NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nitrianska pahorkatina

Die Nitrianska pahorkatina (deutsch etwa Neutrauer Hügelland(schaft)) ist ein Teil des Donauhügellands, dem mehr gebirgigen Teil des slowakischen Donautieflands. Der Kern des Hügellands erstreckt sich im Bereich zwischen den Gebirgen Považský Inovec und Tribeč, in einem „Dreieck“ zwischen den Städten Nitra, Hlohovec und Topoľčany, wobei der namensgebende Fluss Nitra am östlichen Rand der Landschaft fließt. Darüber hinaus ragt es im Norden in die Gegenden von Bánovce nad Bebravou und Partizánske hinein, somit grenzt es im Norden an das Gebirge Strážovské vrchy. Südlich des Kerns erstreckt sich die Landschaft bis in die Gegend von Nové Zámky, begrenzt etwa durch die Linie Nitra-Šurany-Nové Zámky-Sereď-Hlohovec-Nitra. Im Süden geht das Hügelland in die Donauebene über, im Westen, jenseits der Waag und südlich von Hlohovec, liegt die Trnavská pahorkatina (Tyrnauer Hügelland). Gemäß der geomorphologischen Einteilung der Slowakei gliedert sich die Nitrianska pahorkatina in sieben Teile: Zálužianska pahorkatina Bojnianska pahorkatina Bánovská pahorkatina Drieňovské podhorie Tribečské podhorie Nitrianska tabuľa Nitrianske vŕšky Das Hügelland ist stark landwirtschaftlich geprägt, mit dem Zentrum in Nitra. Einzelnachweise
Nový evangelický kostel (Kežmarok)

Nový evangelický kostel v Kežmarku byl postaven v letech 1879–1892 v eklektickém slohu a patří mezi národní kulturní památky Slovenské republiky. Kostel postavil domácí stavitel Viktor Lazar podle projektu vídeňského architekta Theofila von Hansena. V letech 1907–1909 bylo na severní straně vybudováno mauzoleum Imricha Tökölyho. Kostel byl rekonstruován v letech 1969–1972. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Nový evanjelický kostol (Kežmarok) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Nový evangelický kostel na Wikimedia Commons ECAV Kežmarok Nový kostel Město Kežmarok Nový evangelický kostel
Neue Evangelische Kirche (Kežmarok)

Die Neue Evangelische Kirche (slowakisch Nový evanjelický kostol) ist eine Kirche in der ostslowakischen Stadt Kežmarok (deutsch Kesmark). Die Kirche entstand, als in der zweiten Hälfte des 19. Jahrhunderts die evangelische Gemeinde einen repräsentativen Sakralbau errichten wollte, unter anderem weil die bestehende Artikularkirche zusehends verfiel. Der dänisch-österreichische Architekt Theophil von Hansen erarbeitete ein Projekt im neobyzantinischen Stil (mit Elementen der Byzantik, Romanik, Renaissance, des Maurischen sowie orientalischen Stils), die ursprünglich für Jerusalem (oder eine andere Stadt im Orient) entworfen sein sollte. Eine ähnliche Kirche, allerdings ohne den Turm und die Kuppel, stand bereits im 6. Wiener Gemeindebezirk Mariahilf, nach Plänen des Architekten Ludwig Förster. Der feierliche Baubeginn auf dem Standort eines zugeschütteten Wassergrabens vor der Stadtmauer, auf einem geschenkten Grundstück, fand 1872 statt. Der örtliche Baumeister Viktor Lazary leitete den Bau. Bis 1880 wurde der Neubau überdacht, aber wegen Geldmangel musste man den Bau für 11 Jahre unterbrechen. Erst am 2. Dezember 1894 konnte die fertiggestellte Kirche geweiht werden. Der gebaute Sakralbau ist eine 80 m lange und 20 m breite einschiffige Kirche, mit dem 42 m hohen Turm und der 33 m hohen Kuppel und fällt durch unübliche rot-grüne Färbung sowie äußerlichen Ähnlichkeiten zu einer Moschee oder einer Synagoge auf. Auch im Inneren herrscht der orientalistische Charakter, das Schiff besitzt zwei Kanzeln. 1909 wurde das Thököly-Mausoleum angebaut, um Emmerich Thököly, dessen sterbliche Überreste 1906 aus dem Osmanischen Reich überführt worden waren, aufzunehmen. Auf der gegenüberliegenden Wand steht das 1925 errichtete Ehrenmal für die Gefallenen des Ersten Weltkriegs, ein Werk von Elemér Kőszeghy. Eine Generalsanierung der Kirche wurde von 1969 bis 1972 durchgeführt, das Innere wurde von 1989 bis 1991 erneuert. Weblinks Einzelnachweise
Késmárki új evangélikus templom

A késmárki új evangélikus templom Szlovákia egyik legnagyobb evangélikus templomai közé tartozik. Szomszédságában 17. századi elődje áll. A templom a 19. században épült. Vörös kupoláját jól látni a város körüli dombokról. Története A 19. század második felében az addig használt artikuláris templom állapota megromlott, ezért a helyi közösség egy új liturgikus helyszínt szeretett volna építeni. A terveket a dán-osztrák építész, Theophil Hansen készítette. Az építkezés ünnepélyes megkezdésére 1872-ben került sor, a városfal előtti feltöltött vizesárok helyén, egy erre a célra adományozott földterületen. A munkálatokat egy helyi építőmester, Lazary Viktor vezette. Bár 1880-ra kész lett a tető is, de pénzhiány miatt az építkezést 11 évre meg kellett szakítani. Az elkészült templomot csak 1894. december 2-án tudták felszentelni. 1909-ben alakították ki a Thököly-mauzóleumot, ahol örök nyugodalomra helyezték Thököly Imre Oszmán Birodalomból 1906-ban hazaszállított maradványait. A kriptával szemközt a falon az első világháborúban elesettek 1925-ben emelt emlékműve található meg, mely Kőszeghy Elemér alkotása. 1969 és 1972 között a templomon homlokzati felújítást, 1989 és 1991 között belső rekonstrukciót végeztek. Belső képe A templom 80 méter hosszú és 20 méter széles egyhajós templom, tornya 42 méter, kupolája 33 méter magas. Szokatlan vörös-zöld festése és a belső tér orientalista tervezése miatt kinézete mecsethez vagy zsinagógához hasonló. Theophil Hansen eredetileg egy Jeruzsálemben felépítendő templom terveit készítette el neobizánci stílusban bizánci, román, reneszánsz, mór és keleti stíluselemekkel. A mennyezetet arabeszkek, az ablakokat hatágú Dávid-csillagok díszítik. Hasonló templom áll Bécs VI. kerületében, Mariahilfben, ami Hansen apósa, Ludwig Förster építész tervei alapján készült. Az orgonakarzat román stílusú, Törökországból származó fekete márvány oszlopokon nyugszik. Az oltáron fából készült Krisztus szobor látható. Oldalt, a két szószék részarányosan készült. A padokra erősített fémtáblák az ülőhelyek néhai tulajdonosait jelzik, többüknek a kassai kormányprogram miatt kellett elhagynia otthonát. Jelenleg itt tartják az evangélikus istentiszteleteket, a templomban körülbelül 900 ember fér el. Források Nový evanjelický kostol Nový evanjelický kostol (szlovákul) Protestantisch in Kežmarok: Schätze aus Holz und Papier (németül) Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Neue_Evangelische_Kirche_(Kežmarok) című német Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Jovsianska hrabina

Jovsianska hrabina je národní přírodní rezervace v katastrálním území obce Jovsa v okrese Michalovce v Košickém kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1953 a jeho rozloha je 257,58 hektaru. Předmětem ochrany jsou přirozená lesní společenstva (dubohabřina na jižních svazích Vihorlatských vrchů) s výskytem chráněných druhů rostlin, zejména bledule jarní (Leucojum vernum). Rezervace je součástí chráněné krajinné oblasti Vihorlat. Flora V rezervaci se vyskytuje bledule jarní (Leucojum vernum subsp. carpaticum), kosatec trávovitý (Iris graminea), kostřava horská (Festuca drymeja), oměj moldavský (Aconitum moldavicum), ostřice hubená (Carex strigosa) a další. Reference
Krivé (národní přírodní rezervace)

Krivé je národní přírodní rezervace v katastrálním území obce Nezbudská Lúčka v okrese Žilina v Žilinském kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1979 a jeho rozloha je 203,72 hektaru. Předmětem ochrany je soubor společenstev skalních dutin a různorodých lesních porostů na krystaliniku Malé Fatry. Rezervace je součástí národního parku Malá Fatra. Reference
Starý hrad (národní přírodní rezervace)

Starý hrad je národní přírodní rezervace v katastrálních územích obcí Nezbudská Lúčka a Varín v okrese Žilina v Žilinském kraji na Slovensku. Chráněné území bylo vyhlášeno v roce 1967 a jeho rozloha je 85,42 hektaru. Předmětem ochrany jsou přirozená lesní společenstva dubobukového a bukového vegetačního stupně na Malé Fatře, s příměsí jedle a borovice. Území rezervace se rozprostírá na západním úpatí vrchu Plešel (980,8 metru) směrem k řece Váh. Z jihu na rezervaci navazuje národní přírodní rezervace Krivé. Severozápadní cíp rezervace zasahuje do prostoru zříceniny Starého hradu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Starý hrad na Wikimedia Commons
Tlstá (národní přírodní rezervace)

Tlstá je zrušená národní přírodní rezervace v katastrálním území obce Blatnica v okrese Martin na Slovensku. Chráněné území bylo vyhlášeno v roce 1981 a jeho rozloha byla 3066,04 hektaru. Předmětem ochrany byla dolomiticko-vápencová část Velké Fatry s výraznými krasovými jevy, se zachovalými společenstvy dubobukového až smrkového vegetačního stupně, s pestrou vysokohorskou i teplomilnou skalní vegetací a se slatinnými loukami. Rezervace byla k 1. lednu 2024 zrušena a její území začleněno do systému zón národního parku Velká Fatra. V území se nachází několik jeskyní, např.: Textorisové, Havranová, Stĺpová, Biela, Jelenia, V lome a Mažarná. Přístup Po žluté turisticky značené trase č. 8639 (prochází bývalou NPR a končí na vrcholu Muráň), po modré turisticky značené trase č. 2724 (prochází územím), po zelené turisticky značené trase č. 5641 (prochází územím z vrcholu Ostrá na vrchol Tlstá) Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tlstá na Wikimedia Commons
Rezerwat przyrody Tlstá

Rezerwat przyrody Tlstá (słow. Národná prírodná rezervácia Tlstá) – rezerwat przyrody w zachodniej części grupy górskiej Wielkiej Fatry na Słowacji. Na terenie rezerwatu obowiązuje 5. (w pięciostopniowej skali) stopień ochrony. Położenie Rezerwat leży w granicach katastralnych wsi Blatnica w powiecie Martin w kraju żylińskim. Obejmuje rozległy obszar wokół masywu górskiego Tlstéj i Ostréj, od osi Blatnickiej doliny na południu po oś Gaderskiej doliny na północy oraz dolinę Vlkanová. Historia Rezerwat został powołany w 1981 r. na powierzchni 3 066,04 ha rozporządzeniem Ministerstwa Kultury Słowackiej Republiki Socjalistycznej nr 3238/1981-32 z dnia 30 czerwca 1981 r. Przedmiot ochrony Rezerwat został powołany do ochrony cennego z punktu widzenia nauki obszaru wapienno-dolomitowej części Wielkiej Fatry z wyraźnie wykształconymi zjawiskami krasowymi, dobrze zachowanymi zespołami roślinnymi dolnego i górnego regla, bogatą roślinnością alpejską i ciepłolubną, z podmokłymi łąkami oraz z licznymi gatunkami chronionej flory i fauny. Przypisy Bibliografia Hochmuth Zdenko a kolektív: Veľká Fatra. Turistický sprievodca ČSSR č. 3, wyd. Šport, slovenské telovýchovné vydavateľstvo, Bratislava 1981; Veľká Fatra. Turistická mapa 1:50 000. Edícia turistických máp č. 121, wyd. VKÚ Harmanec 1994. ISBN 80-85510-41-3;
Národné osvetové centrum

Národní osvětové centrum (slovensky Národné osvetové centrum) v Bratislavě je objekt, který navrhl architekt Miloš Chorvát roce 1957 původně jako Dům umění a architektury. V prohlídce architektonických prací roce 1957 udělili Chorvátovi čestnou cenu druhého stupně za úvodní projekt této významné budovy. Už téhož roku také začala jeho realizace. Architektonický výraz v prostředí Osvětové centrum je přistavěné ke třem družstevním domům od Emila Belluše ze severní strany. Třípodlažní, výtvarně tvarovaný, výstavní pavilon umocňuje šestipodlažní administrativní část, tvarově a materiálově navazující na sousední družstevní domy. Tento logicky a citově jednotící výraz byl v době návrhu centra vzácný. Právě proto doplnění výrazového charakteru části středu města je znakem uváženého autorova projevu, postaveného na komplexním pochopení místních podmínek.[zdroj?] Hmota Budova je až přísně symetrická. Nižší část je v půdorysu tvaru prodlouženého šestiúhelníku, šest podlažní administrativní budova má tvar podkovy s nádvořím k družstevním domem. Budova má železobetonovou skeletovou konstrukci. Výrazným tektonickým prvkem domu jsou předsazené kovové lamely. Architektonický rozbor objektu Hlavní vstup z náměstí SNP vede rovnou do společenské a dále do výstavní části dvěma velkými schodišti. Ve společenském sále se nachází vlnitá deska na stropě, což je autorů oblíbený motiv inspirovaný Alvarem Aaltem. Ke kancelářskému schodišti se lze dostat hned ze závětří. Z Kotlárské ulice je vjezd do dvora a vstup do zadního schodiště, na které jsou napojeny dva byty a servisní část, která slouží pro přísun exponátů, kde se nachází závodní jídelna, bufet a na patrech výpomocné kanceláře. Ústředím půdorysu je společenská část v přízemí, klubovny, čítárny, bufet a vlastní sál na výšku jednoho podlaží. Z předsálí vedou dvě volné schodiště do výstavní části prvního a dále i druhého patra. Tyto dvě podlaží jsou připraveny na volnou stavbu výstavních prostor či kójí. Jejich plocha dosahuje 1700 m2 a jsou prosvětleny stropem. Obvodové výstavní trakty mají třímetrovou světlou výšku s bočním osvětlením, které lze regulovat lamelami. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Národné osvetové centrum na slovenské Wikipedii. Literatura Dulla, M.: Architektúra Slovenska v 20. storočí. Bratislava, Slovart 2002 Dulla, M.: Slovenská architektúra od Jurkoviča po dnešok. Bratislava, Perfekt 2007 Krivošova, J.: Premeny súčasnej architektúry Slovenska. Bratislava, Alfa 1990 Kramár, E.: Dom umenia v Bratislave. Projekt 8, 1966, 3 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Národní osvětové centrum na Wikimedia Commons
Národní dům (Banská Bystrica)

Národní dům je dům v Banské Bystrici na Národní ulici 11. Byl postaven v letech 1927–28, autorem budovy je Emil Belluš a projekt byl vypracován v letech 1926-27. Sídlí v něm Státní opera, stálá divadelní a operní scéna města a regionu. Architektura V projektu Národního domu v Banské Bystrici je jasně sledován racionalisticko-funkcionalistický záměr. Projevuje se v řešení divadla s příslušenstvím v jedné hmotové i výtvarné kompozici a k němu přiřazených hotelových částech s veřejnou službou kavárny a restaurace. Je pochopitelné, že tyto komplikované dispoziční, konstrukční, ale i urbanistické problémy vyústily do poměrně složitého hmotného konceptu, který se mladý projektant snažil vylepšit střídmě použitým dekorem. Ale zůstává stále platný správný názor na základní členění provozů i výtvarný důraz na hlavní článek, tak uvážlivé používání kvalitních materiálů. Z rozsáhlých společenských prostor se v původní realizaci zachoval jen divadelní sál, ostatní byly v padesátých letech, na škodu věci, adaptované. O stavbě Národního domu Belluš píše: Současnost Národní dům patří dnes k novodobé historii města. V jeho prostorách se odehrály mnohé historické události prvořadé důležitosti, které z něj činí i památku národní, historickou. V Národním domě má své sídlo dodnes jediná stálá divadelní a operní scéna města a regionu. Její provozní a technické zázemí nebylo dostačující ani v době postavení budovy. Restaurační a kavárenská část dnes opět slouží svému původnímu účelu, po předchozí změně funkce však skoro úplně zmizel původní interiér. Hotelová část se svým skromným komfortem dnes už nevyhovuje. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Národný dom (Banská Bystrica) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Národní dům na Wikimedia Commons
Danubia

Danubia je nákupní centrum v Bratislavě v místní části Petržalka na zdejší Panonské ulici. Otevřeno bylo v roce 2000 a v tím se stalo prvním nákupním centrem s hypermarketem v Bratislavě. Má rozlohu 30 000 m² a nachází se v něm kolem 30 obchodů a hypermarket Kaufland. Objekt obchodního centra stojí v Panonské ulici v místech, kde se nachází také nákupní centrum s hypermarketem firmy Tesco a dále supermarket Terno-Jednota. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Obchodné centrum Danubia na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Danubia na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Obtočník Váhu

Obtočník Váhu je přírodní památka v katastrálním území obce Hrádok v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčínském kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1983 a jeho rozloha je 1,39 hektaru. Předmětem ochrany je okrouhlík, umožňující poznání vývoje usazenin Váhu po pleistocenním zalednění. Reference
Obytný dům a kino Metropol

Obytný dům a kino Metropol je objekt nacházející se v Bratislavě mezi ulicemi Mickiewiczovou a Špitálskou. Datuje se do roku 1927 (projekt), 1928 (realizace), 1997 (rekonstrukce). Autorem díla je Juraj Tvarožek (projekt), Ján Miloslav Bahna, Ľubomír Závodný a Matej Siebert (rekonstrukce). Investorem je Tomáš Tvarožek, (jeden z ředitelů Městské spořitelny, bratr architekta Juraje Tvarůžka). Tvarem je to nárožní dům, sevřený ulicemi Mickiewiczova a Špitálska, tvoří dvě pětipatrová křídla, překrytá plochou střechou, která se setkávají ve zkoseném a zaobleném nároží. Exteriér budovy je tradičně rozdělen na parter, tělo stavby a ukončení, zde v podobě výrazné římsy nad čtvrtým patrem. Pravidelný rastr téměř čtvercových oken se subtilními kamennými šambránami na jinak nezdobené fasádě odkazuje na v té době doznívající proud konzervativně laděné moderní architektury, reprezentovaný v Bratislavě především architekty německého kulturního okruhu, například Franzem Wimmerem (1885–1953). Dispoziční řešení je takové, že v dvoupatrovém suterénu bylo umístěno kino s interiérovou výzdobou inspirovanou stylem Art deco, na přízemí kavárna Metropol, přístupná z nároží, a na patrech dvou-, tří- a čtyřpokojové byty. Kinosál byl zrušen v první polovině 90. let. V roce 1997 prošla budova kompletní rekonstrukcí podle projektu architektů Jana Bahna a Ľubomíra Závodného, přičemž vnitřní prostory byly adaptovány pro účely banky. Nová kavárna, navržená Lubomírem Závodným a Matějem Siebertom, našla své místo na prvním patře nad hlavním nárožním vchodem. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Obytný dom a kino Metropol na slovenské Wikipedii.
Метрополь (жилой комплекс)

Жилой дом и кинотеатр «Метрополь» — объект, расположенный в Старом городе Братиславы между улицами Мицкевичовой и Шпитальской. Проект датируется 1927 годом, строительство комплекса завершено в 1928 году. Автор первоначального проекта — Юрай Тварожек, заказчиком и инвестором проекта был его родной брат Томаш Тварожек, один из директоров банка Mestská sporiteľna. В 1997 году здание было реконструировано по проекту Яна Милослава Бана, Любомира Заводного и Матейя Зиберта. Здание представляет собой два пятиэтажных крыла, сходящихся под острым углом, ограниченным улицами Мицкевичовой и Шпитальской. Правильная сетка почти квадратных окон с тонкими каменными ставнями на фасаде, лишённом каких-либо украшений, является свидетельством тенденции консервативной функциональной архитектуры того времени, представленной в Братиславе прежде всего архитекторами немецкого культурного круга, например Францем Виммером (1885—1953). Планировочное решение таково, что в двухэтажном цокольном пространстве разместился кинотеатр с внутренней отделкой в стиле ар-деко. На первом этаже, доступном из парадного углового входа, было размещено кафе «Метрополь». Верхние этажи здания занимали двух-, трех- и четырехкомнатные квартиры. Кинотеатр был закрыт в первой половине 1990-х годов. В 1997 году здание было полностью реконструировано по проекту архитекторов Яна Багны и Любомира Заводного, а внутренние помещения были приспособлены под нужды банка. Новое кафе, спроектированное Любомиром Заводным и Матеем Зибертом, разместилось на первом этаже над главным угловым входом.
Omšenská Baba

Omšenská Baba je přírodní rezervace v katastrálním území obce Omšenie v okrese Trenčín v Trenčínském kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1967 a jeho rozloha je 36,12 hektaru. Předmětem ochrany je bradlo z triaských vápenců a dolomitů s charakteristickou vápencovou skalní květenou. Reference
Ostrá skala a Tupá skala

Ostrá skala a Tupá skala je chráněný areál v katastrálním území obce Vyšný Kubín v okrese Dolný Kubín v Žilinském kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1972 a jeho rozloha je 22,3 hektaru. Předmětem ochrany jsou flyšové skalní útvary s pestrou vápnomilnou vegetací. Chráněné území je zároveň archeologickou lokalitou se sídlištěm púchovské kultury. Reference
Burg Scharfenstein (Slowakei)

Die Burg Scharfenstein (slowakisch Ostrý Kameň) ist die Ruine einer Höhenburg oberhalb des Dorfes Buková (deutsch: Bixard) im Okres Trnava am Westhang des Bergs Záruby, dem höchsten Berg der Kleinen Karpaten, Slowakei. Geschichte Die Burg wurde im 13. Jahrhundert an den Grenzen des Königreichs Ungarn gegründet, um die Via Bohemica zu sichern, die Prag mit Buda verband und durch das Gebiet der heutigen südwestlichen Slowakei führte. Es war Teil einer längeren europäischen Handelsroute, die vom Bosporus zum Atlantik führte. Der Weg wurde von dem ungarischen König Karl I. und dem böhmischen König Johann um 1335–1336 offiziell festgelegt. Insbesondere umging die Via Bohemica die Stadt Wien um Österreich zu schwächen. Ungarische Könige errichteten ein Netzwerk von Festungen und Wachburgen um den Weg zu schützen, darunter Burg Scharfenstein und Burg Blasenstein. Es war verboten, Zölle und Mautgebühren auf der Straße zu erheben, Händler sollten einen freien und sicheren Durchgang haben. Sowohl der deutsche Name, als auch der slowakische Name bezieht sich auf den Felsen, auf dem es gebaut wurde. Die Burg war zunächst königliches Eigentum, aber schon 1366 schenkte der König die Burg Nikolaus von Setsch. Im Jahr 1394 übertrug König Sigismund die Burg Herzog Stibor zo Stiboríc a Beckova. Während des Aufstands von Rákóczi im Jahr 1704 kam es in der Nähe der Burg zu einer Schlacht. Die Via Bohemica änderte ihren Verlauf und verlief nun durch Pressburg und die Burg verlor ihre Funktion. Ende des 18. Jahrhunderts erwarb die Familie Pálffy auf Blasenstein die verfallende Burg und die umliegenden Ländereien. Bauwerk Die Burg entstand am Ende des steilen Grates, von dem sie ein in Felsen gehackter Verteidigungsgraben trennt. Vom Turm der Burg aus konnte man vermutlich benachbarten Burgen wie Burg Blasenstein erkennen. Ab Mitte des 15. Jahrhunderts wurde die Burg in nordwestliche Richtung erweitert, im 16. Jahrhundert eine neue Vorburg mit einer Bäckerei und Wohnungen für das Burgpersonal errichtet. Heute sind die ausgedehnten Ruinen der Burg, die Reste des Palas, der Wirtschaftsgebäude und von Bastionen, von Wald überwuchert. Einzelnachweise Weblinks
Ostrý Kameň

Ostrý Kameň (Ostríž, Ostriežsky hrad, Ostriež, Elesko, węg. Éleskö, niem. Scharfenstein) – ruiny słowackiego zamku, położonego w Małych Karpatach, na wysokości 576 metrów n.p.m., w pobliżu wsi Buková, w powiecie Trnawa. Zamek powstał w XIII wieku na granicach Królestwa Węgier w celu obrony Czeskiej Drogi. Jego nazwa nawiązuje do skały, na której go wybudowano. Gotycka twierdza składała z pałacu oraz wieży. Na początku był majątkiem królewskim, następnie przekazano go rodom szlacheckim – m.in. Thurzo i Forgáč, a od XV wieku feudałom ze Svätego Jura i Pezinoka. Wtedy też rozbudowano zamek w kierunku północno-zachodnim: powstało podgrodzie z piekarnią, budynki gospodarcze zostały podpiwniczone, urządzono też kaplicę. Prawdopodobnie z wieży widać było także sąsiednie zamki na grzbietach gór, m.in. Plavecký hrad. W 1704 roku, w czasie powstania Rakoczego, rozegrała się w pobliżu bitwa, przy której prawdopodobnie został uszkodzony i zamek. Jednocześnie Czeska Droga zmieniła swój przebieg (biegła przez dzisiejszą Bratysławę) i warownia utraciła swoją funkcję. Z końcem XVIII wieku zamek i okoliczne włości uzyskał ród Pálffy – od tego czasu opuszczony zamek niszczał coraz bardziej i z biegiem czasu zostały z niego tylko ruiny. Dzisiaj można oglądać częściowo zachowane fragmenty murów budynków mieszkalnych i gospodarczych, a także baszt, głównie z okresu gotyckiego. Późniejsze dobudówki są mało widoczne, głównie z powodu porastającej górę roślinności. Obok ruin biegnie Szlak Generała Štefánika. Linki zewnętrzne Zamky.sk (słow.)