NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Битчански замък

Битчанският замък (на словашки: Bytčiansky hrad) е замък в град Битча в Словакия. Включен е в списъка на националните паметници на културата на Словакия. История Оригиналният замък е построен през 13 век и е принадлежал на епископа на Нитра. Първоначално това е класически воден замък (замък заобиколен с воден ров) и е част от общата укрепителна система на унгарското кралство, построена за противодействие на монголската заплаха. Четири крила ограждат вътрешен двор с аркадни галерии, с отбранителни кръгли кули в ъглите. През рова е построен сводест мост към портите на замъка. През 1563 г. замъкът става собственост на Ференц Турзо, който построява ренесансов замък на мястото на стария готически замък през 1571 – 1574 г. По-късно замъкът принадлежи на семействата Естерхази и Попър. От 1609 до 1616 г. замъкът служи като резиденция на Дьорд Турзо, палатин на Кралство Унгария. На 2 януари 1610 г. тук се провежда процесът срещу привържениците на масовата убийца графиня Ержебет Батори. Сто години по-късно тук е служил най-известният словашки разбойник Юрай Яношик. В Битчанският замък се помещава Държавният архив. Източници Външни препратки Официален сайт на Битчански замък
Bytča Castle

Bytča Castle (Slovak: Kaštieľ v Bytči, Hungarian: nagybiccsei várkastély) also known as Bytča Manor, is a Renaissance building (manor house, sometimes referred to as a castle) in the center of the district town of Bytča in the Žilina Region, Slovakia. The manor house complex, consisting of its own Renaissance palace and the Wedding Palace, as well as farm and residential buildings, is one of the most significant and architecturally impressive feudal residences in Slovakia. Bytča Castle is also considered to be one of the most important Renaissance monuments not only in Slovakia, but also in Central Europe. It has been listed as a national cultural monument since 1970. History A part of the Habsburg-affiliated Kingdom of Hungary, the Bytča Castle was built in the place of an older building (a water castle) between 1571 and 1574 by Ferenc Thurzó, the father of György Thurzó, Palatine of Hungary. Following the extinction of the Thurzó family in the early 17th century, the castle came into the possession of the Esterházy family, who repurposed it as a farm structure. In 1862, the property was acquired by the Popper family, a group of merchants, who renovated the castle into residential apartments and converted the Wedding Palace into a district court. János Ujváry, known as Fickó, who was an associate of Elizabeth Báthory, was also imprisoned in Bytča castle. At the dawn of the 18th century, the famed Slovak outlaw Juraj Jánošík served as a prison officer within the castle's walls. He facilitated the escape of the imprisoned Tomáš Uhorčík, and together they formed a band of forest robbers. This connection may have given rise to the legend of this national hero in the region. Currently, the castle is home to the State District Archive, while the Wedding Palace is under the auspices of the Považské Museum in Žilina. The Wedding Palace has recently undergone reconstruction and is now open to the public. Reconstruction The unprofessional restoration efforts conducted in 1889 and between 1926 and 1929 led to the destruction of rare wall paintings located in the courtyard of the manor house. The restorers employed inappropriate oil paints and failed to adhere to the original designs. Additionally, the constant risk of fire compelled Leopold Popper to alter the roof structure, resulting in a change to its current shape. Presently, the manor house serves as the headquarters for the State Archive. Adjacent to the manor house is the Marriage Palace, a unique structure in Slovakia, constructed in 1601 by the Hungarian palatine György Thurzó. This palace was the venue for the wedding celebrations of his seven daughters and now functions as an exhibition space. See also List of castles in Slovakia References
Битчьянский Град

Битчьянский Град (словац. Bytčiansky hrad) — замок в городе Битче в Словакии. Входит в список национальных памятников культуры Словакии. История Первоначальный замок был построен в XIII веке и принадлежал епископу Нитры. Изначально представлял собой классический замок на воде, входил в общую систему укреплений венгерского королевства, выстроенную для противостояния монгольской угрозе. Четыре крыла окружали внутренний двор с аркадными галереями, по углам располагались оборонительные круглые башни. От ворот замка через ров был возведён арочный мост. В 1563 году замок стал принадлежать Ференцу Турзо, который в 1571—1574 годах на месте старого готического замка построил ренессансный. Позднее замок принадлежал родам Эстерхази и Поппер. В 1609—1616 годах в замке располагалась резиденция Дьёрдя Турзо, палатина Венгерского королевства. 2 января 1610 года здесь состоялся суд над подручными массовой убийцы графини Елизаветы Батори. Сто лет спустя здесь служил самый знаменитый словацкий разбойник — Юрай Яношик. См. также Список замков Словакии Список национальных памятников культуры Словакии (1961—2002) Примечания Ссылки Bytčiansky hrad (словац.)
Битчанський Град

Битчанський Град (словац. Bytčiansky hrad) — замок в однойменному словацькому місті — Битча. Місцезнаходження На Замоцькій вулиці в Битчі. Історія Початковий замок був побудований в XIII столітті і належав нітрьянському єпископу. В 1563 р. замок став належати Ференцу Турзо, який в 1571—1574 рр. на місці старого готичного замку побудував ренесансний. Пізніше замок належав родинам Естергазі і Поппер. Цікаво У замку містилася резиденція Дьєрдя Турзія — Палатина Угорського королівства в 1609—1616 рр. 2 січня 1610 року тут відбувся суд над підручними масової вбивці графині Єлизавети Баторі. Сто років по тому тут служив найзнаменитіший словацький розбійник — Юрай Яношик. Галерея Посилання Битчанський замок [Архівовано 11 січня 2010 у Wayback Machine.] Súbor fotografií [Архівовано 24 червня 2021 у Wayback Machine.] Інтер´єр палацу [Архівовано 7 вересня 2011 у Wayback Machine.]
Biely vrch

Biely vrch je přírodní památka v katastrálním území obce Vršatské Podhradie v okrese Ilava v Trenčínském kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1990 a jeho rozloha je 4,42 hektaru. Předmětem ochrany je nejrozsáhlejší borůvkového vřesoviště s výskytem plavuně vidlačky (Lycopodium clavatum) v Bílých Karpatech. Reference
Білий Верх

Білий Верх (Biely vrch) — пам'ятка природи в Словаччині; розташовується в окрузі Ілава. Охоронна територія займає 4,4 га; заснована 1990 року. Предметом охорони є найбільша непорушена локалізація чорниці з поширенням плауна булавовидного у Білих Карпатах. Знаходиться біля села Вршатське Подградьє.. Примітки
Lékárna U Salvátora

Lékárna u Salvátora je novorenesanční budova a bývalá lékárna v Starém Městě v Bratislavě na Panské ulici 35. V roce 1904 ji dal postavit lékárník Rudolf Adler. nacházející se na Panské 35. Lékárnu původně založil arcibiskup Georg Lippai v 17. století a ta měnila majitele a sídla několikrát, než se nakonec usadila zde. Fungovala 102 let a byla zavřena v roce 1996. Budova byla vybavena barokoovým lékárenským nábytkem z roku 1727, který se dnes nachází v soukromých rukách. Na fasádě budovy se nachází kamenná socha Krista Spasitele od sochaře Aloise Rize. Přízemí je opuštěné a ve vyšších podlažích se je deset bytů, které jsou částečně obsazeny zaměstnanci Slovenského národního divadla. Od roku 1963 patří budova mezi chráněné památky a je jedním z výrazných příkladů novorenesanční architektury v Bratislavě. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Lekáreň U Salvátora na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lékárna U Salvátora na Wikimedia Commons
Rakšianske rašelinisko

Rakšianske rašelinisko je zrušená národní přírodní rezervace v katastrálním území obce Rakša v okrese Turčianske Teplice v Žilinském kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1984 a jeho rozloha byla 5,53 hektaru. Předmětem ochrany byla vlhkomilná a slatinná společenstva s výskytem vzácných a chráněných druhů rostlin, typická pro Turčianskou kotlinu. Rezervace byla zrušena k 1. lednu 2024 a její území bylo začleněno do systému zón národního parku Velká Fatra. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rakšianske rašelinisko na Wikimedia Commons
Observatoř Stará Lesná

Observatoř Stará Lesná (slovensky Observatórium Stará Lesná) je astronomická observatoř, která se nachází ve Staré Lesné v okrese Kežmarok v nadmořské výšce 785 m n. m. Observatoř patří pod Astronomický ústav Slovenské akademie věd, v jeho areálu se nachází meteorologická stanice Geofyzikálního ústavu SAV. Výstavba budovy observatoře začala v roce 1979. Observatoř (stav v prosinci 2014) zahrnuje „komplex dvou kupolí a jedné zvláštní budovy, kde jsou umístěny 60cm a 50cm reflektory pro fotometrii hvězd, 50cm horizontální sluneční dalekohled se spektrografem (f=35 m) pro spektrální pozorování povrchu Slunce a malý 10cm refraktor pro kresbu slunečních skvrn. Horizontální sluneční dalekohled se spektrografem se dnes používá hlavně pro astronomická praktika studentů univerzit a k testům astronomických postfokálních zařízení a optiky.“ Meteorologická stanice je detašovaným pracovištěm Oddělení fyziky atmosféry Geofyzikálního ústavu SAV. Stanice je v nadmořské výšce 810 m n. m. Podle webových stránek ústavu je „pozorovací program zaměřen na: základní klimatologická měření, měření slunečního záření a vyzařování zemského povrchu, a monitoring znečištění vzduchu.“ Během vichřice ve Vysokých Tatrách 19. listopadu 2004 se stanice Stará Lesná nacházela v oblasti největšího poškození lesa. Nárazový vítr s rychlostí nad 30 m/s zde trval od 15:20 do 18:20. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Observatórium Stará Lesná na slovenské Wikipedii. Související články Observatoř Skalnaté pleso Observatoř Lomnický štít Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Observatoř Stará Lesná na Wikimedia Commons Observatoř na stránkách Astronomického ústavu SAV Archivováno 28. 12. 2014 na Wayback Machine.
Обсерваторія Стара-Лесна

Обсерваторія Стара-Лесна (словац. Observatórium Stará Lesná) — астрономічна і метеорологічна обсерваторія в Словаччині, розташована в селі Стара-Лесна у підніжжя Високих Татр. Астрономічна обсерваторія належить Астрономічному інституту Словацької академії наук, а розташована на її території метеорологічна станція — Геофізичному інституту Словацької академіх наук. Будівництво обсерваторії було розпочато в 1979 році. Обсерваторія включає комплекс два куполи й одну спеціальну будівлю, в якій розміщені рефлектори діаметрами 60 см і 50 см для фотометрії зір, горизонтальний сонячний телескоп зі спектрографом діаметром 50 см для спектральних спостережень Сонця, а також невеликий рефрактор для малювання сонячних плям діаметром 10 см. Тепер горизонтальний сонячний телескоп зі спектрографом здебільшого використовується для практичних занять студентів і для тестування астрономічних приладів. Метеостанція належить відділу фізики атмосфери Геофізичного інституту Словацької академіх наук. Вона знаходиться на висоті 810 м над рівнем моря. Спостережна програма станції зосереджена на основних кліматологічних вимірюваннях, вимірюваннях сонячної радіації та радіації земної поверхні, моніторингу забруднення повітря Під час шторму у Високих Татрах 19 листопада 2004 року станція була розташована в зоні найбільшого пошкодження лісу. Тут з 15:20 до 18:20 тримався порив вітру швидкістю понад 30 м/с. Примітки Посилання Обсерваторія на сторінці Астрономічного інституту Словацької академії наук
Korňanský ropný pramen

Korňanský ropný pramen (slovensky Korniansky ropný prameň) je přírodní památka vyhlášená k ochraně unikátního přirozeného povrchového vývěru lehké ropy doprovázeného výrony samozapalujícího se methanu a občasným bubláním. Vyhlášen přírodní památkou byl v roce 1973. Nachází se v obci Korňa v okrese Čadca v chráněné krajinné oblasti Kysuce. Přírodní památka je součástí chráněné krajinné oblasti Kysuce. Historie Během druhé světové války využívali obyvatelé Korně ropu z pramene jako palivo k osvětlení a vytápění svých příbytků, mazání kol vozů a obuvi jakož i k „léčbě“ kožních chorob dobytka. Přírodní poměry Předmětem ochrany je aktivní přírodní povrchový vývěr ropy s pozvolným odtokem, doprovázený výronem plynu (CH4), dokumentující roponosnost flyšového pásma. Význam tohoto ropného pramene zvyšuje skutečnost, že se zachoval jako jediný z několika dalších menších výskytů povrchového výtoku ropy v regionu Kysuc a vůbec na Slovensku i ve střední Evropě. Typově se jedná o parafinickou ropu s nízkým obsahem olejů, malým množstvím aromatických uhlovodíků a asfalticko-smolných látek. Chráněné území má rozlohu 0,171 hektaru. Na místě vývěru ropy se v minulosti uskutečnilo několik vrtů, ukázalo se však, že těžba by byla vzhledem k malému množství ropy ekonomicky náročná a nerentabilní. Ropný pramen dodnes nenašel žádné využití, je jen unikátní turistickou atrakcí. V blízkosti však bylo nalezeno ložisko zemního plynu, který může v budoucnosti sloužit k vytápění budov v obci. Fotogalerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Korniansky ropný prameň na slovenské Wikipedii. Literatura HAŽÍKOVÁ, I. 2013.: Ropný prameň v Korni si prišli pozrieť zvedavci z Nového Zélandu. Dostupné online. ČENKOVÁ, E. Korňanský ropný prameň. Dostupné online. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Korňanský ropný pramen na Wikimedia Commons
Chrám svatého Mikuláše (Bodružal)

Chrám svatého Mikuláše či cerkva svätého Nikolaja je dřevěný řeckokatolický kostel v obci Bodružal, ležící na severovýchodě Slovenska v okrese Svidník. Zbudovaný byl v roce 1658, což jej řadí mezi nejstarší dřevěné sakrální stavby na Slovensku. 8. července 2008 byl spolu s dalšími sedmi slovenskými dřevěnými kostely zapsaný na seznam světového dědictví UNESCO. Národní kulturní památkou je od roku 1968. Cerkev tzv. lemkovského typu je dílem místních rusínských starousedlíků. Kostel je položen na kamenném základě a sestává ze tří čtverců sestavených za sebou v ose jdoucí od východu na západ, každý čtverec nese jednu věž – odkaz na trojprostornost církve. Stěny jsou z vnějšku obložené deskami, střecha je šindelová a hluboce členěná. Uvnitř se nachází cenná barokní výzdoba. Poslední velkou rekonstrukci kostel prodělal v letech 2003–2004, vnitřní výzdoba byla restaurována v letech 1990–1995. Stavba je obklopena dřevěnou ohradou, vstup je veden skrze zvonici vybudovanou v 19. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chrám svatého Mikuláše na Wikimedia Commons
St. Nikolaus (Bodružal)

St. Nikolaus (slowakisch Chrám svätého Mikuláša oder Cerkev svätého Nikolaja) ist eine griechisch-katholische Holzkirche in Bodružal, Prešovský kraj, Slowakei. Sie trägt das Patrozinium des heiligen Nikolaus von Myra. Die Kirche wurde 1658 gebaut und ist eine von ältesten noch bestehenden Holzkirchen in der Slowakei. Es handelt sich um ein dreiteiliges Blockhaus mit von Ost nach West sich erhöhenden drei Türmen, das aus einem Altarraum, dem Schiff und dem Vorraum unter dem Hauptturm besteht. Das Schindeldach ist über dem Altarraum und dem Schiff durch quadratische Konstruktionen gegliedert, auf denen Kegelpyramiden mit reichlich geschmückten Kreuzen stehen. Im Hauptturm befinden sich drei Glocken, die älteste stammt aus dem Jahr 1759. Das Areal ist durch eine Holzumfriedung mit Schindeldach und einem Eingangstor abgegrenzt. Die Ikonostase hat vier Reihen, die Hauptreihe enthält Ikonen der Taufe Christi, der heiligen Gottesmutter, von Christus als Lehrer und des Kirchenpatrons Nikolaus von Myra. In der zweiten Reihe sind die zwölf Hauptfeste der Orthodoxie und das letzte Abendmahl dargestellt. In der dritten Reihe sind die heiligen Apostel sowie Christus als Hohepriester abgebildet. In der vierten Reihe befinden sich sechs Medaillons mit je zwei Abbildungen von Propheten aus dem Alten Testament und die Ikone Christus am Kreuz. Der Hauptaltar ist im Stil des Barock gestaltet. Im Kirchenschiff befinden sich Reste barocker Wandmalereien (Jüngstes Gericht und Kreuzigung Christi) aus dem 18. Jahrhundert. Seit 2008 ist die Kirche Teil des UNESCO-Welterbes: „Holzkirchen im slowakischen Teil der Karpaten“. Literatur Ernst Hochberger: Das große Buch der Slowakei. 5. ergänzte und erweiterte Auflage. Sinn, 2017, ISBN 978-3-921888-15-5, S. 108 (Unterlemma Bodružal). Weblinks Eintrag auf drevenechramy.sk (deutsch)
Church of Saint-Nicolas of Bodružal

Church of Saint-Nicolas of Bodružal is a Greek-catholic church situated in the village of Bodružal. History The church was constructed in wood in 1658 by the parishioners. On July 7, 2008, the church along with seven other monuments was declared UNESCO world heritage site under the name "Wooden Churches of the Slovak part of the Carpathian Mountain Area". A striking Greek-Catholic, three-room wooden church from 1658. Its distinctive shingle roof features three small towers, each crowned with onion domes and wrought-iron crosses symbolizing the Holy Trinity. The church is complemented by a separate bell tower, a wooden fence and an entrance gate topped with an onion dome. The interior of the church consists of a three-part layout, comprising the vestibule (Narthex/Entrance), nave (Central worship area, where the congregation sits), and the sanctuary (the Altar where only clergy are allowed, separated from the nave by an iconostasis (a decorated screen with icons), which reflects the traditional tripartite structure common in Greek Catholic churches. This structure is symbolizing the Holy Trinity. One of the most striking features is the Baroque-style iconostasis, adorned with intricately carved floral and geometric patterns, it holds a series of hand-painted icons depicting Christ, the Virgin Mary, and various saints. It demonstrates the skill of 17th and 18th-century artisans who combined Byzantine iconography with local folk motifs. It is further unique in that it is decorated on both sides which appears to be the only version of this in Slovakia. The central royal doors in the center of the iconostasis are double-winged, gilded and richly carved. The first row contains icons, from left: Baptism of Christ, Mother of God with Jesus in her arms, Christ the Teacher and the patron saint of the church, Saint Nicholas. In the second row in the center is the Last Supper. To the left of the altar is a painting from the 18th century of the Last Judgement. The pews, pulpit, and choir loft are designed with subtle carvings, reflecting the same attention to detail as the iconostasis. References
Iglesia de San Nicolás de Brodruzal

La Iglesia de San Nicolás de Bodružal es una iglesia greco-católica situada en el pueblo de Bodružal. Historia La iglesia fue construida en madera en 1658 por los feligreses. El 7 de julio de 2008, la iglesia, junto con otros siete monumentos, fue declarada por la UNESCO Patrimonio de la Humanidad con el nombre de Iglesias de madera de la parte eslovaca de los Cárpatos".​ Referencias
Église Saint-Nicolas de Bodružal

L'église Saint-Nicolas de Bodružal est une église grecque-catholique située dans le village de Bodružal. Histoire L'église fut construite en bois en 1658 par des paroissiens. Le 7 juillet 2008, l'église fut inscrite avec sept autres monuments du même type au patrimoine mondial de l'UNESCO sous la dénomination d'Églises en bois de la partie slovaque de la zone des Carpates. Références Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Slovaquie Portail du catholicisme Portail du patrimoine mondial
Cerkiew Świętego Mikołaja w Bodružalu

Cerkiew Świętego Mikołaja (słow. Chrám svätého Mikuláša) – drewniana greckokatolicka cerkiew filialna zbudowana w 1658 w Bodružalu, na terenie greckokatolickiej archieparchii preszowskiej. Należy do parafii Hunkovce. Jest to cerkiew łemkowska typu północno-zachodniego. Składa się ona z trzech pomieszczeń - nawy, prezbiterium i babińca. Tę potrójność akcentuje na zewnątrz zróżnicowana wysokość cebulastych, pękatych wieżyczek. Cerkiew kilka razy była odnawiana i rekonstruowana. Na północnej ścianie nawy zachowała się polichromia przedstawiająca Ukrzyżowanie i Sąd Ostateczny. W cerkwi znajduje się kompletne wyposażenie cerkiewne. Między prezbiterium a nawą kompletny ikonostas z 1794. W prezbiterium barokowy ołtarz główny z ikoną Ukrzyżowania. Obok mały ołtarzyk z 1706 z ikoną Ecce Homo. W 2008 została wpisana wraz z innymi drewnianymi świątyniami słowackich Karpat na listę światowego dziedzictwa UNESCO. Przypisy
Igreja de São Nicolau de Bodružal

A Igreja de São Nicolau de Bodružal é uma igreja greco-católica situada na aldeia de Bodružal. A igreja foi construída em madeira em 1658 pelos paroquianos. Em 7 de julho de 2008, a igreja juntamente com outros sete monumentos foi declarada património mundial da UNESCO sob o nome de "Igrejas de madeira da parte eslovaca da área montanhosa dos Cárpatos". Referências
Церква Святого Миколая (Бодруджаль)

Церква Святого Миколая Чудотворця (словац. Chrám svätého Mikuláša, русин. Церьков святого Миколая) — дерев'яна греко-католицька лемківська церква у селі Бодруджаль округу Свидник Пряшівського краю. Поширюється твердження, що церква Св. Миколая є прототипом церков лемківського типу, збудована у лемківському стилі південно-західного типу, і є найдавнішою дерев'яною сакральною спорудою Словаччини. 8 липня 2008 року церкву включили до списку об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Словаччині. Розташування Церква Святого Миколая Чудотворця розташована на найвищому пагорбі у центрі села. Історичний огляд Церкву Святого Миколая Чудотворця збудували в 1658 році. Найстаріший дзвін, що зберігся у церкві, був відлитий 1759 року. Але на початку Першої світової війни більшість дзвонів використали у військових цілях. Нові установили мешканці села в другій половині 1920-х років. Найбільший дзвін зробив місцевий лісник Міхал Зелізняк, а найменший зробили загальними зусиллями громади. Архітектура Церква дерев'яна тризрубна, трибанна, тридільна: презбітерій (ризниця), нава й бабинець квадратної форми, вишикувані на одній осі зі сходу на захід. Кожна частина, що шальована дошками, увінчана банями-маківками. Вважається, що такий храмовий поділ символізує Святу Трійцю. Над бабинцем височіє дзвіниця. Поруч розташований цвинтар. Церковне подвір'я оточено дерев'яним парканом з дахом. Інтер'єр На північній стіні нави зберігся настінний живопис із зображеннями Розп'яття і Страшного суду. Між вівтарем і навою установлений іконостас 1794 року. У ризниці барокового вівтаря найпомітнішою іконою є Розп'яття. Окрім того, у невеликому вівтарі 1706 року збереглась ікона «Ecce Homo». Об'єкт світової спадщини ЮНЕСКО Католицька церква була реконструйована у 2003–2004 роках завдяки фінансовій допомозі управління Словацької Республіки, Словацького фонду, Державної комісії США з охорони американської спадщини за кордоном, Першої католицької словацької асоціація жінок та інших установ. У відновленні церкви також брали участь мешканці села та його уродженці. 2008 року лемківську церкву внесли до списку об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Словаччині. Див. також Лемківський храм Список лемківських храмів Церква Архангела Михаїла (Ладомирова) Примітки Джерела Kronika obce Bodružal, a z rozprávania najstarších obyvateľov obce spracovaný záznam «BODRUŽAL, Gréckokatolícky chrám sv. biskupa Mikuláša z roku 1658, NKP.» In: Drevené gréckokatolícke chrámy na východnom Slovensku : Svidník a okolie. Prešov : PETRA n.o., 2007, s. 8-19. ISBN 978-80-8099-010-7 Syrový B. Architektura, Oborové endyklopedie SNTL., SNTL, Praha 1973 Mencl V. Lidová architektura v Československu, Praha 1980 Pamiatky a múzea. Revue pre kultúrne dedičstvo, Slovenské národné múzeum a Pamiatkový ústav v Bratislave, 3/1999 Dudáš M. Drevené kostoly. Edícia Kultúrne Krásy Slovenska. Vyd. Dajama, Bratislava, 2007 (ISBN 80-89226-14-0) Dejiny ruského umenia, Bratislava, Pallas 1977, str. 83. Koch Wilfried. Malý lexikon architektúry, Tatran Bratislava 1975, str. 209 Gréckokatolícky drevený chrám svätého Mikuláša, 1658, NKP(словац.)