NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Borinka

Borinka este o comună slovacă, aflată în districtul Malacky din regiunea Bratislava. Localitatea se află la altitudinea de 263 m deasupra n.m., se întinde pe o suprafață de 15,79 km2 și în 2017 număra 761 de locuitori. Istoric Localitatea Borinka este atestată documentar din 1273. Demografie Note Legături externe Site web oficial Materiale media legate de Borinka la Wikimedia Commons
Боринка

Боринка (слч. Borinka) насељено је мјесто са административним статусом сеоске општине (слч. obec) у округу Малацки, у Братиславском крају, Словачка Република. Становништво Према подацима о броју становника из 2025. године насеље је имало 944 становника. Етничка припадност Према попису из 2021. у насељу је живело 860 људи, од чега су по етничкој припадности изјаснили: 777 као Словац, 65 као непознато, 12 као различите, 8 као Мађар, 5 као Чех, 4 као Рус, 3 као Русин, 2 као Украјинац, 1 као Кинез, 1 као Италијан, 1 као Срб, 1 као Шлезијац, 1 као Пољак, 1 као Нијемац, 1 као Енглезaи и 1 као Албанац. Религија У години 2021. је било 860 људи по вероисповести: 383 Без верске припадности, 360 Латинска црква, 64 Неоткривено, 9 Словачка евангеличка црква аугзбуршке вероисповести, 9 Ад хок покрети, 7 Гркокатолицизам, 6 Друго, 4 Апостолска црква, 3 Ислам, 2 Православна црква, 2 Паганизам и духовност природе, 2 Друге и неодређене хришћанске цркве, 2 Хиндуизам, 2 Црква браће, 2 Будизам, 1 Калвинизам, 1 Јеховини сведоци и 1 Баптисти. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт (језик: словачки)
Борінка

Борінка (словац. Borinka) — село, громада округу Малацки, Братиславський край, південно-західна Словаччина, регіон Загоріє. Кадастрова площа громади — 15,79 км². Населення 799 осіб (станом на 31 грудня 2017 року). Поруч протікає Ступавський потік. Історія Борінка згадується в 1273 році. Населення Примітки Посилання www.obecborinka.sk — офіційний сайт громади Borinka - …. e-obce.sk (словац.). :
Kostel svatého Petra a Pavla (Matiašovce)

Kostel svatého Petra a Pavla je gotický římskokatolický kostel v Matiašovcích v tradičním regionu Zamaguří v Prešovském kraji na Slovensku. Kostel je chráněn jako národní kulturní památka Slovenské republiky. Historie Kostel byl postaven kolem roku 1300 v raně gotickém slohu. V následujících staletích byl několikrát opravován a přestavěn v barokním slohu. Opravy a přestavby proběhly kolem roku 1460 a v letech 1661, 1811, 1833, 1948 a 1968. Jedná se o jednolodní stavbu obdélníkového půdorysu s polygonálním závěrem a jednou věží, jejíž horní část však byla pro špatný stav zbořena a nikdy nebyla obnovena. Zbytek věže byl zakryt barokním štítem. Kostel je obehnán středověkou zdí. Kazatelna v kostele pochází z počátku 18. století a byla zhotovena v klasicistním stylu, zatímco oltář je zhotoven v novogotickém stylu a pochází z konce 19. století. Kostel byl 30. října 1963 zapsán na seznam kulturních památek. Komplex kostela doplňuje několik dalších kulturních památek nacházejících se v bezprostředním okolí: Ohradní zeď s kaplemi byla prohlášena za kulturní památku 3. ledna 2013. Byla postavena kolem kostela na oválném půdorysu v době jeho výstavby, tj. kolem roku 1300. Později byla zeď několikrát opravována a restaurována, a to v letech 1433, 1739–1740, 1956–1957 a 1970. Současná podoba je převážně barokní. Kaple, které mají půlkruhový půdorys, byly přistavěny v roce 1739, je jich čtrnáct a tvoří křížovou cestu. Malby v kaplích pocházejí z roku 1835. Hřbitov u kostela byl prohlášen kulturní památkou 3. ledna 2013. Byl založen v době výstavby kostela kolem roku 1300. Stavebními úpravami prošel ve 14. století a ke konci 18. století. Rozkládá se kolem kostela uvnitř ohradní zdi. Zvonice byla prohlášena kulturní památkou 30. října 1963. Jedná se o původně renesanční zvoniční stavbu čtvercového půdorysu, postavenou na konci 16. století, která prošla přestavbou ve druhé polovině 19. století. Nachází se několik metrů jihozápadně od kostela mimo opevněný areál. V letech 1590–1640 byl kostel pod správou protestantů. Kostel je považován za nejstarší dochovanou církevní stavbu v Zamaguří. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol svätého Jakuba (Kysucké Nové Mesto) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel sv. Petra a Pavla na Wikimedia Commons
Fortifikační systém města Komárno

Fortifikační systém města Komárno nebo Komárenský pevnostní systém (slovensky Fortifikačný systém mesta Komárno, Komárňanský pevnostný systém) se nachází na území města Komárno, na protilehlém břehu Dunaje v maďarském Komárom a na břehu Váhu. Je to největší pevnostní systém na území Slovenska a také bývalého Rakousko-Uherska. Historie Jako první začala roku 1546 výstavba první (staré) pevnosti na místě zaniklého hradu, dokončena byla roku 1557. Tuto pevnost značně poničila povodeň roku 1570, v letech 1572 až 1592 byla obnovovaná stavitelem Urbanem Süessem. V letech 1663–73 byla vybudována nová pevnost. V tomto období zároveň vznikla pevnost v Leopoldově. Obě pevnosti poškodila zemětřesení v letech 1763 a 1783. Po druhém zemětřesení byla roku 1784 komárenská pevnost prodaná v dražbě. Podnět k obnovení pevnosti daly napoleonské války. Fortifikační systém byl přebudovaný a dostavěný v letech 1808 až 1815, kdy byla zmodernizovaná i Nová pevnost. V letech 1839–1847 byla ještě vybudovaná z kamene a cihel tzv. Palatinská linie s pěti bastiony. Tím bylo dosaženo vrcholu v budování pevnostního systému. Ve 20. století přetrvávaly snahy o obnovení objektů v minulosti tvořících pevnostní systém. Z původního systému opevnění jsou zachovány všechny hlavní objekty kromě části na levém břehu Váhu. Komárenský pevnostní systém je od 13. května 1970 národní kulturní památkou a zahrnuje 45 objektů. Je navržen na zápis do seznamu světového kulturního dědictví UNESCO pod názvem Systém opevnění na soutoku řek Dunaje a Váhu v Komárně - Komárom. Části fortifikačního systému Fortifikační systém města Komárno byl komplex polygonálního typu a zahrnoval následující prvky: Palatinská linie tvořící ochranu na západní straně města Vážská linie opevňující město ze severu na pravém břehu Váhu Vážské předmostí na slovenské straně, levý břeh Váhu a Dunaje Dunajské předmostí na maďarské straně, na pravém břehu Dunaje, součástí je fort Csillág Fort Monoštor (Sandberg) na pravém – maďarském břehu Dunaje, naproti západnímu cípu Alžbětina ostrova, bránící Komárom od západu Fort Igmánd na maďarské straně Dunaje bránící Komárom z jihu Protiturecká pevnost uprostřed pevnostního systému – v klínu ústí Váhu do Dunaje Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Fortifikačný systém mesta Komárno na slovenské Wikipedii. Literatura GRÁFEL, Ľudovít: Pevnostný systém Komárna. Bratislava : Krajský ústav štátnej pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody, 1988. GRÁFEL, Ľudovít: Nec arte - nec marte. NEC ARTE s.r.o., 1999. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Fortifikační systém města Komárno na Wikimedia Commons (slovensky) Pevnostní systém na stránkách komarno.sk (slovensky) Začne sa koncepčná revitalizácia Ústrednej pevnosti v Komárne? článek na archinet.sk (česky) Pevnost v Komárně sultán nedobyl, zničili ji až Rusové (slovensky) Bastiónový pevnostný systém v Komárne
Komárno fortification system

Komárno - Komárom fortification system is a system of forts, bastions, and fortifications in and around the towns of Komárno and Komárom (they were one town until the treaty of Trianon) on the banks of both the Danube and Váh rivers. The fortification system of town Komárno is the biggest fortification in Slovakia, and as a whole complex with fortifications on the Hungarian side of the Danube it is the biggest fortification in former Austro-Hungarian Empire. Components The central Fortress of Komárno at the confluence of Danube and Váh rivers: Old Fortress strengthened after the Mongol Invasion in 1242. New Fortress built from 1658. City fortifications (with 16 large bastions and interconnecting walls): Palatinus Line Váh Line Váh bridge-head on the left bank of Váh (and Danube). Fort Monostor (Fort Sandberg) in Komárom on the right bank of Danube. Fort Csillag (the Star Fort, csillag meaning "star" in Hungarian language) Fort Igmánd Pictures See also Klapka Induló References External links UNESCO: System of Fortifications at the Confluence of the Rivers Danube and Váh in Komárno - Komárom
Système de fortifications de Komárom

Le système de fortifications de Komárom (en hongrois : komáromi erődrendszer ; en slovaque : Komárňanský pevnostný systém) désigne l'ancien dispositif de protection de la ville de Komárom, aujourd'hui coupée en deux localités en Hongrie et en Slovaquie (Komárno). Les différents sites de ce système sont inscrits sous l'intitulé « Systèmes de fortifications à la confluence du Danube et de la Váh à Komárno-Komárom » à la liste indicative du patrimoine mondial de l'UNESCO pour les deux pays. Liens externes Ressource relative à l'architecture : Liste indicative du patrimoine mondial Portail de la Hongrie Portail de la Slovaquie
Крепость Комарно

Крепость Комарно или Комаром (словац. Fortifikačný systém mesta Komárno) — фортификационная система XV — XIX веков, расположенная на двух берегах Дуная в словацком Комарно и венгерском Комароме. Истоpия Первая сторожевая крепость появилась в Комарно во времена Белы IV. В XV веке Матьяш Хуньяди распорядился построить на месте прежних укреплений более современную крепость (ныне известна как Старая крепость). Для этого были приглашены итальянские архитекторы. В 1546—1592 годах были построены бастионы. После захвата Буды турками, Леопольд I распорядился усилить крепость и расширить её Новой крепостью, законченной в 1673 году. Крепость Комарно так и не была взята турками. После вторжения Наполеона император Франц II, который укрылся здесь от французов, в 1809 году распорядился перестроить крепость и усилить её 4 фортами, тремя на правом берегу и одним на левом. Основная цитадель была усилена несколько позднее, в 1827-39 гг. Во время восстания 1848—1849 годов крепость была захвачена повстанцами-венграми под руководством генерала Дьёрдя Клапки. В сентябре 1849 года Клапка капитулировал и крепость заняли австрийские и русские войска. Строительство в основном было завершено к 1870 году. В конце XIX века крепость была крупнейшей и важнейшей в Австро-Венгрии и была способна разместить 200-тысячное войско. Современность Большинство укреплений находится на словацкой стороне. В их числе оборонные линии Палатинская и Важская, входящиe в список национальных памятников культуры Словакии. Цитадель (Старая и Новая крепость) стоит у слияния Вага с Дунаем. В венгерском Комароме находятся более поздние форты Моноштор (или Сандберг, 1850—1871), Игманд (1871—1877) и Чиллаг (1852—1870). В бывших крепостных сооружениях, и на словацкой, и на венгерской стороне, расположены музеи. В словацкой цитадели — музей «Римский Лапидариум», в Игманде — «Лапидариум Бригитионезе», в Моношторе — Музей форта Моноштор. Форт Чиллаг ограниченно открыт для посетителей, не имеющих билета в музей. См. также Список замков Словакии Список национальных памятников культуры Словакии (1961—2002) Примечания Ссылки История крепости Комарно на русском История крепости Музей «Римский Лапидариум» Музей «Форт Моноштор»
Тврђава Комарно

Тврђава Комарно или тврђава Комаром (мађ. Komáromi erődrendszer, словен. Fortifikačný systém mesta Komárno) је систем утврђења 15.–19. века, је систем утврђења, бастиона и утврђења из 15.–19. века кији се налазе у и око градова Комарно и Комаром (они су били један град до Тријанонског споразума) на обалама река Дунав и Вах. Фортификациони систем града Комарно је највеће утврђење у Словачкој, а као целина са утврђењима на мађарској страни Дунава у Комарому, највеће је утврђење у некадашњој Аустро-Угарској. Историја Прва стражарска тврђава појавила се у Комарну за време Беле IV. У 15. веку Матија Хуњади је наредио изградњу модерније тврђаве (данас познате као Стара тврђава) на месту некадашњих утврђења. У ту сврху су позване италијанске архитекте. Бастиони су изграђени између 1546. и 1592. године. Након што су Турци заузели Будим, Леополд I је наредио да се тврђава ојача и прошири Новом тврђавом, завршеном 1673. године. Тврђаву Комарно Турци никада нису успели да заузму. После Наполеонове инвазије, цар Франц II, који се овде склонио од Француза, наредио је да се тврђава обнови и ојача са четири утврђења 1809. године, три на десној и једном на левој обали. Главна цитадела је ојачана нешто касније, 1827-39. Током устанка 1848-1849, тврђаву су заузели мађарски побуњеници предвођени генералом Ђерђом Клапком. Септембра 1849. Клапка је капитулирао и тврђаву су заузеле аустријске и руске трупе. Изградња фортификационог комплекса је углавном завршена до 1870. године. Крајем 19. века тврђава је била највећа и најзначајнија у Аустроугарској и била је способна да прими војску од 200.000 војника. Данашњица Данас је већина утврђења на словачкој страни. Ту спадају Палатинска и Важска одбрамбена линија, које су уврштене на листу националних споменика културе Словачке. Цитадела (Стара и Нова тврђава) се налази на ушћу Ваха у Дунав. У мађарском Комарому налазе се каснија утврђења Моншстор (или Сандберг, 1850-1871), Игманд (1871-1877) и Чилаг (1852-1870). У некадашњим утврђењима, и на словачкој и на мађарској страни, смештени су музеји. У Словачкој цитадели налази се Музеј Римског лапидаријума, у Игманду Бригионски лапидаријум, а у Моноштору Музеј Моношторске тврђаве. Тврђава Чилаг је отворена за ограничен број посетиоце без улазнице за музеј. Делови фортификационог система Систем утврђења града Комарно био је комплекс полигоналног типа и обухватао је следеће елементе: Палатинска линија која формира заштиту на западној страни града Линија Ваха која утврђује град са севера на десној обали Ваха Вашки мостобран на словачкој страни, лева обала Ваха и Дунава Дунавски мостобран на мађарској страни, на десној обали Дунава, укључујући тврђаву Чилаг Тврђава Моноштор (Сандберг) на десној – мађарској обали Дунава, наспрам западног врха Елизабетиног острва, брани Комаром са запада Тврђава Игманд на мађарској страни Дунава брани Комаром са југа Антитурска тврђава у средини тврђавског система – у клину ушћа реке Вах у Дунав Види још Списак замкова у Словачкој Тврђава Моноштор Референце Спољашње везе Историја тврђаве Комарно на руском Историја тврђаве Музеј Римски лапидаријум Музеј Форт Моносхтор
Estación principal de Bratislava

Bratislava hlavná stanica (abreviado Bratislava hl.st.; conocida anteriormente en alemán: Pressburger Hauptbahnhof; en húngaro: Pozsony főpályaudvar) es la estación principal de tren de Bratislava, Eslovaquia.​ Está situada cerca de la calle Šancová, a 1 km de la Ciudad Vieja.​ El edificio de la estación fue inaugurado en 1848, pero el actual diseño es de la última remodelación acometida en 1988. La estación cuenta con servicios internacionales de trenes de pasajeros a Alemania, Austria, la República Checa, Hungría, Serbia, Croacia (en verano), Polonia y el resto de Eslovaquia. Referencias Catchpole, Paul (1998). Steam and Rail in Slovakia. Kings Norton, Birmingham, England: Locomotives International. ISBN 1-900340-08-9. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estación principal de Bratislava. Sitio web oficial
Gare centrale de Bratislava

La gare centrale de Bratislava, en slovaque : Bratislava hlavná stanica, est la principale gare de Bratislava en Slovaquie. Elle est située à environ 1 kilomètre au nord de la vieille ville de Bratislava. La première gare est construite en 1848, puis en 1905 un nouveau bâtiment est construit pour servir de gare près de celle initiale. Cette deuxième gare a été rénovée en 1960 et étendue en 1988. Situation ferroviaire Histoire Service des voyageurs Accueil Desserte Intermodalité Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste de gares en Slovaquie Transport ferroviaire en Slovaquie Liens externes Ressource relative à l'architecture : Structurae (hu)http://www.vasutallomasok.hu/allomas.php?az=pzon Portail du chemin de fer Portail de la Slovaquie
Pozsony főpályaudvar

Pozsony főpályaudvar (szlovákul Bratislava hlavná stanica) Szlovákia fővárosának központi pályaudvara. Az átmenő kialakítású vasútállomás 1 km-re vagy 15 perc sétára található Pozsony Óvárosától (Staré mesto). Története Az első felvételi épület 1848-ban készült el a Bécs–Pozsony és Břeclav–Pozsony vasútvonalakhoz. 1960-ban új épület készült az eredetitől 300 m-re északra. Ez elé 1987-ben egy nagy, félbevágott nyolcszög alakú, üvegkupolás fogadótermet húztak, amelyet a helyiek „Üvegháznak” (Skleník) neveznak. A pályaudvar kapacitását a vasúti forgalom növekedése régóta meghaladta, de a Strázsahegy lejtőjén ívben elhelyezkedő állomást nem lehet bővíteni. A szűkös kapacitásból eredő túlterheltség rendszeresen okoz késéseket a szomszédos Lamacs, Szőlőhegy, Pozsony-Újváros és a Pozsonyligetfalu vasútállomásokon. Regionális és nemzetközi forgalmat egyaránt bonyolít. Vonatok indulnak innen Kassa, Budapest, Bécs, Prága és Ostrava felé. A pályaudvar előtti teret 2012-ben Liszt Ferencről nevezték el. A város vezetői az autóbusz-, trolibusz- és villamos-végállomásokkal zsúfolt tér átépítését tervezik, a terv az „Üvegház” lebontását is tartalmazza. Kapcsolódó vasútvonalak Az állomást az alábbi vonalak érintik: Pozsony–Marchegg-vasútvonal (100) Pozsony–Břeclav-vasútvonal (110) Pozsony–Zsolna-vasútvonal (120) Pozsony–Párkány-vasútvonal (130) Pozsony–Hegyeshalom-vasútvonal (132) Forgalom Képek Freskók A váróteremben látható František Gajdoš 1957–1960 között készült „A szocializmus hőseposza” c. falfestménye. Jegyzetek További információk Railway station Bratislava hlavná stanica (szlovákul és angolul) Station Reconstruction Project az Internet Archive-ban (szlovákul) Képek – Vlaky.net (szlovákul)
Stazione di Bratislava Centrale

La stazione di Bratislava Centrale (in slovacco: Bratislava hlavná stanica, abbreviato Bratislava hl.st.; letteralmente "Bratislava Stazione Principale"), chiamata ufficialmente nel passato Bratislava hlavné nádražie (in tedesco: Pressburg Hauptbahnhof, ungherese: Pozsony főpályaudvar), è la stazione ferroviaria principale e più importante di Bratislava e una delle stazioni ferroviarie più trafficate della Slovacchia. Si trova al confine tra Città Vecchia e Nové Mesto all'indirizzo Piazza Franz Liszt 3215/1. Le linee ferroviarie 100, 110, 120, 130, 131 e 132, grazie alle quali ha un collegamento diretto con Repubblica Ceca, Austria, Ungheria, Polonia, Svizzera e il resto Slovacchia. Ogni giorno vi transitano circa 60.000 passeggeri e circa 200 treni. Il primo edificio della stazione, un edificio a due piani in Šancová 1, funge da quartier generale della polizia ferroviaria. Fu costruito nel 1848 come capolinea delle linee Vienna - Gänserndorf - Bratislava (Pressburg) e Břeclav - Bratislava (Pressburg). Il secondo edificio fu costruito dopo il completamento della linea Budapest - Párkány (Štúrovo) - Bratislava nel 1905 su progetto di Ferenc Pfaff, all'epoca il principale architetto delle Ferrovie dello Stato ungheresi. Originariamente era costruito in stile eclettico, nel 1960 subì un'importante ristrutturazione. L'atrio è costituito da due parti: l'edificio originale più antico della stazione risalente al 1871 e la parte più moderna realizzata nel 1989. L'atrio ospita la maggior parte dei servizi per i passeggeri, come la vendita dei biglietti, il deposito bagagli, il centro clienti Železničná spoločnosť Slovensko e un ristorante. La stazione ha 6 binari. I binari 1 e 6 sono a binario singolo, gli altri a doppio binario. Ci sono anche due binari tra i binari 2 e 3 per i treni che non si fermano in stazione (soprattutto treni merci). Il binario più lungo si trova sul binario 3 con il numero 10: è abbastanza lungo per i treni da 13 carrozze. L'accesso al binario 1 avviene direttamente dall'edificio della stazione ed è privo di barriere architettoniche. L'accesso ai binari 2, 3, 4 e 5 avviene tramite tre sottopassaggi. Ma solo uno di loro è accessibile ai disabili. Ha ascensori per binari individuali. Il binario 6 è la meno utilizzata, è una continuazione della binario 1 e anche l'accesso ad essa è solo da questa binario. Note Voci correlate Trasporto ferroviario in Slovacchia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Bratislava Centrale Collegamenti esterni (EN) Stazione di Bratislava Centrale, su Structurae.
Gara Centrală din Bratislava

Gara Centrală din Bratislava (în slovacă Bratislava hlavná stanica) este principala gară feroviară din Bratislava, situată în imediata vecinătate a centrului istoric al orașului. Clădirea a fost construită în anul 1905 după proiectul arhitectului Ferenc Pfaff și extinsă în anii 1960. Conectarea la rețeaua feroviară de mare viteză În data de 9 decembrie 2018, cu ocazia jubileului a zece ani de existență a trenului austriac de mare viteză Railjet, a fost introdusă perechea de trenuri Bratislava – Wien Hauptbahnhof – Zürich Hauptbahnhof. Gara Centrală din Bratislava este inclusă în proiectul Magistralei europene, în cadrul căruia va fi realizată legătura feroviară de mare viteză cu Gara Paris-Est. Note
Братислава-Главная

Братислава-Главная (словац. Bratislava Hlavná) — железнодорожная станция Словацких железных дорог, расположенная в столице Словакии Братиславе на площади Ференца Листа. Описание Возле станции располагается депо для поездов. Со станции поезда отправляются практически во все страны Европы. История Первое здание вокзала было построено в 1848 году. Оно сохранилось, но сейчас служит как пункт Полиции Словакии на транспорте. Современное здание было возведено в 1871 году при постройке нового участка в Штурово. Оно несколько раз перестраивалось и в 1989 году к нему была сделана пристройка, ставшая основной частью вокзала. В интерьер здания органично вписана монументальная фреска «Эпопея социализма», созданная Франтишеком Гайдошем в 1957—1960 гг., на которой, в частности, изображён «Спутник-1». С 2000 года существуют планы по капитальной реконструкции станции, с перестройкой здания вокзала. Галерея Примечания Ссылки Станция на сайте Словацких железных дорог Архивная копия от 15 марта 2015 на Wayback Machine
Bratislavský lesní park

Bratislavský lesní park je komplex převážně listnatých lesů plnící převážně rekreační funkci v Bratislavě. Areál spravují místní Městské lesy. Na jeho území zasahují chráněné krajinné oblasti Malé Karpaty a Záhoří s mnoha přírodními rezervacemi, chráněnými areály a přírodními památkami. Podle současného stavu park zasahuje do katastrálního území Dúbravky, Karlovy Vsi, Záhorské Bystrice, Vinohrad, Starého Města a Rače. Před přesným vymezením jeho hranic, které proběhlo v roce 2006 (nyní výměra 27 303 479 čtverečních metrů), se do parku zařazovaly i Dunajské luhy. Mezi hlavní střediska Bratislavského lesního parku patří Železná studienka a Koliba, které jsou propojeny sedačkovou lanovkou na Kamzík. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Bratislavský lesný park na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bratislavský lesní park na Wikimedia Commons