NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kochova zahrada

Kochova zahrada byl až do roku 2011 Chráněný areál na Partizánské ulici v Bratislavě. Byla založena v třicátých letech 20. století jako součást sanatoria MUDr. Karla Kocha. Zajímavá je exotickou skladbou, rozmnožovacího plánem a celkovou architekturou. Zahrada má vybudovaný bazén sloužící původně pacientům, prvky drobné zahradní architektury – lavičky, schodiště, vyvýšená místa, odpočívadla, sochy (jsou předmětem snahy lidí o jejich záchranu a nahrazení replikami); množství chodníčků, zákoutí a elegantních teras činí toto místem okouzlujícím. Pro klid panující v tomto areálu je vyhledávaným místem různých ptáků, hnízdících v korunách stromů. Dr. Koch se rozhodl zpříjemnit pacientkám pobyt i zřízením exotické zahrady, která je nedílnou součástí sanatoria. Za objektem založil slovenský botanik a zahradník Arboreta Mlyňany Jozef Mišák dendrologicky pestrou zahradu. Rostliny byly vysázeny podle zásady zeleň po celý rok. Původně zde bylo vysazeno 120 druhů, z toho 30 jehličnatých a 26 listnatých, stálezelených cizokrajných dřevin. Zahrada byla zasazena do svažitého terénu, proto byla upravena na několik teras spojených stezkami. Nacházely se zde lavičky, fontána upravená pro kaskádovité padání vody a mnohé intimní zákoutí. Moderní sochy jako Matka s dítětem nebo Milenci umocňovaly pocit galerie pod širým nebem. Svou funkcí jako zahrada pro pacienty je ojedinělá na Slovensku. Její řešení bylo úzce spjato s rekreačními složkami a rehabilitačními prvky jako bazén a plocha – plató na sezení, sloužící jako tzv. sluneční lázeň. V současnosti se pracuje na záchraně jednotlivých soch a architektonických prvků zahrady. Původně měla zahrada celkem tři možná místa vstupu – jedno z Bartoňové a dvě ze dvora příslušejícího objektu nemocnice. Východní vstup, tvořený klikatým schodištěm a romantickým chodníkem dnes již neexistuje; na jeho místě stojí necitlivá přístavba ambulancí k nemocnici z osmdesátých let. Jediný, dnes používaný vstup je při západní straně budovy nemocnice a tvoří ho dlouhé schodiště s bočními výstupy na jednotlivé terasy a chodníky. Trávníky, které byly v šedesátých až osmdesátých letech relativně dobře udržované, dnes pustnou a jsou zarostlé náletovými dřevinami, nepůvodními keři, břečťanem a psím vínem (Partenocissus). Nefunkční bazén přes třicet let "slouží" jako past pro zatoulané ježky, kteří nemohou vylézt zpět. V roce 2006 byla snaha magistrátu o vynětí zahrady zpod ochrany, ale zatím platí nezměněný status quo z předešlých let. 15. 12. 2011 nabyla účinnost vyhláška Krajského úradu životného prostredia v Bratislave č. 12/2011 z 16. 12. 2011, kterou sa zrušila ochrana chráněného areálu Kochova záhrada. Kochova zahrada spolu s budovou Kochova sanatoria je však stále (od 11. 12. 1985) chráněná jako Národní kulturní památka SR. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kochova záhrada na slovenské Wikipedii. Související články Kochovo sanatorium Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kochova zahrada na Wikimedia Commons stránky o Kochově zahradě Archivováno 15. 6. 2016 na Wayback Machine.
Giardini Koch

I giardini Koch (in slovacco Kochova záhrada) sono un'area verde situata in via Partizánska a Bratislava. Furono costruiti negli anni '30 come parte integrante del sanatorio del dottor Karol Koch e come il resto del sanatorio sono opera dell'architetto Dušan Jurkovič, che li progettò nel 1929 avvalendosi della collaborazione di Jindřich Merganc e di Otmar Klimeš. Sono interessanti per la loro composizione esotica, per il progetto di piantumazione e per l'architettura complessiva. Il giardino ospita una piscina originariamente utilizzata dai pazienti, elementi di architettura da esterni - panchine, scalinate, aree rialzate, zone di riposo, statue (oggi sostituite da copie); numerosi sentieri, scorci e terrazze eleganti rendono questo luogo incantevole. Grazie alla pace e alla tranquillità che vi regnano, è un luogo prediletto da diverse specie di uccelli che nidificano tra le cime degli alberi. La paesaggista Tamara Reháčková ritiene il giardino Koch un'autentica opera d'arte e lo ha definito «l’unico giardino funzionalista conservato in Slovacchia progettato in connessione diretta con un edificio». Storia Il dottor Karol Koch decise di rendere più piacevole il soggiorno dei pazienti creando un giardino esotico, parte integrante del sanatorio. Dietro l'edificio, il botanico e giardiniere slovacco dell'Arboreto di Tesárske Mlyňany, Jozef Mišák, fondò un giardino botanicamente diversificato. Le piante furono piantate secondo il principio del verde perenne. Originariamente, vi erano 120 specie, di cui 30 conifere e 26 latifoglie, tra cui alberi esotici sempreverdi. Il giardino fu realizzato su un terreno in pendenza, quindi fu disposto su diverse terrazze collegate da sentieri. Vi erano panchine, una fontana con cascata d'acqua e molti angoli raccolti. Sculture moderne come "Madre con Bambino" o "Amanti" davano una sensazione di galleria a cielo aperto. La sua funzione di giardino per i pazienti è unica in Slovacchia. La sua progettazione era legata a elementi ricreativi e riabilitativi come una piscina e un'area pianeggiante per sedersi, che godeva del sole per la maggior parte della giornata e fungeva da vero e proprio "solarium". Originariamente, il giardino aveva tre ingressi: uno da Bartoňová ulica e due dal cortile dell'edificio ospedaliero. L'ingresso orientale, costituito da una scala a chiocciola e un romantico vialetto, non esiste più; al suo posto vi è un'anonima estensione del parcheggio per le ambulanze risalente agli anni '80. L'unico ingresso utilizzato oggi si trova sul lato ovest dell'edificio ospedaliero e consiste in una lunga scalinata con uscite laterali che conducono a terrazze e vialetti individuali. L'11 agosto 2022, il giardino Koch è stato aperto al pubblico dopo che il comune di Bratislava ne aveva acquisito la proprietà dallo stato. È stato chiuso nuovamente il 3 giugno 2025 per un importante intervento di restauro e riqualificazione che ha riguardato la parte architettonica, le sculture e il patrimonio botanico ed è stato riaperto al pubblico nel maggio del 2026. Note
Korlátka

Korlátka (německy Burg Konradstein) je zřícenina hradu střežícího tzv. Českou cestu. Hrad pochází ze třináctého století a opuštěn byl v osmnáctém století. Dochoval se z něj střep válcové věže (na Slovensku ojedinělé), zbytky paláce a hradeb. Nejvíce zachována je hospodářská budova v předhradí. Hrad se nachází v Malých Karpatech v nadmořské výšce 455 metrů, nad obcí Cerová u části Rozbehy. Název Další názvy: Korlátsky hrad, Korlátko, Korlátko, Cerovský zámek, Konrád kámen, Korlathkeu (1324), Korlathkw (1399), Kunradstayn, Koratowe Kameny (1443), Kunradi Lapide, Karlátkó, Konradstein Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Korlátka na slovenské Wikipedii. Související články Seznam hradů na Slovensku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Korlátka na Wikimedia Commons Hrad Korlátka na hrady.sk
Burg Korlátka

Die Burg Korlátka (deutsch: Burg Konradstein) befindet sich in Cerová, Slowakei. Sie war eine Grenzburg des Königreichs Ungarn. Sie ist heute verfallen. Die Burg Konradstein wurde Mitte des 13. Jahrhunderts zum Schutz der Westgrenze Ungarns erbaut und 1289 zuerst urkundlich erwähnt. Im Jahre 1315 fand eine Renovierung der Burg statt und wurde 1394 von König Sigismund an Herzog Stibir von Stiborice verschenkt. In der zweiten Hälfte des 16. Jahrhunderts wurde die Burg noch einmal verstärkt. 1700 wurde die bewohnte Oberburg dann schließlich verlassen und die Besitzer zogen in das Schloss der Vorburg um. Weblinks Einzelnachweise
Korlátka

Korlátka (miejscowo też: Korlátko, dawniej węg Korlátkő) – ruina gotyckiego zamku zlokalizowana w miejscowości Cerová (część Rozbehy) na Słowacji (Brezovské Karpaty – część Małych Karpat). Ruiny stoją na wysokości 435 m n.p.m. Historia Pierwotnie był to zamek strażniczy, który zbudowano w trakcie drugiej połowy XIII wieku w pobliżu ważnego szlaku handlowego, tzw. Czeskiej Drogi. Wystawili go lokalni możnowładcy, być może najpotężniejszy z nich – Mateusz Czak. Pierwsza wzmianka o zamku pochodzi z 1298 r. W roku 1394 zamek przeszedł w ręce Ścibora ze Ściborzyc, po nim zapewne władał nim jego syn Ścibor Ściborowic. Później obiekt często zmieniał właścicieli, a w czasie wojen husyckich był siedzibą rycerzy-rozbójników. Około 1444 łupieżców przepędzili mieszczanie bratysławscy. Od końca XV w. do 1772 r. był własnością rodziny Korlátskich. W 1645 r. warownię obsadziły wojska Jerzego II Rakoczego, a w 1704 r. kurucowie (Powstanie Rakoczego). W połowie XVIII wieku właściciele opuścili zamek, który później powoli niszczał. Pozostałości Do dziś z zamku pozostała część murów, obwarowań, fragmenty pałacu i wieży. Wcześniejsze nazwy Wcześniejsze nazwy zamku to: Korlátsky hrad, Korlátko, Korlátky, Cerovský zámok, Konrádov kameň, 1324 Korlathkeu, 1399 Korlathkw, Kunradstayn, 1443 na Koratowe Kameny in Kunradi Lapide. Nazwa węgierska brzmi Korlátkó, a niemiecka – Konradstein. Turystyka W pobliżu przechodzi żółty szlak pieszy z Jablonicy do Prievalów, ale do samego zamku nie ma oznakowanego dojścia. Przypisy Bibliografia Szomolányi Juraj a kolektív: Malé Karpaty. Tiristický sprievodca ČSSR, wyd. Šport, slovenské telovýchovné vydavateľstvo, Bratislava 1986, s. 267;
Kostel Dobrého pastýře (Solinky)

Kostel Dobrého Pastýře je římskokatolický kostel v Žilině na sídlišti Solinky. Je farním kostelem farnosti Dobrého pastýře. Kostel se nachází uprostřed sídliště Solinky na ulici Smreková před obchodním domem Coop Jednota a Základní školou Kaštanová. Základní kámen posvětil papež Jan Pavel II. při své první návštěvě Slovenska, v Bratislavě 22. dubna 1990. Výstavba kostela však začala až na jaře 1998 a v průběhu roku byl dokončen. V hlavním oltáři jsou uloženy relikvie svatých Andreje - Svorada a Beňadika. Slavnostní posvěcení kostela provedl diecézní biskup Ján Chryzostom Korec. Farnost Dobrého Pastýře Farnost zřídilo biskupství Nitra 1. července 1997 oddělením od farnosti Žilina – Město. Území farnosti tvoří tyto části Žiliny: sídliště Solinky, Solinky – Jih, Bôrik a Hliny VI. Od 14. února 2008 farnost patří pod Žilinskou diecézi. Kněží působící ve farnosti Na čele farnosti je od jejího založení Mgr. Jan Hudec, v letech 1997–2007 jako farní administrátor a od roku 2007 jako farář. Ve farnosti dále působí Ludvík Gabriš a Michal Svatený jako kaplani, Emanuel Čuřík jako výpomocný duchovní a Samuel Sojčák jako jáhen. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Dobrého pastiera (Solinky) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Fotografie na zilina-gallery.sk Farnost.solinky.sk Archivováno 29. 10. 2015 na Wayback Machine. oficiální webstránka farnosti Dobrého pastýře
Kostel svatého Ducha (Devínska Nová Ves)

Kostel Ducha svatého je římskokatolický kostel v Devínské Nové Vsi. Literatura uvádí postavení kostela kolem roku 1580. Z hlediska architektury lze farní kostel Ducha svatého charakterizovat jako renesanční jednolodní sakrální objekt s polygonálním uzávěrem presbytáře a představenou masivní čtyřhrannou věží. V interiéru jsou valené klenby lunetové s hřebínkem. Na západní straně je vestavěný chór z konce 19. století, zaklenutý pruskými klenbami. Kostel je vybudován z kamene a má taškami pokrytou střechu. Za kostelem je hřbitov. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Ducha Svätého (Devínska Nová Ves) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Ducha Svatého na Wikimedia Commons 3D model kostela v Google Warehouse[nedostupný zdroj]
Kostel Reformované křesťanské církve (Kalinčiakovo)

Románský kostel v Kalinčiakově je kalvínský kostel v Kalinčiakově (dnes součást Levic). Pochází z poloviny 12. století, byl obnoven po požáru v letech 1836–1835. Kostel od roku 1655 slouží reformované církvi. Skládá se z románské apsidy z 12. století a z podélné, rovně zastropené lodě z roku 1836. Uvnitř kostela se nachází varhany z klasicistního období a bohoslužebné nádoby ze 17. století. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Kresťanskej reformovanej cirkvi v Kalinčiakove na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Reformované křesťanské církve na Wikimedia Commons Kostel v databázi slovenského památkového úřadu Kostel na stránkách www.apsida.sk
Kostel Jména Panny Marie (Vrakuňa)

Farní Kostel Jména Panny Marie se nachází v městské části Vrakuňa, v okrese Bratislava II v Poľnohospodárské ulici. Kaple Jména Panny Marie byla postavena v roce 1879. V roce 1991, po zřízení samostatné farnosti ve Vrakuni, se stala farním kostelem. Jelikož kapacitně zdaleka nestačila potřebám, bylo rozhodnuto začít s přístavbou nové části – hlavní lodi s půdorysem tvaru slzy. Základní kámen a staveniště přístavby kostela byly posvěceny 28. února 1993. Nový kostel byl dán do užívání 1. ledna 1994. Slavnostní svěcení vykonal arcibiskup Ján Sokol 9. září 1995. Původní kaple byla zachována a plní funkci boční kaple. Architektonický návrh přístavby a rekonstrukce vypracoval ateliér BKU – Bogár Králík Urban, ateliér architektury a designu ve spolupráci s Martinem Kvasnicou. V roce 1995 získal objekt nominaci na cenu Dušana Jurkoviče za architekturu. Kromě farního kostela se ve Vrakuni nachází i kaple sv. Petra a Pavla z roku 1880 na Hradské ulici. V roce 2011 proběhla její kompletní rekonstrukce. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Mena Panny Márie (Vrakuňa) na slovenské Wikipedii. Literatura Neues Bauen heute : Europäische Architektur der neunziger Jahre. Zürich: Birkhäuser, 1995. 287 s. ISBN 3-7643-5225-6. Kapitola Farský kostol s kaplnku Panny Márie v Bratislave Vrakuni, s. 264–265. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Jména Panny Marie na Wikimedia Commons Farní úřad Vrakuňa BOGÁR KRÁLIK URBAN ATELIÉR ARCHITEKTÚRY A DESIGNU : 1993 Rímsko - katolícky farský kostol [online]. [cit. 2013-03-13]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-09-10.
Church of the Virgin Mary, Vrakuňa

Church of the Virgin Mary (Slovak: Kostol Mena Panny Márie; Hungarian: Szűz Mária Templom) is a church that was built in 1879 and is located on Poľnohospodárska street, in the Vrakuňa district of Bratislava. Its capacity did not meet the demand, so the church was extended with an addition. The foundation stone and the building site of the new part were feasted on 28 February 1993. The new church was put in use on 1 January 1994, and the ceremonial dedication was made by Archbishop Ján Sokol on 9 September 1995.
Szűz Mária-templom (Vereknye)

A Szűz Mária-templom (szlovákul: Kostol Mena Panny Márie) 1879-ben épült, Pozsony-Vereknye (szlovákul: Bratislava-Vrakuňa) kerületében, a Mezőgazdasági utcán (szlovákul: Poľnohospodárska ulica) található. Nem megfelelő beefogadóképessége miatt a templomot kibővítették. Az alapzatot és a bővítményt 1993. február 28-án avatták fel. Az új templomot 1994. január 1-jén vették használatba, és az ünnepi szentelést Sokol János (kiejtés: [Szokol János]) érsek végezte 1995. szeptember 9-én. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Church of the Virgin Mary, Vrakuňa című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Sládkovičovo)

Kostel Nanebevzetí Panny Marie je římskokatolický kostel na náměstí ve Sládkovičově v okrese Galanta na Slovensku. Areál kolem pozdně barokního farního kostela vytváří spolu s přilehlým areálem zámečku nejstarší jádro města. Severně od kostela stojí budova staré fary, před jejím hlavním průčelím dostalo místo sousoší Nejsvětější Trojice. Na ploše dnešní farní zahrady býval hřbitov, na kterém se pohřbívalo do počátku osmdesátých let 18. století. Nejstarší zmínky o kostele pocházejí ze 17. století. Jednolodní stavba pravděpodobně s polygonální apsidou měla západo-východní orientaci. Uvnitř byla zaklenutá, osvětlená pěti okny lodě a kulatým oknem ve svatyni. Na západě byla situována dřevěná varhanní empora. Do roku 1761 byly v interiéru postaveny tři oltáře. Kromě hlavního to byly boční, zasvěcené sv. Josefovi a sv. Janu Nepomuckému. Ze tří původních zvonů se do současnosti zachoval velký, odlitý v roce 1770 v trnavské dílně Matěje Orfandla. Koncem 18. století, po převedení vlastnictví panství na náboženský fond se přikročilo k výstavbě nového kostela. Jako jediná stavební součást architektury staršího objektu zůstala zachována věž, připojena k novému, jižně orientovanému presbytáři. Novostavba svou utilitární formou, s redukovaným plastickým dekorem odpovídá „standardizovaným“ řešením z prostředí stavebního ředitelství uherské komory. Do jejího interiéru byl přenesen barokní mobiliář, v průběhu 19.–20. století však došlo k jeho postupné obměně. Na empoře byly instalovány varhany z dílny Martina Saska (1866), ve svatyni novogotický hlavní oltář (1908) od Jozefa Krauseovu. Loď byla nově zastropená v roce 1897, kdy byla na hlavním průčelí osazena i socha Panny Marie s dítětem, dar hraběnky von Firmiano. Rozsáhlá obnova stavby se uskutečnila v roce 1926. Stěny lodi vyzdobil nitranský malíř Gustav Schüle cyklem figurálních maleb, které vznikly z přispění bývalých vojáků, válečných zajatců a jejich rodin. Do kostela byl v roce 1922 zavedený elektrický proud. Modernizace pokračovala vysvícením věžních hodin, instalováním lustrů v lodi a reflektorů ve svatyni. Poslední renovace byly provedeny v polovině šedesátých let 20. století a po roce 2000. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Sládkovičovo) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Sládkovičovo) na Wikimedia Commons
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Staré)

Kostel Nanebevzetí Panny Marie je farní kostel nacházející se v Michalovském okrese v obci Staré. Postaven byl v letech 1811 – 1842 v klasicistním stylu. Kostel je národní kulturní památkou a je zapsán v Ústředním seznamu památkového fondu (pod číslem 93/1). Za národní kulturní památku byl vyhlášen 23. března 1963. Historie kostela Výstavbu kostela započal v roce 1811 hrabě Vincent Sztáray, později v pracích pokračovala jeho manželka. Od roku 1827 měla stavbu kostela na starosti a i ji dokončila vdova Johanna Szirmay de Szirma Bessenyo. Architektura kostela Jde o jednolodní stavbu s obdélníkovým půdorysem a se |svatyní s jemně zaobleným pětibokým závěrem, ke kterému přiléhají dvě boční sakristie. Hlavní průčelí kostela má vestavěnou věž a je členěno 4 pilastry, které jsou ukončeny iónskými sloupovými hlavicemi. Věž má kordonovou římsu, nad ní se nacházejí francouzská okna. Zdivo věže je několikrát lomené a na vrchu se nachází masivní kříž. Uprostřed čelního průčelí je hlavní portál a nad ním je nápis: "DEO UNI ET TRINO", což v překladu znamená "Bohu trojjedinému". Po obou stranách hlavního vstupu jsou ve zdivu velké rytiny zobrazující slovanské věrozvěsty svatého Cyrila a svatého Metoděje. Interiér kostela má valenou pruskou klenbu a takto je zaklenuta i svatyně. Na čelní stěně svatyně je hlavní oltář – jde o klasicistní sloupový oltář s malbou Nanebevzetí Panny Marie, která je i patronkou kostela. Kamenná křtitelnice pochází z roku 1784 a je z bývalého kostela. V kostelní lodi se nacházejí i boční oltáře: oltář Božského srdce Ježíšova, oltář svatého Kříže, oltář Levočské Panny Marie a oltář svatého Ondřeje apoštola. V kostele se nachází i bohatá výmalba. Ve svatyni je to malba Nejsvětější Trojice, Korunování Panny Marie, Zvěstování Panny Marie a Narození Krista Pána. V lodi kostela jsou malby Zmrtvýchvstání Páně, Seslání Ducha svatého, Blahoslavení košičtí mučedníci a Evangelisté. V kostele se také nachází i malba místního zámečku, který je také národní kulturní památkou. Vitráže kostelních oken zobrazují následující: Na levé straně – svatý Dominik Savio a svatá Maria Goretti, svatý Petr a svatý Pavel, svatá Monika a svatá Zuzana Na pravé straně – svatý Jan Křtitel a svatý Josef, svatý Cyril a svatý Metoděj, svatý Michal Pod svatyní se nachází i krypta rodiny Sztárayovcov, kteří dali kostel postavit. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Staré) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie na Wikimedia Commons Pamiatkový objekt - podrobnosti [online]. Pamiatkový úrad Slovenskej republiky [cit. 2015-02-21]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2015-02-21. (slovensky) Kostol Nanebovzatia Panny Márie – kultúrna pamiatka [online]. Obec Staré [cit. 2015-02-21]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2015-02-21. (slovensky)
Church of the Assumption of the Virgin Mary, Staré

The Church of the Assumption of the Virgin Mary is a parish church in Staré, Slovakia. The current building was built between 1811 and 1842 in the classicist style. The parish was established in the 13th century. The first written account is from 1332 to 1337. In 1335, the village consisted of Horné Staré and Kostolné Staré with St. Anne church. It was later devoted to the translation of the Virgin Mary, Saint Anne and Saint Stanislav, who was bishop and martyr. This church had a choir, a sacristy and a tower with two bells. The parish lapsed in the late 17th century and was renewed in 1721. It is a single-aisle building with segmental closure of the presbytery. The ground plan is longitudinal. The sanctuary is a gently curved five-flanks closure to which adjoin two aisle sacristies. The main face of the building attaches a tower and is divided to four pilasters. On the top is a massive cross. In the middle of its frontal face is the main portal "DEO UNI ET TRINO" which means "To triunity God". On either side of the main gate in masonry are large sculptures of Saints Cyril and Methodius. The window-panes are of Saint Dominic Sávio and Saint Maria Goretti, Saint Peter and Saint Paul, Saint Monica and Saint Susanna on the left and Saint John the Baptist and Saint Joseph, Saint Cyril and Saint Methodius, Saint Michael on the right. References
Kościół Wniebowzięcia Maryi Panny w Topolczanach

Kościół Wniebowzięcia Maryi Panny (słow. Kostol Nanebovzatia Panny Márie) – rzymskokatolicka świątynia parafialna znajdująca się w słowackim mieście Topolczany. Pełni funkcję sanktuarium maryjnego. Historia Pierwsza wzmianka o kościele pielgrzymkowym w tym miejscu pochodzi z 1285 roku, wymieniany jest jako filia parafii św. Marcina pod Zoborem. Dokument z 1559 roku informuje, że w tym miejscu stał niegdyś kościół św. Andrzeja, który spłonął i został odbudowany. W XVII wieku świątyni nadano wezwanie Wniebowzięcia Maryi Panny. Budynek został doszczętnie zniszczony podczas pożaru w 1731 roku. Odbudowany kościół konsekrował w 1740 roku bp Žigmund Beréni. Obecny wygląd uzyskał podczas przebudowy z lat 1792–1802, ponownego poświęcenia dokonał 15 sierpnia 1802 bp Jozef Vilt. Architektura i wyposażenie Świątynia barokowa, jednonawowa. Od północy do prezbiterium dostawiona jest zakrystia, a w fasadę wbudowana jest wieża. Ściany od wewnątrz wieńczy gzyms, nad którym wybudowano sklepienie, dźwigane przez przystawione do ścian filary. Elewacje dekorują pilastry. Ołtarz główny pochodzi z XX wieku, zdobi go obraz ze sceną Wniebowzięcia Matki Bożej. Ambona i marmurowa chrzcielnica reprezentują styl klasycystyczny. Na emporze ustawione są 24-głosowe organy, wykonane w 1921 roku i wyremontowane w latach 70. XX wieku. Kolejna renowacja instrumentu miała miejsce w roku 2019, 8 września 2019 poświęcił go bp Viliam Judák. Galeria Przypisy