NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Budmerice (kaštel)

Kaštel Budmerice (též Pálffyovský kaštel či Budmerický zámek) je kaštel, který se nachází v Trnavské pahorkatině v obci Budmerice. Je obklopen anglickým parkem z druhé poloviny 19. století. Historie Zámek nechal postavit v letech 1889–1889 v pseudogotickém stylu jako lovecký hrabě Ján Pálffy (1857–1934), který pocházel z červenokamenské větve rodu Pálffyů. Inspirací při stavbě byly pravděpodobně renesanční zámky na Loiře. Proč je budova souborem více slohů a období, se snaží vysvětlit pověst o tom, jak se hrabě Pálffy ve Francii zamiloval do mladé šlechtičny, kterou chtěl požádat o ruku. Umínil si však, že nejprve musí svoje sídla upravit tak, aby jí připomínaly francouzské zámky. Ján Pálffy měl velmi rád hony, proto nechal nedaleko kaštelu zbudovat bažantnici a ještě dnes je možné v lese narazit na zbytky jejího oplocení. V této době patřily Budmerice k panství Červený Kameň. V roce 1945 po emigraci posledního budmerického hraběte Pavla byl kaštel československou vládou zkonfiskován. Nad portálem se nachází erb Jana Pálffyho a jeho manželky Elsy von Schlippenbach, po jehož stranách je uveden nápis: "ANNO. DOMINI- -MDCCCLXXXIX. // QUO. NUPTIAS. RITE- CELEBRAVERUNT. COMES // JOANNES. PÁLFFY. - AB ERDÖD. JUNIOR. AC. // ELSA. COMITISSA. - SCHLIPPENBACH. EXSTRUCTUM // CURANTE. FRAN A NEUMANN, ARCHITECTORE". Zámek je v působnosti MK SR, jeho provoz zabezpečuje Slovenské národní muzeum – Muzeum Červený Kameň, v sobotu a neděli je přístupný pro veřejnost. Je zapsán v Ústředním seznamu kulturních památek. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kaštieľ v Budmericiach na slovenské Wikipedii. Literatura Štefan Pisoň, Hrady, zámky a kaštiele na Slovensku. s.93-94. Martin: Osveta 1977 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaštel Budmerice na Wikimedia Commons Kaštieľ Budmerice
Schloss Budmerice

Das Schloss Budmerice, deutsch auch Schloss Pudmeritz genannt; slowakisch Budmerický kaštieľ oder Kaštieľ v Budmericiach, alternativ auch Schloss Pálffy, ist ein Schloss im westslowakischen Ort Budmerice (deutsch Pudmeritz) im Okres Pezinok. Geschichte Das Anwesen im eklektizistischen, den französischen Schlössern der Loire nachempfundenen Stil wurde 1888–1889 in einem Wald nordwestlich von Budmerice an der Stelle eines alten Meierhofs und umliegenden Weiden gebaut. Auftraggeber war der Graf Johann Pálffy (1857–1934) aus dem ungarischen Geschlecht Pálffy, der für sich und seine Gattin Elisabeth, geb. Schlippenbach ein Jagdschloss bauen ließ. Dem fertigen Schloss dominiert ein Hauptturm mit einer Aussichtsetage und einer Uhr am Giebel, dazu gibt es kleinere Türme und Dachgauben. Am Haupteingang oberhalb einer monumentalen Treppe stehen die Wappen der beiden ursprünglichen Besitzer. Im Inneren befindet sich vor allem Ausstattung aus dem späten 18. und der ersten Hälfte des 19. Jahrhunderts, das Schloss war aber ansonsten mit einer Zentralheizung und mehreren Speiseaufzügen für damalige Verhältnisse modern ausgestattet. In der unmittelbaren Umgebung erstreckt sich ein großer englischer Park. Auf dem alten Weg zur Burg Červený Kameň, einem Erbbesitz der Pálffys, befindet sich die kleine Kapelle Maria von Lourdes. Nach dem Tod von Johann Pálffy im Jahr 1934 vererbte sein einziger Sohn das Anwesen und organisierte dort häufig Gesellschaftsjagden und verschiedene Veranstaltungen. Kurz nach dem Zweiten Weltkrieg wurde das Schloss vom tschechoslowakischen Staat nationalisiert und diente zuerst als Erholungs- und Schulungsort für Arbeiter, später wurde es in die Hände des literarischen Fonds übertragen. 1946 und nochmal 1986 wurde das Schloss saniert. Als Heim slowakischer Schriftsteller (slowakisch Domov slovenských spisovateľov) diente es bis 2011 als Arbeits- und Tagungsstätte des slowakischen Schriftstellerverbandes. Nach dem Ablauf des Mietvertrages im Jahr 2011 stand das Schloss leer, weil der literarische Fonds eine Mieterhöhung nicht akzeptierte. Gegenwärtiger Eigentümer ist das slowakische Kulturministerium, das 2014–2015 eine teilweise Sanierung durchführen ließ. Der Park kann ganzjährig besucht werden, das Schloss hingegen nur saisonal. Literatur Ernst Hochberger: Das große Buch der Slowakei. 3000 Stichworte zur Kultur, Kunst, Landschaft, Natur, Geschichte, Wirtschaft. 5., ergänzte und erweiterte Auflage. Hochberger, Sinn 2017, ISBN 978-3-921888-15-5, S. 251, Lemma Pudmeritz (Budmerice). OCLC 1001554712. Einzelnachweise Weblinks Eintrag auf hrady-zamky.sk (slowakisch)
Budmerice Mansion

The Budmerice mansion is a manor house in Budmerice, a municipality in western Slovakia. It was built in 1889 by the Pálffy family. History The Budmerice mansion was designed by a Viennese architect by the name of Franz von Neumann. The mansion was built for Ján Pálffy and Elisabeth Schlippenbach who got married in the same year as it was completed. It served mainly as Pálffy's hunting manor. When Ján Pálffy died in 1934 his whole estate was inherited by his son Pavol. After Pavol Pálffy emigrated from the country in 1945, the mansion with its park became the property of the Czechoslovak republic. In the 1950s, the state made the mansion available for use to the Association of Slovak Writers. The manor house was built in an eclectic style but drew inspiration from castles of the Loire Valley in France. It is surrounded by an extensive English park. The architectural style of the mansion has few parallels in Slovakia. Recent use The mansion was used by the Association of Slovak Writers until 2011 for writing retreats and occasional events. The Association considered the lease renewal terms as too expensive to continue renting the mansion. It was subsequently closed down for renovation which was completed in 2015 when parts of the mansion became open to public. After the Slovak Ministry of Culture took over the administration of the manor house from the Budmerice municipality, the mansion was made inaccessible to the public (as of 2024). According to a building inspection conducted in 2023, the mansion is in a good condition. See also List of castles in Slovakia Bratislava Region References
Pálffy-kastély (Gidrafa)

A gidrafai Pálffy-kastély a Felvidék Erdőhátnak nevezett nyugati részén, Pozsony és Nagyszombat között, a Kis-Kárpátok lábánál, a Modor melletti Gidrafa község határában található. Szökőkutakkal és szobrokkal díszített angolpark veszi körül. Az államosítást követően a Szlovák Írószövetség lakta, jelenleg az épületkomplexum tulajdonosváltáson megy keresztül. Egyelőre csak a kastély parkja látogatható. Legendája A gidrafai kastély legendája az építkezés okát és eredményét beszéli el. Az építtető Pálffy János gróf beleszeretett egy francia nemes hölgybe, akinek illendően akarta megkérni a kezét. Azért, hogy a hölgy szívét meghódítsa és kezét is elnyerje, hozzáillő, francia mintájú kastély építésébe kezdett. Mire elkészült vele, imádott hölgye már másé lett. Ez a reménytelen szerelmi történet visszaköszön további Pálffy-kastélyok esetében is, azonban Ján Tibenský szerint innen ered.[forrás?] Története Régészeti leletek arra utalnak, hogy Gidrafa területén már az őskorban megtelepdtek. A Pálffyak korában a hely uradalmi központja Vöröskő várában volt, a község 13 másik helységgel együtt oda tartozott. A birtok a 16. századtól a Pálffy család tulajdona. Helyben mezőgazdasággal, szőlőtermesztéssel, később halászattal, fuvarozással, fazekassággal és molnár mesterséggel foglalkoztak. A Rákóczi-szabadságharc idején Pálffy (III.) János a császáriak oldalán harcolt. Az 1705. augusztus 11-i gidrafai győzelmük az első fordulópont volt a kuruc–labanc összecsapások történetében. A 81 ezer fős kuruc tábor első nagy veresége köthető a község területéhez.[forrás?] Pálffy (III.) János a trencséni csatában mint lovassági tábornok vett részt. A kastélyt Pálffy János Ferenc gróf építtette a romantika stílusában 1889-ben. A tervezéssel és kivitelezéssel Franz Neumann bécsi műépítészt bízta meg, amikor házasodni készült. A gróf feleségül vette a tizenhat éves Schlippenbach Erzsébet grófkisasszonyt. A főrangú házaspár emlékét máig őrzik a főbejárat felett elhelyezett címereik. A címerek feletti homlokzat magas bástyában végződik. A francia előkelő kastélyok világát idéző építmény több más stílusjegyet is magán hordoz. A mestermű utolsó tulajdonosa Pálffy Pál volt, aki nem itt nőtt fel, de felnőttként igen sokat tartózkodott e helyen. Pavel Dvořák történész gyűjti a korabeli tanúbizonyságokat, visszaemlékezéseket, melyek A kis herceg szerzőjét, Antoine de Saint-Exupéryt is a látogatók között tartják számon. Utolsó tulajdonosa Pálffy Pál 1945-ben családjával nyugatra távozott, majd Nyugat-Németországba telepedett le és Münchenben élt. A csehszlovák állam kormánya elkobozta és állami tulajdonná nyilvánította a kastélyt. Gidrafa község híven őrzi és ápolja Pálffy János és családja emlékét. Irodalom
Castello di Budmerice

Il castello di Budmerice, o castello Pálffy, è una dimora storica, che si trova nel villaggio di Budmerice in Slovacchia. È circondato da un giardino all'inglese della seconda metà del XIX secolo. Storia Fu costruito nel 1889 in stile neogotico secondo il progetto dell'architetto viennese Franz von Neumann il giovane per la nobile famiglia Pálffy come palazzina di caccia. Furono di ispirazione per l'edificio i castelli rinascimentali della Loira. I Pálffy erano proprietari terrieri a Budmerice, villaggio che era parte del loro feudo di Červený Kameň. Ján Pálffy (1857–1934) era appassionato di caccia. Non lontano dal castello sorgeva un allevamento di fagiani: ancora oggi è possibile scorgere i resti della recinzione nel bosco. Il conte fece anche scolpire una statua della Madonna di Lourdes: la statua si trova a pochi metri dal parco del castello, sulla strada fra i boschi che conduce a Červený Kameň. Nel 1945 dopo l'emigrazione dell'ultimo conte di Budmerice, Pavol, la proprietà fu confiscata dal governo cecoslovacco. Porta il portale vi è lo stemma del conte Ján Pálffy e di sua moglie Elsa von Schlippenbach, affiancato dall'iscrizione: "ANNO. DOMINI. MDCCCLXXXIX. // QUO. NUPTIAS. RITE. CELEBRAVERUNT. COMES // JOANNES. PÁLFFY. - AB ERDÖD. JUNIOR. AC. // ELSA. COMITISSA. - SCHLIPPENBACH. EXSTRUCTUM // CURANTE. FRAN. A NEUMANN. ARCHITECTORE". Il castello è stato ristrutturato nel 1946 e nel 1986 e fino al 2011 ha ospitato la Casa degli scrittori slovacchi, una residenza gestita dall'Unione degli scrittori slovacchi. Attualmente è di proprietà del Ministero della cultura slovacco; il funzionamento dell'esposizione, gli aspetti museologici e la formazione del personale è curata dal Museo di Červený Kameň, parte del Museo nazionale slovacco. È registrato nell'elenco centrale dei monumenti culturali. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Castello di Budmerice Collegamenti esterni (SK) Castello e parco di Budmerice, su budmerice.net.
Castelo de Budmerice

O Castelo de Budmerice localiza-se no vilarejo de Budmerice, no distrito de Pezinok, na região de Bratislava, Eslováquia. História O complexo de prédios, do qual o próprio castelo é arquitetonicamente o mais valioso e dominante, foi construído no século XIX. Há variadas opiniões quanto ao seu estilo arquitetônico, desde o românico até o gótico italiano. Após a Segunda Guerra Mundial, Budmerice foi transformado em um fundo literário de escritores eslovacos. Funciona também como local para conferências nacionais e internacionais. Ver também Lista de castelos da Eslováquia
Будмерице

Будмерице (словац. Budmerice) — замок в дер. Будмерице у подножья Малых Карпат, к востоку от Модры. История Построен в 1889 году семьёй Пальфи в псевдоготическом стиле. В 1945 году на основании Декретов Бенеша национализирован. В настоящее время принадлежит Союзу Словацких Писателей. Посещение замка в Будмерицах возможно по договорённости. См. также Список замков Словакии Список национальных памятников культуры Словакии (1961—2002) Примечания Ссылки Информация о достопримечательностях Будмериц (англ.)
Будмериці

Будмериці (словац. Budmerice) — палац поблизу міста Модра. Місцезнаходження Біля підніжжя Малих Карпат, на схід від міста Модра. Історія Побудований у 1889 році родиною Палффі в псевдоготичному стилі. У 1945 році на підставі Декретів Бенеша націоналізований. В наш час[коли?] належить Союзу Словацьких Письменників. Відвідування замку в Будмериці можливе за домовленістю. Посилання Інформація про визначні пам'ятки Будмериці [Архівовано 25 травня 2011 у Wayback Machine.]
Betliar (kaštel)

Betliar (maďarsky Betlér kastély) je kaštel na okraji stejnojmenné vesnice u Rožňavy v Košickém kraji na Slovensku. Historie Kaštel pochází z počátku 18. století a byl postaven na místě bývalého renesančního kaštelu Bebeků. Dal ho postavit Štefan Andráši jako opevněný patrový kaštel se čtyřmi nárožními věžemi. Také další přestavby v letech 1792–1795 a 1880–1886 se vážou k rodu Andrássyů, který kromě kaštelu vlastnil také hrad Krásna Hôrka a majetky a doly v okolí Rožňavy. Po klasicistní přestavbě a rozšíření jižní části a průčelí, následovala rozsáhlejší pseudoslohová úprava s nadstavbou druhého patra, která dala kaštelu podobu francouzské myslivecké stavby. Interiér Andrássyové zaplnili kaštel množstvím vzácného nábytku, uměleckých děl a sbírek. Původní knihovnu založil Leopold Andráši ve druhé polovině 18. století. Její interiér pochází z let 1792–1795. Fond se skládá převážně z vědecké literatury 18. a 19. století. Převahu sbírek tvoří malířská díla, zejména obrazy realistů 19. století. Druhou část sbírek tvoří dovezené exotické předměty a lovecké trofeje, které nemají stejnou hodnotu jako umělecké sbírky. Exteriér Koncem 18. století začali Andrássyové budovat přírodní park. Později ho rozšiřovali a doplňovali dalšími dendrologickými vzácnostmi. Nachází se v něm vzácné exotické stromy a zbytky prastarého tisového lesa. Park zpestřují nejen jezírka, ale také menší zahradní stavby (pavilony, groty, vodomety). V areálu se také nachází Hermova studna z poloviny 19. století. V současnosti má park rozlohu 80 ha. Komplex areálu kaštelu v Betliaru byl v roce 1985 vyhlášen vládou Slovenské socialistické republiky za národní kulturní památku jako vzácné kulturně-historické dědictví několika století. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kaštieľ v Betliari na slovenské Wikipedii. Literatura Štefan Pisoň: Hrady, zámky a kaštiele na Slovensku, Osveta, Martin 1977, str. 47–51 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Betliar na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Andrássy-kastély (Betlér)

A betléri Andrássy-kastély (szlovákul: Betliarský kaštiel) Szlovákiában, a Kassai kerület Rozsnyói járásában található kulturális műemlék és múzeum. Fekvése Rozsnyótól 6 km-re északra, a Gömör–Szepesi-érchegység lábánál található. Története A kastély elődjét a 18. század elején építették fel, Andrássy István utasítására, a Bebek család egykori Betléren álló kis várának helyén, annak köveit is felhasználva. A sarokbástyákkal megerősített kastély egy sűrűn beerdősített hegyoldal alatt, a Sajó völgyében áll. Sorsa összefonódott az Andrássy-családéval. Könyvtárát 1790-ben alapította Andrássy Leopold, ma több mint 14 ezer kötetet foglal magában 15 különböző nyelven, elsősorban teológiai, földrajzi, történelmi és filozófiai műveket. Az eredetileg gótikus kastélyt 1792 és 1795 között klasszicista stílusban építették át. A 18. század végén a kor elvárásainak megfelelően kastélyparkkal vették körül, ezt később kibővítették. Az angolkert ma 57 hektáron terül el, és a számos szobor mellett kerti pavilonokat, egy műbarlangot és egy vízesést is magában foglal. Mai, barokkos alakját 1880 környékén nyerte el, amikor akkori tulajdonosa, Andrássy Manó (a "Vasgróf") elképzelései alapján jellegét egy vadászkastélyhoz hasonlóvá tették. Ez a külseje minimális módosításokkal a mai napig megmaradt. 1945-ig eredeti tulajdonosai, az Andrássyak lakták. Ezután államosították, azonban eredeti berendezése megmaradt. 1985-ben a szlovák nemzeti kulturális örökség részévé nyilvánították. 1968-tól kezdődően évtizedeken át tartó felújításon esett át, a munkálatokat azok 1994-es befejezése után Europa Nostra díjjal jutalmazták. Ma a Gömör leglátogatottabb műemlékei közé tartozik. Múzeum A kastélyban ma múzeum működik, amely a korabeli bútorok mellett képtárat, szalonokat, fegyver-, porcelán- és üveggyűjteményeket tartalmaz. Pincéjében az időszakos kiállítások mellett az Andrássyak egzotikus vadászkincsei és műemlékei is helyet kaptak. A helyszínen egyaránt tartanak magyar és szlovák nyelvű túravezetéseket. A múzeumba a normál belépőjegy ára 10 euró. A kastély előtti parkolás fizetős, a napi parkolójegy ára 4 euró. Képek Jegyzetek További információk Gemer.sk Slovakia Travel Visit Slovakia Archiválva 2016. május 24-i dátummal a Wayback Machine-ben Aggteleki Nemzeti Park weboldala KE Turist (szlovákul)
Castelo de Betliar

O Castelo de Betliar está localizado no vilarejo de Betliar, na região de Košice, no leste da Eslováquia. História O castelo pertenceu primeiro à família Bebek e, mais tarde, à família Andrássy. Está rodeada por jardins ingleses, projetados pelo arquiteto H. Nebbiem. Declarado monumento cultural em 1985, serve atualmente como exposição para o Museu Nacional Eslovaco. Ver também Lista de castelos da Eslováquia Ligações externas «A história do castelo de Betliar» (em inglês)
Усадьба Бетльяр

Бетльяр (словац. Betliar) — усадьба близ Рожнявы в гемерском регионе Словакии. Входит в список национальных памятников культуры Словакии. История Усадьба была построена Иштваном Андраши в начале XVIII века на месте ренессансного замка семьи Бебеки. В 1880—1886 годах была проведена перестройка в стиле французского охотничьего замка. В замке находится множество коллекций: книг, картин и прочих предметов искусства. В парке вокруг посажены редкие виды деревьев а также находится остаток девственного тисового леса. См. также Список замков Словакии Список национальных памятников культуры Словакии (1961—2002) Примечания Ссылки Бетльяр (словац.)
Бетліар

Бетліар (словац. Betliar), замок у Гемерському регіоні Словаччини. Історія Замок був побудований Штефаном Андраші на початку XVIII століття на місці ренесансного замку сім'ї Бебек. У 1880—1886 рр. було проведено перебудову в стилі французького мисливського замку. У замку знаходиться велика колекція книг, картин та інших предметів мистецтва. У парку навколо посаджено рідкісні види дерев, а також є ділянка незайманого тисового лісу. Світлини замку Джерела história do castelo de Betliar[недоступне посилання з червня 2019]
Morské oko

Morské oko (známé též pod pojmenováním Veľké Vihorlatské jazero) je největší jezero v pohoří Vihorlatské vrchy v okrese Sobrance na východě Slovenska. Má rozlohu 13,8 ha. Leží v nadmořské výšce 619 metrů a maximálně dosahuje hloubky 25,1 metru. Historie Jezero vzniklo v době, kdy ve Vihorlatských vrších odeznívala sopečná činnost. Tehdy došlo k mohutnému sesuvu půdy z východního svahu Motrogonu a Jedlinky, který zahradil dolinu potoka Okna, a za vzniklou bariérou se vytvořilo přírodní jezero. V dnešní podobě existuje jezero od osmdesátých let 19. století, kdy byla postavena umělá přehradní hráz. Asi sedmihektarová plocha jezera se tak po zvýšení vodní hladiny o pět metrů téměř zdvojnásobila. Vodní režim Pobřeží je velmi členité. Jeho západní a severní část má mírný sklon a je pokrytá jemným pískem. Východní břeh je strmý a kamenitý. Do jezera ústí šest stálých pramenů a několik periodických. Přebytečnou vodu z jezera odvádí potok Okna. Hlubší části jezera jsou pokryté silnou vrstvou bahna. V blízkosti přítoků se hromadí listí, ze kterého se celoročně uvolňuje metan. Ochrana přírody Morské oko je výjimečné svým původem, polohou, fyzikálně-chemickým a biologickým režimem. Je velkou přírodní zvláštností slovenské přírody. Na ochranu přírodních hodnot a krás bylo jezero včetně okolních lesů v roce 1984 vyhlášené státní přírodní rezervací a později jako národní přírodní rezervace o celkové výměře 108,48 ha. Ta byla 15. září 2020 zrušena a její území se stalo součástí přírodní rezervace Vihorlatský prales. Rizika Výstavba lesních cest, a také těžba přestárlých porostů způsobem totálního vytěžení znamená pro jezero velké nebezpečí. Následkem zvýšené eroze svahů a zářezů cest, a také soustřeďováním odtoku vody z cest do propustí se zvyšuje transport půdy a zeminy do jezera. Kromě zeminy se splavuje organický materiál (listí, větve, kůra, humus apod.), který se po usazení v jezeře rozkládá, čímž se voda zbavuje rozpuštěného kyslíku. Všechny tyto okolnosti ovlivňují fyzikálně-chemické a biologické vlastnosti vody. Voda se stává výživnější, zvyšuje se množství řas a snižuje se průhlednost. Přístup K jezeru vede silnice, na parkoviště asi 1 km od jezera je možný příjezd autem. Z Michalovců na severovýchod kolem Zemplínské Šíravy je jezero vzdáleno 29 km, z města Sobrance na sever 22 km. Do roku 1971 vedla na Morské oko úzkokolejná železnice z vesnice Remetské Hámre. Fotogalerie Odkazy Reference Související články Kotlík Malé Morské oko Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Morské oko na Wikimedia Commons
Morské oko

Morské oko (deutsch wörtlich Meerauge) ist der größte See im Vihorlatgebirge in der Ostslowakei, im Gemeindegebiet von Remetské Hámre und Vyšná Rybnica. Er liegt auf einer Höhe von 619 m n.m. und umfasst 13,8 Hektar mit einer maximalen Tiefe von 25 Metern. Seit 1984 ist der See als Nationales Naturreservat Morské oko (slowakisch Národná prírodná rezervácia Morské oko, 1,08 km² groß) als Teil des Landschaftsschutzgebiets Vihorlat geschützt. Der See entstand in der Zeit des Vulkanismus im Vihorlatgebirge durch einen massiven Bergsturz, der einen natürlichen Stausee gebildet hat, mit dem Fluss Okna als einzigem Abfluss aus dem See. In den 1880er Jahren wurde ein Staudamm gebaut, worauf der Seepegel um fünf Meter anstieg. Im See leben unter anderem Forellen, Elritzen und Schmerlen. Tourismus Eine erste Touristeninfrastruktur in der Form von zwei Schutzhütten wurde 1880 durch die Sektion Beskiden des Ungarischen Karpathenvereins errichtet, ein Jahr später wurde ein Touristenpfad vom See auf den Berg Sninský kameň angelegt. Später errichtete die Sektion Ostkarpathen eine Schutzhütte auf dem Vihorlat, die 1885 an einen Touristenpfad von Jovsa angeschlossen wurde und von dort nach Morské oko und Sninský kameň. Heute ist der See durch Touristenpfade von Remetské Hámre (blau markierter Weg, etwa 2:35 h) und Zemplínske Hámre über den Sattel Tri table (gelb, später blau markierter Weg, etwa 1:45 h) aus erreichbar. Es führt zudem eine schmale asphaltierte Straße zum See, mit dem etwa 15 Gehminuten vom See entfernten Parkplatz Krivec. Ebenso kann man den kleineren und höher gelegenen See Malé Morské oko von hier erreichen. Verkehr Von 1924 bis 1972 war der See Endpunkt der Schmalspurbahn Michalovce–Morské oko. Nach der Stilllegung der Bahnstrecke führt hier eine Asphaltstraße von Remetské Hámre heraus. Einzelnachweise Weblinks Morské oko auf zemplin.vucke.sk (slowakisch)
Morské oko (Slovakia)

Morské oko (called Veľké Vihorlatské jazero in the past; literally "Eye of the sea") is a lake in the Vihorlat Mountains in eastern Slovakia. It is the largest non karst lake and the third biggest natural lake in Slovakia. It is at an altitude of 618 m, covers 0.13 km² with a maximum depth of 25.1 m. It is drained by the river Okna. The oldest known description of the lake can be found on two maps, dating back to 1687. The earliest official name of the lake known as Blatné jazero (germ. Blatto teich) dates back to 1784. The name Veľké Vihorlatské jazero was introduced in 1933. The lake itself is a natural home to 8 species of fish. The native species consist of the brown trout (Salmo trutta m. fario), common minnow (Phoxinus phoxinus) and stone loach (Barbatula barbatula). In the past, rainbow trout (Oncorhynchus mykiss) was introduced into the lake, but the prevailing species today is the common chub (Squalius cephalus). It is a national nature reserve (covering 1.08 km²) since 1984 and part of the Vihorlat Protected Landscape Area. Gallery See also Protected areas of Slovakia List of lakes of Slovakia External links National nature reserve Morské Oko at the State Inventory of Specially Protected Parts of Nature and Landscape Morské oko - Sirava.net (in Slovak) Morské oko at Sirava.sk (many pictures) (in Slovak)