Késmárki vár

A késmárki vár, más néven Thököly-várkastély (szlovákul: Kežmarský zámok, németül: Schloss Kežmarok) egy vár, illetve várkastély Kelet-Szlovákiában, Késmárk városában. Az óváros északi részén, szinte a Ljubica folyó bal partján fekszik. A Thököly-család ősi fészkének számító épület az egyik legszebb felvidéki reneszánsz épületnek számít. Története A későbbi vár területén a hallstatti, valamint a puhói kultúra idején már települések álltak. Az északkeleti részen állt az 1251 előtt épült Erzsébet-templom, amelyhez 1368-ban egy kolostort építettek. A vár építésének pontos ideje vagy okai nem ismertek, de első alkalommal 1447-ben, a város Jiskra János huszita csapatainak megszállása idején említik. 1462-ben a várkomplexumot Szapolyai Imre horvát bán szerezte meg, aki 1465 után egy gótikus vár építésébe kezdett. Az építkezés 1486 után fejeződött be, az egykori templomot pedig lerombolták. Ebből az időből származik a bejárati torony, valamint a bástyákkal megerősített várfal (beleértve a későbbi kápolnát is), amelyeket beépítettek a meglévő városfalba; a régebbi várfal közelében pedig gazdasági épületeket emeltek. A 16. században a vár belekeveredett az elvesztett mohácsi csata utáni hatalmi harcokba. Az akkori tulajdonos, Szapolyai János 1527-ben bérbe adta a várat Batthyány Ferencnek, akinek árulása után az a hasonnevű lengyel családból származó Łaski Jeromos (Hieronym Łaski) tulajdonába került, aki azonban a Habsburg csapatok időközbeni megszállása miatt csak 1531-ben vette át az irányítást. Az állandó pénzhiány miatt sem Jeromos az 1541-ben bekövetkezett haláláig, sem fia, Albert nem tudott a vár bővítésébe fektetni, ráadásul meglehetősen költséges életmódot folytatott. Többek között ezért vette feleségül a 21 évvel idősebb Beata Kościeleckát, aki 1565-ben az első ismert kirándulást tette a Havas-hegységbe (ahogyan a Magas-Tátrát akkoriban nevezték), a Zöld-tó (Zelené pleso) környékére. Albert ezt követően a szemében „erkölcstelennek” számító tettére hivatkozva bebörtönöztette feleségét a vár legerősebb tornyába, és csak két ablakot hagyott neki, amelyen át a szeretett Tátrára ráláthatott. Emellett kisajátította az asszony vagyonát, hogy így rendezhesse anyagi ügyeit. Bár a legenda népszerű, ám vélhetően túloz a férj kegyetlenségével kapcsolatban, bár az asszony várbeli őrizetét a kritikusok sem vitatják. 1571-ben a várat és a várost az elszegényedő Albert kénytelen volt bérbe adni Hans Rueber zu Pixendorfnak 10 000, majd további 32 000 forint hitel felvétele ellenében. A határidőre történő visszafizetés elmaradása miatt Rueber lett az ideiglenes tulajdonos. A várban 1575-ben pusztító tűzvész és a szükséges felújítás után Rueber kénytelen volt a várat és az uradalmat 1577-ben Thurzó Szaniszló nádornak 12 000 forintért, 1579-ben pedig Thököly Sebestyénnek, egy gazdag nagyszombati kereskedőnek 42 000 forintért ismét bérbe adni. Łaski erről nem tudott, és további 18 000 forintot kért kölcsön Thökölytől, amiről viszont Ruebert nem tájékoztatták. Mivel sem Łaski, sem Rueber nem egyenlítette ki a tartozását, ráadásul Rueber 1584-ben elhunyt, végül hosszas csatározást követően a császár jóváhagyásával az egész uradalom Thökölyre szállt. A Thököly család négy generáción keresztül volt birtokosa a várnak. Uralmuk alatt a várat egy gazdagon díszített reprezentatív reneszánsz erőddé építették át, az átépítésben pedig különösen I. Thököly István szerzett érdemeket. A 17. században az erődöt 1628-ban és 1658-ban ismét átépítették. Ennek során többek között felújították a lakrészként használt északi szárnyat és a főbejáratot, a várfalat pedig reneszánsz stílusú pártázattal látták el és sgrafittókkal díszítették. A bejárati torony portálja felett egy emléktábla látható, amelyen I. Thököly István és felesége, Thurzó Katalin címere szerepel. A címerek felett a következő felirat olvasható: „TVRRIS FORTISSIMA // NOMEN DOMINI” (Az r neve az én erősségem), a címerek alatt pedig „STEPHANUS TÖKÖLI DE KESMARK // ANNO SALUTIS 1628 TVRRIM HANC RENOVARI CURAVIT” felirat látható. Az építkezések lényegében a kora barokk kápolna 1658-as felépítésével fejeződtek be. A Thökölyek idején a polgárok és a várurak közötti, már amúgy is feszült viszony tovább éleződött, amikor a Thökölyek érvényesíteni akarták hatalmukat a szabad királyi városban, így az erőszakos összecsapások szinte mindennaposak voltak. Thököly Imre Habsburg-ellenes felkelésének leverése után az erődöt a császári hatalom elkobozta, és 1687-ben Ferdinand Rueber grófnak adta el. Az ő 1700-ban bekövetkezett halála után a város tárgyalásokat kezdett a vár és uradalmának megszerzéséről, amelyek 1702-ben 80 000 rajnai forintos vételáron zárultak le. Az adósságot 1706-ig kellett volna törleszteni, de már 1703-ban kitört a II. Rákóczi Ferenc vezette felkelés, amelyet Késmárk városa támogatott, és ezért a Habsburgok keményen megbüntették. 1711-ben a város újrakezdte a törlesztést, de csak 1720-ban szerezte meg az utolsó javadalmakat, nevezetesen a kápolnát és az istállókat. A város a várat különböző gazdasági célokra használta, de az idő múlásával láthatóan pusztulásnak indult. 1741-ben és 1787-ben leégett, és három szárnyát nem építették újjá. 1860 körül a nyugati falakat részben elbontották, és ott új laktanyát építettek, az istállókból pedig városi kórház lett. Egy újabb, 1901-es tűzvész után, amely elpusztította a tetőszerkezetet, a magyar műemlékvédelmi hivatal vette át a vár gondozását, és az akkori uralkodó nézeteknek megfelelően romantikus stílusban újíttatta fel. 1920-tól a város Csehszlovákia része lett. 1931-ben az egyik toronyban berendezték a Városi Múzeumot. A második világháború alatt a várban a Gestapo egy részlege állomásozott, amely itt többek között számos partizánt végzett ki A háború befejezése után a várat 1962 és 1985 között műemlékként helyreállították, és ma teljes egészében a Tátrai Múzeum otthonaként szolgál. Az utolsó nagyobb felújítást 2016 és 2018 között végezték. 2022. március 28-án avatták fel a vár bejárata előtt Thököly Imre bronz lovasszobrát, amely Győrfi Lajos alkotása, és a magyar állam adományként készült. Késmárk városa a talapzatot és a térrendezést biztosította. Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Schloss Kežmarok című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.