NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vrbové Synagogue

The Vrbové Synagogue is a former Jewish congregation and synagogue, located on Beňovského Street in Vrbové, Slovakia. The synagogue was erected in 1883 and is a protected cultural monument. The synagogue building was bought in 1947 by Dezider Hačko, a local businessman, and assumed by the state in the following year. Subsequently restored, the building has served as a cultural center since 2016. History A Jewish community in Vrbové is known since at least 1522. At the 1880 census the 1303 Jews comprised 28% of the town's population. The present building of the former synagogue was erected in 1883 at Beňovského Street, the main street of the town. In the late 1980s the town's authority started the restoration with the aim to use the building for cultural purposes, and two facades were given a respectable appearance. But after the political changes of 1989 half of the property was given back to Hačko who owned the building shortly after World War II and the work stopped. Local government authorities acquired the building and completed restorations in 2016. Architecture The synagogue has a three-partite front in the Moorish Revival style and is decorated with horizontal red-yellow stripes, octagonal stars and slim minaretes. The door and windows are built in the Rundbogenstil. On top of the central part between two of the minarets are the Tablets of Law. The architect was Grätzel and Kittler, an architectural firm from Bratislava. The interior is only partially preserved; the women's gallery, supported by cast-iron columns, is without railings and the furnishing has disappeared. The ceiling is covered by lively geometric and floral motifs. See also History of the Jews in Slovakia List of synagogues in Slovakia References External links Media related to Synagogue (Vrbové) at Wikimedia Commons
Kostel svatého Ondřeje (Divina)

Kostel svatého Ondřeje je pozdně barokní kostel postavený v letech 1773-1779 ve slovenské obci Divina v okrese Žilina. Kostel postavili zedničtí mistři ze Žiliny. Kostel byl prohlášen národní kulturní památkou Slovenské republiky Historie Kostel nechal postavit hrabě Ján Nepomuk (*30. dubna 1728 – †1798) ze slezské větve rodu Suňogů spolu se svou druhou manželkou hraběnkou Žofií Esterházyovou. Nad vchodem do stavby je umístěn alianční erb Suňogů a Esterházyů. Na faře se dochoval původní plán s řezem a půdorysem kostela. Kostel po jeho postavení požehnal Michal Rudnay, farář v Kysuckém Novém Městě. Kostel vysvětil 30. června 1900 nitranský biskup Imrich Bende. Na jižním průčelí jsou umístěny sluneční hodiny. Interiér Pod kostelem se nachází krypta, v současné době nepřístupná. V kostele se nacházejí také dvě vzácné barokní sochy svatého Floriána a svatého Antonína Paduánského z poloviny 18. století. Hlavní oltář pochází z počátku 20. století. Varhany z roku 1907 vyrobila firma Gebrűder Rieger z Krnova. Ve věži kostela jsou zavěšeny 4 zvony. Nejstarší z nich má latinský nápis a dataci. UDIT MEIOANERNEST CHRISTELLIPOSO NIIANNO 1774. Ostatní zvony byly odlity v roce 1924. Stavba je národní kulturní památkou. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol svätého Ondreja (Divina) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel sv. Ondřeje na Wikimedia Commons Rímskokatolícky kostol svätého Ondreja, Obec Divina.skArchivováno 16. 1. 2022 na Wayback Machine. popis kostela na Pamiatky na Slovensku.sk
Kostel svatého Mikuláše (Liptovský Mikuláš)

Kostel svatého Mikuláše v Liptovském Mikuláši je gotický římskokatolický kostel z druhé poloviny 13. století, který se nachází v historickém centru města Liptovský Mikuláš v tradičním regionu Liptov v Žilinském kraji na Slovensku. Byl mu udělen status Národní kulturní památka Slovenské republiky. Historie Kostel byl postaven na místě staršího románského kostela, který byl do stavby začleněn jako sakristie, a je tak nejstarší částí dnešní stavby. Jedná se o trojlodní stavbu postavenou v raně gotickém slohu v druhé polovině 13. století. První písemná zmínka o kostele pochází z roku 1299. Kostel byl postaven ještě před založením města a sloužil pěti okolním osadám (Vrbica, Okoličné, Ploštín, Palúdzka, Bobrovec), později bylo založeno město Liptovský Mikuláš, které se kolem něj postupně rozrůstalo, ve druhé polovině 15. století byl kostel rozšířen v pozdně gotickém slohu. V tomto období byl kostel také opevněn. V 18. století prošel kostel také barokní přestavbou. Ke konci 19. století, v roce 1883, byl objekt vážně poškozen požárem. Rozsáhlou rekonstrukcí prošel kostel v letech 1941–1943, kdy bylo odstraněno opevnění a kostelu byl navrácen raně gotický ráz. Hlavní oltář v interiéru kostela je zasvěcen svatému Mikuláši a pochází z roku 1903. Kromě něj se v kostele nacházejí dva boční oltáře, oltář Nejsvětější svátosti a oltář Panny Marie, který byl zhotoven v letech 1470–1480. Křtitelnice je kamenná z roku 1490. Zajímavosti Kostel je největší raně gotickou stavbou na Liptově. Je nejstarší dochovanou stavbou v Liptovském Mikuláši. Současný hlavní oltář pochází z roku 1903, ale obsahuje starší prvky z let 1500–1510. V letech 1632–1637 v kostele kázal evangelický farář Jiří Třanovský. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol svätého Mikuláša (Liptovský Mikuláš) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Mikuláše v Liptovském Mikuláši na Wikimedia Commons
Cerkev sv. Nikolaja, Liptovský Mikuláš

Cerkev svetega Nikolaja v Liptovskem Mikulášu je gotska rimskokatoliška cerkev iz druge polovice 13. stoletja, ki stoji v zgodovinskem središču mesta Liptovsky Mikulaš v tradicionalni regiji Liptov v regiji Žilina na Slovaškem. Ima status državnega kulturnega spomenika. Zgodovina in značilnosti Cerkev je bila zgrajena na mestu starejše romanske cerkve, ki je bila kot zakristija vključena v stavbo in je tako najstarejši del današnje stavbe. Je triladijska, zgrajena v gotskem slogu v drugi polovici 13. stoletja. Prva pisna omemba cerkve je iz leta 1299. Cerkev je bila zgrajena pred ustanovitvijo mesta in je služila petim bližnjim naseljem (Vrbica, Okoličné, Ploštín, Palúdzka, Bobrovec), mesto Svätý Mikuláš pa je bilo ustanovljeno kasneje in postopoma raslo okrog njega. V drugi polovici 15. stoletja so cerkev razširili v poznogotskem slogu. V tem obdobju je bila cerkev tudi utrjena. Cerkev je bila v 18. stoletju tudi baročno prezidana. Proti koncu 19. stoletja, leta 1883, je stavbo močno prizadel požar. Cerkev je bila v letih 1941 - 1943 deležna obsežne prezidave, ko so odstranili utrdbe in cerkvi vrnili zgodnjo gotiko. Glavni oltar v notranjosti cerkve je posvečen svetemu Nikolaju in je iz leta 1903. Poleg njega sta v cerkvi še dva stranska oltarja, in sicer oltar Najsvetejšega in oltar Device Marije, ki je bil narejen v letih 1470 - 1480. Krstilnik je kamnit iz leta 1490. Je del mestnega spomeniškega območja. Cerkev je bila vpisana v seznam kulturnih spomenikov 23. marca 1963. Zanimivo Cerkev je največja zgodnjegotska stavba v regiji Liptov. Je najstarejša ohranjena stavba v Liptovskem Mikulášu. Sedanji glavni oltar je iz leta 1903, vendar vsebuje starejše elemente iz let 1500 - 1510. V 16. in 17. stoletju je bila cerkev izmenično pod upravo rimskokatoliške in evangeličanske cerkve, skoraj celotno 17. stoletje pa pod evangeličansko upravo. Med letoma 1632 in 1637 je v cerkvi pridigal evangeličanski pastor Juraj Tranovský. Galerija Sklici
Velký park (Ľubochňa)

Velký park Ľubochňa, slovensky Veľký park Ľubochňa nebo Kúpeľný park, je městský park nebo lázeňský park na pravém břehu říčky Ľubochnianka v Ľubochni v okrese Ružomberok v Žilinském kraji na Slovensku. Nachází se také v Ľubochnianske dolině a slouží k rekreačnímu využití. Park je památkově chráněn. Další informace Velký park Ľubochňa byl založen v 19. století jako přírodně-krajinný park v souvislostí s rozvojem lázeňství v Ľubochni. Zeleň parku tvoří především místní dřeviny a za zmínku stojí stará lipová alej a tisové porosty u potůčku. Zajímavé jsou také prvky drobné secesní architektury – altán, fontána, schodiště aj. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Veľký park Ľubochňa na Wikimedia Commons
Immaculata (Žilina)

Immaculata nebo socha Neposkvrněné Panny Marie je barokní sousoší, které se nachází na Mariánském náměstí v historickém centru Žiliny. V období baroka se Žilina opět výrazněji zařadila do dějin výtvarné kultury Slovenska. Přítomnost řeholí jezuitů a františkánů přinesla rozvoj monumentální architektury kostelů a v jejich výzdobě nebývalý nárůst památek malby a sochařství. Důležité je, že se památky baroka v Žilině, v minulosti sužované požáry, dodnes zachovaly v jen málo změněném stavu, i když poznamenané působením času. K památkám baroka ve městě patří i ojedinělá památka exteriérového sochařství – mariánský sloup se sochou Panny Marie, patronky Slovenska. Barokní socha uprostřed Mariánského náměstí je z roku 1738. Stalo se tak zásluhou žilinského senátora Josefa Matulaja, který daroval městu peníze na platy faráře, kaplana, profesorů, špitálu a stavbu a údržbu Immaculaty. Autory sochy byli řezbář a kameník Josef Veisman z Frýdku a sochař Václav Petráš z Řetechova u Uherského Brodu. Na soklu sochy je umístěn sv. Florián, patron hasičů, ochránce před požáry. Na podstavci sochy – piedestalu – byl původně latinsky nápis: Socha byla restaurována v letech 1852, 1900 a 1913. Při této obnově jí dali nový maďarsko-slovenský nápis: Až při další obnově sochy v roce 1940 se změnil text nápisu, který je ještě částečně vidět a část je zatřená maltou, v tomto znění: V době úsilí přejmenovat město na Stalinovo chtěli v roce 1953 sochu odstranit a přemístit na jiné místo. Avšak po pádu kameníka z lešení a jeho následné smrti se to už nikdo nepokusil zopakovat. Dlouho dokonce nikdo nechtěl ani odstranit lešení. Socha Panny Marie – Immaculaty stojí na měkko tvarovaném soklu s reliéfem sv. Floriána, sokl je zdobený anděly a podpírán volutami a elegantní ornamentální kovovou mříží. Je částečně zlacená, vytvořená ze zkroucených rokajových a akantových rozvilín. Immaculate stojí na zeměkouli a na půlměsíci s lidským profilem, nohou přišlapuje hada. Bohatě řasený šat má jemně rozevlátý, ruce sepjaté a zrak obrácen k nebesům. Je prostovlasá a zdobí ji dvanáct hvězd. Socha byla restaurována i v letech 1988–1990 a 2001–2002. Památka podléhá neustálým negativním vlivům životního prostředí. Na stavu Immaculaty se výrazně projevuje i nepříznivý vliv blízkých lip. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Immaculata (Žilina) na slovenské Wikipedii.
Mariensäule (Žilina)

Die Mariensäule ist ein barockes Denkmal in Žilina (deutsch Sillein), einer Stadt im Nordwesten der Slowakei. Geschichte Eine ursprünglich am Sockel der Statue vorhandene, heute nicht mehr lesbare lateinische Inschrift besagte, dass Graf Georg Erdődy zusammen mit dem Rat der Stadt Sillein im Jahre 1738 die Säule zu Ehren der Jungfrau Maria errichtet habe. Die Finanzierung wurde vor allem durch eine testamentarische Verfügung des Ratsherrn Josef Matulaj ermöglicht, die Ausführung erfolgte durch den Steinmetzen Josef Veisman aus Frýdek und den Bildhauer Václav Petráš aus Uherský Brod. Spätere Restaurierungen erfolgten 1852, 1900, 1913 und 1988. Ein 1953 angeordneter Abbau der Statue scheiterte. Aufbau Die Statue der von einem Sternenkranz umgebenen Maria Immaculata, die mit dem Fuß auf den Kopf einer sich um die Weltkugel windenden Schlange tritt, erhebt sich über dem Unterbau einer von Voluten eingefassten Halbsäule, die mit dem Relief des als Schutzpatron gegen Feuersgefahr verehrten Florian von Lorch geschmückt ist. Weblinks Peter Štanský und Milan Novák: Artikel Immaculata auf der Website von Mesto Žilina
Botanická zahrada UPJŠ Košice

Botanická zahrada UPJŠ je botanická zahrada Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košicích, největší botanická zahrada na Slovensku, v Košicích. Košická botanická zahrada je vybudována na úpatí kopců při severním okraji města na ploše 30 ha. Veřejnosti je zpřístupněna od roku 1950. Spolu se zde nachází téměř 4 000 rostlinných druhů, čímž se řadí mezi nejvýznamnější ve střední Evropě. Expozice jsou rozděleny do dvou částí. Venkovní část tvoří skalka, rostliny podle léčivých účinků, vodní rostliny, ovoce a vše doplňuje rozsáhlý lesopark s mini ZOO. Vnitřní část tvoří skleníky s tropickými a subtropickými rostlinami. Kromě rostlin je zde ukázka motýlů, exotického hmyzu a ryb. Vzácná je zejména sbírka zhruba 1 200 kaktusů a sukulentů, což je údajně největší sbírka kaktusů na celém území bývalého Československa. Zaujme i expozice nádherných orchidejí, hmyzožravých rostlin či dalších druhů tropické i subtropické flóry ve skleníku s plochou 1 742 m². Košická botanická zahrada má od srpna 2002 statut chráněného areálu. Pracovníci zahrady se starají io 14 chráněných druhů z východního Slovenska, z nichž osm je kriticky ohrožených. Byla založena v roce 1950, nabízí prohlídku tropické a subtropické flóry, dekorativní flóry a arboreta. Je proslulá svými vysokými Skleníky. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Botanická záhrada UPJŠ Košice na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Botanická zahrada UPJŠ Košice na Wikimedia Commons Stránky UPJŠ Košice: Informace o Botanické zahradě Městské stránky: Botanická zahrada UPJŠ. Představení.
Kassai botanikus kert

A kassai botanikus kert, hivatalos szlovák nevén Botanická záhrada UPJŠ Košice, azaz a kassai Pavol Jozef Šafárik Egyetem botanikus kertje Szlovákia legnagyobb füvészkertje és egyben Közép-Európa egyik legjelentősebb növénygyűjteménye. A botanikus kertet 1950-ben alapították. Összes területe 30 hektár, ebből a trópusi és szubtrópusi klímát biztosító üvegházak területe 3500 négyzetméter. Különösen gazdag a kaktuszok és más szukkulensek gyűjteménye. A trópusi klímájú üvegházakban különleges lepkéket is tenyésztenek. A 4 hektáros szabadtéri kiállítóterület nagy részét az ifjúság ökológiai oktatásának céljaira fordítják. A park nagy része, 24 hektár védett erdei terület, nagyrészt eredeti vegetációval. A botanikus kert prioritásai közé tartozik az egyetemi oktatás támogatása, a kutatás, valamint a kulturális és társadalmi tevékenységek a nagyközönség számára. Források Botanická záhrada UPJŠ. Predstavenie. A kassai botanikus kert (szlovákul)
Botanische tuin van Košice

De botanische tuin van Košice maakt deel uit van de Pavel Jozef Šafárik-universiteit (UPJŠ) in Košice. Deze tuin, met een oppervlakte van 30 hectare, is de grootste in zijn soort in Slowakije. Hij is een der belangrijkste in Centraal-Europa en is sinds 1950 voor het publiek toegankelijk. Ligging De tuin ligt aan de Mánesova 23 in het noordelijk stadsdeel Košice-Sever, aan voet van de heuvels nabij de stadsrand. Bezienswaardigheden In totaal zijn er bijna 4.000 plantensoorten. De tuin biedt een rondleiding door een tropische, subtropische en decoratieve flora. Hij staat bekend om zijn arboretum en hoge broeikassen, en ontvangt jaarlijks ongeveer 50.000 bezoekers. De verzameling van quasi 1.200 cactussen en vetplanten is bijzonder zeldzaam. Naar alle waarschijnlijkheid is dit de grootste verzameling cactussen op het hele grondgebied van voormalig Tsjecho-Slowakije. In kassen met een totale oppervlakte van 1.742 m² wordt het volgende tentoongesteld: orchideeën, insectenetende planten, tropische flora, subtropische flora. De arbeiders van de tuin dragen ook zorg voor 14 beschermde plantensoorten uit Oost-Slowakije, waarvan er acht met uitsterven bedreigd zijn. Bescherming De botanische tuin van Košice heeft sinds augustus 2002 de status van beschermd gebied. Toegankelijkheid met openbaar vervoer Openbare tram- en buslijnen verbinden de locatie met het stadscentrum. Illustraties Zie ook Košice (stad in Slowakije) Košice-Sever Externe link UPJS - Botanicka-zahrada Cassovia
Ботанічний сад Університету Павла Йозефа Шафарика в Кошицях

Ботанічний сад Університету Павла Йозефа Шафарика в Кошицях (словац. Botanická záhrada UPJŠ Košice) — ботанічний сад у Кошицях (Словаччина). Заснований 1950 року. Опис Площа ботанічного саду складає 30 гектарів. У оранжереях загальною площею 3500 квадратних метрів вирощуються тропічні і субтропічні рослини, у тому числі орхідеї, сукуленти і кактуси, ароїдні і бромелієві рослини. Декоративні рослини займають 4 гектара, ще 4 гектари займає колекція вищих рослин, а дендрарій — три чверті ботанічного саду. Значна частка дендрарію є природним лісом східної частини Словацьких Рудних гір. Загалом у ботанічній колекції саду налічується майже 4000 видів рослин, за цим показником ботанічний сад є одним з найкращих у Центральній Європі. Колекція кактусів і сукулентів налічує близько 1200 рослин (у тому числі і рідкісних видів), це найбільша колекція кактусів на території колишньої Чехословаччини. У освітній діяльності ботанічний сад забезпечує практичні заняття студентів за напрямками біологія, екологія, екологія рослин та охорона довкілля. Посилання Cassovia-sk — Botanická záhrada UPJŠ [Архівовано 3 квітня 2017 у Wayback Machine.] (словац.) BGCI — Botanická záhrada — Univerzity Pavla Jozefa Safárika (англ.)
Branč (hrad)

Branč je zřícenina hrad v obci Podbranč v okrese Senica v Trnavském kraji. Stojí na kopci v Myjavské pahorkatině v nadmořské výšce 475 metrů, nad vesnicí Podzámok. Zřícenina hradu je chráněna jako národní kulturní památka. Historie Pohraniční strážný hrad strážící cesty přes Malé Karpaty na Moravu dal postavit Aba z Hlohovce v letech 1251–1261. První písemná zmínka je z roku 1317. Na hradě se vystřídalo asi čtyřicet majitelů. Mezi nejznámější patří: Matúš Čák Trenčanský, uherští králové Karel I. Robert a Matyáš Korvín, český král Jan Lucemburský, český a uherský král a římský císař Zikmund Lucemburský a polský šlechtic Stibor ze Stibořic. Posledním vlastníkem byl František Nyary, který se po konverzi ke katolické víře okamžitě angažoval při pronásledování příslušníků jiných vyznání. Zejména jeho zásluhou byli na hradě vězněni kalvínští a evangeličtí kněží, kteří zemřeli v jámách a mají na hradě pomník. V roce 1752 patřil hrad tzv. brančskému komposesorátu. Význam hradu se začal zmenšovat koncem 17. století. Přesto v té době byly postaveny dva bastiony vnějšího opevnění, ale v průběhu 18. století už hrad pouze chátral. Popis z roku 1715 uvádí zbořené zdi horního hradu. Po vybudování zámku v Sobotišti zůstal hrad opuštěný. Jako takový jej napadli a vypálili Turci. Stavební podoba Hrad se rozkládá na ploše přibližně 7 500 m². Je rozdělen na dvě části: dolní hrad, střední hrad a horní. Střední hrad je od dolního výrazně oddělený suchým příkopem, který je již místy zasypán sutí z hradeb středního hradu. Střední hrad se funkčně dělí na dvě části: severní nádvoří středního hradu a obytná palácová část. Na západním nádvoří dolního hradu se nachází zasypaná studna. Původní hrad tvořil zejména mohutný palác, k němuž byla později připojena hradba vymezující pravidelné nádvoří. Rod Stiborů a Pankrác ze Svatého Mikuláše palác goticky přestavěli a vybudovali jižní palácové křídlo. Během novověkých úprav realizovaných rodem Nyaryů byl postaven západní palác v horním hradě, jehož stavba je datována letopočtem 1539 a iniciálami FN na jednoduché renesanční římse. František Nyary se zaměřil také na zdokonalení obranného systému. Přístup do horního hradu zajistilo nové předhradí (střední hrad) s hranolovou věží u západního paláce. Sousední nároží zaujala rozměrné válcová bašta s dělovými střílnami a odvětrávacími otvory. Dělové střílny prolamovaly také spojovací hradbu mezi baštou a novou branskou věží. Reakcí na časté přepady hradu během 17. století byla výstavba opevnění dolního hradu. Novou hradbu zesilovaly půlkruhové bašty a na přístupové východní straně dvojice bastionů. Přístup Z obce Podzámok po značené stezce. Asi sto metrů pod hradem se nachází parkoviště. Z Myjavy vede modře značená turistická trasa. Fotogalerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Branč (hrad) na slovenské Wikipedii. Související články Seznam hradů na Slovensku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Branč na Wikimedia Commons
Burg Branč

Die Ruinen der Burg Branč (slowakisch auch Brančský hrad genannt) liegen in der westlichen Slowakei im Hügelland Myjavská pahorkatina, auf einem 475 m n.m. hohen Hügel oberhalb des Ortes Podzámok in der Gemeinde Podbranč. Geschichte Die Höhenburg wurde zwischen 1251 und 1261, wahrscheinlich auf Befehl des Magisters Aba aus Freistadt erbaut und sollte einen Weg durch die Karpaten Richtung Mähren schützen. 1309 errang der Oligarch Matthäus Csák die Kontrolle über die Burg und behielt sie bis zu seinem Tode im Jahr 1321, danach wurde sie von Truppen von Johann von Böhmen erobert und bis 1332 behalten. 1394 erhielt Stibor von Stiborice die vormals königliche Burg per Schenkungsakt von Sigismund von Luxemburg, weitere Besitzer waren unter anderem die Familie Pongrácz gegen Mitte des 15. Jahrhunderts sowie Nyáry im Jahr 1530, die die Burg bis zum 18. Jahrhundert besaß. Nach 1663 wurde die Burg zum Zufluchtsort für die örtliche Bevölkerung im Krieg gegen die Türken. 1672 wurden in der Burg Teilnehmer eines gegen Rekatholisierung gerichteten Aufstands aus Turá Lúka (heute Teil von Myjava) und Senica gefoltert und 1674–75 war sie Haftort für protestantische Geistliche. Am Anfang des 18. Jahrhunderts wurden alle Möbelstücke wegtransportiert, Wehranlagen geschleift und das ganze Burgobjekt verlassen. Im 20. Jahrhundert fanden auf der Burgruine archäologische Untersuchungen statt und die Mauer wurde saniert und konserviert. Bau Der Kern der späteren Burg war ein Wohnturm, der später zu einem Palas auf quadratischem Grundriss erweitert wurde. Dieser wurde von einer gotischen Burgmauer, Graben und Wall geschützt. Da die Burg auf einem relativ leichten Hügel liegt, konzentrierte sich man auf eine stärkere Befestigung. In Renaissance-Umbauten nach 1539 wurde ein Batterieturm in der mittleren Burg gebaut, die Westseite der Kernburg ausgebaut und die ganze Anlage mit einer Außenbefestigung versehen, die mit drei Basteien auf der West- und Südseite ausgestattet war. Im 17. Jahrhundert kamen noch zwei fünfseitige Bastionen auf der Ostseite hinzu. Zugang Die Burgruine ist am leichtesten von Ort Podzámok zu erreichen. Direkt unterhalb des Burghügels befindet sich ein Parkplatz, mit etwa 10 Gehminuten zur Burg. Weblinks Beschreibung der Burg (slowakisch) Branche in der wissenschaftlichen Datenbank „EBIDAT“ des Europäischen Burgeninstituts (deutschdeutsch/slowakisch)