Szent Kereszt felmagasztalása templom (Késmárk)

A Szent Kereszt felmagasztalása templom (szlovákul: Bazilika Povýšenia sv. Kríža), más néven Szent Kereszt-bazilika egy késő gótikus, háromhajós római katolikus templom Késmárk városában, a Szepesség régióban, Szlovákia keleti részén. 1444 és 1498 között épült egy régebbi plébániatemplom helyén, amely 1443-ban leégett. A templom főoltárának része egy Lőcsi Pál mester által készített, keresztre feszített Jézus szobra. 1998-ban a templomot basilica minorrá nyilvánították, így ez lett az első nem Szűz Máriának szentelt bazilika Szlovákiában. Az épület az egykori Magyar Királyság egyik legszebb gótikus építészeti emléke, jelenleg pedig Szlovákia nemzeti műemléke. Története Az előző templomok Az eredeti plébániatemplom egy korábbi, valószínűleg román stílusú kápolna helyén épült, amely az egykori Starý Trh szláv halászfalu központjában állt. A lakosság gyors növekedésével összefüggő városfejlődés új templom építését tette szükségessé; az átépítés valamikor a 14. század első felében (1320 körül) kezdődött. A legújabb kutatások szerint ez a templom 19 méter széles és mintegy 41 méter hosszú volt; a nyugati oldalon lévő torony és a sekrestye keleti része ad képet a templom méretéről az első átépítés után. Ez a templom Felső-Magyarország legnagyobb templomaihoz volt mérhető. 1443. április 25-én 433 huszita támadta meg a várost., az ezt követő tűzvész és a nem sokkal későbbi földrengés súlyosan megrongálta a templomot. 15. század Az új, késő gótikus templom építése 1444-ben kezdődött. A templom újjáépítését főként Szapolyai Imre finanszírozta, mivel 1462-től a város a családja tulajdonába került. Az eredeti templom néhány külső falát az átépítés során megőrizték. Az átépítéssel a bazilikát dél és kelet felé bővítették. A munkálatok a szentéllyel kezdődtek, majd a hajóval folytatódtak. A szentély főként a Szapolyai család adományainak köszönhetően készült el, amit a főportál felett kifaragott családcímerek is bizonyítanak. 1486-ban a szentélyhez egy bejárati portált is hozzáépítettek, 1498-ban pedig elkészült a templom fő, déli portálja. Ezt az évet tekintik a késő gótikus átépítés befejezésének. 16. és 17. század Később, az 1521-es újabb tűzvész után a tornyot egy kőgalériával látták el 1525-ben, majd az új reneszánsz harangtorony felépítése (1589–1591) után a tornyot egy új pártázattal (attikával) és sgafittókkal a reneszánsz stílushoz igazították. Ezt követően felépült a templom északi mellékhajója, amivel befejeződött az épület építészeti kialakítása. A reformáció idején a túlnyomórészt cipszer lakosság áttért a protestantizmusra, és a templomot 1531-től 1673-ig, majd ismét 1678-tól 1687-ig, valamint 1705-től 1709-ig az evangélikus gyülekezet használta. Ezalatt a templom egy szószék feletti baldachinnal, orgonával, epitáfiumokkal, halottasházzal és a mellékhajókban lévő fából készült stallummal gazdagodott (ezeket a templom 1670 körüli katolikus visszavétele után eltávolították). 18. és 19. század A református egyház elöljáróinak 1709-es és 1731-es vizitációja alapján a templomnak 14 oltára volt. Az evangélikus protestánsok tehát nem távolították el az oltárokat, csupán felhagytak a használatukkal, bár néhányat megrongáltak a Késmárk egyik legjelentősebb családjának számító Thökölyek kálvinista lelkészei. 1779-ben a templomnak már csak tíz oltára volt, 1803-ban pedig csupán ötöt írnak le. Bohus György 1720 körül apostolokat és egyházatyákat ábrázoló mennyezetképekről írt. A templom külsejének felújítására 1731-ben került sor. Később, 1804-ben Genersich Keresztély helytörténész smaragdzöldre festett kőboltozatokat említ, azonban a mennyezetképek nagy részét valószínűleg az 1754-es javítás során lemeszelték. Később odavesztek olyan jelentős személyek síremlékei is, mint Katarina Tharcy – Warkocz Kristóf várnagy felesége, valamint Lasky Jeromos (1496–1541) várúr. A 19. század második felétől napjainkig A 19. század második felében megnőtt az érdeklődés a műemlékvédelem iránt. Ez a romantikus törekvéseken (purizmus – stílustisztaság) alapult. Minden reneszánsz és barokk oltárt új, neogótikus oltárra cseréltek. Ugyanezen elv alapján az építészet azon gótikus elemeit is megváltoztatták, amelyeket a felújítók befejezetlennek ítéltek. A belső tér neogótikus stílusú felújítása 1868-ban kezdődött meg, így a barokk oltárok helyett újakat építettek, amelyek magukba foglalták a fennmaradt eredeti gótikus oltárok részeit. A Szent Kereszt-főoltárt is felújították. Az eredeti színes festés eltávolítása után az építészeti és szobrászati díszítőelemeket újrafestették. A felújítások során néhány festményt és szobrot is hibásan festettek át, így történelmi értékük már nem egyértelmű. Késmárk városa 1920-ban a trianoni béke után Csehszlovákiához került. 1978-ban a templom helyreállítása újraindult. Felújították a tornyot és annak díszítését. A templom falait nedvesség ellen szigetelték, és az épület teljes környezetét megváltoztatták. A templomot 1981-ben nyilvánították műemlékké. Az 1993–1994-es években új belső burkolatot és padlófűtést kapott. A falakat is újrafestették. Ezzel egyidejűleg több szobrot is restauráltak, például Szent Mihály arkangyal szobrát. 1998. szeptember 14-én II. János Pál pápa a templomot basilica minor rangra emelte. Építészeti jellemzői A háromhajós csarnoktemplom hossza 51 méter, szélessége 22 méter, a főhajó magassága pedig közel 16 méter. A kórus szélessége 11,5 méter, ami megegyezik a középső hajó szélességével, hossza pedig 23,5 méter. A középső hajó mennyezete csillagboltozatú, a déli hajót bordás keresztboltozat, az északi hajót pedig egyszerű boltozat fedi. Az új, déli oldalon szabadon álló, reneszánsz stílusú harangtorony építése után (1589–1591) a templomtornyot új kupolával látták el. Az épület külseje A középhajó déli falában egy késő gótikus, szabálytalan keresztboltozatos bejárati csarnok található. Ebbe illeszkedik a kéttengelyes főportál egy szabálytalan rózsaablakkal, valamint Jézus, Szűz Mária és Szent János evangélista 1498-ból származó szobraival, a „crux nos sancta tuere 1498” emlékfelirattal együtt. A templom északi oldalán egy hasonló, de egyszerűbb portál található egy 16. századi bejárati csarnokkal. A templom tornya a 13. századból származik. A földszinten annak a portálnak a maradványai találhatók, amely eredetileg a templom főhajójába vezetett. Továbbá a sarkokban kőbordák töredékei láthatók. A felső szinteken megőrizték a befalazott késő gótikus hangablakokat. A torony külső homlokzatát két párkányzat tagolja. A templom kerülete mentén kétlépcsős, fedett tetővel ellátott támpillérek állnak. Az épület belseje A Szent Kereszt felmagasztalása templom építészeti kialakítása a szepességi csarnoktemplomok csoportjába tartozik, azon belül is úgynevezett álbazilikális elrendezésű. A belső teret három hajó alkotja, amelyeket egy nyolcszögletű pilléreken nyugvó magas, csúcsíves árkádsor választ el. A főhajóban csillagboltozat található, melynek gazdagon profilozott bordái a kerületi falakon és konzol nélküli pilléreken nyugszanak, a metszéspontokban jelzésekkel. A főhajó nyugati részén található a kórusorgona is, amely csillagboltozatos, és forgó lángnyelvek motívumát ábrázoló kőfaragvánnyal zárul. A déli hajóban Parler-féle hálóboltozat, az északi hajóban pedig egyszerű hálóboltozat található. A szentélyben a Parler család hatását mutató késő gótikus hálóboltozat található, amely a sokszögletű, masszív pilléreken nyugvó és konzolokkal alátámasztott, párhuzamos átlós bordapárok metszéspontjának elvén alapul. Két zárókő az úgynevezett maszkaron díszítést tartja – egy férfi és egy nő arcát. A bordák metszéspontjában a boltozat közepén kis rozetták vagy címeres pajzsok formájára alakított záróköveket helyeztek el. Magát a szentélyt gazdag, eredeti kialakítású mérművekkel ellátott késő gótikus ólomüveg-ablakok világítják meg. A sekrestye az 1320 körüli átépítés idejéből származik. Téglalap alaprajzú, és egy szalagos konzolra támaszkodó, ék alakú bordákkal ellátott, hárommezős keresztbordás boltozat fedi. A bordák közepén kos, hold és nap motívummal díszített zárókövek találhatók. A sekrestye felett helyezkedik el az oratórium, amely a szentély felé egy nagy csúcsívvel nyitott. Az oratórium a sekrestyéből egy belső lépcsőn keresztül közelíthető meg. Gótikus hálóboltozat fedi, melynek hornyolt bordái simán futnak le a falra, a lekerekített támaszokra, egy pajzsra vagy egy kis, növényi motívumos konzolra. A templom belsejében egy rózsaablak látható, amely kívülről vakablak. Az oratóriumban fennmaradtak az eredeti késő gótikus padlólapok. Oltárok A templom díszítése egykor sokkal gazdagabb volt, de az eredeti állapotról nincsenek pontos adataink. A falakat freskók díszítették, amelyeket a reformáció idején lemeszeltek. Az oltárokat később szétszedték és eltávolították a templomból a kálvinizmus felé hajló udvari káplán erős befolyása alatt álló Thököly család kérésére. Miután a katolikus egyház újra átvette a templom irányítását, 1673-ban megkezdődött az új oltárok építése. Az 1731-es feljegyzések szerint a bazilikában ekkor 14 oltár volt. Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Bazilika sv. Križa, Kežmarok című szlovák Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Ez a szócikk részben vagy egészben a Heilig-Kreuz-Basilika (Kežmarok) című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.