик се налази на врху брда Славин, једног од топографских узвисина старог града Братиславе (део Малих Карпата). Локација нуди одличан преглед панораме Братиславе, што га чини популарним местом за шетњу локалног становништва. На територији комплекса налазе се статуе чувених словачких уметника, као што су Јан Кулих, Тибор Бартфај, Јозеф Костка. Током 2005. године, руски председник Владимир Путин посетио је комплекс током састанка са Џорџом Бушeм. Дан ослобођења Братиславе је 4. април, када народ и председник одају почаст палим совјетским борцима. Руски министар спољних послова Сергеј Лавров посетио је 2015. године комплекс, на 70. годишњицу ослобођења Братиславе. Галерија Референце Литература Спољашње везе Чланак о Славину на сајту Sme.sk
Konkatedrála Sedmibolestné Panny Marie (Poprad)

Konkatedrála Sedmibolestné Panny Marie je římskokatolická konkatedrála Spišské diecéze v Popradě, jeden z dvou sídelních chrámů biskupa spišského. Výstavbu kostela započal v roce 1935 tehdejší farář Štefan Mnoheľ. Základní kámen kostela který měl zasvěcen Sedmibolestné Panně Marii, byl posvěcen 8. října 1939. Kostel naprojektoval architekt Gabriel Schreiber, ve funkcionalistickém stylu, pod dozorem stavitele Štefana Horvátha trvala výstavba tři roky. Kostel byl posvěcen 8. září 1942 Jánom Vojtaššákom, biskupem spišským. V současnosti konkatedrála slouží jako farní kostel Římskokatolické farnosti Poprad. Farářem-děkanem je Ondrej Borsík, s ním jsou ve farnosti také tří kaplanové. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Konkatedrála Sedembolestnej Panny Márie na slovenské Wikipedii. Související články Kostel svatého Jiljí (Poprad) Kostel svatého Cyrila a Metoděje (Poprad) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Konkatedrála Sedmibolestné Panny Marie na Wikimedia Commons https://www.rkcpoprad.sk/konkatedrala/ https://www.severovychod.sk/vylet/konkatedrala-sedembolestnej-panny-marie-poprad
Konkathedrale zum Gedächtnis der Sieben Schmerzen Mariens

Die Konkathedrale zum Gedächtnis der Sieben Schmerzen Mariens (slowakisch Konkatedrála Sedembolestnej Panny Márie) ist eine Kirche in Poprad, Slowakei, die zugleich als Konkathedralkirche des Bistums Spiš dient. Erbaut wurde die funktionalistische Kirche zwischen 1939 und 1942. Zur Zeit der Einweihung am 8. September 1942 fehlte noch die innere Ausstattung sowie der Turm. Die Kirche ist 48 Meter lang und 22 Meter breit. Im Hauptaltar befinden sich Plastiken der Siebenschmerzhaften Jungfrau Maria, des heiligen Johannes des Apostels und der Maria Magdalena. Der Kreuzweg aus Kunststein stammt aus dem Jahr 1957, die aktuelle Orgel wurde 1968 installiert. Einzelnachweise Weblinks
Co-Cathedral of Our Lady of Sorrows, Poprad

The Co-Cathedral of Our Lady of Sorrows (Slovak: Konkatedrála Sedembolestnej Panny Márie) is the main Roman Catholic church of the town of Poprad, Slovakia. History It was built between 1939 and 1942. The church is 48 m long and 22 m wide. The title "concathedral" refers to the fact, that it is the second cathedral in the Diocese of Spiš, after St. Martin's Cathedral in Spišská Kapitula. References
Concatedral de Nuestra Señora de los Dolores (Poprad)

La Concatedral de Nuestra Señora de los Dolores​ o simplemente Catedral de Poprad (en eslovaco: Konkatedrála Sedembolestnej Panny Márie) Es la principal iglesia católica en la ciudad de Poprad, Eslovaquia. El título de "co-catedral" se refiere al hecho de que es la segunda catedral de la diócesis de Spiš, después de la catedral de San Martín de Spišská Kapitula. Fue construida entre 1939 y 1942. La iglesia es de 48 m de largo por 22 m de ancho. En el momento de la inauguración el 8 de septiembre de 1942 seguía sin tener la decoración interior y la torre. En el altar mayor están monumentos a los Siete Dolores de la Virgen María, San Juan Apóstol y María Magdalena. La imagen del calvario en piedra se remonta a 1957 y el órgano actual fue instalado en 1968. Véase también Iglesia católica Concatedral Referencias
Cocathédrale Notre-Dame-aux-Sept-Douleurs de Poprad

La cocathédrale Notre-Dame-aux-Sept-Douleurs (en slovaque : Konkatedrála Sedembolestnej Panny Márie) est un édifice religieux catholique sis à Poprad en Slovaquie. Elle est la principale église catholique de la ville. Le titre de cocathédrale fait référence au fait qu'il s'agit de celle du diocèse de Spiš, sa deuxième église la plus importante après la cathédrale Saint-Martin de Spišská Kapitula. Description Construite entre 1939 et 1942 sur un projet de l'architecte Gabriel Schreiber dans un style fonctionnaliste, l'église mesure 48 m de long sur 22 m de large. Elle a été consacrée le 8 septembre 1942 par l'évêque Ján Vojtaššák (en) ; l'aménagement intérieur et la tour n'étaient pas encore terminés. Le maître-autel est orné des statues des Sept Douleurs de la Vierge Marie, de saint Jean l'Évangéliste et de Marie Madeleine. Le Chemin de croix en pierre date de 1957 et l'orgue actuel a été installé en 1968, il dispose de trois claviers et de 41 registres. Notes et références Voir aussi Article lié Liste des cathédrales de Slovaquie Liens externes Site officiel Ressource relative à la religion : GCatholic.org Portail du catholicisme Portail de la Slovaquie Portail de l’architecture chrétienne
Concattedrale della Vergine Maria dei Sette Dolori

La concattedrale della Vergine Maria dei Sette Dolori (in slovacco: Konkatedrála Sedembolestnej Panny Márie) è la principale chiesa cattolica della città di Poprad, in Slovacchia. Il titolo di "concattedrale" si riferisce al fatto che è la concattedrale della diocesi di Spiš, la seconda chiesa più importante della diocesi dopo la cattedrale di San Martino di Spišská Kapitula. È stata costruita tra il 1939 e il 1942 su progetto dell'ingegnere Gabriel Schreiber in stile funzionalista. La chiesa è lunga 48 m e larga 22 m. La chiesa fu consacrata l'8 settembre 1942 dal vescovo Ján Vojtaššák; mancavano ancora l'arredamento interno e la torre. Nell'altare maggiore sono poste le statue dei Sette Dolori di Maria Vergine, san Giovanni apostolo e Maria Maddalena. Il Calvario in pietra risale al 1957 e l'organo attuale è stato installato nel 1968. Voci correlate Poprad Diocesi di Spiš Cattedrali in Slovacchia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su concattedrale di Nostra Signora dei Dolori Collegamenti esterni (SK) Sito della parrocchia della concattedrale, su rkcpoprad.sk.
Konkatedra Siedmiu Boleści Najświętszej Maryi Panny w Popradzie

Konkatedra Siedmiu Boleści Najświętszej Maryi Panny (słow. Konkatedrála Sedembolestnej Panny Márie) – konkatedra diecezji spiskiej. Znajduje się w mieście Poprad na Słowacji. Funkcjonalistyczny kościół został wzniesiony w latach 1939-1942. Podczas poświęcenia w dniu 8 września 1942 roku świątynia nie posiadała wyposażenia wewnętrznego i wieży. Wymiary budowli to 48 metrów długości i 22 metrów szerokości. W ołtarzu głównym znajdują się rzeźby Siedmiobolesnej Dziewicy Maryi, świętego Jana Apostoła i świętej Marii Magdaleny. Droga krzyżowa została wykonana ze sztucznego kamienia w 1957 roku, natomiast obecne organy zostały zamontowane w 1968 roku. Przypisy
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Pezinok)

Kostel Nanebevzetí Panny Marie v Pezinku byl postaven v 14. století jako trojlodní kostel blahoslavené Panny Marie. V okolí se rozprostíral hřbitov. Z tohoto období se zachovala polygonální kupa křtitelnice a epitaf hraběte Juraje. V druhé polovině 16. století připadl evangelíkům, protože začalo období reformace, ke kterému se přidala většina Pezinčanů. Katolíkům se vrátil v roce 1628, přičemž sloužil jako farní kostel až do roku 1674, kdy tento gotický kostel přebrala řehole kapucínů. V období Rákocziho povstání se opět vrátil faře, avšak pro špatnou finanční situaci zůstal opuštěný až do roku 1753. Kostel se příchodem jezuitů do Pezinku stal opět farním a tak je až po dnešní den. Pohřební kaple palatina Štěpána Illéšházyho byla přistavěna počátkem 17. století. Až v 18. století byla přistavěna věž, ve které dnes můžeme najít 3 zvony. Z tohoto období pochází také dnešní oltářní obraz Nanebevzetí Panny Marie. Pod kostelem se nacházejí krypty. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Pezinok) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie na Wikimedia Commons
Hričov (vodní nádrž)

Vodní nádrž Hričov je vodní nádrž na řece Váh, pod jeho soutokem s Kysucou a Rajčankou, u obce Horný Hričov. Je součástí druhé části Vážské kaskády a s Žilinskou přehradou jsou jejím nejvyšším stupněm. Při výstavbě vodního díla byla zatopena část žilinské městské části Strážov. Základní údaje Výstavba: 1958–1962 Objem nádrže: 8,467 mil. m³ Délka vzdutí hladiny: 6,0 km Zatopená plocha: 2,53 km² V době vyšších vodních stavů se do nádrže dostává vodami Kysuce i Rajčanky velké množství nečistot, které ji zanášejí. V současnosti jsou zanesené odhadem 2/3 objemu nádrže, což značně snižuje její akumulační možnosti. Elektrárna Součástí nádrže je i vodní elektrárna, která byla uvedena do provozu v roce 1962. Elektrárna má nainstalovány 3 Kaplanovy turbíny s průtokem 3x 133 m³ a výkonem 31,5 MW. Průměrně vyrobí 59,1 GWh elektrické energie ročně. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Vodná nádrž Hričov na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní nádrž Hričov na Wikimedia Commons
Stausee Hričov

Der Stausee Hričov (slowakisch Vodná nadrž Hričov) ist ein Stausee in der nordwestlichen Slowakei. Er staut den Fluss Waag westlich von Žilina, die Staumauer befindet sich beim Ort Horný Hričov. Der Stausee ist Teil der Waag-Kaskade (slowakisch Vážska kaskáda) und entstand zwischen 1958 und 1962. Die Wasserfläche beträgt 2,5 km², das Stauvolumen 8,5 Millionen m³ Wasser. Durch den Sedimenttransport aus den Flüssen Kysuca und Rajčanka, die knapp flussaufwärts in die Waag münden, sind heute schätzungsweise zwei Drittel des Stauvolumens zugeschwemmt. Drei Kaplanturbinen mit je 134 m³/s erreichen gemeinsam mit den elektrischen Schenkelpolmaschinen eine Leistung von 31,5 MW und liefern im Jahresdurchschnitt 59,1 GWh ins Netz. Die Bahnstrecke Bratislava–Žilina sowie die Autobahn D3 und die Cesta I. triedy 61 (I/61) verlaufen am linksseitigen, die Cesta II. triedy 507 (II/507) am rechtsseitigen Ufer. Die D3 überquert den Stausee nahe Strážov auf einer etwa 1,5 km langen Brücke. Weblinks Grundinformationen zum Wasserkraftwerk (englisch) Einzelnachweise
Hričov (zbiornik wodny)

Zbiornik wodny Hričov (słow. vodná nádrž Hričov) – zbiornik zaporowy w północno-zachodniej Słowacji, powstały przez przegrodzenie rzeki Wag zaporą Hričov. Stanowią one element wielkiego systemu hydrotechnicznego, obejmującego środkowy odcinek doliny Wagu, zwanego kaskadą Wagu. Położenie Zapora wodna znajduje się tuż powyżej wsi Horný Hričov w kraju żylińskim. Zbiornik zaporowy ciągnie się w górę Wagu aż poza linię wyznaczoną przez miejscowości Strážov – Považský Chlmec, na północno-zachodnich przedmieściach Żyliny, wypełniając prawie w całości wąski odcinek doliny tej rzeki pomiędzy Kotliną Żylińską na wschodzie a Kotliną Bytczańską na zachodzie. Wzniesienia na lewym (południowo-zachodnim) brzegu zbiornika, sięgające od 500 do 640 m n.p.m., zaliczane są do Gór Strażowskich (a ściślej – Sulowskich Wierchów), natomiast niewysokie, lecz strome góry na prawym (północno-wschodnim) brzegu zbiornika należą już do Jaworników. Po południowo-zachodnim (lewym) brzegu zbiornika biegną linia kolejowa z Bratysławy do Żyliny, a także autostrada D3 z Hričovskiego Podhradia i droga I/61. Prawym (północno-wschodnim) brzegiem zbiornika biegnie droga II/507, prowadząca z Gabčíkova do Żyliny. Historia Budowę zbiornika wraz z zaporą i znajdująca się przy niej elektrownią wodną zaczęto w 1958 r. w ramach rozległego planu zagospodarowania hydroenergetycznego doliny Wagu. W czasie przygotowań do budowy została wysiedlona część wsi Strážov, które to tereny zostały później zalane wodami zbiornika. Konieczna była również przebudowa systemu komunikacyjnego w tej części doliny Wagu. Charakterystyka Zbiornik ma długość ok. 4 km i szerokość sięgającą blisko 1 km. Powierzchnia zbiornika wynosi 2,53 km², a objętość gromadzonej przezeń wody wynosiła pierwotnie 8,47 mln m³. Na skutek tego, że uchodzące do Wagu tuż powyżej zbiornika rzeki Kisuca i Rajčanka niosą znaczne ilości materiału mineralnego, który osadza się na terenie spokojnej wody zbiornika, jego objętość szybko się zmniejsza i już ok. 2010 r. wynosiła ona jedynie 1/3 wielkości pierwotnej. Wykorzystanie Wody gromadzone w zbiorniku napędzają usytuowaną przy zaporze elektrownię wodną, a następnie kierowane są do Kanału Hričovskiego, którym zasilają kolejne dzieła wodne Kaskady Wagu. Tafla zbiornika udostępniona jest do uprawiania sportów wodnych, a jego górna część należy do znanych łowisk wędkarskich. Przypisy Bibliografia Súlovské vrchy. Turistická mapa 1 ; 50 000, VKÚ Harmanec, 2010 ISBN 978-80-8042-597-5. Bartolomej Vavrík, Eta Vavríková i in.: Strážovské vrchy. Turistický sprievodca ČSSR, wyd. Šport, slovenské telovýchovné vydavateľstwo, Bratislava 1985.
Музей на словашкото село

Музеят на словашкото село (на словашки: Múzeum slovenskej dediny) е голям музей на открито в покрайнините на северния словашки град Мартин. Основан е през 1960-те години от Словашкия национален музей в Мартин. Музеят представя традиционната архитектура на Северозападна Словакия и начина на живот в традиционна селска общност от края на XIX и началото на XX век. На площ от 15,5 хектара са разположени 129 жилищни, селскостопански, обществени и религиозни сгради. Има пожарна, дървена ренесансова камбанария, начално училище и е представена изложбата „Романо дром“ („Пътят на циганите“). В музеят на открито са представени също така техниките за отглеждане на лен, производство на олио и тъкане на традиционни дрехи. Сградите са от различни региони на Словакия – Орава, Липтов, Туриец, Кисуце-Подяворники. 22 обекта (предимно земеделски стопанства) са обзаведени и отворени за посетители. Селскостопанските изложби представят отглеждането на местни растения – дървета, подправки, лечебни и магически билки. Всяка година се провеждат различни събития, представящи трядиционни професии, производства, занаяти, празненства и фолклор. Източници
Muzeum slovenské dědiny

Muzeum slovenské dědiny (slovensky Múzeum slovenskej dediny); neoficiálně Skanzen Martin je největší přírodní expozicí na Slovensku. Nachází se v Jahodníckych hájích, východně od Martina a na ploše 15,5 ha se nachází 143 exponátů slovenské lidové architektury, pocházejících ze severozápadního Slovenska. Dějiny 1931 – první záměr vybudování skanzenu v Martině 1943 – první exponát (zvonice z Koštian nad Turcom) byl převezen do botanické zahrady SNM v Martině 1964 – Slovenská národní rada schválila vybudování muzea lidové architektury při Martine 1968 – 5. listopadu byl položen základní kámen muzea v Jahodníckych hájích 1972–1974 – zpřístupnění prvních objektů v sekci regionu Orava 1972–1985 – výstavba sekce regionu Kysuce – Podjavorník 1974–1990 – výstavba sekce regionu Liptov 1979 – začátek výstavby sekce regionu Turiec 1991 – začátek pravidelné sezónní provozu 2004 – celoroční provoz Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Múzeum slovenskej dediny na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Muzeum slovenské dědiny na Wikimedia Commons Oficiální stránka skanzenu
Museum des slowakischen Dorfes

Das Museum des slowakischen Dorfes (slowakisch Múzeum slovenskej dediny) ist ein Freilichtmuseum in der nördlichen Slowakei und die größte volkstümliche Ausstellung im Freien im ganzen Land. Es befindet sich im Teil Jahodnícke háje südlich des Stadtzentrums von Martin und gehört zum Netzwerk des Slowakischen Nationalmuseums. Geschichte Die ersten Gedanken über eine gesamtslowakische volkstümliche Ausstellung erschienen Ende des 19. Jahrhunderts, als die Slowakei noch ein Teil von Österreich-Ungarn war. Aber erst 1931 kam ein detaillierter Vorschlag zum Bau eines Heimatmuseums in Martin. 1943 wurde das erste Gebäude, ein Glockenturm aus Košťany nad Turcom, in den Botanischen Garten des Slowakischen Nationalmuseums in Martin gebracht. 1964 wurde vom Slowakischen Nationalrat der Bau eines Museums der Volksarchitektur im Martin gutgeheißen. Am 5. November 1968 legte man den Grundstein im Fundament eines Gasthauses aus Oravská Polhora. Die erste Teileröffnung fand im Jahr 1972 mit ersten Bauobjekten aus der Landschaft Orava statt. In den 1970er und 1980er Jahren wurde das Museum um Gebäude aus den Landschaften Kysuce-Podjavorníky, Liptov und Turiec ausgebaut, wobei der Ausbau nach 1990 weitgehend eingestellt wurde, sodass die Ausstellung zur Landschaft Turiec entgegen der ursprünglich gedachten Ausführung nicht fertiggestellt wurde. 1991 begann ein regelmäßiger saisonaler Betrieb vom Mai bis Oktober, seither werden auch regelmäßige Veranstaltungen durchgeführt. Seit 2004 ist das Museum ganzjährig in Betrieb. Bauobjekte Heute präsentiert das Museum die Volksarchitektur, Wohnkultur und Lebensweise der Einwohner der Nordwest- und Nordslowakei in der zweiten Hälfte des 19. und in der ersten Hälfte des 20. Jahrhunderts. Im 15,5 ha großen Areal stehen insgesamt 143 Bauobjekte, davon sind 22 (zumeist landwirtschaftliche Anwesen) auch im Inneren ausgestattet und für Besucher geöffnet. Neben Wohnhäusern und Wirtschaftsbauten sind auch einzelne technische, gesellschaftliche und sakrale Bauwerke vertreten. Einige interessante Objekte sind die hölzerne römisch-katholische Kirche aus dem Jahr 1792 aus Rudno, eine Laube aus Slovenské Pravno, Wagenschuppen aus Moškovec, ein Gasthaus aus Oravská Polhora, eine Ölfabrik aus Oravské Veselé, ein Landadelhaus aus Vyšný Kubín und eine Schule aus Petrovice. Veranstaltungen Seit 1991 organisiert das Museum im Rahmen des Jahres der Volkskunde thematische Veranstaltungen mit Vorführung traditioneller Produktion, Handwerk, Bräuchen und Volkskunst. Beispiele sind Der Fasching endet bald, Ostern am Land, Aufstellen der Maibäume, Kindersonntag, Annaball, Michaelsmarkt oder Weihnachten am Land. Weblinks Website des Slowakischen Nationalmuseums (slowakisch) Beschreibung auf slovakia.travel (deutsch) Einzelnachweise
Museum of the Slovak Village

The large open-air Museum of the Slovak Village (in Slovak: Múzeum slovenskej dediny) is situated on the outskirts of the northern city of Martin in Slovakia. History The first idea of the open-air museum was put forward by Ján Geryk, the SNM secretary, on 16 April 1931 and it was thought to be built in Opleta. The museum was planned around Scandinavian designs of open-air museums and was mentioned to be real-life place for whole families: they would live and work there "in the old way of life". Finally, the museum was established in the 1961, by the Slovak National Museum in Martin and in 1964-66 the 218 objects from 113 villages were selected to create the reconstructed village settlements from 13 regions. The foundation stone of the Museum of Slovak Village was laid on 3 September 1968. The first group of buildings was of the Orava region and was open to public in 1972. Objects The museum presents northwest Slovak traditional folk architecture, typical in its habitation and lifestyle of traditional rural communities in Slovakia from the 19th to the early 20th century. In an area of 15,5 hectares there are 129 dwelling, farm, technical, social, and religious buildings. Besides many domestic buildings, there are for example croftlofts, a pub, a village store, a garden house, a firehouse, a wooden Renaissance bellhouse, an elementary school, and an exhibition on Romano Drom (Journey of Gypsies). In this open-air museum, visitors can see interesting technical objects – such as vegetable (mainly flax) oil production, worsted production and weaving cloth. These buildings are from different Slovak regions – Orava, Liptov, Turiec and Kysuce-Podjavorniky. 22 objects (mainly agricultural homesteads) are furnished and open to visitors. Agricultural exhibitions show the cultivation of traditional plants, trees, spices, medicinal and magic herbs. One of the most interesting objects is Catholic church from Rudno (1792) with its decorative paintings and Baroque altar with statutes of St. Stephen, St. Nicolas and Virgin Mary inside. Other At the Museum of the Slovak Village, various events are held every year. These whole-day events show or reconstruct traditional professions, production and handicrafts, ceremonies, traditional manners and folklore. For instance, Easter in the Countryside, Days of Firefighters, Children Sunday, Michal's Market or Christmas in the Countryside. Services for visitors Services available for visitors include: Guided tours or individual visits Refreshment and catering in a pub of Oravska Polhora Hire of spaces (family or business celebrations) Marriage ceremonies in a Roman Catholic church of Rudno Roman Catholic or Evangelistic masses during events Souvenir shop with postcards, professional publications and folk-art products Creative workshops for elementary schools References External links Museum website