NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mindenszentek-templom (Nemespann)

A nemespanni Mindenszentek-templom 1722-ben barokk stílusban épült Becskereky István plébános idejében. Zichy Ferenc főesperes jelentése szerint a templom építésekor az akkori nagycétényi templomhoz volt mérhető. A hajóhoz két végén egy-egy hexagon kapcsolódik, oldalán pedig torony, melyen keresztül vezet ma a főbejárat. Későbbi feljegyzések szerint először a középső kupola állhatott, majd ehhez építették hozzá a szentély és a kórus részeit. Értékes fa szószéke csavart oszlopokkal és a 4 evangélista alakjával valószínűleg az építés idejéből való. Keresztelőkútját a tudás fája díszítette, fedelén Krisztus keresztelését ábrázoló szoborcsoport volt klasszicista stílusban. Főoltárképét a 18. század elején festették. Mellékoltárai sem biztos, hogy ide készültek eredetileg, hiszen túlnyúlnak a számukra rendelkezésre álló téren. Feltételezhetően a 18. század 20-as éveiből valók. Az állítólag a nagyszombati könnyező Szűzanya képének másolata vélhetően már 1850-ben is a templom leltárában volt. Fatornyát később az 1810-es évek közepén, esetleg végén emelhették vagy javíthatták, de csak 1847-ben épült falazott torony Endrődy Antal plébános idején. Állítólag az újravakolások során megtalálták a korábbi bejáratot is, mely még nem a torony alatt vezetett. A templomot 1875-1876-ban és 1932-33-ban is fölújították. Az előbbi festés idővel tönkrement és az 1906-os jókői epicentrumú földrengés is erősen megrongálta a templomot. Ekkor oszlopdíszeit erős támfalakra cserélték. Az utóbbi alkalommal került ide az új Rieger (2553. sz.) orgona, továbbá Massányi Ödön nyitrai festőművész és Enhoff István keze által új belső festést és színes ólomüveg ablakokat kapott a szentély. Az ablakok a brünni Jan Říha műhelyében készültek. Harangjait többször cserélték. Az első világháborúban a nagyharangot beolvasztották, majd 1924-ben Érsekújvárban öntöttek új harangot, illetve a megrepedt kisharangot 1929-ben lecserélték újabbra és felszentelték. A költségekre Simor Mór nagycétényi esperes is áldozott. 1949-ben, 1965-ben, 1983-ban, 1994-ben és 2006-2007-ben a templomot ismét fölújították. 2022 novemberében ünnepelték a templom 300 éves évfordulóját. A templom 1963-tól nemzeti kulturális emlékként van nyilvántartva. A templom műemléki felmérése 1960-ból származik. A körülötte lévő értékes 18–19. századi eredeti sírkövek az egykor itt élt családok fényét idézik. Sajnos egy részük a temetőrendezések és a halottas ház építése során eltűnt, vagy elpusztult. Képgaléria Források Buday, P. - Csuthy A. 2022: Kostol Všetkých svätých v Pani / A nemespanni Mindenszentek templom / Die Allerheiligenkirche in Paňa / The Church of All Saints in Paňa 1722-2022. Komárno / Komárom Buday Péter - Csuthy András 2016: Kultúrne pamiatky, malé sakrálne a ďalšie pamiatky obce Paňa / Nemespann műemlékei, szakrális kisemlékei és egyéb emlékjelei. In: Archeologické nálezy a pamiatky Pane a Veľkého Cetína / Nagycétény és Nemespann régészeti- és műemlékei. Komárom, 58-81. pamiatkynaslovensku.sk
Evangelický kostel (Spišské Podhradie)

Evangelický kostel ve Spišském Podhradí je klasicistní evangelický kostel z přelomu 18. a 19. století, který se nachází na Mariánském náměstí v centru města Spišské Podhradie v tradičním regionu Spiš v Prešovském kraji na Slovensku. Byl mu udělen statut národní kulturní památky. Historie Kostel byl postaven jako jednolodní stavba v klasicistním slohu na přelomu 18. a 19. století v letech 1799–1808. Původně byl postaven bez věže, která byla přistavěna v letech 1829–1832. V roce 1856 byl objekt poškozen požárem a následně v letech 1871–1872 renovován. V roce 1889 byl rekonstruován interiér kostela. Kazatelna (klasicistní), křtitelnice (pseudogotická) a oltář pocházejí z 19. století. Kostel je součástí městské památkové rezervace. Dne 15. října 1963 byla stavba zapsána na seznam kulturních památek. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Evanjelický kostol (Spišské Podhradie) na slovenské Wikipedii.
Kościół ewangelicki w Spiskim Podgrodziu

Kościół ewangelicki (słow. Evanjelický kostol) – klasycystyczna świątynia znajdująca się w słowackim mieście Spiskie Podgrodzie, w kraju preszowskim. Opis Jednonawową świątynię wzniesiono w latach 1799-1808 w stylu klasycystycznym, wieżę dobudowano w latach 1829-1832. W 1856 kościół został zniszczony przez pożar, w 1889 odremontowano wyposażenie wnętrza. Ołtarz zdobi obraz Chrystusa w Ogrodzie Oliwnym autorstwa Jozefa Czauczika, klasycystyczna ambona oraz ławki pochodzą z początku wieku XIX. Oryginalna chrzcielnica została pod koniec XIX wieku zastąpiona nową, neogotycką, a stare naczynie stoi obecnie w zakrystii. Również organy pochodzą z końca XIX wieku. Prócz tego wnętrze zdobi XVII-wieczny, barokowy obraz Ukrzyżowania oraz XVIII-wieczny, późnobarokowy obraz Ofiarowania Izaaka. Galeria Przypisy
Kostel Jana z Boha a klášter Milosrdných bratří

Kostel svatého Jana z Boha a klášter milosrdných bratří je původně římskokatolický kostel a klášter ze 14. století, který se nachází na Hviezdoslavově ulici v centru města Spišské Podhradie v tradičním regionu Spiš v Prešovském kraji na Slovensku. Areál je chráněn jako národní kulturní památka Slovenské republiky. Historie Klášter byl založen v průběhu 14. století a v letech 1396–1397 byl při něm zřízen městský špitál, který fungoval jako charitativní zařízení. Od roku 1399 patřil klášter i špitál pod správu augustiniánů, pod správu řádu Milosrdných bratří přešel klášter ve druhé polovině 17. století, v roce 1672, kdy do Spišského Podhradie přišli mniši z polského městečka Zebrzydowice, kteří někdejší starobinec a špitál na přestavěli na nemocnici. V roce 1731 jim kníže Lubomirski daroval na místě nynějšího kláštera dům s kaplí. Komplex byl pod správou Milosrdných bratří až do roku 1950, kdy byl zestátněn a byl zde zřízen ústav sociální péče pro duševně nemocné ženy. Klášterní komplex byl původně postaven v renesančním slohu, ale pozdější úpravy daly budově částečně barokní ráz. Celý klášterní komplex je součástí městské památkové rezervace a nachází se na adrese Hviezdoslavova 1-2 a tvoří jej šest samostatných kulturních památek: Klášter Milosrdných bratří – klášter byl postaven v průběhu 14. století v renesančním slohu jako dvoupatrová čtyřkřídlá uzavřená budova. V roce 1658 a v letech 1727–1736 prošel objekt přestavbami. Klášterní kostel svatého Jana z Boha – stavba byla postavena v průběhu 14. století v renesančním slohu jako jednolodní klášterní kostel. V roce 1658 a v letech 1727–1736 prošel přestavbou, původně byl kostel postaven jako kaple, v současné podobě je klášterem Milosrdných bratří po přestavbě této kaple v roce 1736. 3 měšťanské domy, které patří ke klášternímu komplexu. Byly postaveny v empírovém slohu v průběhu 18. století. V 19. století byly rekonstruovány. Opevnění klášterního komplexu – chrání budovy komplexu nacházející se na Hviezdoslavově ulici 2. Byl postaven v průběhu 18. století a v 19. století prošel přestavbou. Využití Kostel je funkční a konají se v něm pravidelné nedělní bohoslužby. Ve zbytku klášterního komplexu, včetně nemocničních budov, se nachází Domov sociálních služeb svatého Jana z Boha. Pod tímto názvem funguje od roku 2002, kdy přešel pod správu Prešovského samosprávného kraje. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol svätého Jána z Boha a kláštor Milosrdných bratov na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Jana z Boha a klášter Milosrdných bratří na Wikimedia Commons Domov sociálnych služieb sv. Jána z Boha
Kostel svatého Ondřeje (Ružomberok)

Kostel svatého Ondřeje v Ružomberku je gotický římskokatolický kostel z přelomu 13. a 14. století, který se nachází na rohu náměstí Andreje Hlinky v historickém centru města Ružomberok v tradičním regionu Liptov v Žilinském kraji na Slovensku. Je chráněn jako národní kulturní památka Slovenské republiky. Historie Kostel byl postaven v raně gotickém slohu na přelomu 13. a 14. století na vyvýšeném místě na konci náměstí jako dvoulodní stavba obdélníkového půdorysu s polygonálním závěrem a se dvěma věžemi a jednou kaplí. Kostel byl v následujících staletích přestavován v pozdně gotickém, renesančním a barokním slohu, přičemž nejvýznamnější přestavbou byla renesanční na konci 16. století, která začala v roce 1585. Další přestavba proběhla také na přelomu 19. a 20. století v historizujícím novorománském slohu. Tato přestavba, která proběhla podle projektu místního stavitele Jana Krónera v letech 1900-1902, dala kostelu jeho současný ráz. Ve 40. letech 20. století bylo upraveno okolí kostela a postaveno mauzoleum Andreje Hlinky. Poslední rekonstrukce proběhla v roce 2002 a jednalo se o úpravu fasád. V interiéru kostela se nachází původní gotická křtitelnice ze 16. století. Kostel byl původně součástí většího opevněného sakrálního komplexu. Zbytek komplexu se však nedochoval, protože byl odstraněn v rámci velké přestavby církevního areálu ve 40. letech 20. století, kdy bylo postaveno mauzoleum Andreje Hlinky. Kostel je součástí městské památkové rezervace. Na seznam kulturních památek byl objekt zapsán 23. března 1963 a patří k významným dominantám města Ružomberok. Zajímavosti Přímo pod kostelem se nachází Mauzoleum Andreje Hlinky s hrobkou a sarkofágem, které bylo postaveno v polovině 20. století. Stavba je nejstarším kostelem na území města Ružomberok. Ve věži kostela se nachází zvon vyrobený v roce 1506, což z něj činí nejstarší zvon na území Liptova. Zvon jménem Andrej vyrobil zvonař Andrej Sladič z Banské Bystrice. V průběhu 17. a 18. století patřil kostel střídavě římskokatolické a evangelické církvi. V tomto ohledu docházelo k častým změnám, zejména v druhé polovině 17. století – v roce 1672 patřil kostel katolíkům, v roce 1683 evangelíkům, v roce 1686 opět katolíkům, v roce 1706 opět evangelíkům a v roce 1709 katolíkům, přičemž od tohoto roku zůstal ve správě římskokatolické církve. Vitráže v jižní části jsou dílem Ľudovíta Fully. Kostel byl původně zasvěcen svatému Ladislavovi. Patronství bylo změněno později, pravděpodobně v roce 1506, kdy byl do kostela instalován zvon. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol svätého Ondreja (Ružomberok) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Ondřeje na Wikimedia Commons
Andreaskirche (Ružomberok)

Die Andreaskirche (slowakisch Kostol svätého Ondreja) ist eine römisch-katholische Pfarrkirche in der nordslowakischen Stadt Ružomberok (deutsch Rosenberg). Sie befindet sich am nordöstlichen Ende des Marktplatzes (heutiger slowakischer Name Námestie Andreja Hlinku, deutsch Andrej-Hlinka-Platz), gleich neben dem Rathaus. Die ursprüngliche frühgotische Kirche wurde spätestens gegen die Wende des 13. und 14. Jahrhunderts errichtet und trug das Patrozinium des Hl. Ladislaus. Sie hatte einen bis heute bestehenden, großzügig angelegten Turm und wahrscheinlich quadratisches Presbyterium. Zum ersten Mal wurde die Kirche in den 1340er Jahren erwähnt. 1445 wurde das Areal der Kirche wegen der Überfälle der böhmischen Söldner, bratríci genannt, befestigt. Zu einer Zeit nach 1500 kam es zu einem größeren spätgotischen Umbau, bei dem ein neues polygonales Presbyterium sowie eine zweistöckige Sakristei gebaut wurden und wahrscheinlich auch das Patrozinium auf Hl. Andreas wechselte. Die 1506 gegossene Glocke Andreas im Turm ist eventuell mit diesem Umbau verbunden. 1583 brannte die Kirche aus und wurde zwei Jahre später im Stil der Renaissance, unter teilweiser Wiederverwendung der alten Grundmauern, wieder aufgebaut. Sowohl das Schiff als auch das Presbyterium erhielten Halbkreisgewölbe auf vier Pfeilern, sodass der neue Kirchenbau dreischiffig wurde. An der Westseite entstand eine Tribüne. Ab 1611 nutzte die protestantische Gemeinde die Kirche, im Laufe des 17. Jahrhunderts wechselten sich die Besitzer mehrmals, bis sie 1709 definitiv katholisch wurde. Die Barockisierungsarbeiten im 17. und 18. Jahrhundert betrafen vor allem den Turm, im 19. Jahrhundert entstanden die Kapelle des Hl. Nepomuk, eine neue Sakristei sowie die Kapelle Grab Gottes. Nach einem großen Umbau von 1900 bis 1902 erhielt die Kirche das heutige neoromanische Aussehen, mit neuen Zubauten an den Nord- und Südseiten und einem neuen Treppenturm. Der slowakische Maler Jozef Hanula malte 1902–1903 die Fresken in der Kirche, die später teilweise entweder übermalt oder zerstört wurden. Später entstanden die Glasmalereien von Ľudovít Fulla. An die einstige mittelalterliche Kirche erinnert seither nur das gotische Taufbecken aus dem frühen 16. Jahrhundert. 1940 wurde das Innere der Kirche neu umgestaltet mit Travertin- und Marmorverkleidung und neuen Fresken von E. Massányi mit dem Ziel, den Repräsentationswert der mit dem slowakischen Politiker Andrej Hlinka verbundenen Kirche zu erhöhen. Von 1905 bis zu seinem Tod im August 1938 war Hlinka Pfarrer in der Kirche. Das ummauerte Areal mit dem Pfarrhaus und einer katholischen Schule musste dem 1938–1939 errichteten Mausoleum von Andrej Hlinka weichen. Die bisher letzte Renovierung im Jahr 2002 betraf vor allem die Fassade. Weblinks Seite der römisch-katholischen Pfarrei Ružomberok zur Kirche (slowakisch) Einzelnachweise
Synagoga v Liptovském Mikuláši

Synagoga v Liptovském Mikuláši je klasicistní budova neologické synagogy z poloviny 19. století, která se nachází na ulici Hollého 14 v historickém centru města Liptovský Mikuláš. Byl jí udělen status Národní kulturní památka Slovenské republiky. Historie a charakteristika Neologická synagoga v Liptovském Mikuláši je synagogální stavba postavená v klasicistním slohu v letech 1842-1846. Budova má obdélníkový půdorys o rozměrech 39 x 22 metrů. V roce 1846 byla synagoga také otevřena. Budova je postavena s plochým trámovým stropem a původně měla strohý interiér. Budova v dnešní podobě pochází z roku 1906, kdy byla renovována. Během této renovace se na budově objevily některé secesní prvky. Vnitřní výzdoba je secesní a vznikla během této renovace. Synagoga byla třikrát poškozena požárem, a to v letech 1878, 1883 a 1904. Je součástí městské památkové rezervace v Liptovském Mikuláši. Budova synagogy byla zapsána na seznam kulturních památek 23. března 1963. V roce 1991 byla budova synagogy zpřístupněna veřejnosti, spravuje ji Muzeum Janka Krále a je v ní umístěna expozice věnovaná historii židovské komunity v Liptovském Mikuláši. Zajímavosti Je jednou z největších synagog na Slovensku. Budapešťský architekt Leopold Baumhorn použil při rekonstrukci v roce 1906 unikátní systém ocelových sítí na podporu omítky, a proto je budova synagogy také významnou technickou památkou. Židovská náboženská obec vlastnila budovu synagogy až do roku 1979, kdy ji koupilo město. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Synagóga v Liptovskom Mikuláši na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Synagoga v Liptovském Mikuláši na Wikimedia Commons
Synagoge (Liptovský Mikuláš)

Die Synagoge in Liptovský Mikuláš, einer slowakischen Stadt im Bezirk Liptovský Mikuláš, wurde von 1842 bis 1846 errichtet. Die profanierte Synagoge ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Geschichte Eine erste Synagoge in Liptovský Mikuláš wurde bereits 1731 gebaut. In den Jahren 1842 bis 1846 wurde dann ein Nachfolgebau errichtet. Zweimal, in den Jahren 1878 und 1906, wurde das Gebäude durch einen Brand beschädigt und danach wieder aufgebaut. Dabei wurden jeweils Änderungen am Baustil vorgenommen. Während des Zweiten Weltkriegs wurde ein Großteil der jüdischen Bevölkerung in die Lager Majdanek und Auschwitz deportiert, wo sie ermordet wurden. Nach dem Krieg kehrten etwa 350 Juden in die Stadt zurück und bildeten eine kleine Kultusgemeinde, die bis in die 1980er Jahre Bestand hatte. Dabei diente die Synagoge bis Mitte der 1950er Jahre ihrer Bestimmung, wurde dann aufgegeben und zu einem Warenhaus umfunktioniert. In den 1990er Jahren wurde das Bauwerk restauriert. Im Synagogengebäude ist heute eine Ausstellung zur jüdischen Geschichte der Region untergebracht; zuweilen dient es auch als Stätte kultureller Veranstaltungen. Architektur Die (zweite) Rekonstruktion von 1906 wurde von dem bekannten ungarischen Architekten Lipót Baumhorn überwacht. Das jetzt vorhandene Gebäude ist eine gelungene Mischung aus Neoklassizismus und Jugendstil. Im Inneren wird eine zentrale Kuppel von vier Säulen getragen, die auch die Frauenempore stützen. Die Bima ist in Richtung Toraschrein gerückt, wie es bei Synagogen des Reformjudentums üblich ist. Beide bilden eine Einheit. Siehe auch Liste von Synagogen in der Slowakei Weblinks Einzelnachweise
Kostel svatého Šimona a Judy (Hrabkov)

Kostel svatého Šimona a Judy je římskokatolický filiální kostel z 1. poloviny 14. století, který stojí v západní části obce Hrabkov v okrese Prešov na Slovensku. V roce 1993 byl prohlášen kulturní památkou Slovenska (číslo ÚZPF: 10700/1). Kostel náleží pod katolickou farnost Křižovany, děkanátu Prešov-Západ, arcidiecéze košické. Historie Kostel byl postaven v blízkosti augustiniánského kláštera v raně gotickém slohu a v roce 1716 byl barokně upravený, v roce 1843 rozšířený. Po zemětřesení v roce 1813 byl opraven a znovu rozšířen. Další úpravy byly provedeny v roce 1924, 1943 a koncem 20. století. Popis Kostel je jednolodní orientovaná stavba na půdorysu obdélníku s rovným závěrem (obdélníkové kněžiště) s věží v západním průčelí. Jako stavební materiál byl použitý lomový kámen a nehašené vápno. Věž byla postavena z opracovaného kamene. Okna jsou ukončená lomeným obloukem. Původní barevné okenní výplně nahradilo bílé sklo. Střecha je sedlová dvojhřebenová, věž má prolomenou jehlanovou střechu. V interiéru je valená klenba a vybavení z počátku 20. století. Ve věži se nachází zvon pravděpodobně z bývalého kláštera. Kolem kostela stojí kamenná ohradní zeď. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel sv. Šimona a Judy (Hrabkov) na Wikimedia Commons
Okrúhle pleso

Okrúhle pleso je ledovcové jezero, které patří mezi menší plesa v Mlynické dolině. Má rozlohu 0,718 ha. Je dlouhé 110 m a široké 85 m. Dosahuje maximální hloubky 8,5 m. Jeho objem činí 39 627 m³. Leží v nadmořské výšce 2 105 m. Okolí Pleso se nachází v nejhornější části doliny v kotlině jihozápadně od Štrbského sedla. Na západě se tyčí Štrbský štít a na východě Veža nad Okrúhlym plesom, Hrubý vrch (Vysoké Tatry) a Furkotský štít, z nichž poslední dva jsou oddělené Furkotskou priehybou. Je viditelné z Bystrého sedla, přes které do roku 1993 vedla žlutá turistická značka i s Bystré lávky, přes kterou tato značka vede pod roku 1993. Vodní režim Do plesa nepřitéká ani z něj nevytéká žádný potok. Bývá zamrzlé i v letních měsících. Přístup Pleso je přístupné pěšky v období od 16. června do 31. října. Výstup po žluté turistické značce je možný od Štrbského plesa přes Mlynickou dolinu. Značka pod Bystrou lávkou prochází ve vzdálenosti 200 m západně od plesa. Vrátit se je možné stejnou cestou nebo pokračovat do Furkotské doliny. Poznámky Literatura Tatry Vysoké, Západné, Belianske : Podrobný turistický atlas. [s.l.]: BB kart, 2005. 144 s. ISBN 83-87873-86-1. (slovensky) BALÁŽ, Erik, a kol. Tatry: příroda. Praha: Baset, 2010. 648 s. ISBN 978-80-7340-114-6. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Okrúhle pleso na Wikimedia Commons (polsky) Wielka Encyklopedia Tatrzańska (WET), Kolisty Staw
Okrúhle pleso

Okrúhle pleso (deutsch Döller-See, ungarisch Döller-tó, polnisch Kolisty Stawek) ist ein kleiner Bergsee (genauer ein Karsee) auf der slowakischen Seite der Hohen Tatra. Er befindet sich im Abschluss des Tals Mlynická dolina in einem Kessel zwischen den Bergen Hrubý vrch im Westen und Štrbský štít im Osten und seine Höhe beträgt 2105 m n.m. Seine Fläche liegt bei 7165 m², er misst 110 × 85 m und seine maximale Tiefe beträgt 10,2 m. Der See hat keinen oberirdischen Abfluss, gehört aber zum Einzugsgebiet des Poprad über die Mlynica. Der slowakische Name bedeutet wörtlich „Runder See“, was auf die ungefähre Form hinweist. Ähnliches gilt für den polnischen Namen mit der Übersetzung „Rundes Seelein“. Die deutschen und ungarischen Namen sind hingegen vom Namen eines der Gründer des Ungarischen Karpathenvereins, Anton Döller, abgeleitet worden. Der Vorschlag zur Benennung des bis dahin namenlosen Gewässers kam 1879 vom Professor Martin Róth und wurde im selben Jahr angenommen. Zum Seeufer führt kein touristischer Wanderweg, es ist jedoch vom Aufstieg zum Sattel Bystrá lávka am gelb markierten Weg von Štrbské Pleso heraus am Übergang in das Tal Furkotská dolina gut sichtbar. Literatur Milan Lackovič: Prírodné Krásy Slovenska – Plesá. Hrsg.: DAJAMA. 1. Auflage. Bratislava 2015, ISBN 978-80-8136-049-7, S. 60. Ivan Bohuš: Od A po Z o názvoch Vysokých Tatier. Hrsg.: ŠL TANAPu. 1. Auflage. Tatranská Lomnica 1996, ISBN 80-967522-7-8, S. 305 (Stichwort 1664. Okrúhle pleso (2105 m)). Weblinks Einzelnachweise
Döller-tó

A Döller-tó (szlovákul Okrúhle pleso, lengyelül Kolisty Staw) a Magas-Tátrában, a Malompataki-völgyben, a Csorbai-csúcs mentén, a Szentiványi-tó északi szomszédságában, 2105 m tengerszint feletti magasságban fekvő gleccsertó. Magas fekvése miatt gyakran a nyári hónapokban is jég borítja. A 110 m hosszú és 85 m széles tó 0,718 hektár területen fekszik. Legmélyebb pontja 8,5 m. A jégkorszak végén a gleccserek maradványaként keletkezett. Lefolyása nincs. Magyar elnevezésében Döller Antal (1831–1912), a Magyarországi Kárpát Egyesület és a Magyar Turista Egyesület Tátra Osztálya alapító tagjának nevét viseli. Képtár Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Okrúhle pleso című cseh Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Kolisty Staw

Kolisty Staw (słow. Okrúhle pleso, niem. Döllersee, węg. Döller-tó) – staw w słowackich Tatrach Wysokich. Znajduje się w najwyższej części Doliny Młynickiej, powyżej Capiego Stawu, pod Szczyrbską Przełęczą. Jest typowym jeziorem polodowcowym, wypełniającym dno głębokiego kotła lodowcowego. Położony jest na wysokości 2100 m n.p.m. i otoczony złomami granitowych głazów. Nazwa stawu pochodzi od jego kolistego kształtu. Należy do grupy tzw. zmarzłych stawków i jest jednym z najpóźniej rozmarzających tatrzańskich stawów, lód często znajduje się na nim przez całe lato. Według starszych pomiarów Józefa Szaflarskiego z 1935 miał powierzchnię 0,746 ha, głębokość 10,2 m i rozmiary 108 × 88 m. Według pomiarów TANAP-u z lat 1961-67 ma powierzchnię 0,718 ha, głębokość 8,5 i rozmiary 110 × 85 m. Obok Kolistego Stawu nie prowadzi szlak turystyczny. Staw widoczny jest z podejścia na przełęcz Bystra Ławka, z żółtego szlaku prowadzącego przez Dolinę Młynicką i Bystrą Ławkę do Doliny Furkotnej. Prowadzi też obok niego nieznakowana ścieżka na Hruby Wierch (przejście dopuszczalne tylko z uprawnionym przewodnikiem). Niemiecka i węgierska nazwa stawu upamiętniają działacza MKE, Antona Döllera. Bibliografia Zofia Radwańska-Paryska, Witold Henryk Paryski: Wielka encyklopedia tatrzańska. Poronin: Wyd. Górskie, 2004. ISBN 83-7104-009-1. Józef Nyka: Tatry słowackie. Przewodnik. Wyd. II. Latchorzew: Wyd. Trawers, 1998. ISBN 83-901580-8-6. Tatry Wysokie słowackie i polskie. Mapa turystyczna 1:25 000. Warszawa: Wyd. Kartograficzne Polkart Anna Siwicka, 2005/06. ISBN 83-87873-26-8.