NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Most św. Gotarda

Most św. Gotarda – most w wiosce Leles w południowo-wschodniej Słowacji. Jest to prawdopodobnie najstarszy most zachowany na terenie tego kraju. Historia Gotycki most pochodzi z XIV wieku. W XVIII wieku mnisi z pobliskiego klasztoru norbertanów umieścili obok niego posąg św. Gotarda, od którego wziął on swoją nazwę. Po II wojnie światowej został on usunięty z mostu. W 1994 roku została przeprowadzona renowacja mostu. Opis Most został wykonany z kamienia pochodzącego z pobliskiego kamieniołomu. Zachowały się łuki nad dawnym, obecnie suchym korytem Cisy. Most ma długość 70 m, a szerokość 5 m. Jest obecnie zamknięty dla ruchu drogowego. Przypisy
Staroměstské divadlo Košice

Staroměstské divadlo (slovensky Staromestské divadlo) je v Košicích volným sdružením umělců, divadelníků, příznivců a milovníků divadla. Staroměstské divadlo vzniklo koncem roku 1997 jako reakce na vynucený odchod několika profesionálních divadelníků, kteří nesouhlasili s Hudecovou kulturní transformací. Vzniklo spojením dvou uměleckých agentur: Umeleckej a reklamnej agentúry Petra Raševa a Hudobno-výchovného divadla PhDr. Niny Rašiovej. Divadlo hraje v prostorách studiové scény Státního divadla Košice. Zakladatelem, režisérem a hercem divadla byl Peter Rašev. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Staromestské divadlo na slovenské Wikipedii.
Stará Myjava (vodní nádrž)

Stará Myjava je vodní nádrž, která se nachází na řece Myjava v Myjavské pahorkatině. Její největší hloubka je 11 metrů, rozloha je 12 km². Leží na severním okraji obce Stará Myjava a v jejím okolí je několik chat. Okolí nádrže poskytuje vhodné podmínky pro rekreaci a sportovní aktivity, v letním období je zde provozován dětský tábor. Kromě koupání, člunkování a rybolovu v nádrži jsou v okolí vhodné plochy pro fotbal, volejbal, plážový volejbal či stolní tenis. V zimní sezóně je návštěvníkům k dispozici nedaleko situovaný lyžařský areál se zasněžovanou sjezdovkou. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Stará Myjava (vodná nádrž) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stará Myjava na Wikimedia Commons Názvy vodných nádrží. [s.l.]: [s.n.] Dostupné online. Info o nádrži Archivováno 6. 9. 2017 na Wayback Machine. Nádrž na mojeslovensko.sk Archivováno 25. 11. 2019 na Wayback Machine. Info o nádrži Archivováno 29. 6. 2021 na Wayback Machine. Poloha na turistické mapě
Стара Миява (водосховище)

Стара Миява (Stará Myjava) — водосховище на Мияві; місце розташування — округ Миява. Площа 1,2 км2. Збудовано на Мияві в 1968-1973-х роках. Розташоване біля села Стара Миява. Примітки
Stará kopa (přírodní rezervace)

Stará kopa je přírodní rezervace v katastrálním území města Banská Bystrica v okrese Banská Bystrica v Banskobystrickém kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1997 a jeho rozloha je 4,53 hektaru. Nachází se na severozápadním úbočí vrchu Stará kopa. Předmětem ochrany je lokalita s izolovaným výskytem dubu pýřitého (Quercus pubescens) a s hojným výskytem chráněných a ohrožených druhů rostlin a živočichů. Reference
Starý háj

Starý háj je přírodní rezervace v bratislavském katastrálním území Petržalka v okrese Bratislava V v Bratislavském kraji. Území bylo vyhlášeno v roce 2005 a jeho rozloha je 76,65 hektaru. Předmětem ochrany přirozený lužní les s výskytem chráněných druhů rostlin a živočichů. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Starý háj na Wikimedia Commons
Stropkovský hrad

Stropkovský hrad byl hrad uprostřed Stropkova, který z větší části zanikl v 18. století. Historie Počátky historie tohoto hradu sahají do první poloviny 15. století a jsou nerozlučně spjaty s městem Stropkov. Hrad byl situován v jižní části náměstí a vznikl postupným obestavěním původní královské mýtné věže při farním kostele, která plnila i roli zvonice. Původně měl asi jen dřevěné palisádové opevnění, ale postupem času se vyvinul na plnohodnotný zděný městský hrad pentagonální půdorysu, jak ho známe z roku 1767. Jeho majiteli byli Perényiové (páni z Perína) (1408–1657) a Peteovci (1657–1814). Donedávna byl rozšířen názor, že hrad byl zbořen po potlačení kuruckého povstání v roce 1711, ale tento názor je chybný, protože známe jeho půdorys z roku 1767. Jeho zánik souvisí z požárem města, kdy bylo zničeno celé centrum města i hrad. Po požáru již nebyl opraven a pracovití obyvatelé Stropkova si jeho zdivo rozebrali na podezdívky svých domů. Zachovala se z něj jižní část východního křídla (dnes zámeček) a centrální farní kostel, kolem kterého byl hrad postaven. Pozůstatky hradu se nacházejí v patrové budově zámečku na východní straně farního kostela a v gotické uzávěře presbytáře, který bylo původně hradní kaplí. Základy hradu jsou pod terénem v okolí farního kostela. Hradní komplex byl zčásti přestavěn na zámeček, resp. obytnou stavbu a ostatní fortifikační objekty byly později rozebrány a použity při nové výstavbě města. Exteriér Vnitřní hrad měl obrannou věž, palác s kaplí, s vnějším hradem byl spojen padacím mostem. Vnější hrad měl velkou rozlohu a byl opevněn dělovými baštami. Kolem vnějšího hradu vedl hluboký příkop. Hrad, resp. jeho opevnění plnilo funkci i městské fortifikace. Současný stav Původní hrad je částečně zachovaný ve zdivu zámečku, který stojí na jeho místě, zčásti v budově kostela (hradní kaple a věž), část hradu leží stále i pod povrchem náměstí. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Stropkovský hrad na slovenské Wikipedii.
Texicom

Texicom nebo BZVIL - Bavlnářské závody Vladimíra Iljiče Lenina je zkrachovalá továrna v Ružomberku na výrobu textilií s bohatou historií. Historie továrny Továrna byla postavena na konci devatenáctého století v severozápadní části města a na pravém břehu řeky Váh, v městské části Rybárpole (k městu přičleněna katastrálně 1894 a administrativní 1910). Výroba byla spuštěna v roce 1895 v 1. přadírně na anglických strojích značky Asa Lees a Dobson Barlow. Textilka nesla název po průmyslníkovi Izáku Mautnerovi. Během velké hospodářské krize se továrna dostala do finančních problémů, obrat nastal až válečnou konjunkturou. Na konci 2. světové války podnik tradičně dočasně zastavil výrobu. Během jejího nejúspěšnějšího období v 60. a 70. letech 20. století zaměstnávala až 5 000 lidí nejen z Ružomberka a okolí, ale také z ostatních států socialistického tábora. Po roce 1989 byla Ružomberské textilka zprivatizována společností Technoconsulting, spol. s r. o. Bratislava, která si však neplnila své závazky, v roce 1997 na čas dokonce přerušila výrobu. Privatizační smlouva byla zrušena, jednatelem a pozdějším posledním majitelem továrny se stal Vlastimil Koiš. Společnost ještě hledala potenciální investory, ale ani to nezabránilo vstupu do konkurzu. Dnes se v areálu továrny nacházejí sklady různých firem a opuštěné – chátrající budovy. Společnost patří mezi největší dlužníky města Ružomberok a dluží i Sociální pojišťovně a Všeobecné zdravotní pojišťovně. Bývalé názvy Jolesch Gyula Magyar Textilipar (od 1898) Mautnerove textilné závody Bavlnárske závody V. I. Lenina BAVLNÁRSKE ZÁVODY – TEXICOM, s.r.o TEXICOM – RTZ, s r.o TEXICOM s.r.o Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Texicom na slovenské Wikipedii.
Univerzitní nemocnice Louise Pasteura

Univerzitní nemocnice Louise Pasteura (oficiálně slovensky Univerzitná nemocnica L. Pasteura Košice, do 30. června 2010 Fakultná nemocnica Louisa Pasteura) je nemocnice v Košicích zařazená do koncové sítě zdravotnických zařízení, která vznikla sloučením dvou původně samostatných fakultních nemocnic. Poskytuje zdravotní péči pacientům z Košického kraje a ve specifických oborech pro celý východoslovenský region. Nemocnice je s počtem lůžek 1616 druhou největší slovenskou nemocnicí. S výškou 83 metrů je její budova na třídě SNP nejvyšší nemocniční budovou na Slovensku, nejvyšší budovou v Košicích a patří mezi nejvyšší nemocnice v Evropě. Její součástí jsou 3 centra, 2 ústavy, 29 klinik a 30 oddělení. Nemocnice má dva areály: Pracoviště Rastislavova 43, před sloučením Fakultní nemocnice s poliklinikou Louise Pasteura Košice Pracoviště Třída SNP 1, před sloučením Fakultní nemocnice s poliklinikou – „Nová nemocnice“ Historie Předchůdkyní fakultní nemocnice byla státní nemocnice v Košicích se 600 lůžky, otevřená 24. června 1924. Budovu pracoviště na Třídě SNP 1 (lidově nazývanou Nová nemocnice) projektoval v roce 1966 tým architektů ve složení Otakar Steinbach, Vlasta Grguričová, Eman Hanzlík a Pavel Procházka. Výstavbu v letech 1966 až 1984 zajišťoval národní podnik Hutné stavby Košice. 21. prosince 1973 byla otevřena poliklinika Fakultní nemocnice, koncem roku 1979 byly otevřeny spojovací chodby („podnož“), centrální příjem a také psychiatrická klinika a dětská nemocnice. V lednu 1981 byla otevřena hlavní část celého areálu – lůžková část sídlící v dominantním devatenáctiposchoďovém monobloku. Část Lékařské fakulty UPJŠ a několika budov v tzv. „podnoži“ se podařilo dokončit až v roce 1984. Dvě budovy patřící po takzvané podnože se nepodařilo dokončit a chátraly až do roku 2007, poté byly asanovány. Na jejich místě vyrostla moderní budova Východoslovenského ústavu srdečních a cévních chorob. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Univerzitná nemocnica Louisa Pasteura Košice na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Univerzitní nemocnice Louise Pasteura Košice na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Louis Pasteur Universitair Ziekenhuis Košice

Het Louis Pasteur Universitair Ziekenhuis in Košice is ontstaan door samenvoeging van twee afzonderlijke academische ziekenhuizen. Het biedt algemene gezondheidszorg aan patiënten in de regio Košice, en welbepaalde medische zorgen voor de hele Oost-Slowaakse regio. De kliniek is op een na het grootste Slowaakse hospitaal met 1616 bedden. Met een hoogte van 83 meter is dit het hoogste ziekenhuis in Slowakije, het hoogste gebouw in Košice en een van de hoogste ziekenhuizen in Europa. Het is verdeeld in twee campussen: de Polikliniek Louis Pasteur Košice (Slowaaks: "Fakultná nemocnica Louisa Pasteura"). het Nieuw Ziekenhuis (Slowaaks: "Nova Nemocnica"). Geschiedenis Het Staatsziekenhuis van Košice met 600 bedden (geopend op 24 juni 1924) was de voorloper van het huidige Universitair ziekenhuis. Het gebouw van het actuele "Nieuwe Ziekenhuis" werd in 1966 ontworpen door een team van architecten bestaande uit Otakar Steinbach, Vlasta Grguričová, Eman Hanzlík en Pavel Procházka. De bouw ervan vond plaats in de loop der jaren 1966 tot 1984 en werd verwezenlijk door de onderneming Hutné stavby - Košice (vertaald: "Metallurgische gebouwen - Košice"). Nog voor de voltooiing van het gebouw werd reeds op 21 december 1973 de afdeling "polikliniek" geopend. Enkele jaren later, eind 1979, werd dienstverlening uitgebreid door ingebruikneming van: de receptie, een kinderziekenhuis, een psychiatrische kliniek. In januari 1981 werd het grootste deel van het nieuwe complex in dienst gesteld: het bedgedeelte in het negentien verdiepingen tellende blok. Twee afdelingen van het gebouw bleven gedurende lange tijd onbenut. Ze werden pas vanaf 2007 in gebruik genomen voor het "Oost-Slowaakse Instituut voor cardiovasculaire ziekten". Externe link Oficiálna stránka UNLP Košice Zie ook Košice (stad in Slowakije)
Great Moravian Basilica in Bratislava

Great Moravian Basilica in Bratislava was a Great Moravian church from 9th century at the Bratislava hillfort, in the area of current Bratislava Castle. Great Moravian basilica Great Moravian pre-romanesque basilica in Bratislava was built sometimes in the second half of 9th century. It was built as the part of great moravian hillfort at the place of former Celtic oppidum. It's the largest Great Moravian basilica at the territory of Slovakia, and it was one of the biggest Great Moravian churches. It was 12.8–13 metres (42–43 ft) wide and according to some reconstructions, its original length could have been almost 20 m (66 ft). The east end of the church has not been preserved, but on the basis of comparisons with other buildings from this period, it's concluded that it was formed by three apses. Bricks, stone blocks and roofing from an older Roman buildings from the Celtic oppidum were used as a building material. The red paint and part of the painting decoration have been preserved on the plaster remains. During 10th century, pre-romanesque basilica was probably destroyed. For a short time, tower, which was part of the fortifications was built on the place of basilica. Romanesque church of St. Saviour In the 10th century, early romanesque basilica of Saint Saviour was built on the same place. After the year 1200, circular romanesque charnel with a diameter of 3.5 metres (11 ft) was built next to the basilica. At the time, Bratislava was the seat of priory. In 1221 it was decided, that the priory with the church should move from the castle area. New church was built under the castle hill, at the place of current St Martin's Cathedral. A cemetery was discovered around the basilica. It was buried on it from the 9th to the 12th century. In addition to skeletal finds, various objects, hollow bronze gilded buttons with ornaments, silver earrings and other finds were found in the graves. Current status The remains of church buildings are presented in the form of partial foundations. There is also information board with a description nearby. Remains are located a few meters from the castle, in its area, and they are freely accessible. References External links Apsida.sk - profile of sacral buildings in the area of Bratislava Castle
Veľká lúka (Muránska planina)

Veľká lúka (Wielka Łąka) – wielka, wysoko położona polana na Płaskowyżu Murańskim w Wewnętrznych Karpatach Zachodnich na Słowacji. Położenie Rozciąga się we wschodniej części Płaskowyżu, dość równomiernym pasem szerokości 400–450 m na długości blisko 1,5 km z południowego zachodu na północny wschód. W całości leży w granicach Parku Narodowego Muránska planina. Charakterystyka Obszar zajmowany przez polanę stanowi płytką dolinę o bardzo wyrównanym dnie, położonym na średniej wysokości ok. 890 m n.p.m., otoczoną prawie ze wszystkich stron grzbietami sięgającymi 1000–1050 m n.p.m. Jedynie na południowo-zachodnim krańcu polany, w miejscu zwanym Piesky, teren opada na niewielkim odcinku wprost ku głębokiej dolinie cieku wodnego (Dolinský potok). Podłoże w obszarze polany budują podatne na krasowienie utwory środkowego i młodszego triasu: w pasie północno-zachodnim polany są to grube warstwy wapieni tzw. wettersteinskich, zaś w pasie południowo-wschodnim – warstwy dolomitów. Na nich zalegają w większości różnej grubości czwartorzędowe osady deluwialne. W przeszłości na obszarze polany istniało wiele różnej wielkości zapadlisk i lejów krasowych (zostały one zasypane i wyrównane w 1944 r. w czasie słowackiego powstania narodowego, gdy teren ten przygotowywano na potrzeby partyzanckiego lotniska polowego). Wszystko to upodabniało Wielką Łąkę do typowego krasowego polja. Wielką Łąkę porasta roślinność łąkowa. Łąki są częściowo wypasane, w większości okresowo koszone w celu zachowania bioróżnorodności i zapobiegania sukcesji lasu. Otaczające Łąkę stoki pokrywają lasy bukowe i świerkowe, lokalnie z domieszką sosny, dębu i innych gatunków liściastych. Zagospodarowanie Wzdłuż obu skrajów polany biegną wąskie, asfaltowe drogi, łączące się na obu jej krańcach. Dojazd do Wielkiej Łąki zapewniają utwardzone leśne drogi zarówno z miejscowości Muráň na zachodzie (pod zamkiem Murańskim), jak i od przełęczy Javorinka na wschodzie (od drogi nr 531 Muráň – Červená Skala). Na północnym krańcu polany znajduje się stadnina, w której w półotwartych warunkach od 1950 roku hoduje się konie typu norik murański. Jest to jedna z dwóch tego typu placówek na Słowacji (oprócz dobszyńskiej). Pierwotnie miały w niej być hodowane konie dla wojska, jednak wkrótce zmiany techniki wojennej spowodowały, że dziś hoduje się tu konie specjalnie przystosowywane do prac w lesie, a także w agroturystyce. W hodowli stale znajduje się ok. 200 sztuk. Różnej wielkości stada tych koni, pasących się swobodnie od maja do października, można spotkać w wielu miejscach Płaskowyżu Murańskiego. W tej samej części polany co stadnina znajdują się dwie leśniczówki. We wschodnim narożniku polany znajduje się węzeł szlaków turystycznych Veľká lúka. Podobny węzeł szlaków znajduje się na południowo-zachodnim krańcu polany, zwanym Piesky. Tu także schron turystyczny z ławami, pole biwakowe (możliwość rozbicia namiotu na jedną noc) i miejsce na ognisko. Przy rozwidleniu dróg skromna tablica upamiętniająca boje w czasach słowackiego powstania narodowego w 1944 r. Przypisy
Vodní věž (Petržalka)

Vodní věž v Petržalce je vodojem, který se nachází na petržalském břehu Dunaje, u Starého mostu na Tyršově nábřeží. Je vysoká přibližně 20 metrů a spolu s domkem sloužícím k její obsluze se nachází v areálu divadla Aréna. Objekt je od 15. října 2004 národní kulturní památkou zapsanou v Ústředním seznamu památkové fondu pod číslem 652/2. Historie Vodní věž byla postavena několik let předtím, než bylo založeno divadlo Aréna (1828). Vodojem sloužil k zásobování divadla vodou v době, kdy ještě nebyl vybudován městský vodovod. Ten se začal v Bratislavě stavět až koncem 19. století a v Petržalce dokonce ještě později. Současnost Dnes je věž, jakož i dům v zanedbaném stavu. Objekty i pozemek, na kterých stojí, patří bratislavskému samosprávnému kraji. Spolu s divadlem byly stavby prohlášeny za národní kulturní památky. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Vodná veža (Petržalka) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní věž na Wikimedia Commons
Mikšová (vodní nádrž)

Vodní dílo Mikšová je vodní dílo na řece Váh, jižně od Bytče. Je součástí Vážské kaskády a využívá akumulační schopnosti Hričovského kanálu. Patří mezi nejvýkonnější vodní elektrárny na Slovensku. Základní údaje elektrárny Uvedení do provozu: 1963 Spád vody: 24 m Typ turbín: Kaplanovy Počet turbín: 3 Instalovaný výkon: 93,6 MW Průtok: 3 x 134 m³/s Průměrná roční výroba energie: 186,5 GWh Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Vodné dielo Mikšová na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mikšová na Wikimedia Commons
ГЕС Повазька Бистриця

ГЕС Повазька Бистриця — гідроелектростанція в Жилінському краї на півночі Словаччини. Входить до каскаду ГЕС на річці Ваг. Введена в експлуатацію у 1964 році на Гриковському каналі (словац. Hrikovsky kanal), що виходить із Гриковського водосховища на Вазі та прямує правобережжям основного річища річки. Розміщена нижче за течією за кілька кілометрів від ГЕС Мікшова, спорудженої на тому ж каналі роком раніше. Будівля ГЕС містить три гідроагрегати з турбінами типу Каплан загальною потужністю 55,2 МВт, які забезпечують середньорічний виробіток на рівні 115 млн кВт·год. Примітки
Vodojem Trnava

Vodojem v Trnavě je významné architektonické dílo v Trnavě. Autorem projektu (1941) je prof. ing. arch. Emil Belluš. Statiku řešil prof. Karel Havelka. Vodojem byl vybudován v letech 1942–1946 a předán do provozu v roce 1954. Situování Vodárenská věž s vodojemem, čerpací stanicí, bazénem a areálem se nachází ve východní části města Trnava. Je zasazena do uměle koncipované oázy a je dobrým projevem autorovy vynalézavosti. Svou výškou 50 metrů, tvoří jednu z dominant města Trnava. Vstup do areálu je z Bučianskej cesty. Areál je po celém obvodu oplocen a má tvar trojúhelníka o rozměrech 447 m × 493 m × 208 m. Tato oplocená plocha činí celkem 5,3676 ha a je zároveň ochranným pásmem vodního zdroje. Konstrukční řešení Šest železobetonových nosných sloupů svázaných skružemi nese plný válec vodní nádrže. Válec uprostřed sloupů ukrývá technické schodiště a vodovodní potrubí. V plášti válce jsou menší obdélníková okna. Podobný motiv se opakuje i v horní části nádrže, kde okna osvětlují okružní chodbu. Věžička na vrcholu – laterna slouží k větrání a osvětlení. Horní část vodojemu zpřístupňují technické žebříky. Obsah vodojemu je 1200 m³ a výška hladiny vody je 8,0 m. Architektonický výraz Jednoosá vertikální kompozice je nápaditě vymodelována, je založena na optickém dynamizujícím efektu a na gradování kontrastu plných a perforovaných hmot a ploch. Plasticitu podtrhují typické bellušovské římsy. Filozofie Skulpturální impozantnost tohoto technického díla spočívá zejména v kontrastu plné hmoty nádrže a odlehčené sestavy nosné části. Emil Belluš dokázal sebejistě formovat i ty části konstrukce, kterým se obvykle připisuje pouze konstrukční funkce. Ve své kategorii je vodojem příkladem brilantní architektury. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Vodojem Trnava na slovenské Wikipedii. Literatura Dulla M., Moravčíková H.: Architektura Slovenska v 20. století, Bratislava, Slovart 2002 Dulla M. A kol.: Mistři architektury, Bratislava, Perfekt 2005 Arch.prof. Emil Belluš Bratislava, STU FA, Spolek architektů Slovenska 1999 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodojem Trnava na Wikimedia Commons Http://stavebnictvoabyvanie.sk/inc[nedostupný zdroj] Http://www.casopisasb.sk/web/sk/clanky/2155/emil-belus-kolonadovy-most-v-piestanochyprof Http://www.e-obce.sk/clanky/226.htm[nedostupný zdroj]
Turček (vodní nádrž)

Turček je vodní nádrž s plochou 54 ha, která je situována nad obcí Turček v okrese Turčianske Teplice na soutoku dvou řek – Turiec a Ružová severovýchodně od Horného Turčeka. Slouží k akumulaci vody pro výrobu pitné vody pro okresy Prievidza, Žiar nad Hronom a Martin. Její sběrné území má rozlohu 29,5 km². Hráz je vybudovaná jako kamenitá s návodním asfaltově-betonovým těsněním. Vysoká je 59 m a v koruně dosahuje délky 287 m. Celkový objem nádrže je 10,8 milionů m³ a zabezpečený vodárenský odběr je 500 l/s. Sběrné území horního toku řeky Turiec a potoka Ružová se vyznačuje vysokou kvalitou vod, minimálními možnostmi jejich znečištění a až 95% vodnatostí lokality na pitnou vodu. Do hráze jsou zabudovány výškoměrné krabice, které slouží k měření jejího usazování a zabudovaná je injekční clona. Ta po napuštění vody zajistila těsnost podloží proti průsakům podzemních vod. Spolu s nádrží Nová Bystrica je nejmladší vodárenskou nádrží na Slovensku. Vedoucím stavby vodní nádrže byl Jozef Zajonc, investorem Vodohospodářská výstavba Bratislava a dodavatelem Váhostav Žilina. Stavba začala v roce 1993 a byla ukončena na jaře roku 1996. Vodárenská nádrž Turček jen částečně reguluje průtoky pod nádrží. Průtok na tocích je přirozený. Území podél řeky Turiec, včetně sídelní aglomerace Martin-Vrútky, není chráněno proti povodním. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Turček (vodná nádrž) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Turček na Wikimedia Commons časopis Hlas povodia č. 3/2005, ročník 25 ISSN 1336-4596 [1] Archivováno 5. 3. 2016 na Wayback Machine. Územní plán VÚC Žilinského kraja Vodní hospodářství [2][nedostupný zdroj] Poloha na mapě
Kościół Niepokalanego Poczęcia Najświętszej Maryi Panny w Nowej Wsi Spiskiej

Kościół Niepokalanego Poczęcia Najświętszej Marii Panny (słow. Kostol Nepoškvrneného počatia Panny Márie) – rzymskokatolicki kościół w Nowej Wsi Spiskiej na Słowacji. Znajduje się na północ od Rynku, usytuowany w rzędowej zabudowie przy ul. Lewockiej (słow. Levočská ulica) nr 12. Jest drugim najstarszym kościołem w tym mieście. Historia Ponieważ - w odróżnieniu od kościoła farnego pw. Wniebowzięcia NMP, do którego uczęszczali przede wszystkim tutejsi Niemcy - do kościoła na ul. Lewockiej chodziła głównie ludność słowacka, dlatego też zyskał on z czasem nazwę „Kościoła Słowackiego” (słow. Slovenský kostol). Pierwotnie w tym miejscu znajdowała się kaplica, pochodząca prawdopodobnie z XIV w. W latach 1727–1731 została ona rozbudowana do rozmiarów dzisiejszego kościoła według planów Jana Rossnera. Podczas kolejnej przebudowy z 1753 r. powstało m.in. barokowe sklepienie, a w latach 1869-1873 została dobudowana boczna kaplica. Wyposażenie Wyposażenie kościoła jest w większości barokowe. Ołtarz główny pochodzi z lat 1751-1752, lecz umieszczony w nim obraz jest z roku 1856. Boczne ołtarze pochodzą z lat 1884-1886 i są dziełem spiskonowowiejskiego rzeźbiarza Juliusa Fuhrmanna. Bibliografia Jančiková Andrea, Kormošová Lucia i in.: Spišská Nová Ves. Turistický sprievodca, wyd. Mesto Spišská Nová Ves, 2013, ISBN 978-80-972335-8-7.