NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lúky pod Dubníkom

Lúky pod Dubníkom este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Slovacia întinsă pe o suprafață de 5,79 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Lúky pod Dubníkom este situat la coordonatele 48.916276°N 21.466435°E﻿ ()48.916276; 21.466435. Înființare Situl Lúky pod Dubníkom a fost declarat sit de importanță comunitară în decembrie 2021. Biodiversitate Situată în ecoregiunea alpină, aria protejată conține 1 habitat natural: Fânețe de joasă altitudine (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis). La baza desemnării sitului se află un număr nedeclarat de specii protejate. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Slovacia
Lúka pod Marmonom

Lúka pod Marmonom este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Slovacia întinsă pe o suprafață de 9,39 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Lúka pod Marmonom este situat la coordonatele 49.321203°N 20.728763°E﻿ ()49.321203; 20.728763. Înființare Situl Lúka pod Marmonom a fost declarat sit de importanță comunitară în decembrie 2021. Biodiversitate Situată în ecoregiunea alpină, aria protejată conține 1 habitat natural: Fânețe de joasă altitudine (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis). La baza desemnării sitului se află un număr nedeclarat de specii protejate. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Slovacia
Szent Anna-kápolna (Komárom)

A komáromi Szent Anna-kápolna a Jókai utca déli végénél áll, a Városháza szomszédságában. Közvetlenül mellette áll a 6. számú ház, melyet Miletics Borbála komáromi polgárasszony alapított 1709-ben kelt végrendeletével. A gazdag özvegy két bolthelyiséget és házát hagyta a szegényekre. A kápolna építését csak 1750-ben fejezték be, de nem sokkal ezután a földrengésben (1763) megrongálódott, majd 1768. május 10-én leégett. A szegényházat jelentős összeggel támogatta 1802-ben tett alapítványával Bärnkopf Ignác esztergomi kanonok is. Az ispotály 12 szegénysorsú embert fogadott be, akik évente kétszer kéregethettek a városban (húsvétkor és Szent Anna ünnepén). A szegényház és a kápolna az 1848-as tűzvészben leégett. A kápolnát helyreállítása után (mivel a korábban általuk használt Szent János-templom nem épült újjá) a város német lakosai használták. 1882-ben harmóniummal egészült ki. Két kis harangját az első világháború idején beolvasztották, 1922-ben öntöttek újat Dosztál Jakab műhelyében. A szegényház (az infláció miatt az 1920-as évektől adományokból működve) egészen 1945-ig fennállt. Források Mácza Mihály: Komárom – Történelmi séták a városban, Madách, 1992, 38. o.
Szent György-templom (Palást)

A palásti templom védőszentje Szent György. Történelmi adatok 1281-től datálható Palást templomának léte, a XIII. századi pápai tizedjegyzék szerint pedig jól jövedelmező plébániája volt a falunak. Az ősi templomot az 1552-es gyászos kimenetelű palásti csata után a törökök felgyújtották s részben lerombolták. Palásthy Pál egy 1688-as "visitationalis okmányra" hivatkozva írja, hogy "A templom épülete első szemléletre kétszeres építésınek mutatja magát: a sekrestye és a szentély régi román stílusban felépítve, a templom hajójától egészen elüt." A templomhajót már gót stílusúra építették. (Palásthy P., 1890. XXVIII.) Palásthy Pál esztergomi püspök 1898-ban új templomot építtetett, felszentelve július 3-án volt. A plébánosa akkor Varjú Sándor volt. Cikk a szentelésről "Templomszentelés Paláston. Palásthy Pál fölszentelt sareptai püspök e hónap 3-án, vasárnap, ünnepelte papságának ötvenedik évfordulóját és ez alkalommal felszentelte az általa épittetett románstilü palásti templomot. A felszentelésen nagy közönség volt jelen. A templom alapkövét tavaly tették le és épitése — mely ötvenezer forintba került — a napokban fejezödött be. Palásthy Pál püspök különben nyolczezer forintért iskolát is épittetett és nagyobb alapitványt tett a plebános és az ottani segédtanitó fizetésének javitására is.." Országos Hírlap 1898 júl. 5. Források Országos Hírlap 1898 júl. 5., Templomszentelés Paláston Csáky Károly:Palást, Egyházi emlékek Palásthy Pál:Palásthyak. Budapest, 1890-91. Három kötet.
Szentháromság-templom (Perbete)

A Szentháromság-templom a dél-szlovákiai Perbete (Pribeta) község (Komáromi járás) római katolikus temploma. Fekvése A templom a falu tengelyét alkotó, északnyugat-délkeleti irányú Fő utca nyugati végénél található, a Komáromot Koltával összekötő 589-es út (Komáromi utca) közelében. A templomot kis park veszi körül, melynek központjában található a millenniumi emlékmű. A templom közvetlen szomszédságában két emeletes épület található: az 1766-ban épült plébánia, valamint az 1912-ben épült egykori katolikus iskola. Története Perbete első templomának maradványait a mai falutól északra, a vasútállomás közelében levő Klastromhegyen folyt ásatások tárták fel - egy 11-12. századi templomot, kolostort és temetőt. A második templom a Faluhely dűlőben állt, valószínűleg gótikus stílusban épült 1499-ben és a török harcok idején pusztult el. 1561-ben a vizitáció során már alapokig lerombolt építményként írják le. A 17. században újjáépítették a templomot, de (a faluval együtt) Érsekújvár 1683-as ostromakor újra elpusztult. 1714-ben a látogató tető nélküli, boltozatában leomlott szentélyű építményként írja le. A templomot jelenlegi helyén Esterházy Imre prímás építtette 1733-ban, a lerombolt érsekújvári erőd anyagából. 1763. június 28-án a földrengés lerombolta a templomot, leomlott a tornya és a szentély boltozatát is le kellett bontani. 1766-ban a templomot újjáépítették, új tornyot emeltek és az épületet átalakították barokk-klasszicista stílusban. 1774-ben villámcsapás rongálta meg a szószéket és a két mellékoltárt. Leírása A templom egy egyhajós építmény félköríves szentéllyel, főhomlokzatába beépített toronnyal, két hozzáépített sekrestyével és a külső falhoz épült szószékhez vezető folyosóval. A templom belseje poroszsüveg boltozatos, benyúló ikerpillérek párkányfejeire helyezkedve. 18. századi barokk festmények díszítik a templomot, a boltozati freskó Szent Imrét ábrázolja (1774 körüli), a Szentháromságot ábrázoló kép 1770 körüli időből származik. A mellékoltárok rokokó képei Szent Annát és Szent Józsefet ábrázolják (1740 körül). A freskókat és festményeket 1998-ban újították fel. A főoltár 1731-ben készült. A szószék rokokó stílusú (1760 körül), a keresztelőmedence klasszicista (1777), az ismeretlen I.F. mester iniciáléjával (ő készítette a márvány gyertyatartókat és szenteltvíztartókat is). A templom orgonáját 1901-ben készítették a budapesti Fieger testvérek műhelyében. A templom kisharangja barokk stílusú, 1680-ból, a középső harangot a chomutovi Richard Herold öntötte 1924-ben. A templom kriptájába 1769 után temettek néhány lelkészt, később azonban befalazták. A templom főbejárata felett vörösmészkőből faragott magyar címer látható. A templomkertben található az első világháború katolikus áldozatainak emlékműve (1931), valamint az 1788-ban emelt Immaculata-szobor és a kereszténység felvételének 900. évfordulójára állított feszület (1900). Képtár Források Perbete község honlapja (szlovákul és magyarul)
Gerulata

Kastel Gerulata byl jedním ze starořímských opevnění na Dunaji, jehož zbytky byly nalezeny ve slovenských Rusovcích nedaleko Bratislavy. Jednalo se o součást ochrany pevninské hranice Římské říše (Limes Romanus) z období počátku našeho letopočtu. Na vyhodnocování archeologických nálezů v této lokalitě se podílel i významný československý historik a numismatik profesor Vojtěch Ondrouch. Od roku 1963 je Gerulata chráněna jako Národní kulturní památka. V červenci 2021 byla tato archeologická lokalita společně s dalšími místy na Slovensku, v Rakousku a Německu zapsána na seznam světového dědictví UNESCO pod společným názvem „Hranice Římské říše – Dunajský limes (západní část)“. Odkazy Reference Související články Celemantia Velká louka (Bratislava) Castrum Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gerulata na Wikimedia Commons
Gerulata

Gerulata was a Roman military camp located near today's Rusovce, a borough of Bratislava, Slovakia. It was part of the Roman province of Pannonia and was built in the 2nd century as a part of the frontier defence system. It was abandoned in the 4th century, when Roman legions withdrew from Pannonia. Today there is a museum, which is part of the Bratislava City Museum. Archaeologists have unearthed its remnants and their discoveries are on exhibition in the hall of the museum, which is open in summer and can be found behind the Catholic Church of St Mary Magdalene in the town. Beyond the remains of the Roman forum, fragments of structures and gravestones, bronze, iron, ceramic and stone pieces are on show in a museum showing daily life. The best preserved object is a quadrilateral building 30 metres long and 30 metres wide, with 2.4 metre thick walls. In July 2021, Gerulata was added to the UNESCO's World Heritage List as part of the Western segment of the Danubian Limes of the Roman Empire. References http://slovakianguide.com/en/bratislava-city-museum-ancient-gerulata-rusovce Bibliography Kuzmová, Klára; Rajtár, Ján (eds) (1996). Gerulata I. Nitra: Archeologický ústav Akademie věd SK. Varsik, Vladimir (1998). "Das Römische Lager von Rusovce-Gerulata. Ein Beitrag zu Lokalisierung und Anfängen." Jahrbuch des Römisch-Germanischen Zentralmuseum Mainz 43, pp. 531–589. External links Gerulata (in Slovak)
Gerulata

Gerulata est un ancien fort romain auxiliaire situé sur le territoire de l'actuelle Rusovce, dans la région de Bratislava, en Slovaquie. Il faisait partie d'une chaîne de postes militaires le long du limes danubien, dans le secteur pannonien. Le fort de Gerulata a été mentionné pour la première fois dans la Table de Peutinger et dans la Notitia dignitatum à côté de la liste des troupes du Dux Pannoniae primae et Norici ripensis (it). C'est un site est déclaré patrimoine mondial de l'UNESCO. Position Le fort était situé précisément à l'endroit où le Danube atteint la frontière de l'actuelle Slovaquie et forme un goulot d'étranglement appelé Porta Hungarica (près de Devín), entre les Petites Carpates et les monts Hundsheim. Deux routes partaient de la forteresse légionnaire de Carnuntum. La première menait au fort d'Ad Flexum après environ 23 km, tandis que la seconde menait à Gerulata après environ 20 km. Rusovce est aujourd'hui l'une des trois petites communes situées au sud de Bratislava. Le site fortifié se trouve sur un plateau quasi rectangulaire (130 × 136 m en altitude) le long du Danube, à environ 1,3 km du cours principal du fleuve. Historique Après les premiers établissements romains sur le Danube, sous l'empereur Claude, le long de la route reliant Carnuntum à Ad Flexum (datant d'environ 50 apr. J.-C.), Domitien ordonna, suite à la crise dace de 85-89, la construction du premier fort en bois et en terre à Gerulata. Sous les Antonins, le camp fut reconstruit en pierre. À en juger par les céramiques sigillées retrouvées, même Gerulata ne fut pas épargnée par les destructions que les guerres marcomanes causèrent presque partout le long du Limes Pannonicus. Avec les réformes de Dioclétien puis de Constantin le Grand au début du IVe siècle, la superficie du fort fut considérablement réduite et les fortifications se transformèrent en une structure typique de l'Antiquité tardive, avec des tours en fer à cheval. Probablement lors des campagnes suèves-sarmates de Valentinien Ier en 374 et 375, le fort, déjà réduit, fut transformé, comme beaucoup d'autres dans la région (dont celui de Cannabiaca), en une ville fortifiée (oppidum) afin de protéger la population environnante . Le site fut finalement abandonné lors de l'attribution de la Pannonie aux Huns vers 433. Galerie Voir aussi Références Bibliographie (de) Herwig Friesinger e Fritz Krinzinger, Der römische Limes in Österreich, Wien, Österreichischen Akademie der Wissenschaften, 2002, p. 278-280, (ISBN 3-7001-2618-2). (de) Vladimir Vlasak, Eva Kolnikova e Klára Kuzmová, Das Römische Lager von Rusovce-Gerulata. Ein Beitrag zu Lokalisierung und Anfängen, in Jahrbuch des Römisch-Germanischen Zentralmuseum Mainz, vol. 43, 1998, p. 531-589. Liens externes Site officiel Ressource relative à la géographie : Digital Atlas of the Roman Empire (sk) « Gerulata », sur muzeumbratislava.sk (it) « Castrum Inui », sur prolocoardea.it Portail de la Rome antique Portail de l’archéologie Portail de la Slovaquie Portail du patrimoine mondial
Герулата

Герулата (лат. Gerulatis) — римский военный лагерь (кастель), находившийся на территории нынешнего района Братиславы Русовце. Был построен во II веке как часть Лимеса. Входил в состав римской провинции Паннония. В IV веке, когда римские легионы покинули Паннонию, оказался заброшенным. В настоящее время остатки военного лагеря отреставрированы и открыта экспозиция Братиславского музея, на которой представлены находки, обнаруженные на территории Словакии, относящиеся к периоду Римской империи. Ссылки Музей Русовце Музей города Братиславы
Герулата

Герулата — римський військовий табір, розташований неподалік нинішнього Русовце, району Братислави, Словаччина. Він був частиною римської провінції Паннонія і був побудований у 2 столітті як частина прикордонної оборонної системи. Його покинули в 4 столітті, коли римські легіони вийшли з Паннонії. Сьогодні тут знаходиться музей, який є частиною Братиславського міського музею. Археологи розкопали його залишки, а їхні знахідки виставлені в залі музею, який працює влітку і знаходиться за католицькою церквою Святої Марії Магдалини в місті. Крім залишків римського форуму, у музеї демонструються фрагменти споруд і надгробків, бронзові, залізні, керамічні та кам'яні вироби. Найкраще збережений об'єкт — чотирикутна будівля довжиною 30 метрів і шириною 30 метрів із товщиною стін 2,4 метра. У липні 2021 року Герулата була додана до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО як частина західного сегмента Дунайського Лимеса Римської імперії . Примітки Посилання Герулата [Архівовано 30 вересня 2011 у Wayback Machine.] (словац.)
Oborínský luh

Oborínský luh je přírodní rezervace ve správních územích obcí Oborín v okrese Michalovce a Zatín v okrese Trebišov v Košickém kraji na Slovensku. Nachází se na soutoku řek Laborec a Latorica na území chráněné krajinné oblasti Latorica. Předmětem ochrany jsou lužní lesy s výskytem vzácných druhů rostlin. Rezervace je součástí chráněné krajinné oblasti Latorica. Přírodní poměry Chráněné území s rozlohou 154,85 hektaru bylo vyhlášeno roku 2021. Leží v katastrálních územích Oborín a Zatín v Košickém kraji. Je součástí chráněné krajinné oblasti Latorica a ptačí oblasti Medzibodrožie. Flora Předmětem ochrany jsou vrbovo-topolové a dubovo-jilmovo-jasanové nížinné lužní lesy, pro které jsou typické dlouhotrvající jarní záplavy. K chráněným a ohroženým druhům rostlin v rezervaci patří kopřiva lužní (Urtica kioviensis), bledule letní (Leucojum aestivum), rozrazil dlouholistý (Veronica maritima), luhovnice pozdní (Leucanthemella serotina), kostival bažinný (Symphytum tanaicense) a stulík žlutý (Nuphar lutea). Kostival bažinný na lokalitě vytváří jednu z největších populací na Slovensku. Fauna V rezervaci se vyskytuje řada živočišných druhů evropského a národního významu. Žije v ní roháč obecný (Lucanus cervus), tesařík obrovský (Cerambyx cerdo), šídlo královské (Anax imperator), kobylka kuželohlavá (Ruspolia nitidula), saranče mokřadní (Mecostethus grossus), šídlo červené (Anaciaeschna isosceles), šídlo luční (Brachytron pratense), šídlatka hnědá (Sympecma fusca) a přástevník kostivalový (Euplagia quadripunctaria). Prostředí lužních lesů je vhodným biotopem pro výskyt obojživelníků, z nichž v rezervaci žije skokan štíhlý (Rana dalmatina), skokan ostronosý (Rana arvalis), skokan zelený (Pelophylax esculentus), kuňka obecná (Bombina bombina), rosnička zelená (Hyla arborea) a ropucha obecná (Bufo bufo). Ostatní obratlovce zastupuje ještěrka obecná (Lacerta agilis), užovka obojková (Natrix natrix), rejsek obecný (Sorex araneus) nebo veverka obecná (Sciurus vulgaris). Početné je zastoupení ptačích druhů, z nichž k evropsky nebo národně významným druhům patří: Reference
Stolica (chráněný areál)

Stolica je chráněný areál na rozhraní Banskobystrického a Košického kraje na Slovensku. Leží ve správních územích obcí Chyžné, Mokrá Lúka, Muránska Zdychava, Revúca (v katastrálním území Revúčka) v okrese Revúca, Telgárt v okrese Brezno a obcí Rejdová a Čierna Lehota v okrese Rožňava. Chráněné území bylo vyhlášeno v roce 2023 a jeho rozloha je 3151,81 hektaru. Přírodní poměry Chráněné území se nachází ve Stolických vrších, v oblasti hory Stolica, ale zahrnuje také vrcholy Kyprov, Faltenov vrch, Kohút a Klepaná skala. Chráněný areál se částečně překrývá se stejnojmennou evropsky významnou lokalitou. Mezi významné biotopy patří jedlové lesy, břehové porosty devětsilů, lipovo-javorové suťové lesy, květnaté vysokohorské a horské kostřavové porosty nebo podmáčené louky. Unikátní rostlinou v oblasti je šikoušek zelený (Buxbaumia viridis). V chráněném území žije čáp černý (Ciconia nigra) a tetřev hlušec (Tetrao urogallus). Reference
Tarbucka (přírodní rezervace)

Tarbucka je přírodní rezervace v katastrálním území obce Streda nad Bodrogom v okrese Trebišov v Košickém kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1986 a jeho rozloha je 10,95 hektaru. Předmětem ochrany je pozůstatek pískomilných společenstev na vátých píscích na andezitovém podloží ve Východoslovenské nížině. Na lokalitě roste hvozdík písečný (Dianthus arenarius). Rezervace je součástí chráněné krajinné oblasti Latorica. Reference
Tarbucka

A Tarbucka az Alföld északi részén, a Bodrogköz közepén húzódó dombság a Bodrog folyó bal partján Kelet-Szlovákiában. A szlovák földrajzi belosztás szerint az ún. Kelet-szlovákiai-síkság (szlovákul Východoslovenská nížina) déli részén terül el. Bodrogszerdahely (Streda nad Bodrogom), Kiskövesd (Malý Kamenec), Nagykövesd (Veľký Kamenec) és Szomotor (Somotor) községek határában fekszik. Említésre méltó magaslatai és tengerszint feletti magasságuk: Tarbucka (277 m), Szentiván (272 m), Csipkés (210 m), Akasztódomb (160 m), Bakhegy (150 m). A felszín kialakulása és szerkezete A dombság magját kipreparált vulkáni alakulat képezi, melynek északi lejtőit homok fedi. A harmadkori vulkanizmus terméke. Kőzetei: riolit, sötétszürke andezit, vörös és sárga tufa. Az ábrán látható bányák az 50-es évekig működtek, ezekben a fent említett kőzeteket termelték és építkezési célokra használták. A magaslatok tetőinek kivételével az egész dombságot a jellegzetes szélkorróziós képződmények, a futóhomok és homokdűnék borítják, melyek a folyók által képződő, finom szemcséjű törmelékes anyag (a Kárpátok lejtőiről származik). Kisebb-nagyobb megszakításokkal ezt a finom szemcséjű barna homokot is bányászták, szintén építkezési céllal. Természetes vegetáció A termőföld vizsgálatánál megállapítható, hogy optimális feltételei vannak egyes növényi fajok megtelepedésében. Az ábrán láthattuk az erdős, füves, szőlőtelepítéses területeket. Az erdők 80%-át a 19. század második felében telepített akácosok, a 20%-ot pedig gyertyános tölgyesek alkotják. A dombtetőket füves sztyepp és cserjés-bozótos növényzet borítja. A kopár részeken vékony talajréteg képződött, itt a sziklakerti növényi társulások otthonosak. Világörökség A tokaji borvidék az UNESCO világörökség része. Lásd még Bodrogköz Jegyzetek
ГЕС Мікшова

ГЕС Мікшова — гідроелектростанція у Жилінському краї на півночі Словаччини. Входить до каскаду ГЕС на річці Ваг. Була найпотужнішою ГЕС країни до введення в експлуатацію Липтовської Мари. Споруджена у 1963 році на Гриковському каналі (словац. Hrikovsky kanal), що виходить із Гриковського водосховища у двох десятках кілометрів вище по течії Вагу та тягнеться по правобережжю річки. Природний рельєф формує правий берег каналу, тоді як лівій виконано за допомогою дамби, яка досягає в районі ГЕС Мікшова висоти 22 метри. Руслова будівля ГЕС містить три гідроагрегати з турбінами типу Каплан загальною потужністю 93,6 МВт. ГЕС забезпечує середньорічний виробіток на рівні 207 млн кВт·год. За перші 40 років експлуатації ГЕС виробила понад 7 млрд кВт·год. Примітки Див. також ГАЕС Мікшова II
Chráněná krajinná oblast Kysuce

Chráněná krajinná oblast Kysuce (slovensky Chránená krajinná oblasť Kysuce) je jedna ze čtrnácti chráněných krajinných oblastí na Slovensku. Nachází se na severozápadě Slovenska v geomorfologických celcích Kysucké Beskydy, Turzovská vrchovina, Javorníky a Kysucká vrchovina a zaujímá plochu 655 km². Účelem vyhlášení chráněné krajinné oblasti je mj. ochrana přírody a krajiny s rozptýleným osídlením ve vztahu k rozptýlenému lesnímu a zemědělskému půdnímu fondu. Tvoří ji dvě samostatné navzájem oddělené části, západní Javornická a východní Beskydská. Přes polovinu území pokrývají lesy. Chráněná krajinná oblast Kysuce Vyhlášená byla v roce 1984. Rozkládá se na území okresů Bytča, Čadca, Považská Bystrica, Púchov a Žilina. V údolí Chmúra se nachází Muzeum kysucké dědiny. Maloplošná chráněná území Národní přírodní rezervace Malý Polom Velký Javorník Velká Rača Přírodní rezervace Klokočovské skály Polková Hričovec Veľký Polom Zajačkova lúka Čierna Lutiša Javorinka Čertov Klubinský potok Přírodní památky Vychylovské skály Vychylovské prahy Korňanský ropný pramen Chráněné areály Chmúra Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chránená krajinná oblasť Kysuce na slovenské Wikipedii. Související články Kysuce Externí odkazy Oficiální stránky
Kysuce beskyttet landskabsområde

Kysuce beskyttet landskabsområde (slovakisk: Chránená krajinná oblasť Kysuce) er et af de 14 beskyttede landskabsområder i Slovakiet. Det består af to separate dele, Javorníkybjergene i vest og Kysucké Beskydy -bjergene i øst, i det nordvestlige Slovakiet. Det ligger i distrikterne Čadca og Kysucké Nové Mesto i Kysuce -regionen. Det grænser op til tre andre beskyttede områder: Beskydy Protected Landscape Area i Tjekkiet, Żywiec Landscape Park i Polen og Horná Orava Protected Landscape Area i Slovakiet. Historie Parken blev oprettet den 23. maj 1984. Beskyttede områder, der tidligere er erklæret, omfatter Čierna Lutiša (1972), Veľká Rača (1976), Veľký Javorník (1967), og Vychylovské skálie (1983). Geografi, geologi og biologi Mere end halvdelen af det beskyttede område er dækket af skove. Geologisk er det lavet af lav-resistente sandstenslag. På grund afvalakernes kolonisering har området et mosaikpræg, med afvekslende landsbyer med original folkearkitektur, enge, marker og skove. Regionens kuriositeter omfatter en råoliekilde nær Korňa og mystiske sandstenskugler. Området er nær den vestligste grænse til området for store rovdyr i Slovakiet, såsom ulv, bjørn og los. En for karpaterne endemisk art, der lever i området, er karpatisk salamander. Seværdigheder Attraktioner i parken omfatter Vychylovka (en del af Nová Bystrica) tømmerjernbane og Kysuce frilandsmuseum. Referencer Kysuce PLA hos Slovakia.travel Officiel Kysuce PLA-hjemmeside fra Statens Naturbeskyttelse i Den Slovakiske Republik (slovakisk)