Felkai-tó

A Felkai-tó (szlovákul Velické pleso) a Magas-Tátra déli oldalának egyik kisebb tava Szlovákiában. Partján épült a Sziléziai menedékház. Fekvése A tó Tátraszéplak (Tatranská Polianka) feletti Felkai-völgy (Velická dolina) felső részében fekszik, 1641 m magasságban. A Felkai-tó partján épült menedékházak története Az első kőépület 1871-ben a Felkai-tó keleti partján állt. Blasy-menedékház (Blasyho chata) Felkai-tavi menedékház az építtetőjéről, illetve az elhelyezkedésről kapta a két nevét. 1874 márciusában a Gránátfalról lezúduló lavina elsodorta. Tátrafüred igazgatója Blasy Ede építette, a gondnok nélküli kőből épült háromszobás épületet a fürdővendégek anyagi támogatásával. Hunfalvy-menedékház (Hunfalvyho chata) Hunfalvy-kunyhó: 1878-ban a tótól délkeletre kisebb famenedéket építettek, melyet a híres geográfusról, Hunfalvy Jánosról neveztek el. A házban volt egy társalgó és hálószoba, valamint konyha és kamra. A Sziléziai menedékház megnyitásáig a nyári hónapokban a háznak valamelyik kiszolgált kalauz volt a gondnoka. A fokozódó turistaforgalmat rövidesen nem bírta kielégíteni a szerény kis épület, melyről a lengyel Radzikowski 1886-ban így panaszkodik: „A házban tetőn, kenyéren és pálinkán kívül semmit sem kapni.” A közeli Sziléziai menedékház megépítése után a „régi háznak” (így különböztették meg az „új háztól”) is nevezett épületben éjszakai menedék működött a hordárok és a hegyi vezetők számára, míg 1913-ban le nem égett. A Felkai turistalak (Felka) a Felkai-tó közelében 1861-ben épült, de 1874-ben súlyosan megrongálódott. Sziléziai menedékház vagy más néven Sziléziai ház (1676 m) (Sliezsky dom): 1895-ben a Magyarországi Kárpát Egyesület (MKE) sziléziai szekciója felépíttette a tó nyugati partján az első Sziléziai házat, először mint földszintes faépületet. A Sziléziai menedékház ma is fogadja vendégeit. Képgaléria Jelzett turistautak A Batizfalvi-tóhoz a Batizfalvi-völgyben: a piros jelzésen (Magisztrála), 1 ó 30 p. A Poprádi-tavi Hegyi Szállóhoz, a Menguszfalvi-völgyben: a piros jelzésen (Magisztrála), 4 ó. Javorinára a Lengyel-nyergen át: a zöld jelzésen és a Poduplaszki-völgyön végig a kék jelzésen, összesen 6 ó. A Hosszú-tavi menedékházhoz, a Nagy-Tarpataki-völgybe, a Lengyel-nyergen: a zöld jelzésen és a Rovátkán át: a kék jelzésen. Jegyzetek Források Dr. Komarnicki Gyula: A Magas-Tátra hegymászókalauza, Késmárk-Budapest, 1926 Dr. Komarnicki Gyula: A Magas-Tátra hegyvilága, Szerk. átdolg. és kieg. Bucsek Henrik, Sport Lap- és Könyvkiadó, 1978 ISBN 963 253 284 8 Adamec, Vladimir: A Magas-Tátra. Turistakalauz, Sport Kiadó, Pozsony, 1969 Soós Ferenc: Magas-Tátra turistakalauz, Bíbor Kiadó, Budapest, 2002, ISBN 9639103683 Scheirich László: A mi Magas-Tátránk, Nap Kiadó, Dunaszerdahely, 2005 ISBN 8089032559 Klaus Gattinger: A Magas-Tátra, Kornétás Kiadó, Budapest, 2006 ISBN 9639353388 Nagy Árpád: 250 Tátrai túra, Kornétás Kiadó, Budapest, 2007 ISBN 9789639353626 Daniel Kollár-Ján Lacika-Roman Malarz: A szlovák és a lengyel Tátra, DAMAJA, 1998 Julius Andrási - Witold H. Pariski: Válogatott hegymászóutak 1972; Magyar kéziratos fordítás, Vörös Meteor Hegymászóklub, 1978 Bucsek Henrik, A magyar hegymászás története 1873-ig, (Hegymászó Híradó, 1973., 3. szám, 3-11. o.)