NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ситнянский замок

Ситнянский замок (словац. Sitniansky hrad) — руины замка на восточном склоне горы Ситно в горном массиве Штьявницке Врхи в центральной Словакии. История замка Замок существовал уже во второй половине XIII века, как одна из крепостей, служащих для защиты от татарских набегов, однако первое письменное упоминание о нём относится лишь к 1548 году, когда он был взят королевскими войсками, отобравшими его у владевшего им барона-разбойника Мелихера Балаша. В 1548—1552 годах замок был перестроен, значительно укреплён, и стал важным элементом системы защиты от турецкой угрозы. С 1629 года замок стал одной из резиденций дворянского рода Кохари. Во время антигабсбургского восстания Ференца II Ракоци замок в 1703 году был взят повстанческими войсками и полностью разрушен. См. также Список замков Словакии Примечания Ссылки Sitno (словац.)
Ситнянський замок

Ситнянській замок (словац. Sitniansky hrad) — руїни замку на східному схилі гори Ситнов в гірському масиві Штьявніцке Врхи в центральній Словаччині. Замок існував вже в другій половині XIII століття, як одна з фортець, що служила для захисту від татарських набігів, проте перша письмова згадка про нього відноситься лише до 1548 році, коли він був узятий королівськими військами, відібравшими його у барона-розбійника Меліхера Балаша, з роду Балашів. У 1548—1552 роках замок був перебудований, значно укріплений, і став важливим елементом системи захисту від турецької загрози. З 1629 року замок став однією з резиденцій шляхетського (а згодом князівського) роду Кохари. Під час антигабсбурзького повстання Ференца II Ракоці замок в 1703 році був узятий повстанськими військами і повністю зруйнований. Див. також Ситно (вершина) Література Kelemen Albert a kolektív: Štiavnické vrchy. Turistický sprievodca ČSSR, wyd. Šport, slovenské telovýchovné vydavateľstvo, Bratislava 1986.
Simon-und-Judas-Kirche (Liptovské Sliače)

Die Simon-und-Judas-Kirche (slowakisch Kostol sv. Šimona a Júdu) ist eine römisch-katholische Pfarrkirche in der nordslowakischen Gemeinde Liptovské Sliače im Okres Ružomberok (Žilinský kraj). Sie befindet sich im Ortsteil Stredný Sliač. Die Kirche wurde 1326–1334 im gotischen Stil gebaut und 1570 während der Renaissance eingewölbt. Im 17. Jahrhundert erhielt sie eine Umfassungsmauer sowie den Turm (gegen 1680 erbaut), im 18. Jahrhundert wurde sie barockisiert und um eine Seitenkapelle erweitert, 1898 wurde das Schiff verlängert. Der im Ort geborene slowakische Maler Jozef Hanula stattete 1896–1898 die Kirche mit seinen Wandmalereien aus. Bei einer von 1956 bis 1961 durchgeführten Renovierung wurden mittelalterliche Fresken aus dem 14. und 15. Jahrhundert entdeckt. Bekannt ist die Darstellung der Schutzmantelmadonna, die auf der Rückseite des 1000-Kronen-Scheins der Slowakischen Krone (1993–2008) zu sehen war. In den frühbarocken Hauptaltar ist ein großes spätgotisches Tafelbild der Madonna mit den Heiligen Petrus und Paulus aus dem Jahr 1517 eingebaut worden. Daneben befinden sich in der Kirche zwei Flügelaltäre: der spätgotische Marien-Seitenaltar und der ebenfalls spätgotische Nikolaus-Seitenaltar, beide aus dem frühen 16. Jahrhundert. Die Kanzel stammt aus dem 18. Jahrhundert. Literatur Ernst Hochberger: Das große Buch der Slowakei. 5. ergänzte und erweiterte Auflage. Sinn, 2017, ISBN 978-3-921888-15-5, S. 92–93 (Unterlemma Sliače). Weblinks Seite der römisch-katholischen Pfarrei Liptovské Sliače zur Kirche (slowakisch)
Darholcovský kaštel

Darholcovský kaštel stojí v ulici kpt. Nálepky v dolní části obce Šarišské Michaľany na levém břehu řeky Torysy v okrese Sabinov na Slovensku. Je významnou historickou památkou a v současné době (2024) je sídlem obecního úřadu. Součástí budovy je barokní kaple zasvěcená Povýšení svatého Kříže. Kaštel a kaple jsou kulturními památkami Slovenska. Historie V 15. století na místě kaštelu již stála zemanská kúrie. V 16. století náležela obec zemanským rodům Draholců a Rakaczayovců, kteří po roce 1585 začali s postupnou přestavbou kúrie na kaštel. Roku 1642 v přestavbě na renesanční kaštel pokračoval hrabě Štefan Szirmay. V soupise z roku 1690 je kaštel uváděn jako zděná kurie postavena na způsob kaštelu v dobrém stavu se statkem, sýpkou a zahradou. Další úpravy proběhly kolem roku 1736, kdy součástí úprav byla přístavba barokní kaple u severozápadní věže. Zachovalé zbytky oplocení dokazují, že poloha kaštelu se nezměnila. Součásti kaštelu byl i park, který byl obehnán až tři metry vysokou kamennou zdí. Ohradní zeď byla postupně rozebrána a park v letech 1945–1949 zničen. V období 1982–1987 byl kaštel celkově rekonstruován. Při obnově došlo k výměně původní šindelové střechy za eternitovou. Z věží v dřevěném opláštění byly odstraněny štěrbinové střílny a v interiéru byla část původní výzdoby nahrazena replikami. Kaštel je součástí Šarišské hradnej cesty. Popis Exteriér Renesanční Darholcovský kaštel je jednopatrová hranolová dvoutraktová budova se čtyřmi sedmibokými nárožními věžemi postavena z kamenného zdiva. Je podsklepená a má valbovou střechu. Věže jsou patrové a v horní části mají dřevěné bednění ukončené sedmibokou jehlanovou střechou. V západním průčelí je původní vstup do kaštelu se supraportou. V 19. století bylo přistavěné dvojramenné kamenné schodiště ke kamenné podestě. V průčelí jihovýchodní nárožní věže je ozdobné bifórium (sdružené okno) tvořené dvěma půlkruhovými okny, která jsou rozdělena kanelovanými sloupky. Na fasádách se zčásti dochovala původní okna s kamennými šambránami, část oken je zaslepená. Na jedné z věží je také sdružené okno, které je členěno třemi polosloupy s vysokými patkami. Severozápadní věž byla přestavěna na vstup do kaple a zároveň propojení interiéru soukromým vchodem. V současnosti zámek slouží jako sídlo obecního úřadu a je přístupný veřejnosti. Interiér V kaštelu se dochovalo původní členění interiéru a také renesanční křížové a valené klenby s lunetami. Na klenbách se dochovaly dekorativní štukové ornamenty. Nejvýraznější je barokní štuková výzdoba celého stropu v severozápadní místnosti. Výzdoba je tvořena plastickými rostlinnými ornamenty a postavičkami puttů. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kaštieľ v Šarišských Michaľanoch na slovenské Wikipedii. Související články Seznam kaštelů na Slovensku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Darholcovský kaštel na Wikimedia Commons
Липтовски Микулаш

Липтовски Микулаш (на словашки: Liptovský Mikuláš; на немски: Liptau-Sankt-Nikolaus; на унгарски: Liptószentmiklós) е град в Северна Словакия, разположен по течението на река Вах. Средището е част от Липтовския регион, намиращ се в Липтовската котловина, недалеч от планините Ниске Татре и Татри. Липтовски Микулаш е известен като град на сдруженията и културата. В Микулаш е базиран местният отбор по хокей – MHk 32 – който играе в словашката Екстралига. Населението му е 31 345 души (по приблизителна оценка от декември 2017 г.). История Първото известно споменаване на град Липтовски Микулаш е през 1286 година, в кралския документ на владетеля Ладислав IV. След това той отново е посочен при изграждането на църквата на Свети Микулаш (Свети Николай). Това е най-старата постройка в града и след нейното завършване, започва възникването на града. Микулаш е един от основните занаятчийски центрове през Възраждането в Липтовкия регион. Търговците в града основават многобройни сдружения, като най-старата организация е тази на обущарите, която е спомената за първи път през 1508 г. Други известни съюзи са тези на ковачите, кожухарите, шивачите, шапкарите и месарите. През 1677 г. Липтовски Микулаш става административен център на Липтовската провинция. Словашкият Робин Худ – Юрай Яношик – е осъден и екзекутиран тук през 1713 г. През XIX век градът става един от центровете на словашкото национално движение. Туризъм Градът е един от известните туристически центрове на Словакия, изпълнен с културен живот и много добри условия за всички туристи, които желаят да посетят планинската верига Татри. Около Микулаш е разположен язовира Липтовска Мара, както и новооткритият аквапарк, наречен Татраландия. В местността около средището се намира и известната ледена пещера – Дамяновска, както и архитектурно-етнографският комплекс Виколинец. Транспорт В близост до града е разположена основната словашка автомагистрала D1, която свързва Братислава с Кошице. Микулаш има собствен градски транспорт, състоящ се от 13 линии. Население Побратимени градове Опава, Чехия Кишкьорьош, Унгария Каламария, Гърция Галанта, Словакия Кеми, Финландия Словенске Конице, Словения Източници
Liptovský Mikuláš

Liptovský Mikuláš és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Žilina, és capital del districte de Liptovský Mikuláš. Història La primera menció escrita de la vila es remunta al 1286. Demografia Ciutats agermanades Annecy, França Galanta, Eslovàquia Dinkelland, Països Baixos Kalamaria, Grècia Kemi, Finlàndia Iefremov, Rússia Kiskőrös, Hongria Opava, República Txeca Slovenske Konjice, Eslovènia Żywiec, Polònia
Liptovský Mikuláš

Liptovský Mikuláš (tysk, ungarsk Liptószentmiklós) er en by i Žilina i det Slovakiet. Byen har er areal på 70,1 km² og en befolkning på 32.284 indbyggere (2005). Demografi Referencer Noter Eksterne links Officielle hjemmeside Arkiveret 8. februar 2008 hos Wayback Machine
Liptovský Mikuláš

Liptovský Mikuláš (slovaque : Liptovský Svätý Mikuláš avant 1950, allemand : Sankt Nikolaus in der Liptau, hongrois : Liptószentmiklós) est une ville du nord de la Slovaquie, sur les rives du Váh. Elle est située à l'est du lac de Liptovská Mara et à l’ouest de la Région de Žilina, dans le bassin du Liptov entre les Basses Tatras et les Hautes Tatras. Liptovský Mikuláš est aussi connue comme une ville culturelle où on trouvait de nombreuses guildes de marchands. Au cours du XXe siècle 13 communes ont fusionné avec la ville : Andice, Benice, Bodice, Čemice, Demänová, Iľanovo, Liptovská Ondrašová, Okoličné a Stošice, Palúdzka, Ploštín, Ráztoky, Vrbica et Vitálišovce. Héraldique : Dans un bouclier bleu, Saint-Nicolas aux cheveux d'argent et à la barbe d'argent dans des chaussures dorées, une aube d'argent, une soutane argentée bordée d'or et un manteau d'argent, tenant un livre d'argent devant lui avec sa main droite, plié avec trois boules d'or (1, 2), dans sa main gauche devant lui avec une béquille inversée dorée inclinée à gauche. Histoire La ville de Mikuláš fut mentionnée pour la première fois dans les actes du roi Ladislas IV en 1286. Le premier écrit mentionne l'église Saint-Nicolas (Svätý Mikuláš en slovaque) qui deviendra la base sur laquelle la ville sera fondée dès 1299. Ville d'artisanat par excellence, elle abritait de nombreuses guildes, la plus ancienne, celle des cordonniers, s'installa en 1508. Existaient aussi les guildes des forgerons, des tailleurs, des fourreurs, des chapeliers et des bouchers. Le 17 mars 1713, le héros populaire slovaque Jánošík fut exécuté au château après y avoir été emprisonné et jugé. La ville fait partie du Royaume de Hongrie jusqu'à la proclamation de la république tchécoslovaque en 1918. En 2003 a été signé un Pacte d'amitié avec la ville d'Annecy. Démographie Évolution de la population Économie La ville est un centre touristique[réf. nécessaire]. Personnalités liées à la ville Jozef Božetech Klemens (1817), peintre Ján Levoslav Bella (1843), compositeur Samuel Fischer (1859), éditeur Aurel Stodola (1859), physicien Slavoljub Eduard Penkala (1871), ingénieur, inventeur Martin Rázus (1888, Vrbica), auteur, politicien Ivan Stodola poète, dramaturge, médecin Janko Kráľ, poète Janko Alexy (1894), peintre Koloman Sokol (1902), peintre Ladislav Hanus (1907), philosophe, théologien, auteur Soňa Mihoková (1971), biathlète Michal Martikan (1979), céiste, double champion olympique Milan Jurčina (1983), joueur de hockey sur glace Michaela Kavcová (1999), artiste Galerie Voir aussi Articles connexes MHk 32 Liptovský Mikuláš Liens externes (sk + pl + en) Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Notes et références Portail des sports d’hiver Portail de la Slovaquie
Liptovský Mikuláš

Liptovský Mikuláš (mađ. Liptószentmiklós, njem. Liptau-Sankt-Nikolaus) je grad u Žilinskom kraju u sjevernoj Slovačkoj u blizini granice s Poljskom. Grad je upravno središte Okruga Liptovský Mikuláš. Zemljopis Liptovský Mikuláš se nalazi u središnjem dijelu Liptovske doline, okružen Zapadnim Tatrama na sjeveru, Niskim Tatrama na jugu i Chočskom planinom na sjeverozapadu. Uglavnom se nalazi na desnoj obali rijeke Váh, i na jednom od pritoka jezera Liptovská Mara. Grad se širi preko brežuljka smjerom istok – zapad. Povijest Od druge polovice 10. stoljeća do 1918. grad je bio pod Ugarskom. Grad Mikuláš (Liptószentmiklós) prvi put spominje se u dokumentu kralja Ladislava IV. Kumanca iz 1286. Prvi pisani zapis spomena crkve Sv. Nikole datira iz 1299. koja je ujedno i najstarija građevina u gradu. Grad je bio jedan od sjedišta trgovine i obrta u ovom djelu Slovačke. Najstariji ceh je bio postolar koji se spominje 1508. Postojale su i drugi obrti bravari, stolari i mesari. Godine 1677. Liptovský Mikuláš postao je sjedište lokalnog distrikta. Slovački "Robin Hood" Juraj Jánošík je osuđen i pogubljen 1713. u Mikulašu. U 19. stoljeću, grad je postao jedan od centara Slovačkog narodnog preporoda. Godine 1830. utemeljeno je prvo slovačko amatersko kazalište u Liptovskom Mikulášu. U 20. stoljeću, mnoga obližnja naselja su se pripojila gradu. Stanovništvo Etnička pripadnost Pri popisu stanovništva 2021. godine stanovništvo se moglo izjasniti pripadnicima jedne ili dviju narodnosti. Od 30 522 stanovnika bilo ih je tako 27 847 slovačke, 2160 neutvrđene, 555 češke, 415 romske, 110 mađarske, 98 inih, 67 rusinske, 63 ruske, 41 poljske, 35 njemačke, 24 moravske, 22 ukrajinske, 14 grčke, 13 engleske, 9 vijetnamske, 9 kanadske, 8 turske, 8 talijanske, 8 austrijske, 7 židovske, 7 srpske, 6 kineske, 5 francuske, 3 šleske, 2 irske, 2 albanske, 1 hrvatske i 1 bugarske narodnosti. Religija Pri popisu stanovništva 2021. godine 30 522 stanovnika izjavilo je sljedeće vjerske pripadnosti: 12 928 bez vjerske pripadnosti, 8243 Rimokatolička Crkva, 5793 Evangelistička Crkva, 2289 neutvrđeno, 259 Jehovini svjedoci, 256 Grkokatolička Crkva, 125 ad hoc pokreti, 109 razno, 100 ostale i neprecizno određene kršćanske crkve, 80 Baptistička Crkva, 67 Pravoslavna Crkva, 52 Budizam, 49 Kršćanski zborovi u Slovačkoj, 41 poganstvo i prirodni duhovnost, 41 Evangelistička metodistička Crkva, 16 Adventisti sedmog dana, 12 Kalvinistička, 12 Islam, 12 Bratska crkva, 11 Židovi, 8 Starokatolička Crkva, 8 Čehoslovačka husitska crkva, 6 Hinduizam i 5 Apostolska Crkva. Gradovi prijatelji Opava, Češka Kiskőrös, Mađarska Kalamaria, Grčka Annecy, Francuska Yefremov, Rusia Dinkelland, Nizozemska Galanta, Slovačka Kemi, Finska Slovenske Konjice, Slovenija Żywiec, Poljska Poznate osobe Slavoljub Eduard Penkala, hrvatski inženjer i izumitelj. Izvor Vanjske poveznice Službena stranica grada Ostali projekti
Liptovský Mikuláš

Liptovský Mikuláš (in slovacco conosciuta come Liptovský Svätý Mikuláš prima del 1950; in tedesco Liptau-Sankt-Nikolaus, in ungherese Liptószentmiklós) è una città della Slovacchia, capoluogo del distretto omonimo, nella regione di Žilina. La città sorge sulle sponde del Váh ad un'altitudine collinare, ed è collocata fra i Bassi Tatra e gli Alti Tatra. Storia Un insediamento urbano presso Liptovský Mikuláš viene menzionato per la prima volta negli atti del re Ladislao IV d'Ungheria risalenti al 1286. Il primo scritto descrive la chiesa dedicata a san Nicola (svätý Mikuláš, in slovacco), attorno alla quale la città verrà ufficialmente fondata nel 1299. Città dedita all'artigianato, fu sede di numerose gilde, la prima delle quali, quella dei calzolai, vi si insediò nel 1508. La città è inoltre ricordata per il suo castello, ove fu imprigionato Juraj Jánošík. Soprattutto a partire dal XIX secolo la città fu un centro importante della cultura slovacca. Protagonisti della vita culturale di Liptovský Mikuláš furono Gašpar Fejérpataky-Belopotocký (nato a Paludza nel 1794), che istituì in città la prima biblioteca a prestito della Slovacchia e promosse il teatro dilettantistico: in suo onore si svolge ogni anno la rassegna teatrale Belopotockého Mikuláš; il pittore Jozef Božetech Klemens (nato nel 1817); il compositore Ján Levoslav Bella (nato nel 1843); l'editore Samuel Fischer (nato nel 1859); Aurel Stodola, anche'egli nato nel 1859, multiforme personalità di ingegnere, fisico ed inventore; Slavoljub Eduard Penkala (nato nel 1871), ingegnere e inventore; il politico Martin Rázus, nato a Vrbica nel 1888; Ivan Stodola, nato nel 1888, scrittore, drammaturgo, medico; il poeta Janko Kráľ; il pittore e scrittore Janko Alexy (nato nel 1894); il pittore Koloman Sokol, nato nel 1902; Ladislav Hanus, filosofo, teologo, nato nel 1907 e Pavol Strauss, nato nel 1912, medico, filosofo, scrittore di prosa e poesia, saggista e traduttore. Nel 2003 è stato siglato un patto d'amicizia con la città francese di Annecy. Oggi la città è un luogo d'attrazione turistica. Amministrazione Gemellaggi Liptovský Mikuláš è gemellata con: Annecy Bačka Palanka Galanta Kalamaria Kemi Kiskőrös Michalovce Nowy Targ Opava Terchova Żywiec Bari, dal 2026 Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Liptovský Mikuláš Collegamenti esterni (SK, PL, EN) Sito ufficiale, su mikulas.sk.
Liptovský Mikuláš

Liptovský Mikuláš (voorheen Liptovský Svätý Mikuláš, Duits: Liptau-Sankt-Nikolaus of Sankt Nikolaus in der Liptau, Hongaars: Liptószentmiklos), is een stad in het noorden van Slowakije met ruim 33.000 inwoners. Liptovský Mikuláš is gelegen in de regio Liptov, tussen de Hoge en de Lage Tatra en aan de rivier Váh. In het noordwesten grenst de stad aan het gebergte Chočské vrchy. Geschiedenis De plaats Mikuláš werd voor het eerst genoemd in 1286. De eerste schriftelijke verwijzing naar de Sint-Nicolaaskerk stamt uit 1299. Deze kerk, die het begin was van een grotere nederzetting, is het oudste gebouw van Liptovský Mikuláš. Mikuláš was een belangrijk centrum van ambachten in de regio Liptov. De ambachtsmannen vormden gilden als smid, bontwerker, kleermaker, hoedenmaker en slager. Het oudste gilde, genoemd in 1508 was dat van schoenmaker. In 1677 werd Liptovský Mikuláš de zetel van het lokale district en van het graafschap Liptov. De legendarische Slowaakse "Robin Hood", Juraj Jánošík, werd hier in 1713 veroordeeld en geëxecuteerd. In de negentiende eeuw werd de stad een van de centra van de Slowaakse nationale beweging. Vanaf 1919 droeg de plaats, net als eerder al het geval was, de officiële Slowaakse naam Liptovský Svätý Mikuláš. In 1952 werd het woord Svätý (Nederlands: heilig) uit de naam gehaald. In de twintigste eeuw werden vele dorpen door Liptovský Mikuláš ingelijfd. Stadsdelen De gemeente Liptovský Mikuláš bestaat uit de volgende kernen. Tussen haakjes staat het jaar waarin het stadsdeel of dorp bij de gemeente werd gevoegd. Verkeer en vervoer Liptovský Mikuláš ligt langs de autosnelweg D1 (Slowaaks: diaľnica D1, E50), een verbinding tussen het westen en het oosten van Slowakije en aan de spoorlijn Žilina - Košice. Partnersteden Er zijn een aantal partnersteden waar Liptovský Mikuláš mee verbonden is. Hieronder een lijst van steden: Geboren Aurel Stodola (1859-1942), ingenieur, natuurkundige en uitvinder Samuel Fischer (1859-1934), Duits uitgever Lenka Ilavská (1972), wielrenster Silvia Brezinova (1976), pornoactrice (Diana Doll, Sue Diamond) en model Martin Vyskoč (1977), voetballer Michal Martikán (1979), slalomkanovaarder Petra Vlhová (1995), alpineskiester Boris Baláž (1997), boogschutter Fotogalerij Externe link www.mikulas.sk Referenties
Liptovský Mikuláš

Liptovský Mikuláš é uma cidade da Eslováquia, situada no distrito de Liptovský Mikuláš, na região de Žilina. Tem 70,11 km² de área e sua população em 2020 foi estimada em 30.808 habitantes. Demografia Referências Ligações externas Media relacionados com Liptovský Mikuláš no Wikimedia Commons Sítio oficial
Липтовски-Микулаш

Ли́птовски-Ми́кулаш (словац. Liptovský (Svätý) Mikuláš, нем. Liptau-Sankt-Nikolaus, венг. Liptószentmiklós, иногда рус. Липтовский Святой Николай) — город в северной Словакии на реке Ваг между Западными и Низкими Татрами. Население — около 33 тыс. человек. История Липтовский Микулаш впервые упомянут в 1286 году, с XIV века город приобретает большое экономическое значение, особенно с 1677 года, когда он становится центром Липтова. В 1713 году здесь был прилюдно казнен путём повешения за ребро известный «словацкий Робин Гуд» Юрай Яношик. В 1848 году здесь были подписаны Требования словацкого народа. В настоящее время Липтовский Микулаш — важный промышленный центр северной Словакии. Население Инфраструктура Академия вооружённых сил Словакии, расположена на окраине города. Достопримечательности Костёл св. Николая Жупный дом Лютеранская кирха Готический монастырь францисканцев Околичне Водохранилище Липтовска Мара Музей Янка Краля Галерея Петра Богуня Города-партнеры Персоналии Трановский, Юрай (1592—1637) — пастор, поэт, один из наиболее ярких представителей словацкого литературного барокко. Краль, Янко (1822—1876) — словацкий поэт и деятель национально-освободительного движения. Петер Белла (1842–1919) – словацкий поэт. Ондрей Милослав Белла (1851–1903) – словацкий поэт. Самуэль Фишер (1859—1934) — немецкий издатель. Аурель Болеслав Стодола (1859—1942) — учёный, педагог, инженер-конструктор. Основатель прикладной термодинамики, конструирование первых турбинных генераторов. Ко́рнел Ми́лан Сто́дола (1866—1946) — словацкий общественно-политический деятель, предприниматель. Иван Стодола (1888—1977) — словацкий писатель, драматург, врач. Янко Алекси (1894—1970) — художник, писатель, публицист. Народный художник ЧССР. Сильвия Брезинова (Diana Doll) (род. 22 июля 1976) — порноактриса и модель. Лацо, Ян (род. 1 декабря 1981) — профессиональный словацкий хоккеист, вратарь. В настоящее время является игроком клуба «Донбасс», выступающего в КХЛ. Коломан Сокол — один из крупнейших словацких художников XX века, график. Примечания Литература Ли́птовски-Све́ти-Ми́кулаш // Лесничий — Магнит. — М. : Советская энциклопедия, 1954. — С. 188. — (Большая советская энциклопедия : [в 51 т.] / гл. ред. Б. А. Введенский ; 1949—1958, т. 25). Ссылки Официальный сайт города