NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rybné námestie

Rybné námestie (deutsch Fischplatz, ungarisch Hál-tér) ist ein Platz in der slowakischen Hauptstadt Bratislava, im südlichen Teil des Stadtteils Staré Mesto (deutsch Altstadt) und am Westrand des historischen Stadtkerns. Begrenzt wird er durch den Platz Hviezdoslavovo námestie im Osten, die Straße Rázusovo nábrežie am Donauufer im Süden und die nördliche Zufahrtsrampe zur Brücke des Slowakischen Nationalaufstandes im Westen. Die nördliche Abgrenzung bildet die Westfassade des Hauses Bibiana. Historisches Die offene Fläche außerhalb der historischen Stadtbefestigung vor dem Weidritzer Tor, die in einen einstigen Donauarm im Süden hinabfiel, war wegen der Nähe zum Fluss Standort von Fischmärkten, worauf der erste bekannte Name Forum Piscium (1373) hinweist. Zeitweise boten aber auch Metzger, Töpfer und andere Handwerker ihre Waren an. Im 15. Jahrhundert stand hier eine kleine Vorburg der Pressburger Burg, genannt Neuer oder auch Weißer Tabor. 1461 gab es hier einen Brunnen (prun vor Weidritzer tor), 1487–1490 begann hier eine kurzlebige Donaubrücke. Nach der Anlegestelle der Donauflößer hieß der spätere Platz ab dem 16. Jahrhundert bis 1776 Fletzerstadl. Nachdem eine Pestepidemie im Jahr 1713 in der Stadt Pressburg grassierte und 3.860 Menschenleben forderte und darüber hinaus weitere 1.571 Menschen infizierte, entstanden zwei Pestsäulen, wovon heute noch eine steht. In der Folgezeit entstanden ein Wachposten (1744), eine städtische Brauerei (1752) sowie Kornspeicher und Mautstelle (1778). In der zweiten Hälfte des 18. Jahrhunderts hieß der Standort auch Weidritzer Platz, der Name Fischplatz bürgerte sich dauerhaft erst im 19. Jahrhundert, als ein Fischmarkt vom Franziskanerplatz hierher verlegt wurde, ein. Mit der fortschreitenden Regulierung der Donau im 19. Jahrhundert entfernte sich der Ufer weiter vom Platz weg, zugleich verstädterte sich der Platz mit neuen Häusern und später Mietshäusern weiter. Ab Mitte des 19. Jahrhunderts stand er an der Grenze dreier Stadtviertel: der Altstadt, der Theresienstadt (des einstigen Schlossgrunds) und Franz Josefstadt. An der Nordseite des Platzes, am Treffpunkt mit der Straße Pánska (deutsch Herrengasse) und der alten Straße Židovská (deutsch Judengasse oder Schlossgrundgasse) wurde 1893–1894 die im orientalistischen Stil gestaltete Neologe Synagoge gebaut. Die späten 1960er und frühen 1970er Jahren markierten einen schweren Eingriff in das Bild des Platzes. Mit dem Bau der neuen Brücke des Slowakischen Nationalaufstandes verschwanden große Teile des Platzes mit Umgebung, darunter das Gebäude der städtischen Brauerei und die Synagoge. Seither bleiben nur noch eine Pestsäule und zwei Stadthäuser am Treffpunkt mit dem Hviezdoslavovo námestie und der Straße Pánska. Literatur Tivadar Ortvay: Ulice a námestia Bratislavy – Podhradie; Theresienstadt – Terézváros. Bratislava 2003, ISBN 80-88912-39-3, S. 75–84. Einzelnachweise Weblinks
Rathaus (Levoča)

Das historische Rathaus (slowakisch Radnica) in der slowakischen Stadt Levoča (deutsch Leutschau) befindet sich am Marktplatz (heutiger slowakischer Name Námestie Majstra Pavla), zwischen der römisch-katholischen Jakobskirche nördlich und der evangelischen Kirche südlich des Bauwerks. Die Anschrift lautet Námestie Majstra Pavla 2. Der ursprüngliche zweigeschossige gotische Bau wurde gegen 1470 erbaut. Nach einer 2022–2023 durchgeführten dendrochronologischer Untersuchung der in den Wänden verborgenen Holzbrettern des Bohlenbelags wurde das Holz dafür gegen 1415 gewonnen, somit weist sie auf einer frühere Errichtung als bisher angenommen hin. Dieser Bau brannte im verheerenden Stadtbrand am 7. Juni 1550 aus, dabei ging auch das im Gebäude untergebrachte Stadtarchiv verloren. Danach begann ein Umbau im Stil der Renaissance, dabei erhielt das Bauwerk teilweise zweigeschossige Arkaden auf den West- und Südseiten. Nach einem weiteren Brand im Jahr 1599 kam es zu weiteren Ergänzungsarbeiten, die bis 1615 dauerten. Auf der Südseite wurden 1615 allegorische Fresken angebracht, die Gerechtigkeit, Tapferkeit, Geduld, Klugheit und Mäßigkeit darstellen. Von 1656 bis 1661 wurde zwischen der Jakobskirche und dem Rathaus der Renaissance-Glockenturm gebaut, der auch die Uhren aufnahm. 1768 wurde der Turm über einen Gang mit dem Rathaus verbunden und wie das Hauptgebäude im 18. Jahrhundert barockisiert. 1893–1895 wurde das Rathaus (nicht aber der Glockenturm) in einem historisierenden Renaissancestil umgestaltet. Bis 1955 war das Gebäude Sitz der Stadtverwaltung, heute ist es Sitz einer Niederlassung des Zipser Museums (slowakisch Spišské múzeum), das zum Netzwerk des Slowakischen Nationalmuseums gehört. Im Inneren befinden sich Dauerausstellungen zur Stadtgeschichte sowie zur Kunstgeschichte der Zips. Zu den zugänglichen Räumen gehören der Ratssaal sowie der große, auf drei Säulen gewölbte Saal. Dort ist auch ein Bildnis der „Weißen Frau von Leutschau“ (Julianna Korponay-Géczy) ausgestellt. Vor der südöstlichen Ecke des Rathauses steht der historische Pranger (Schandkäfig) aus der Zeit gegen 1600. Literatur Juraj Kucharík: Spiš. Hrsg.: Dajama. 1. Auflage. Bratislava 2018, ISBN 978-80-8136-082-4, S. 114–115. Ernst Hochberger: Das große Buch der Slowakei. 5. ergänzte und erweiterte Auflage. Sinn, 2017, ISBN 978-3-921888-15-5, S. 223–224 (Stichwort Leutschau (Levoča)). Weblinks Seite des Zipser Museums zum Rathaus (slowakisch) Einzelnachweise
Old Town Hall, Levoča

The Old Town Hall (Slovak: Historická radnica v Levoči) in the UNESCO World Heritage town of Levoča, Slovakia was originally built in the 15th century, and stands in the town's main square. The original gothic building was destroyed in 1550 during a fire which ravaged the town, and only fragments of the original walls were preserved. It was further damaged by a fire in 1599. The town hall in its existing form was built in 1615 in a Renaissance style, with arcades on the ground and first floors, and a belfry was added in 1656–61. Wall-paintings on the southern facade represent the virtues of moderation, care, bravery, patience and justice. The whole was later reconstructed in 1893–95. The building is now maintained by the Spiš Museum, Levoča a department of the Slovak National Museum. It contains the original town council chamber and a variety of exhibits relating to the town's history, including a popular 19th-century painting of the "White Lady", Juliana Géciová-Korponaiová, (1680-1714) who according to (inaccurate) legend betrayed the town to troops of the Austrian Empire in the early 18th century. References Notes Sources Lacika, Ján (1999). Spiš. Bratislava: Dajama ISBN 8088975018
Ancien hôtel de ville de Levoča

L'ancien hôtel de ville de Levoča (en slovaque : Historická radnica v Levoči) se trouve dans la ville de Levoča (Slovaquie), classée au patrimoine mondial de l'UNESCO. Il a été construit au XVe siècle et se dresse sur la place principale de la ville. Histoire L'édifice gothique d'origine a été détruit en 1550 lors d'un incendie qui a ravagé la ville, et seuls des fragments des murs d'origine ont été conservés. Il fut encore endommagé par un incendie en 1599. L'hôtel de ville dans sa forme actuelle a été construit en 1615 dans un style Renaissance, avec des arcades au rez-de-chaussée et au premier étage, et un beffroi ajouté en 1656-1661. Les peintures murales de la façade sud représentent les vertus de modération, de soin, de bravoure, de patience et de justice. L'ensemble a ensuite été reconstruit en 1893-1895. Le bâtiment est maintenant entretenu par le Musée Spiš-Levoča, un département du Musée national slovaque. Il contient la salle du conseil municipal d'origine et une variété d'expositions relatives à l'histoire de la ville, y compris une peinture populaire du XIXe siècle de la Dame blanche, Juliana Géciová-Korponaiová (sk), (1680-1714) qui, selon une légende (inexacte), aurait livré la ville aux troupes de l'Empire autrichien au début du XVIIIe siècle. Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Old Town Hall, Levoča » (voir la liste des auteurs). Sources Lacika, Ján (1999). Spiš . Bratislava : Dajama (ISBN 8088975018) Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Slovaquie Portail de la Renaissance
Régi városháza (Lőcse)

A lőcsei régi városháza (szlovákul: Stara mestna hiša; Radnica) a szlovákiai Lőcse városában a piactéren (mai szlovák nevén Námestie Majstra Pavla, magyarul Lőcsei Pál mester tér) található a római katolikus Szent Jakab-templom és az evangélikus templom között. Az épület Lőcse és a Szepesség történelmi emlékeinek részeként 2009 óta az UNESCO világörökség része. Története Az eredeti kétszintes gótikus épület 1470 körül épült. A falakba rejtett deszkázat fadeszkáinak 2022-2023-ban végzett dendrokronológiai vizsgálata szerint a fát ehhez 1415 körül nyerték, ami az addig feltételezettnél korábbi építésre utal. 1550. június 7-én a pusztító várostűzben ez az épület leégett, amelynek során az épületben elhelyezett városi levéltár is odaveszett. 1550 után reneszánsz stílusú átépítés kezdődött, amelynek során az épület nyugati és déli oldalán részben kétszintes árkádokat kapott. Az 1599-ben bekövetkezett újabb tűzvész után további bővítési munkálatokra került sor, amelyek 1615-ig tartottak. 1615-ben a déli oldalon a polgári erényeket: az Igazságosságot, a Vitézséget, a Türelmet, a Józanságot és a Mértékletességet ábrázoló allegorikus freskókkal egészítették ki. 1656 és 1661 között a Szent Jakab-templom és a városháza között reneszánsz harangtornyot építettek, amely az óráknak is helyet adott. A tornyot 1768-ban egy folyosón keresztül összekötötték a városházával, és a főépülethez hasonlóan a 18. században barokkosították. 1893-1895 között a városházát jelentősen átépítették, kialakítva annak mai, romantikus, de az eredetihez immár kevéssé hasonlító képét. A sarokoszlopokat pillérekkel erősítették meg. Ekkor építették az emeleti szintet és a fedélszék oromzatát Schulek Frigyes budapesti építész, műegyetemi tanár tervei alapján, neoreneszánsz stílusban. Az épület jelenlegi bejárata a keleti oldalon nyílik, az 1894-ben épített új lépcsőn. Az épület 1955-ig a városi tanács székhelye volt, ma azonban a Szepesi Múzeum (szlovákul: Spišské múzeum) egyik fiókintézménye működik itt, amely a Szlovák Nemzeti Múzeum hálózatának része. Belsejében a város történetét és Szepesség művészettörténetét bemutató állandó kiállítások láthatók. A látogatható helyiségek közé tartozik a tanácsterem és a három boltíves oszloppal díszített nagyterem. Itt látható a „lőcsei fehér asszony” (Korponayné Géczy Julianna) portréja is, akinek történetét Jókai Mór azonos című regénye tette ismertté. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Rathaus (Levoča) című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Ratusz w Lewoczy

Ratusz w Lewoczy – znajduje się w centralnej części wydłużonego lewockiego rynku, pomiędzy kościołem św. Jakuba (od północnego wschodu) a kościołem ewangelickim (od południowego zachodu). Usytuowany jest swą dłuższą osią równolegle do dłuższej osi rynku. Pierwotnie gotycki, murowany, wybudowany w końcu XV w. Po wielkim pożarze z 1550 r., w którym spłonęło również całe archiwum miejskie, odbudowany w stylu renesansowym w latach 1551-1559. W 1615 r. rozbudowany, z dobudowaniem późnorenesansowych arkad na parterze i piętrze. Na południowej fasadzie, w prawym narożniku, pozostałości pierwotnej polichromii. Na fasadzie między oknami powstałe później przedstawienia ludowych cnót: powściągliwości, przezorności, dzielności, cierpliwości i sprawiedliwości. Po stronie północno-wschodniej ratusz jest obecnie połączony z renesansową wieżą, która była wzniesiona w latach 1656-1661 i służyła jako dzwonnica miejska. Obecne wejście do muzeum i mansardowy dach powstały w wyniku romantycznej przebudowy ratusza w latach 1893-1895. Godna uwagi jest sklepiona sień oraz sala posiedzeń rady miejskiej, nakryta belkowanym stropem. Na drzwiach obraz Lewockiej Białej Pani (Júlia Korponayová - Julianna Géczy), który pierwotnie znajdował się w jednej z nisz murów obronnych. Nad renesansowymi drzwiami prowadzącymi do sali posiedzeń Rady Miejskiej zachowała się maksyma z 1549 r., która jednak do dziś nie straciła nic z aktualności: "Sprawując sądy dawaj przykład. Niech sędzia sam czyni to, czego żąda od innych". W pomieszczeniach na piętrze ratusza ma obecnie siedzibę Muzeum Spiskie, prezentujące dzieje miasta na tle historii Spisza, wyroby miejscowego rzemiosła i sztuki oraz przyrodę Spisza. Sala posiedzeń Rady Miejskiej służy celom reprezentacyjnym. Przypisy Bibliografia Chalupecký Ivan, Rusnák Ernest: Levoča. Stručný turistický sprievodca. Východoslovenské vydavateľstvo, Košice 1983, s. 27;
Stara mestna hiša, Levoča

Zgodovinska mestna hiša (slovaško Radnica) v slovaškem mestu Levoča (nemško Leutschau) stoji na trgu (današnje slovaško ime Námestie Majstra Pavla), med rimskokatoliško cerkvijo sv. Jakoba na severu in protestantsko cerkvijo na jugu. Prvotna dvonadstropna gotska stavba je bila zgrajena okoli leta 1470. Po dendrokronološkem pregledu lesenih desk, skritih v stenah, ki je bila opravljena v letih 2022–2023, je bil les za to pridobljen okoli leta 1415, kar kaže na zgodnejšo gradnjo, kot se je predpostavljalo. Ta stavba je pogorela v uničujočem mestnem požaru 7. junija 1550, izgubljen pa je bil tudi mestni arhiv, ki je bil v stavbi. Nato se je začela prenova v renesančnem slogu, pri čemer je stavba delno dobila nadstropne arkade na zahodni in južni strani. Po ponovnem požaru leta 1599 so bila izvedena dodatna dela, ki so trajala do leta 1615. Leta 1615 so na južno stran dodali alegorične freske, ki prikazujejo Pravičnost, Pogum, Potrpežljivost, Preudarnost in Zmernost. Od leta 1656 do 1661 so med cerkvijo sv. Jakoba in mestno hišo zgradili renesančni zvonik, v katerem so bile tudi ure. Leta 1768 je bil stolp s hodnikom povezan z mestno hišo in je tako kot glavna stavba v 18. stoletju dobil baročno zasnovo. Od leta 1893 do 1895 je bila mestna hiša (vendar ne zvonik) preurejena v historizirajočem renesančnem slogu. Stavba je bila do leta 1955 sedež mestne uprave, danes pa je sedež podružnice Spišskega muzeja (slovaško Spišské múzeum), ki je del mreže Slovaškega narodnega muzeja. V notranjosti so stalne razstave o zgodovini mesta in umetnostni zgodovini Spisa. Dostopni prostori vključujejo sobo sveta in veliko dvorano, obokano s tremi stebri. Tam je razstavljen tudi portret »Bele žene iz Leutschaua« (Julianna Korponay-Géczy). Pred jugovzhodnim vogalom mestne hiše je zgodovinski sramotilni steber iz okoli leta 1600. Sklici Literatura Juraj Kucharík: Spiš. Hrsg.: Dajama. 1. Auflage. Bratislava 2018, ISBN 978-80-8136-082-4, S. 114–115. Ernst Hochberger: Das große Buch der Slowakei. 5. ergänzte und erweiterte Auflage. Sinn, 2017, ISBN 978-3-921888-15-5, S. 223–224 (Stichwort Leutschau (Levoča)). Zunanje povezave Stran Špiškega muzeja proti mestni hiši (slovaško)
Pohanský hrad

Pohanský hrad výrazná sopečná čedičová plošina a stejnojmenná národní přírodní rezervace ležící v Cerové vrchovině. Rozloha rezervace měří 223,35 ha a byla vyhlášena v roce 1958 na území obcí Stará Bašta, Hajnáčka a Šurice v Banskobystrickém kraji. Předmětem ochrany je nejzachovalejší a nejtypičtější náhorní plošiny na čedičovém příkrovu na Slovensku, které představuje území s vysokou krajinářskou a geomorfologickou hodnotou a jeden z nejrozsáhlejších souvislých lesních komplexů s přirozeným dřevinným složením v Cerové vrchovině. Pohanský hrad je náhorní plošina s nejvyšší nadmořskou výškou asi 580 metrů. Plošina je jen málo ovlivněna činností člověka. Je tvořena čedičovými horninami, které jsou po obvodu erozí rozděleny na řadu skalních věží, bradel a puklin. Bradla jsou vysoká až třicet metrů. Pod stěnami jsou kamenná moře, která vznikla rozpadem kamenných bloků. Na území se nachází 31 čedičových nekrasových jeskyní, které vznikly díky svahovým pohybům. Nejdelší jeskyně Sloupová měří 182 metrů. K dalším patří Labyrintová jaskyňa a poblíž ní se nachází Nyáryho jeskyňa. Jeskyně byly osídlené od eneolitu po dobu laténskou. Nachází se zde také pozůstatky kamenného valu z doby pobytu Keltů. Na vrcholu se nachází slovanské hradiště, jež sloužilo jako opěrný bod husitů v době jejich nájezdů. Z plošiny Pohanského hradu je omezený výhled do kraje. Nejkratší přístup na hrad je po zelené turistické značce z obce Hajnáčka. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pohanský hrad na Wikimedia Commons
Kaple svaté Rozálie (Košice)

Kaple svaté Rozálie je hřbitovní kaple nacházející se na úpatí takzvaného Červeného břehu na hřbitově zvaném Rozália v košické městské části Sever. Kaple byla postavena v letech 1714–1715 na památku morové epidemie, která se městem prohnala v letech 1707–1711. Popis Kaple byla postavena za přítomnosti autorů T. Tornyossyho a J. Goresche, kteří spolupracovali se sochařem J. E. Widmanem. V roce 1898 byla restaurována Janem Baloghem, kdy byl rekonstruován a doplněn interiér. Barokní stavba kaple má centrální půdorys ve tvaru pravidelného osmiúhelníku. Na stěnách jsou patrné zbytky původních maleb z počátku 18. století. V západním průčelí je mohutná nízká věž, jejíž přízemí tvoří vstup s malou předsíní a v patře má chór. Kapli dominuje hlavní oltář s obrazy svatého Svorada a svatého Benedikta. V menze je zasklená nika s ležící barokní postavou svaté Rozálie. Z původního vybavení kaple se dochovalo několik soch, paramentarium a barokní svícny, stropní malba zobrazuje Boha chránícího Zemi. Po stranách oltáře je vyobrazena kojící Madona a patroni svatý Roch a svatý Šebestián. Sedící postava v dutině stromu představuje poustevníka. Kapli v minulosti udržovali poustevníci. Jejich činnost však časem skončila a hřbitov, na kterém se kaple nachází, postupně v průběhu let převzaly zámožnější vrstvy. Dnes kaple slouží především k pohřebním obřadům. Na svátek Všech svatých se zde koná pohřební mše za duše zemřelých. Patrocinium Kaple je zasvěcena svaté Rozálii, která byla patronkou a ochránkyní proti moru. Narodila se v bohaté knížecí rodině, ale v dospělosti opustila domov a žila poustevnickým životem. Zemřela 4. září 1166. Často bývá zobrazována, jak spí v jeskyni obklopená rozkvetlými růžemi. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kaplnka svätej Rozálie (Košice) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaple svaté Rozálie na Wikimedia Commons
Plague Chapel of St. Rosalie

The Plague Chapel of St. Rosalie (Slovak: Morová kaplnka sv. Rozálie, Hungarian: Szent Rozália-kápolna) in Košice was built at the bottom of Red bank, according to work of T. Tornyossy and J. Goresch (together with J.E. Widman's collaboration), near the cemetery in 1714–1715 as the memorial of the plague from 1710 to 1711. The chapel was successfully erected in 1785, thanks to the foundation of priest Józef Sztolzman. In 1898 Jan Balogh restored it. At that time its interior was renewed and completed as well. Gallery References
Szent Rozália-kápolna (Kassa)

A Szent Rozália-kápolna a kassai Szent Rozália-temetőben álló kápolna Kassa-Észak városrészben. A kápolna a városban 1707 és 1711 között dúló pestisjárvány áldozatainak állít emléket, építéséről még 1710-ben határozott a városi tanács. Építését 1714. június 18-án kezdték meg, és a következő év június 4-én szentelték föl Szent Rozália tiszteletére. Története A kápolna építését Tornyossy Tamás céhmester felügyelte. A 19. század elején Cseh István kassai püspök rendbehozatta, majd az épület 1898-ban esett át nagyobb rekonstrukción, amikor új toronytetőt kapott. A munkálatokat Balogh János vezette. 1916-ban a torony egyik harangját háborús célra beolvasztották. A kápolna 1762-ben búcsúengedélyt kapott XIII. Kelemen pápától, a búcsú napjául szt. Rozália ünnepnapját, szeptember 4-ét, illetve az azt követő vasárnapot jelölte meg Eszterházy Károly egri püspök. A kápolnát eleinte remeték tartották fönn, később Kassa tehetősebb családjai vették gondozásukba, akik a kápolna melletti temetőben temetkeztek. Ma temetési szertartásokat, valamint Mindenszentek ünnepén gyászmisét tartanak itt. 2020. szeptember 6-án a Covid19-világjárvány kapcsán a kápolnában elhelyezték Szent Rozália egy relikviáját. Leírása A barokk kápolna alaprajza szabályos nyolcszög, falain még felfedezhetőek az eredeti 18. századi festés nyomai. A kápolna nyugati oldalán egy alacsony torony áll, itt található a kápolna bejárata és a karzat is. Az oltárkép Szűz Máriát ábrázolja, az oltár két oldalán Szent Zoerard-András és Szent Benedek képei állnak. Az oltár oldalában egy üvegfal mögött a fekvő szt. Rozália szobra látható. A mennyezet a Földet oltalmazó Istent ábrázolja. Jegyzetek Források ↑ wick: Wick, Béla (1931). Kassa régi temetői, templomi kriptái és síremlékei. Kassa: Szent Erzsébet nyomda.
Kapel van Sint-Rosalia

De Kapel van Sint-Rosalia is een rooms-katholieke kerkhofkapel op de begraafplaats Rozália in de wijk Košice-Sever in het noorden van de stad Košice in Slowakije. De toegang tot de kapel bevindt zich in de Palmová-straat, tegenover de Trencianska-straat. De kapel, gewijd aan de kluizenares Sint-Rosalia, werd gebouwd in het begin van de 18e eeuw als gedachtenis aan de pest die van 1707 tot 1711 de stad teisterde. Ontstaan Het bedehuis werd in barok-stijl gebouwd van 1714 tot 1715 naar ontwerp van de architecten T. Tornyossy en J. Goresch, in samenwerking met beeldhouwer J. E. Widman. Bijna twee eeuwen later, in 1898, voerde Ján Balogh een restauratie uit met herstelling en aanvulling van het interieur. Het gebouw heeft slechts één beuk, met zeer beperkte afmetingen, en met een plattegrond in de vorm van een regelmatige achthoek. Aan de westelijke gevel staat een brede maar betrekkelijk lage toren, die op de begane grond een ingang heeft met een kleine vestibule. Interieur De oorspronkelijke inrichting is bewaard gebleven met haar versierselen, zoals enkele beeldhouwwerken, barokke kandelaars en een plafondschildering die God verbeeldt als beschermer van de aarde. Overblijfselen van het originele schilderwerk op de muren dateren uit de bouwperiode van de kapel. Het merkwaardige altaar is versierd met een geschilderde voorstelling van twee heiligen: André Svorad (Latijn: "Zoerardus") (°circa 980 - † circa 1109), en Benedictus Skalka (Nitra 10e eeuw - 1012). Aan de zijkanten ziet men een afbeelding van de zogende Madonna en de heiligen Sint Horn en Sint Sebastiaan. Een zittende figuur in een holte van een boom stelt een kluizenaar voor. In een glazen nis ziet men een barokvoorstelling van Sint-Rosalia. Gebruik De kapel werd in het verleden onderhouden door heremieten die dezelfde levenswijze hadden als de patrones. Hun aantal en activiteiten verminderden echter mettertijd en de begraafplaats verwierf naderhand belangstelling alsook onderhoud van de rijkere bevolkingslaag. Daardoor evolueerde ze tot een rustplaats voor dat publiek. Heden ten dage benut men de kapel in hoofdzaak voor begrafenisplechtigheden. Op de feestdag van Allerheiligen wordt hier een rouwmis opgedragen voor de overleden gelovigen. Patroonheilige Het bedehuisje is gewijd aan Rosalia van Palermo die beschouwd wordt als de beschermster tegen de pest. Zij werd in Palermo geboren omstreeks 1100 in een rijke prinselijke familie, maar als volwassene verliet ze het ouderlijke huis en om te leven als kluizenares. Aangenomen wordt dat ze stierf in 1160. Ze wordt vaak voorgesteld als slapend in een kluizenaarsgrot, omringd door bloeiende rozen. Zie ook