NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Gymnazium Andreja Vrabla

Gymnázium Andreja Vrábla is a gymnasium located in Levice, Slovakia. It was named after Andrej Vrábel (1910–1991), a Slovak math teacher. History The school began operating on November 5, 1815 with an initial enrollment of 135 students. It quickly gained a good reputation throughout the region. The main building survives from this time, though the two wings of the school were not built until the late 20th century to provide more space for classrooms and facilities. Currently the building supports approximately twenty classes and laboratories. Originally, the main language of instruction at the school was Latin. After the revolutions of 1848 and 1849, the Austrian Government ordered the school to instruct its students in either Hungarian or German. Unable to continue operating under these conditions, the school declared bankruptcy in 1850. One year later, it reopened, but originally only offered reduced programs of study to prospective students. On 8 June 1885, with a budget of 47,000 gold-coins, the cornerstone for a new building to accommodate burgeoning levels of enrollment was laid. The school's facilities survived both World Wars, and it was used as a hospital throughout those periods. In 1945, reconstruction and renovation of the school began. Two side-wings were added to the main school building, and a whole new block was added to the back of the building. External links Web page of Gymnazium Andreja Vrabla Project page of GAV, with more photos and 3D model Web page of Levice
Ďumbier (národní přírodní rezervace)

Ďumbier je národní přírodní rezervace v katastrálním území obce Liptovský Ján v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinském kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1973 a jeho rozloha je 2043,76 hektaru. Předmětem ochrany je hlavní hřeben a severní svahy hory Ďumbier s glaciálním reliéfem (kary, ledové kotle) na převažujícím žulovém podloží a s porosty horského, alpínského a subalpínského vegetační stupně s převahou smrku nad bukem. Rezervace je součástí národního parku Nízké Tatry. Rezervace zahrnuje východní svahy Krakovy hole a Tanečnice, severní svahy Ďumbiera, vrch Štiavnici a západní svahy Rovné hole. Je součástí národního parku Nízké Tatry. Chráněným územím vede modrá turistická značka vedoucí z Liptovského Jána dolinou Štiavnica na Štefánikovu chatu. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ďumbier (národná prírodná rezervácia) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ďumbier (národní přírodní rezervace) na Wikimedia Commons
Gymnázium Andreja Vrábla Levice

Gymnázium Andreja Vrábla Levice is a gymnasium located in Levice, Slovakia. It was named after Andrej Vrábel (1910–1991), a Slovak math teacher. History The school began operating on November 5, 1815, with an initial enrollment of 135 students. It quickly gained a good reputation throughout the region. The main building survives from this time, though the two wings of the school were not built until the late 20th century to provide more space for classrooms and facilities. Currently the building supports approximately twenty classes and laboratories. Originally, the main language of instruction at the school was Latin. After the revolutions of 1848 and 1849, the Austrian Government ordered the school to instruct its students in either Hungarian or German. Unable to continue operating under these conditions, the school declared bankruptcy in 1850. One year later, it reopened, but originally only offered reduced programs of study to prospective students. On 8 June 1885, with a budget of 47,000 gold-coins, the cornerstone for a new building to accommodate burgeoning levels of enrollment was laid. The school's facilities survived both World Wars, and it was used as a hospital throughout those periods. In 1945, reconstruction and renovation of the school began. Two side-wings were added to the main school building, and a whole new block was added to the back of the building. External links Web page of Gymnazium Andreja Vrabla
Gymnasium Jur Hronec

Gymnázium Jura Hronca (GJH) is a gymnasium (grammar school) in Bratislava, Slovakia. The school focuses on the study of natural sciences, mathematics, and computer sciences. However, its affiliation with the International Baccalaureate, an active bi-lingual (English – Slovak) programme and the option to study several foreign languages such as French and German, the school has a strong reputation for the study of foreign languages. In the school year 2005/2006, GJH launched lower programs of IB Primary Years Programme and IB Middle Years Programme. The school has been recently known as the "Spojená škola Gymnázium Jura Hronca a ZŠ Košická" (United school of the Gymnázium Jura Hronca and the Košická Primary School) after a merge with the primary school Základná škola a osemročné gymnázium Košická sharing the same building. History The school was founded on January 9, 1959, as an 11-year secondary school. In the school year 1969/70 the school was granted the status of a Gymnasium, named after the Slovak mathematician Jur Hronec. In 1997 the school donated the head of a mummified Egyptian man to the Slovak National Museum. References External links Homepage Official BratMUN Homepage An article about the 2010 BratMUN in the SME daily.
Gymnázium Šrobárova 1, Košice

Gymnázium Šrobárova 1 je střední škola v Košicích a je jedno z nejstarších na území Slovenska. Vzniklo v roce 1891 původně jako Státní vyšší dívčí škola. V současné době funguje jako všeobecné čtyřleté gymnázium s možností specializace a s nabídkou mezinárodních vzdělávacích programů. Dějiny školy V září 1891 byla zahájena výuka na nově vzniklé Státní vyšší dívčí škole, tehdy ještě v budově na košické Hlavní ulici. Po 24 let školu veda ředitelka Elza Kolacsovszká, učitelka maďarštiny a dějepisu. V roce 1896 se škola přesunula do nově vzniklé secesní budovy v Šrobárově ulici, kde sídlí dodnes. Po vzniku Československa se škola přeměnila na státní dívčí reálné gymnázium. Podmínkou pro přijetí byla mj. i dobrá znalost slovenštiny. Výuka v maďarském jazyce byla obnovena po Vídeňské arbitráži v roce 1938 a připojení Košic k Maďarsku, kdy se opět změnil název instituce na Maďarské královské dívčí gymnázium. Východní část budovy byla přidělena Maď. královskému státnímu gymnáziu Jánose Hunfalvyho, který se přesunul do Košic z Miskolce. Školní rok 1948/1949 byl prvním, kdy na gymnáziu studovali společně s děvčaty i chlapci. Historické názvy 1891–1919 Vyšší dívčí škola 1919–1928 Československé státní reformní reálné gymnázium 1928–1938 Státní dívčí reálné gymnázium 1938–1944 Maďarské královské státní dívčí gymnázium 1945–1948 Státní dívčí gymnázium 1948–1953 Druhé Gymnázium, Šrobárova 46 1953–1960 2. a 3. jedenáctiletá střední škola 1960–1969 Střední všeobecně vzdělávací škola 1969–1990 Gymnázium Šrobárova 46 1991–současnost Gymnázium Šrobárova 1 Zdroj: Významní absolventi Dušan Grúň Tomáš Janovic Zora Kolínska Jozef Psotka Richard Raši Jozef Urban Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gymnázium Šrobárova na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Gymnázium Šrobárova

The IB Gymnázium Šrobárova is one of the oldest high schools in Košice, Slovakia. Gymnázium provides upper-secondary education for over 600 students. History It was founded in 1891 as a State Girls High School (Állami felsőbb leányiskola). The first school leaving exams (maturita) took part June 23, 1923. After the fall of the Austro-Hungarian Empire, the government of Czechoslovakia altered the school into a college-preparatory high school. Architecture The school seats in a complex of school buildings from 1896 on the western edge of city center. Design of school complex came from Gyula Pártos, the Hungarian architect. The construction was led by company of Arpád and Gejza Jakab. Complex is designed in the Secession style. Notable alumni Jozef Urban Peter Schutz - journalist prof. JUDr. Alexander Bröstl, CSc. Zora Kolínska Tomáš Janovic Jozef Psotka Pavol Jarčuška Mária Medvecká Dušan Grúň MUDr. Richard Raši, PhD. Ing. Rastislav Trnka References
Brewerova tiskárna

Brewerova tiskárna (též Breuerova tiskárna, slovensky Brewerova tlačiareň, Breuerova tlačiareň) je historická budova na východní straně náměstí Majstra Pavla č. 26 ve slovenském městě Levoča. V 17. a 18. století zde sídlila tiskárna, kterou provozovala rodina Brewerů. Dům je chráněn jako národní kulturní památka Slovenské republiky. Historie Dům byl postaven ve 14. století, v 15. století byl přestavěn v pozdně gotickém slohu. Později byl ještě několikrát přestavěn, mimo jiné v 16. století (v renesančním slohu), v letech 1625, 1673 a dvakrát v 19. století. Naposledy přestavěn byl v devadesátých letech 20. století pro potřeby hotelu. Historie tiskárny Zakladatelem tiskárny byl Lorenzo Brewer (1590–1664), levočský měšťan, který je zde spolu se svým starším bratrem Brunem (1570–1639) uváděn v roce 1619 jako obchodník s knihami. Rodina Brewerů provozovala v budově tiskárnu od roku 1625 do roku 1740. Lorenza vystřídal jeho syn Samuel (1645–1699) a po jeho smrti manželka Zofia († 1710). Tiskárna zanikla kolem roku 1740, v době, kdy ji provozoval jejich syn Jan (asi 1675–1744). Levočská tiskárna patřila ve své době k největším v tehdejších Uhrách. Disponovala vyspělým technickým vybavením, nabízela vysokou úroveň tisku a především byla tolerantní k oběma národnostem a světovým názorům. Ve druhé polovině 17. století produkovala téměř polovinu všech knih vytištěných na území dnešního Slovenska. Více než polovina titulů byla vydána v latině, ostatní byly převážně v němčině a maďarštině, často i v češtině, a asi 5 % knih bylo vydáno ve slovenštině. Například již v roce 1639 zde vyšel první slovenský kalendář: Nový a starý kalendár na rok 1640. V roce 1636 zde bylo vytištěno první vydání Cithara sanctorum – kancionálu luteránského duchovního a náboženského spisovatele Jiřího Třanovského (v češtině). V roce 1658 opustilo zdejší tiskařské stroje první vydání Orbis pictus Jana Amose Komenského. Daniel Sinapius, který poslední čtyři roky svého života působil v Levoči jako kazatel a gymnaziální inspektor, připravil pro tiskárnu mimo jiné další vydání díla J. Třanovského Cithara sanctorum a překlad Komenského Orbis pictus do slovenštiny. Tato čtyřjazyčná (latinsko-německo-maďarsko-slovenská) verze Světa v obrazech vyšla v roce 1685, jak připomíná pamětní deska na zdi budovy. Provoz tiskárny ukončil v roce 1740 požár. V následujících letech budova sloužila různým funkcím. Dnes v ní sídlí hotel Arkada. Popis Dům tvoří cihlová budova s obdélníkovým půdorysem a asymetricky umístěnou vstupní halou. Budova je dvoupodlažní, s trojtraktovým půdorysem, s novodobě přistavěným třetím podlažím v mansardové střeše, podsklepená. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kamienica Brewerów w Lewoczy na polské Wikipedii. Literatura Bábik Ján: Mesto Majstra Pavla, w: “Krásy Slovenska” R. LXXXVII, nr 1-2/2010, s. 32; Barański Mirosław J.: Drukarnia Brewerów w Lewoczy, w: „Na Szlaku. Magazyn turystyczno-krajoznawczy” R. XXXI, nr e-129 (325), lipiec 2017, s. 20-21 [1]; Chalupecký Ivan, Rusnák Ernest: Levoča. Stručný turistický sprievodca. Východoslovenské vydavateľstvo, Košice 1983, s. 27;
Severozápadní bašta

Severozápadní bašta čili Prachárna (slovensky Severozápadná bašta nebo Pracháreň) je jedna ze šesti obranných bašt středověkého opevnění, které se dochovaly v Levoči v historickém regionu Spiš na Slovensku. Jedná se o největší z dochovaných levočských bašt. Severozápadní bašta je chráněna jako národní kulturní památka Slovenské republiky. Poloha Severozápadní bašta v severozápadní části bývalých levočských hradeb se nachází v dnešní Baštové ulici. Střežila bývalou silnici vedoucí směrem na Kežmarok a dále do Polska. V minulosti byla známa pod názvy Gross Sharfeck (Velký ostroh), Duplicata (Dvojitá věž), Tuchmacher Turm (Věž pláteníků) nebo Pferde Mühle (Koňský mlýn). Historie Severozápadní bašta je gotického původu a pochází z první poloviny 15. století. Byla postavena pravděpodobně v letech 1436–1437 jako vnější rozšíření starší městské hradby ze 13. století. Vyčnívala mimo linii obranné zdi, přesahovala příkop a vnější ohradní zeď. Byla postavena z kamene (s pozdějšími přístavbami z cihel) na obdélníkovém půdorysu o stranách cca 16 × 10,5 metru, se zkosenými vnějšími rohy podepřenými nízkými opěráky, nyní omítnutými. Bašta je třípodlažní budova s jednoprostorovou dispozicí, jednotlivá podlaží měla dřevěné stropy se silnými dřevěnými trámy, podepřenými v suterénu a v přízemí čtyřmi sloupy. Zastřešena byla strmou sedlovou střechou s vysokými opěráky ve štítech, původně patrně krytými šindelem, nyní taškami. Tloušťka zdí ve spodním patře dosahuje 1,5 až 2,5 metru. V letech 1599–1616 byl do budovy vestavěn mlýn poháněný žentourem (koňský mlýn). Poté, co bašta ztratila svůj obranný význam, sloužila jako zbrojnice a sklad střelného prachu. Poté byla v péči cechů soukeníků, cínařů, koželuhů, vyšívačů, perníkářů, knihařů a malířů. Původní střílny byly časem rozšířeny a vytvořily malá okénka. Přestavěna byla v letech 1852 až 1853, poté v 70. letech 20. století. Po požáru v roce 1984, při němž utrpěla značnou škodu střecha a dřevěné stropy, bašta rychle zchátrala. Po odkoupení soukromými investory prošla v letech 2007–2014 rekonstrukcí a přestavbou interiéru. Pod jménem Pracháreň v ní působí restaurace, vinárna a malý hotel. V roce 2014 získala slovenskou cenu Fénix jako památka roku. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Baszta Prochowa w Lewoczy na polské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Severozápadní bašta na Wikimedia Commons Literatura HROMADOVÁ, Ľudmila. Levoča: pamiatková rezervácia. Bratislava: Tatran, 1979. 189 s. (slovensky) CHALUPECKÝ, Ivan; RUSNÁK, Ernest. Levoča. Stručný turistický sprievodca. Košice: Východoslovenské vydavateľstvo, 1983. (slovensky) JANOVSKÁ, Magdaléna; OLEJNÍK, Vladimír. Príspevok k budovaniu opevnení po mongolskom vpáde na Spiši. S. 613–637. Archaeologica historica [online]. 2015 [cit. 2024-02-13]. Roč. 40, čís. 2, s. 613–637. Dostupné online. ISSN 0231-5823. doi:10.5817/AH2015-2-14.
Baszta Prochowa w Lewoczy

Baszta Prochowa w Lewoczy (słow. Severozápadná bašta lub Pracháreň) – jedna z sześciu zachowanych do naszych czasów baszt w systemie średniowiecznych murów obronnych w Lewoczy na Słowacji. Największa z istniejących kiedykolwiek baszt lewockich. Znajduje się w północno-zachodniej części dawnych murów miejskich Lewoczy, przy dzisiejszej ul. Baštovéj. Zwrócona była w kierunku dawnej drogi, biegnącej w stronę Kieżmarku i dalej do Polski. W przeszłości funkcjonowała pod nazwą Gross Sharfeck (Wielki Ostróg), Duplicata (Baszta Podwójna), Tuchmacher Turm (Wieża Sukienników) lub Pferde Mühle (Koński Młyn). Gotycka, pochodzi z I poł. XV w.: wzniesiono ją prawdopodobnie w latach 1436–1437, dobudowując ją od zewnątrz do starszego, XIII-wiecznego miejskiego muru obronnego. Wystawała na zewnątrz linii muru obronnego, przecinając fosę oraz zewnętrzny mur parkanowy. Murowana z kamienia (z późniejszymi uzupełnieniami ceglanymi) na rzucie prostokąta o bokach ok. 16 m x 10,5 m, ze ściętymi zewnętrznymi narożnikami podpartymi niskimi szkarpami, obecnie potynkowana. Trójkondygnacyjna, o dyspozycji jednoprzestrzennej, poszczególne kondygnacje nakryte drewnianymi stropami wspartymi na grubych drewnianych tramach, podpartych w piwnicy i na parterze czterema słupami. Nakryta stromym dachem dwuspadowym z wysokimi przyczółkami w szczytach, pierwotnie krytym zapewne gontem, obecnie dachówką. Grubość murów w dolnej kondygnacji sięga 1,5 do 2,5 m. W latach 1599–1616 wstawiono do niej młyn napędzany kieratem końskim (koński młyn). Po utracie znaczenia obronnego pełniła funkcję zbrojowni i magazynu prochu. Następnie była w gestii cechów sukienników, cynowników, garbarzy, iglarzy, piernikarzy, introligatorów i malarzy. Pierwotne strzelnice poszerzono z czasem do postaci niewielkich okien. Przebudowana w latach 1852–1853, następnie w latach 70. XX w. Po pożarze w 1984 r., w którym znacznie ucierpiał dach i drewniane stropy, szybko popadała w ruinę. Wykupiona przez prywatnych inwestorów, została w latach 2007–2014 poddana gruntownej renowacji i przebudowie wnętrz. Obecnie mieści restaurację, winiarnię i niewielki hotel. Wyróżniona słowacką nagrodą „Fénix” jako zabytek roku 2014. Bibliografia Chalupecký Ivan, Rusnák Ernest: Levoča. Stručný turistický sprievodca. Východoslovenské vydavateľstvo, Košice 1983; Hromadová Ľudmila: Levoča. Pamiatková rezervácia. Bratislava 1979; Janovská Magdaléna i in.: Bašta Pracháreň v Levoči, w: “Pamiatky a múzeá” nr 2015/ 2, s. 43–49; Janovská Magdaléna, Olejník Vladimír: Príspevok k budovaniu opevnení po mongolskim vpáde na Spiši, w: “Archaeologia historica” 40, 2, 2015, s. 613-637; Suchý Michal: Dejiny Levoče I. Košice 1974;
Kupecká bašta

Kupecká bašta je obranná bašta, která je součástí městského opevnění v Levoči v Prešovském kraji na Slovensku. Bašta je chráněna jako kulturní památka. Historie Jedná se o nejmladší obrannou baštu v hradbách města Levoča. Byla postavena v roce 1649 v souvislosti s potřebou posílit obranný systém královského města Levoča, ohrožovaného postupnými protihabsburskými povstáními. Bašta měla čtyři podlaží. Zpočátku se jí říkalo Nová věž, později byla pojmenována podle řemeslnického cechu, který měl její obranu za povinnost. Ještě v roce 1670 patřila její obrana krejčovskému cechu, proto se jí dlouho říkalo Krejčovská bašta. Byly v ní uloženy zbraně a munice. V roce 1697 byla věž již ve velmi špatném stavu, který se výrazně zhoršil v roce 1710 v důsledku dlouhého obléhání města císařským vojskem v závěrečném období Rákocziho povstání. V důsledku morové epidemie řádící v následujícím roce a celkového zbídačení města se opravy opevnění opozdily. Ještě v roce 1728 nebyly ochozy na hradbách pokryty šindelem. Postupem času ztratily levočské bašty svůj obranný význam. Jejich údržba zatěžovala městský rozpočet, takže mnohé z nich byly využívány k jiným účelům. V roce 1788 bylo rozhodnuto přestavět Kupeckou baštu na vězení, protože stávající vězení v suterénu radnice již nestačilo. Byly vypracovány plány na přestavbu bašty, ale ke stavebním pracím kvůli různým politickým zmatkům nedošlo. Myšlenka byla oživena v roce 1811, kdy město zadalo projekt přestavby zednickému mistru Antonu Veselovskému. Přípravné práce pokračovaly až do roku 1825, ale nakonec se od přestavby upustilo. Již v roce 1803 povolila císařská dvorská komora prodej jednotlivých částí levočských obranných bašt pro obytné účely a městských příkopů pro sady a zahrady. Kupecká věž nakonec také přešla do soukromých rukou a byla dlouhá léta využívána jako obytná budova. Ještě po druhé světové válce ji vlastnila rodina Drahušových, která v přilehlé části příkopu provozovala známou školku ovocných stromů. V následujících letech se majitelem věže stal stát. V roce 1972 proběhl archeologický průzkum, na jehož základě byla věž rekonstruována, a roku 1974 v ní bylo otevřeno první muzeum nevidomých na Slovensku. Muzeum bylo po deseti letech uzavřeno a bašta pak sloužila jako kavárna, restaurace, v letech 1996–2000 jako expozice řemesel a poté opět jako restaurace. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Baszta Kupiecka w Lewoczy na polské Wikipedii. Literatura HROMADOVÁ, Ľudmila. Levoča: pamiatková rezervácia. Bratislava: Tatran, 1979. 189 s. (slovensky) CHALUPECKÝ, Ivan; RUSNÁK, Ernest. Levoča. Stručný turistický sprievodca. Košice: Východoslovenské vydavateľstvo, 1983. (slovensky) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kupecká bašta na Wikimedia Commons
Baszta Kupiecka w Lewoczy

Baszta Kupiecka w Lewoczy (słow. Kupecká bašta) – jedna z zachowanych do dziś baszt, wchodzących w skład dawnych murów obronnych miasta Lewocza w historycznej krainie Spisz na Słowacji. Jest najmłodszą basztą obronną w lewockich murach miejskich. Powstała w 1649 r. w związku z potrzebą wzmocnienia systemu obronnego królewskiego miasta Lewocza, zagrożonego kolejnymi powstaniami antyhabsburskimi. Miała 4 kondygnacje. Początkowo była nazywana „Nową Basztą”, później otrzymywała nazwę od cechu rzemieślniczego, który miał w swych obowiązkach jej obronę. Już w 1670 r. jej obrona należała do cechu krawców, dlatego przez długi czas nazywana była Basztą Krawiecką. Przechowywano w niej broń i amunicję. W 1697 r. baszta była już w bardzo złym stanie, który znacząco pogorszył się w roku 1710 na skutek długotrwałego oblężenia miasta przez wojska cesarskie w końcowym okresie powstania Rakoczego. Na skutek szalejącej w następnym roku zarazy i ogólnego zubożenia miasta podjęcie naprawy umocnień przeciągało się. Jeszcze w 1728 r. ganki na murach nie były pokryte gontami. Omawianą basztę powierzono cechowi kupców, który ją wyremontował – stąd poszła jej dzisiejsza nazwa. Z czasem lewockie baszty straciły na znaczeniu obronnym. Ich utrzymanie obciążało budżet miejski, dlatego wiele z nich przeznaczono na inne cele. W 1788 r. zdecydowano się przebudować Basztę Kupiecką na więzienie, ponieważ dotychczasowe, istniejące w piwnicach ratusza, już nie wystarczało. Obiekt został poddany inwentaryzacji, powstały plany przebudowy, jednak na skutek różnych zawirowań politycznych prac budowlanych nie podjęto. Do pomysłu wrócono w 1811 r., kiedy to miasto zleciło projekt przebudowy majstrowi Antonovi Veselovskému. Prace przygotowawcze trwały do 1825 r., ale budowy ostatecznie zaniechano. Już w 1803 r. cesarska Komora Dworska wydała zgodę na sprzedaż poszczególnych części lewockich budowli obronnych na cele mieszkalne, a miejskich fos – na sady i ogrody. Również Baszta Kupiecka przeszła w końcu w prywatne ręce i przez długie lata służyła następnie jako obiekt mieszkalny. Jeszcze po II wojnie światowej jej właścicielami była rodzina Drahušów, która w przyległym fragmencie fosy prowadziła znaną szkółkę drzew owocowych. W następnych latach właścicielem baszty zostało państwo. W 1972 r. wykonano naukowe badania obiektu, w oparciu o które wykonana została gruntowna renowacja baszty i w 1974 r. zostało tu otwarte pierwsze na Słowacji Muzeum Ociemniałych. Ze względu na szczupłość miejsca oraz zły dostęp z miasta po 10 latach muzeum zlikwidowano, by w 1990 r. otworzyć je na nowo, już w nowych pomieszczeniach przy lewockim Rynku. Baszta tymczasem służyła jako kawiarnia, restauracja, w latach 1996–2000 funkcjonowała tu wystawa rzemiosła artystycznego, później ponownie restauracja. Obecnie, po dalszych przebudowach, jest siedzibą przytulnej restauracji. Bibliografia Chalupecký Ivan, Rusnák Ernest: Levoča. Stručný turistický sprievodca. Východoslovenské vydavateľstvo, Košice 1983; Strona „Kupecká bašta” (słow.).
Košická brána v Levoči

Košická brána v Levoči (též Horná brána, Vyšná brána) je jedna ze tří bývalých městských bran v hradbách města Levoča na Slovensku. Historie Brána byla postavena pravděpodobně v první čtvrtině 14. století. Je obdélníkového půdorysu, třípatrová, s obloukovými portály průjezdu a krytá valbovou věžovitou střechou. Původně měla padací most přes příkop a od přelomu 14. a 15. století kruhový barbakan. Byla to hlavní městská brána. Stejně jako ostatní brány se otevírala denně při východu slunce a zavírala se asi hodinu před západem slunce. V 19. století, kdy již bývalé městské hradby ztratily obrannou funkci, byla brána snížena. Dne 15. října 1963 byla prohlášena za kulturní památku a v roce 1982 byla rekonstruována do (víceméně) dřívější podoby. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Brama Koszycka w Lewoczy na polské Wikipedii. Literatura HROMADOVÁ, Ľudmila. Levoča: pamiatková rezervácia. Bratislava: Tatran, 1979. 189 s. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Košická brána na Wikimedia Commons Levočské památky