NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Manínská tiesňava

Manínska tiesňava skalní soutěska, která se nachází nedaleko Považské Bystrice v pohoří Súľovské vrchy. Soutěska je chráněna jako národní přírodní rezervace v katastrálním území obce Považská Teplá, která je částí města Považská Bystrica v Trenčínském kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1967 a jeho rozloha je 117,63 hektaru. Rezervace je součástí chráněné krajinné oblasti Strážovské vrchy. Přírodní poměry Epigenetický zlom vytvořený zařezáním Manínského potoka, který rozdělil Manínské bradlo na dvě části – Veľký a Malý Manín. Vlhké mikroklima vysokých skalních stěn a útvarů umožňuje výskyt horských druhů rostlin a živočichů v malé nadmořské výšce. Ve výslunných polohách skalních stěn se pak nachází teplomilné druhy. Symbolický hřbitov Symbolický hřbitov je pietní místo, které se nachází na místě zvaném Pohádková loučka (slovensky Rozprávková lúčka). Bylo založeno Horolezeckým klubem Manín jako vzpomínka na horolezce, kteří tragicky zemřeli. Je tvořen dřevěným křížem a pamětními dekami připevněnými ke skále. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Manínska tiesňava na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Manínska tiesňava na Wikimedia Commons
Manínska tiesňava

Die Manínska tiesňava (deutsch wörtlich Manín-Klamm) ist ein ca. 0,8 km langes Engtal zwischen den Orten Považská Teplá und Záskalie (Bezirk Považská Bystrica, Region Trenčín) in der nordwestlichen Slowakei. Die auf ca. 380–390 m n.m. liegende Sohle der Klamm nimmt der Bach Manínsky potok ein, welcher hier die mesozoischen Kalkstein-Formationen der Sulover Berge (Súľovské vrchy) zwischen Veľký Manín (891 m n.m.) und Malý Manín (813 m n.m.) von Osten durchschneidet. Mit einer Breite von nur wenigen Metern an ihrer engsten Stelle gilt die Manín-Klamm als die engste Schlucht der Slowakei. Für Fahrzeuge ist diese erst passierbar, seit in den 1930er-Jahren die Sprengung eines Felsens den Bau einer Straße ermöglichte. Wegen des Vorkommens seltener Pflanzen- und Tierarten wurde die Manín-Klamm im Jahr 1967 unter Naturschutz gestellt. Sie ist heute Teil des Landschaftsschutzgebiets Strážovské vrchy und mit der südöstlich von Záskalie gelegenen Kostolecer Schlucht (Kostolecká tiesňava) durch einen Lehrpfad verbunden. Die Nutzung durch den Klettersport ist auf zwei Felswände im mittleren Bereich der Klamm beschränkt. Weblinks Eintrag auf slovakia.travel (deutsch)
Gorges de Manínska

Les gorges de Manínska (en Slovaque : Manínska tiesňava) est une réserve naturelle nationale de Slovaquie. Description Classées depuis 1967, les gorges se situent à 6 km de Považská Bystrica dans le massif de Strážovské vrchy. Un ruisseau passe dans une vallée bordée de parois s'élevant entre 20 m et 200 m d'altitude. La réserve possède des particularités géologiques formées par l'érosion ainsi qu'un karst souterrain composé de vingt-huit grottes, de crevasses et d'abimes. Une randonnée y a été aménagée avec des panneaux explicatifs sur l'histoire, la faune et la flore de la région. Liens externes Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas World Database on Protected Areas Portail de la géologie Portail de la Slovaquie
Manínska tiesňava

Manínska tiesňava (pol. Wąwóz Maniński) – przełomowy odcinek doliny Manińskiego Potoku w Manínskiej vrchovinie na Słowacji. Leży na obszarze katastralnym dawnej wsi Považská Teplá (od 1979 r. w granicach miasta Powaska Bystrzyca). Epigenetyczny przełom, powstały na skutek wcięcia się Manińskiego Potoku w poprzek masywnej, wapiennej Skały Manińskiej podzielił jej skalne żebro na dwie części: Veľký Manín (891 m) na południu i Malý Manín (812 m) na północy. Tworzą go właściwie dwa mniejsze wąwozy, rozdzielone małą kotlinką. Ściany skalne otaczające wąwóz osiągają miejscami wysokość do 400 m. Stanowią one popularny teren dla wspinaczek skalnych. Oprócz wydatnego źródła, ujętego do celów wodociągowych, u południowo-zachodniego skraju wąwozu wytryska znane w okolicy źródło szczawy żelazistej. Wąwozem biegnie droga do położonych w górze doliny Manińskiego Potoku wsi Záskalie, Kostolec i Vrchteplá. Ze stromych zboczy na dno wąwozu spadają często zimą lawiny śnieżne, które niejednokrotnie aż na kilka dni odcinają wyżej wymienione wsie od świata. Śnieżne zaspy w zacienionych miejscach zalegają często nawet do maja. Ze względu na wysoką wartość krajobrazowo-przyrodniczą cały wąwóz jest objęty ochroną w rezerwacie przyrody Manínska tiesňava. Manínsky potok utworzył jeszcze drugi wąwóz o nazwie Kostolecká tiesňava. Na wąwozie tym i stokach otaczających go gór utworzono rezerwat przyrody Kostolecká tiesňava. Przypisy
Манінська ущелина

Манінська ущелина (Manínska tiesňava) — національний парк в Словаччині; розташовується в окрузі Поважська Бистриця — біля села Заскалля. Протікає Манінський потік Охоронна територія заснована 1967 року; займає 1,17 км². Примітки
Vihorlatbjergene

Vihorlatbjergene (slovakisk: Vihorlatské vrchy; ukrainsk: Вигорлат, Vyhorliat ) eller i daglig tale Vihorlat er en vulkansk bjergkæde i det østlige Slovakiet og det vestlige Ukraine . En del af området er opført som et verdensarvssted. Etymologi Navnet er af slavisk oprindelse. Jozef Martinka foreslog oprindelsen i ruthensk vyharj / vyhar (slovakisk : výhor) - en brændt skov påVygarljať, Vyhorljať - et bjerg med mange brændte steder. Det ungarske navn Vihorlát stammer fra slovakisk som et mellemliggende sprog. Den slovakiske del er 55 km lang, op til 11 km bred og højden er fra 400 til 1.076 moh. Det tilhører Vihorlat-Gutin-området i de indre østlige Karpater . Den midterste del af bjergene ligger i det beskyttede Vihorlat landskabsområde. Vihorlat grænser op til det østlige slovakiske lavland (Východoslovenská nížina) i syd og vest. De Sydlige Beskider (Beskydské predhorie) adskiller Vihorlat fra Bukovské vrchybjergene og i nord. Den højeste top er Vihorlat ved 1.076 moh. Den største sø i bjergkæden er Morské oko, som ligger på 618 moh. Verdensarvssted Kyjovský prales, en oprindelig bøgeskov i Vihorlatbjergene, blev den 28. juni 2007 udpeget af UNESCO som en del af verdensarvsstedet Gamle oprindelige bøgeskove i Karpaterne og andre regioner i Europa på grund af dets omfattende og uforstyrrede økologiske mønstre og processer. Kilder og henvisninger Chránená krajinná oblasť Vihorlat (på slovakisk) Beskyttet landskabsområde Vihorlat i Slovakiet. Rejse Fotogalleri Vihorlat, Fotogalleri Sninský kameň, Fotogalleri Inversion - Vihorlat, Sninský kameň (fotos af Vihorlat og Sninský kameň) Fjerntliggende seværdigheder fra Vihorlat-bjergene Arkiveret 3. august 2020 hos Wayback Machine på portalen Na obzore (på slovakisk) "Fotografie Vihorlat". Fotografie Vihorlat (tjekkisk). Arkiveret fra originalen 2009-10-26.
Vihorlatské vrchy

Die Vihorlatské vrchy (deutsch der Vihorlat oder das Vihorlatgebirge) sind ein 55 Kilometer langes und bis zu 11 Kilometer breites, zwischen 400 und 1100 Meter hohes vulkanisches bewaldetes Gebirge in der südlichen Ostslowakei. Die höchste Erhebung ist der Vihorlat mit 1076 Metern, weitere markante Erhebungen sind der Nežabec (1023 m), der Sninský kameň (1005 m), der Lysák (821 m) und der Trislák (772 m). Die gleichnamigen Urwaldareale im Ostteil des Gebirges sind als Landschaftsschutzgebiet Vihorlat geschützt, während der Westteil militärisches Sperrgebiet Valaškovce ist. Im Ostteil befindet sich der Urwald Vihorlatský prales, seit 2007 Teil des UNESCO-Welterbes „Buchenurwälder in den Karpaten“. Ausgangspunkte für den Rundwanderweg durch den begehbaren Teil des Vihorlatgebirges sind Zemplínske Hámre im Norden und Remetské Hámre im Süden. Anziehungspunkt für viele Touristen ist der 618 m hoch gelegene See Morské oko (Seeauge) unterhalb der Okna-Quelle. Das Gebirge befindet sich auf der Grenze der Landschaftsverbände (kraje) Prešovský kraj und Košický kraj. Panorama Weblinks
Vihorlat Mountains

Vihorlat Mountains (Slovak: Vihorlatské vrchy; Ukrainian: Вигорлат, Vyhorliat, Hungarian: Vihorlát) or colloquially Vihorlat is a volcanic mountain range in eastern Slovakia and western Ukraine. A part of the range is listed as a World Heritage Site. Etymology The name is of Slavic origin. Jozef Martinka suggested the origin in Ruthenian vyharj / vyhar (Slovak: výhor) - a burned forest with a grouping suffix -ať. Vygarljať, Vyhorljať - a mountain with many burned places. The Hungarian name Vihorlát derives from Slovak as an intermediate language. Vihorlat Mountains in Slovakia The Slovak part is 55 km long, up to 11 km broad and from 400 to 1,076 m high. It belongs to the Vihorlat-Gutin Area group of the Inner Eastern Carpathian Mountains. The middle part of the mountains is protected by the Vihorlat Protected Landscape Area. Vihorlat is bordered by the Eastern Slovak Lowland (Východoslovenská nížina) in the south and the west. The Beskidian Southern Piedmont (Beskydské predhorie) separates Vihorlat from the Bukovské vrchy mountains and Laborecká vrchovina highlands in the north. The highest peak is Vihorlat at 1,076 m AMSL. The largest lake in the mountain range is Morské oko, which is situated at 618 m AMSL. World Heritage Site Kyjovský prales, a primeval beech forest in Vihorlat Mountains, was proclaimed by UNESCO to be a World Heritage Site on June 28, 2007, because of its comprehensive and undisturbed ecological patterns and processes. Gallery Panorama See also Vihorlat Protected Landscape Area Morské oko References External links Chránená krajinná oblasť Vihorlat (in Slovak) Protected Landscape Area Vihorlat at Slovakia.travel Photo gallery Vihorlat, Photo gallery Sninský kameň, Photo gallery Inversion – Vihorlat, Sninský kameň (photos of Vihorlat and Sninský kameň) Distant sights from Vihorlat Mountains on the portal Na obzore (in Slovak) "Fotografie Vihorlat" (in Czech). Archived from the original on 2009-10-26.
Montañas Vihorlat

Las montañas (en eslovaco: Vihorlatské vrchy; en ucraniano: Вигорлат, Vyhorliat) o coloquialmente Vihorlat son una cordillera volcánica en el este de Eslovaquia y el oeste de Ucrania. Una parte están declaradas Patrimonio de la Humanidad. Las montañas Vihorlat en Eslovaquia La parte eslovaca tiene 55 km de largo, hasta 11 km de ancho y entre 400 y 1.076 m de alto. Pertenece al grupo Región Vihorlat-Gutin de las montañas interiores de los del Cárpatos del Este La parte media de las montañas está protegida por el Área Protegida de Vihorlat. Vihorlat está bordeado por las Tierras Bajas de Eslovaquia Oriental (Východoslovenská nížina) en el sur y el oeste. El Piamonte Beskidian (Beskydské predhorie) separa Vihorlat de las montañas de Bukovské vrchy y las tierras altas de Laborecká vrchovina en el norte. El pico más alto es Vihorlat a 1.076 m AMSL. El lago más grande de la cordillera es Morské oko, que está situado a una altitud de 618 m AMSL. Sitio de Patrimonio mundial Kyjovský prales, un hayedo primitivo en las montañas de Vihorlat, fue declarado por la UNESCO como Patrimonio de la Humanidad el 28 de junio de 2007 debido a sus patrones y procesos ecológicos integrales y sin perturbaciones.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Montañas Vihorlat. Área de Paisaje protegido Vihorlat en Slovakia.travel «Fotografie Vihorlat». Fotografie Vihorlat (en checo). Archivado desde el original el 26 de octubre de 2009.
Monts du Vihorlat

Les monts du Vihorlat (slovaque : Vihorlatské vrchy ; ukrainien : Вигорлат) sont une chaîne de montagnes de l'Est de la Slovaquie entre les régions de Košice et Prešov et l'Ouest de l'oblast de Transcarpatie en Ukraine. Son point culminant est le Vihorlat à 1 079 m d'altitude. Liens externes Portail de la montagne Portail de la Slovaquie Portail de l’Ukraine
Vihorlát

A Vihorlát (szlovákul Vihorlatské vrchy; ukránul Вигорлат, Vihorljat) egy vulkáni eredetű hegység Kelet-Szlovákiában és Nyugat-Ukrajnában. Egyes területei a világörökség részei. Etimológia A név szláv eredetű. Feltehetően a rutén vyharj / vyhar (szlovákul výhor) lehet az eredője, ami leégett erdőt jelent, a csoportképző -at utótaggal. Jelentése ekként "hegység leégett erdőkkel". A magyar Vihorlát név ennek az átvétele. Leírása Szlovákiai része 55 km hosszú és 11 km széles. Legmagasabb pontja az 1076 méter magas Vihorlát, második legmagasabb csúcsa az éppen a szlovák-ukrán határon álló 1025 méter magas Szeles-kő (Vitrova Szkala). A Vihorlát-Gutin hegyvidék része. Nyugaton és délen a Kelet-szlovákiai síkság (azaz lényegében az Alföld) határolja. Az Ungi-határhegységtől és a Laborc-felföldtől a Beszkidek déli nyúlványai választják el. Legnagyobb tava a Morské oko (Vihorláti-tengerszem). Főként bükk, tölgy, és kőriserdők borítják. A Kisortoványtól keletre található Kyjovský prales egy ősbükkös, amit 2007. június 28-án a világörökség részévé nyilvánítottak. A földtörténeti harmadkor végén jött létre, a neogén idején, amikor erőteljes vulkáni működés zajlott a területen. Itt ez viszonylag későn, kb. 15 millió évvel ezelőtt zajlott. A legmagasabb hegycsúcsok nagyjából 9 millió éve, a vulkáni működés végén alakultak ki, és főként andezit alkotja ezeket. Bazaltképződés egyáltalán nem zajlott. A vulkáni tevékenység idején ezt a területet egy sekély, már apadóban lévő tenger fedte, így kezdetben nem, csak hosszú idő után magasodott ki a Vihorlát a környezetéből. Emiatt nem is lehet találni klasszikus vulkáni alakzatokat, hanem helyette inkább eróziós törésformákat, rétegvulkáni szerkezeteket. Ugyan a Vihorlát fiatal hegységnek számít, felszíne jelentősen lepusztult. Az eredetileg magasabb hegycsúcsok az erózió és a nagymértékű földcsuszamlások hatására sokat vesztettek magasságukból. A hegylábaknál ennek bizonyítékai a hatalmas hordalékkúpok. A régi lávafolyamok mára kőtengerekké morzsolódtak. A hegyet alkotó andezit kiváló lehetőséget biztosít a víz beszivárgásához, a törésvonalak mentén számos víznyelő található. Galéria Forráshivatkozások Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Vihorlatské vrchy című szlovák Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Monti Vihorlat

I Monti Vihorlat (in slovacco: Vihorlatské vrchy; in ucraino: Вигорлат, Vyhorliat) o colloquialmente solo Vihorlat, sono una catena montuosa vulcanica della Slovacchia orientale e dell'Ucraina occidentale. Parte della catena fa parte del Patrimonio dell'umanità UNESCO. Storia Origine del nome Il nome è di origine slava. Jozef Martinka suggerì che l’origine del nome fosse riconducibile al ruteno "vyharj o "vyhar" (in slovacco: výhor), termine che indica una foresta bruciata, con l’aggiunta del suffisso collettivo Vygarljať e Vyhorljať designerebbero quindi una montagna caratterizzata dalla presenza di numerose aree incendiate. Il nome ungherese Vihorlát deriverebbe dallo slovacco. Monti Vihorlat in Slovacchia La parte slovacca è lunga 55 km, per una larghezza massima di 11 km e altezze comprese tra 400 m e 1.076 m. È l'unica catena montuosa slovacca che fa parte dei Carpazi Interni Orientali; la parte centrale delle montagne è protetta dall'Area Protetta del Panorama di Vihorlat. Vihorlat confina con il Bassopiano della Slovacchia orientale (Východoslovenská nížina) a sud e ad ovest. Il Piemonte dei Beschidi (Beskydské predhorie) separa Vihorlat dai Monti Bukovec e dalle alture di Laborecká vrchovina a nord. Il picco con maggiore altezza è Vihorlat, con 1.076 metri s.l.m. Il maggiore lago della catena montuosa è il Morscké oko, situato a 618 metri s.l.m., mentre alle pendici meridionali dei monti, vicino alla città di Michalovce si estende il bacino artificiale di Zemplínska šírava, il terzo lago della Slovacchia per superficie. Patrimonio dell'umanità Kyjovský prales, una foresta primordiale di faggi che si trova sui monti Vihorlat, è stata proclamata dall'UNESCO Patrimonio dell'umanità il 28 giugno 2007; il motivo è che comprende scenari e processi che non sono stati disturbati dalle attività umane. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monti Vihorlat Collegamenti esterni Area protetta dei Vihorlat su Slovakia.travel (CS) Fotografie Vihorlat, in Fotografie Vihorlat. URL consultato il 26 settembre 2010 (archiviato dall'url originale il 26 ottobre 2009).
Вигорлат

Вигорлат (словац. Vihorlat, укр. Вигорлят, иногда рус. Выгорлат) — горы на востоке Словакии и частично на Украине, часть Вигорлат-Гутинской гряды. Наивысшая точка — гора Вигорлат, 1076 м. Вигорлат в основном покрыт буковыми, дубовыми и ясеневыми лесами. Здесь обитают волк, рысь, дикая кошка, выдра, из птиц неясыть, филин. Также встречаются редкие насекомые — Альпийский усач, жук-носорог. В XIX веке, здесь была найдена железная руда, после чего начались горные работы. В результате этой деятельности сильно пострадали леса Вигорлата. Добыча прекратилась в 1904 году. Из массива гор берёт своё начало река Окна. Галерея Панорама Достопримечательности Озеро Морске-Око Деревянные русинские церкви Развалины замка Виньянски-Град Гора Снински-Камень с видом на окрестности Ссылки Фотогалерея . Архивировано из оригинала 20 июня 2006 года.
Вигорлат

Вигорла́т (словац. Vihorlat, іноді Вигорлят, Вигорл(а/я)тські гори) — гори на сході Словаччини і частково на крайньому заході України (в межах Перечинського та Ужгородського районів Закарпатської області); частина Вигорлат-Гутинського хребта. Простягаються розлогою дугою між долинами Лаборцю та Ужа. Межують на сході з Полонинським хребтом, на південному сході — з Перечинською улоговиною та масивом Маковиця, на півночі — з пасмом гір Західні Бещади. Південно-західні та південні відноги Вигорлату простягаються до Закарпатської низовини (в тому числі до міста Ужгорода). Найвища точка — гора Вигорлат (у Словаччині, 1076 м). В Україні найвища точка — Вітрова-Скала (1025 м). Вигорлат вкритий переважно буковими, дубовими и ясеневими лісами. Частину Вигорлату оголошено заповідником. Складові частини — Вигорлат; Вигорлатські пагорби; Гуменські пагорби; Попрєчни і Ясеновські пагорби. Гідрографія Протікають Брезницький потік річка Глінік Годковець Жяровниця Йовсянський потік Кам'яний потік Колонічка Кусін Ореховський потік Петровайка Ровний потік Сировий потік Собранецький потік Турський ярок Панорама Визначні місця Озеро Морське Око Дерев'яні українські русинські церкви Руїни замку Віньянський Град Гора Снинський Камінь з виглядом на околиці Урочище «Тепла Яма» Скалка, високий стрімчак, який виник внаслідок тектонічного злому Водоспад Плішка Примітки Джерела Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3. Посилання Фотогалерея
Gare de Krásna nad Hornádom

La Gare de Krásna nad Hornádom est une des gares de la ville de Košice située dans le quartier de Krásna. La ligne au niveau de la gare fut mise en service le 22 octobre 1873. Lignes desservies Notes et références Liens externes (hu) http://www.vasutallomasok.hu/allomas.php?az=slap Portail du chemin de fer Portail de Košice
Széplakapáti vasútállomás

Széplakapái (Abaszéplak) vasútállomás (szlovákul: Železničná stanica Krásna nad Hornádom) egy szlovákiai vasútállomás Abaszéplakon, melyet Szlovákiaia állami vasúttársasága üzemeltet. Vasútvonalak Az állomást az alábbi vasútvonalak érintik: Kassa–Csap-vasútvonal Kapcsolódó állomások A vasútállomáshoz az alábbi állomások vannak a legközelebb: Kassa-Erzsébetváros vasútállomás (Kassa vasútállomás, Kassa–Csap-vasútvonal) Alsómislye vasútállomás (Tiszacsernyő vasútállomás, Kassa–Csap-vasútvonal) Forgalom További információk Széplakapáti vasútállomás. Magyarország vasútállomásai és vasúti megállóhelyei. vasutallomasok.hu Jegyzetek
Fontána Květ lípy

Květ Lípy je fontána v Ružinově, Bratislavě, která se nachází v místní části Pošeň u křižovatky ulice Ivana Horvátha a Exnárovy ulice. Popis Autoři fontány jsou akad. soch. Alexander Bilkovič a ing. arch. Iľja Skoček. Odhalená byla v roce 1986. Fontána byla instalována do již existujícího bazénu, ve kterém měly být původně pěstovány lekníny. Teprve později byl bazén přeměněn na fontánu. To vysvětluje jeho rozlehlost a přítomnost schůdků vedoucích do něj. Ve středu je umístěna kovová plastika květu lípy. Kolem je rozmístěno 5 vodotrysků, ze kterých stříká voda do výšky 6 metrů vytvářející kolem plastiky vodní mlhovinu, která duhově zbarvuje sluneční paprsky. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Fontána Puk lipy na slovenské Wikipedii. Související články Seznam fontán v Bratislavě
Kostel svatého Martina (Lipany, okres Sabinov)

Kostel svatého Martina v Lipanech je chrám postavený v 13. století v pozdně románském slohu. Dějiny Dnešní kostel byl postaven jako pozorovatelna pro Kamenický hrad (kostel byl majetkem pánů z Kamenického hradu). Zakladatelem Lipanského kostela byl Rikolf II. z Kamenice a zasvětil ho sv. biskupovi Martinovi z Tours. Prvním správcem byl farář Jindřich z Lipan. Jeho potomek Tomáš Tárczay dal postavit ke kostelu kapli sv. Tomáše, která měla sloužit jako rodinná hrobka Tarczayovcov. Po vymření rodu Tárczay (Mikuláš Tárczay padl v boji proti Turkům v bitvě u Moháče v roce 1526) král Ferdinand I. daroval Lipanské majetky, kostel a celou farnost Janovi Dessewffymu de Czernek. V té době se začala šířit reformace a kolem roku 1589 byli obyvatelé Lipan evangelíky. V roce 1748 na počest návratu Lipan ke katolické církvi dala Klára Szirmayová, roz. Barkoczyová přistavět k severní stěně kostela kapli sv. Kříže v barokně-rokokovém slohu (kaple se stala rodinnou hrobkou Dessewffyovcov). Nejstarší památkou je věž, která původně sloužila jako strážní věž a pozorovatelna mezi Kamenickým hradem a pevnostmi. Je vysoká 30 m a zdi mají tloušťku 175 cm. Je gotického stylu a má štěrbinová okna, která sloužila jako střílny. V 70. letech 20. století byl vnitřek chrámu opraven podle dekretů Druhého vatikánského koncilu. Kostel má hodnotný interiér, zejména gotické oltáře, náhrobníky a kamenické práce na portálech. Oltář je z dílny Mistra Pavla z Levoče. Nejstarší součástí bohatě zdobeného interiéru je dřevořezba Panny Marie a Ježíše Krista, která pochází ze 14. století. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol svätého Martina (Lipany) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel sv. Martina na Wikimedia Commons Kostel na lipany.sk Kostel sv. Martina
Mirage Shopping Center

Mirage Shopping Center (také obchodní centrum Mirage, OC Mirage) je obchodní centrum v Žilině na Slovensku. Pro veřejnost bylo otevřeno 15. listopadu 2010. Má 7 podlaží (3 podzemní a 4 nadzemní). Součástí centra je rozsáhlé několikapodlažní kryté parkoviště. Výstavba začala v roce 2008. Během výstavby byly nalezeny pozůstatky Žilinského hradu, které se přemístily do vnitřní expozice obchodního centra. Byla zbourána budova bývalé fary, což vyvolalo nespokojenost. Netypické je i umístění přímo v centru města, na hranici památkové rezervace. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Mirage Shopping Center na slovenské Wikipedii. Související články Památková rezervace (Slovensko) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mirage Shopping Center na Wikimedia Commons OC Mirage – Domácí stránka
Most svatého Gottharda

Most svatého Gottharda je gotická památka pocházející ze 14. století. Most se nachází západně od obce Leles v okrese Trebišov. Délka mostu je 70 metrů a široký je 5 metrů. Předpokládá se, že jde o nejstarší most na území Slovenska. V roce 1994 byl most zrekonstruován díky financím z fondu Pro Slovakia. Dějiny Kamenný most byl postaven ve 14. století, pravděpodobně aby překlenul dnes již mrtvé rameno řeky Tisa. Své pojmenování získal však až v 18. století, když ve zdejším klášteře působili mniši pocházející z Čech. Český řád umístil na most sochu sv. Gottharda, po kterém byl následně most pojmenován. Socha světce byla z mostu odstraněna v roce 1948. V současnosti je most turistickou atrakcí. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Most svätého Gottharda na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Most svatého Gottharda na Wikimedia Commons