NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Synagogue de Nitra

La synagogue de Nitra (en slovaque : synagóga v Nitre) est un bâtiment situé en Slovaquie dans la ville de Nitra. Cet édifice religieux est construite entre 1908 et 1911, par un célèbre architecte de Budapest Lipót Baumhorn dans le style art nouveau. Elle est en service jusqu'à la Seconde Guerre mondiale. Après une rénovation complète en 2004, le bâtiment est maintenant un centre culturel, salle de concert ainsi qu'un musée juif. En 1992 une plaque commémorant la génocide des juifs du pays est apposée sur le bâtiment. Auparavant propriété de la communauté juive de la ville, elle est depuis 1991 propriété de la ville de Nitra et inscrite dans la liste des monuments culturels de Slovaquie. Galerie Articles connexes Histoire des Juifs en Slovaquie Références Portail du judaïsme Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Slovaquie Portail du XXe siècle
Nyitrai zsinagóga

A Nyitrai zsinagóga egy nyitrai zsidó vallási épület. Története Az akkor még az Osztrák-Magyar Monarchiához tartozó Nyitra zsinagógája 1911-ben épült a nagy magyar zsinagógaépítész, Baumhorn Lipót tervei szerint. A négyzet alaprajzú, 620 négyzetméteres épületben 500 ember fért el. Kupolája 16 méter magas. Belső kialakítása szerénynek mondható, homlokzatát növényi és geometrikus motívumok díszítik. A kovácsoltvas kapuval rendelkező bejáratnál emléktábla őrzi az építkezéshez anyagilag hozzájárulók nevét. Az épület sokáig eredeti funkciójában működött, majd hosszú időn át üresen állt. 1982-től Nyitrai Kerületi Nemzeti Bizottság, majd 1991-től Nyitra önkormányzatának kezelésébe került. Nagyobb felújítási munkálatok 1996-tól zajlottak rajta. 2003-tól felújítva a nyilvánosság számára is elérhető, mint a Zsidó Kultúra Múzeuma és különböző kulturális események színhelye. Képtár Források https://www.travelguide.sk/hun/turisztikai-erdekessegek/synagoga_633_1.html https://ujszo.com/regio/megnyilt-a-felujitott-nyitrai-zsinagoga https://bagyinszki.eu/archives/2251
Synagoga w Nitrze

Synagoga w Nitrze (słow. Synagóga v Nitre) – synagoga znajdująca się w Nitrze na Słowacji. Synagogę zbudowała gmina żydowska Ješuran w latach 1910–1911 według projektu wiedeńskiego architekta Lipóta Baumhorna, który na Słowacji zaprojektował także synagogi w Łuczeńcu i Liptowskim Mikułaszu. Synagoga w Nitrze jest budowlą eklektyczną w stylu mauretańsko-bizantyjskim. Do 1982 roku była własnością gminy żydowskiej, następnie Powiatowej Rady Narodowej, a od 1991 roku jej właścicielem jest miasto Nitra. Budowla przeszła remont kapitalny i została otwarta 3 lipca 2004 roku. Służy obecnie jako sala koncertowa, teatralna i wystawiennicza. W pomieszczeniach dawnego babińca znajduje się ekspozycja poświęcona Holocaustowi.
Синагога Нитры

Синагога Нитры — охраняемый памятник архитектуры, расположенный в городе Нитра, Словакия. История Здание построено в 1910—1911 гг. Спроектировано венгерским архитектором Леопольдом Баумхорном, на базе его же подобных проектов в других городах Венгрии и Словакии (синагога в Люченцах, Липтовски-Микулаш). После Второй мировой войны синагога не функционировала некоторое время, затем была передана в городское управление и в 2004 была реконструирована. В настоящее время в синагоге проходят концерты, выставки, театральные представления. Архитектура Здание является центральным в квадрате улиц. Стиль — эклектика, присутствуют черты восточной архитектуры. Четыре колонны поддерживают центральный купол. Окна оформлены стилизованными узорчатыми конструкциями.
Синагога Нітри

Синагога Нітри — архітектурний історичний пам'ятник Словаччини в місті Нітра. Історія Євреї побудували в цей час видиму синагогу в угорському місті Нітра між 1910—1911. Будівлю спроєктовано угорським архітектором Ліопольдом Баумхорном, який вже робив подібні будівлі в різних містах Угорщини. Сумна сторінка в історії синагоги і єврейства була, коли словацькі фашисти депортували євреїв. Значна частина загинула, інші іммігрували в Ізраїль. Після Другої Світової війни, синагога не використовувалась. У 1982 році єврейська громада передала будівлю в район, потім в місто. Реконструкція та перебудова закінчилися у 2004 році. Сьогодні синагога проводить концерти, виставки (зокрема виставку присвячену Голокосту), вистави п'єс. Будівля Будівля наріжна. Синагога змішує кілька стилів, таких як еклектизм, але вражає мавритансько-візантійським стилем. У центрі великий купол, якого тримають 4-ті колони. Усередині нестача таїнства. Примітки Джерело переклад з есперанто мови.
Muzeum liptovské dědiny

Muzeum liptovské dědiny (slovensky Múzeum liptovskej dediny) je skanzen, který se nachází v Pribylině. Vznikl v roce 1991 v souvislosti s výstavbou přehrady Liptovská Mara. Muzeum tvoří domy z oblasti horního a dolního Liptova, zejména z vesnic zatopených vodním dílem Liptovská Mara. V muzeu je vytvořena zoo expozice, kde se prezentuje chov domácích zvířat. Mezi atrakce muzea patří chov huculských koní a jízda na koních. Dále se zde prezentuje slovenské národní plemeno – slovenský čuvač. Povážská lesní železnice V roce 2001 zde byl umístěn exteriér Považské lesní železnice[ujasnit] a v současnosti se zde v letní sezóně provozuje turistická úzkorozchodná vlaková dráha.[zdroj?] Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Múzeum liptovskej dediny na slovenské Wikipedii. Související články Skanzen Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Muzeum liptovské dědiny na Wikimedia Commons Muzeum Liptovské dědiny v Pribylině - www.liptovskemuzeum.sk Muzeum.sk Lhradok.sk / muzeum / skanzen Programy a služby - www.liptov.sk Www.apsida.sk - profil zbořeného kostela z Liptovské Mary
Museum des Liptauer Dorfes Pribylina

Das Museum des Liptauer Dorfes Pribylina (slowakisch Múzeum liptovskej dediny Pribylina) ist ein Freilichtmuseum in der nördlichen Slowakei bei Pribylina am Fuß der Hohen Tatra. Aufgebaut wurden vor allem Gebäude aus Dörfern, die durch den Bau der Talsperre Liptovská Mara überflutet worden sind, insbesondere aus Liptovská Mara. Organisatorisch gehört das Dorfmuseum Liptov zum Liptauer Museum (slowakisch Liptovské múzeum) mit Sitz in Ružomberok. Beschreibung Das Museum wurde 1991 eröffnet. Die bedeutendsten Gebäude sind die frühgotische Kirche aus dem vom Stausee überfluteten Dorf Liptovská Mara und ein Herrenhaus mit Bauelementen aus der Gotik und der Renaissance aus Liptovská Mara. Das größte Holzgebäude ist ein Gasthaus. Weitere Objekte, die für das Leben der Dorfbewohner typisch waren, sind ein weiteres Wirtshaus, eine Schule, die Feuerwehr, ein Geschäft und mehrere Kirchen. Seit 2004 gibt es eine Ausstellung mit Fahrzeugen der ehemaligen schmalspurigen Waldbahn Považská lesná železnica, die von 1921 bis 1972 entlang der Schwarzen Waag fuhr. Derzeit gibt es im Museum nur wenige hundert Meter Gleise. Es ist geplant, im Museum wieder eine befahrbare Strecke aufzubauen. Das Museum züchtet regionale Haustiere, insbesondere Huzule-Pferde. Galerie Siehe auch Liste von Freilichtmuseen Weblinks Website des Museums Kopterflung über das Museum im Winter
Muzeum Wsi Liptowskiej

Muzeum Wsi Liptowskiej (słow. Múzeum liptovskej dediny) – skansen znajdujący się w słowackiej miejscowości Przybylina (Pribylina), w historycznym regionie Liptów. Położony jest na obrzeżach wsi, przy potoku Račková (Raczkowy Potok). Muzeum Wsi Liptowskiej jest oddziałem Muzeum Liptowskiego (Liptovské múzeum) w Rużomberku. Skansen został otwarty w 1991. Gromadzone są tutaj budynki z terenu Liptowa, głównie z miejscowości zalanych przez zbiornik Liptovská Mara. W wielu przypadkach są to rekonstrukcje, które złożono z oryginalnych elementów z przełomu XIX i XX wieku. Do najciekawszych należą dwa obiekty z kamienia – wczesnogotycki kościół pw. Marii Dziewicy ze wsi Liptovská Mara, który był głównym ośrodkiem życia duchowego i administracji kościelnej na średniowiecznym Liptowie; pierwsza wzmianka o nim pochodzi z 1288 r (wierna kopia oryginału) oraz gotycko-renesansowy dwór (kasztel) ze wsi Parížovce (najstarszy zachowany dwór ziemianina na Liptowie pochodzący z XIV/XV w., zrekonstruowany z wykorzystaniem oryginalnych elementów). Z budynków drewnianych największym jest karczma z miejscowości Čachtické Podhradie, która została wykorzystana jako dekoracja podczas kręcenia filmu Bathory. Pozostałe obiekty skansenu to budynki mieszkalne i gospodarcze (a także m.in. budynek straży pożarnej, sklep i szkoła), w których prezentowane jest życie codziennie mieszkańców dawnego Liptowa. Łącznie znajduje się tu ok. 60 obiektów. W 2004 Tatrzański Park Narodowy (skansen znajduje się przy strefie ochronnej Parku) uruchomił w muzeum swój punkt informacyjny oraz ścieżkę dydaktyczną. W Muzeum Wsi Liptowskiej odbywają się cykliczne imprezy folklorystyczne. Hodowane są także tutaj konie rasy huculskiej. Považská lesná železnica W 2004 w muzeum uruchomiono ekspozycję związaną z wąskotorową koleją leśną (Považská lesná železnica), kursującą od 1921 (według innych źródeł od 1916) do 1972 wzdłuż Czarnego Wagu – z Liptowskiego Gródka (Liptovský Hrádok) przez wieś Liptovska Teplička do miejscowości Staníkovo. Kolej przegrała konkurencję z transportem samochodowym i stała się nieopłacalna; po jej likwidacji ocalałe fragmenty, tabor oraz obiekty techniczne powoli niszczały i były rozkradane. Na przełomie 2001 i 2002 przeniesiono do skansenu istniejący tabor oraz fragmenty torów. W halach używanych podczas budowy skansenu urządzono ekspozycję dawnego parku maszynowego, kilka wagonów i lokomotywa stoi również na zewnątrz. W przyszłości planowane jest wybudowanie odcinka torów w skansenie (do kościoła i parkingu), na których będzie można odbywać krótkie przejazdy turystyczne (obecnie w skansenie jest tylko kilkaset metrów toru). Galeria Przypisy Bibliografia WiesławaW. Rusin WiesławaW., BarbaraB. Zygmańska BarbaraB., Słowacja, Bielsko-Biała: Wydawnictwo Pascal, 2006, ISBN 83-7304-679-8, OCLC 749501739 . Linki zewnętrzne Strona Muzeum Wsi Liptowskiej (słow.) Muzeum Wsi Liptowskiej na stronie regionu Liptów. liptov.sk. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-11-24)]. (słow.)
Franziskanerkirche (Košice)

Die römisch-katholische Franziskanerkirche (slowakisch Kostol františkánov) ist eine Kirche in der zweitgrößten slowakischen Stadt Košice (deutsch Kaschau). Sie befindet sich an der Hauptstraße (slowakisch Hlavná ulica) Nr. 93 und wird auch Seminarkirche (slowakisch Seminárny kostol) oder Antoniuskirche (slowakisch Kostol svätého Antona Paduánskeho), nach dem Patrozinium des heiligen Antonius von Padua, benannt. Den ursprünglich gotischen Sakralbau ließ die Familie Perényi nach einem Brand im Jahr 1333 für den Franziskanerorden bauen. Die Kirche trug ursprünglich das Patrozinium des heiligen Nikolaus. Vollendet wurde die Kirche erst im Jahr 1405, das benachbarte Kloster wurde im 15. Jahrhundert errichtet. Nach dem Stadtbrand von 1556 verließen die Franziskaner die Stadt, wie schon vorher 1551–54, danach wurde das Kirchenschiff als Militärmagazin, das benachbarte Kloster als Kaserne genutzt. Von 1597 bis 1671 war das abgegrenzte Presbyterium Bischofskirche des Bistums Eger (deutsch Erlau), als die namensgebende Stadt unter osmanischer Besatzung (bis 1687) stand. 1651 kehrten die Franziskaner in die Stadt zurück. Zuerst nutzten sie ausschließlich die Kapelle, die sie dem heiligen Antonius geweiht hatten. Im Laufe der Zeit erhielt der Orden auch andere Teile der Kirche, wegen der Standesaufstände mussten die Ordensmitglieder aber zeitweise fliehen. Erst 1718 begann ein größerer Umbau, in dessen Verlauf die Kirche barockisiert wurde, nur das Presbyterium im gotischen Stil verblieb. Nach der Auflösung des Franziskanerklosters durch Joseph II. wurde die Kirche mit dem Kloster vom Staat konfisziert. 1806, zwei Jahre nach der Gründung des Bistums Kaschau, wurde in der Kirche und im Kloster ein Priesterseminar untergebracht. In der Zeit der napoleonischen Kriege diente die Kirche als Lager. Während des umfangreichen Umbaus des Elisabeth-Doms von 1877 bis 1896 war sie die Hauptpfarrkirche der Stadt. Literatur Ernst Hochberger: Das große Buch der Slowakei. 5. ergänzte und erweiterte Auflage. Sinn, 2017, ISBN 978-3-921888-15-5, S. 173 (Lemma Kaschau (Košice)). Weblinks Seite der Kirche (slowakisch)
St Anthony of Padua Church, Košice

St. Anthony of Padua Church or commonly known as the Franciscan Church (Slovak: Františkánsky kostol) or the Seminary Church (Slovak: Seminárny kostol) at Hlavná ulica (English: Main Street) is the second oldest church in Košice, Slovakia. History It was built for Franciscans by the Perényi family from Perín after a big fire in 1333. After the fire in 1556, the church was used as a military store-house. From 1596 to 1671, it was used as a cathedral for the bishop of Eger who settled here during the occupation of Eger by the Ottoman Empire. When the Diocese of Košice was formed in 1804, the renovated Franciscan monastery became the St Charles Borromeo Seminary. The monastery is now vacant and Franciscans no longer live there. Interior The interior is baroquized, the main altar has a valuable baldachin structure. The statue of Saint Charles Borromeo, a patron of the seminary, is on its cupola. Almost all the altars, the pulpit and other moveables are from years 1760–1770. Its preserved Gothic elements document a plaster Gothic decoration. The reliefs above the entrance, stone seats close to the altar and vaults above the sanctuary and former chancel (dedicated to Saint Nicholas) are original. The founder of the first University of Košice, the bishop of Eger, Benedikt Kisdy, was buried in the crypt under the main altar. All the crypts were plundered by soldiers after World War II. Galéria See also Košice Archdiocese of Košice St Charles Borromeo Seminary in Košice References
Nová doba (Bratislava)

Nová doba je komplex obytných bloků, nacházející se v Bratislavě na Vajnorské ulici. Autory jsou Fridrich Weinwurm (1885–1942) a Ignác Vécsei. Filozofie výstavby Projekt Nová doba vznikl jako projekt obytných bloků družstva soukromých zaměstnanců a dělníků v roce 1932 a patří k nejvýznamnějším realizovaným pokusem řešení sociální výstavby tzv. "Nejmenšího bytu" na území dnešního Slovenska v meziválečném období. Představoval nový přístup k urbanistickému, technickému a ekonomickému řešení problému sociálního bydlení. Dispoziční řešení Základní koncept návrhu sleduje vytvoření obytného prostředí na co nejvyšší úrovni. Dispoziční uspořádání dovoluje pouze minimální styk jednotlivých bytů a vytváří dobré podmínky pro relativně izolované, nerušené bydlení, dobré osvětlení a větrání všech místností. Pokoje chrání od hluku schodiště a příslušenství bytu. Jednu obytnou skupinu tvoří 162 bytů pěti typů, které jsou seskupeny kolem osmi schodišť. Jsou zde garsonky, jednopokojové, větší jednopokojové, dvoupokojové standardní a větší dvoupokojové byty. Byty měly ve své době nadstandardní vybavení a kolektivní zařízení, např. ústřední prádelnu a sušárnu. Urbanistické řešení Původní urbanistické řešení spočívalo v řadové výstavbě. Na žádost městského stavebního úřadu bylo však změněno na polootevřený blok. Směrem k Vajnorské ulici se tímto vytvořila souvislá uliční linie a na druhé straně vznikl tichý, izolovaný prostor vnitřního dvora. Architektonické a stavebně-konstrukční řešení Architektonický výraz Nové doby je skromný a zakládá se na kontrastech plných a členěných stěn. Pozoruhodným přínosem je unifikovaná ocelová konstrukce, které byla v tomto rozsahu použita na Slovensku poprvé. Hospodárnost nehledal Weinwurm v půdorysném řešení návrhu (pavlačový dům by byl úspornější), ale v konstrukčních a stavebně-technických prvcích. Hlavní momenty ekonomie spočívaly jednak ve zmíněné unifikaci konstrukce, jednak v unifikaci pracovních postupů výstavby, rychlosti montáže, malé hmotnosti a v menším objemu i v ekonomickém řešení základů. Ocelová konstrukce prvního bloku byla zhotovena za tři měsíce, ostatní stavební práce trvaly osm měsíců. První blok byl postaven v letech 1933–1934, druhý blok v letech 1935–1936. Na rozdíl od prvního bloku má druhý blok železobetonovou konstrukci, v těch letech již cenově výhodnější. Celkový koncept zůstal zachován s minimálními úpravami původní dispozice. Byla zlepšena technická vybavenost a osvětlení společných zařízení. Teprve v letech 1937–1939 byla realizována třetí etapa na druhé straně, na dnešní Bajkalské ulici. Jako nejvýznamnější změna této etapy bylo rozšíření dvora vložením jednoho schodiště do traktu směrem k Vajnorské ulici. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Nová doba (Bratislava) na slovenské Wikipedii.
Nová doba Estate

The Nová doba (New Times) Estate is a residential complex at Vajnorská Street in Bratislava, Slovakia. It was built in 1932 according to the plans of architects Fridrich Weinwurm (1885–1942) and Ignác Vécsei (1883–1944). The complex is an excellent example of the new urban, technical and economic approach being taken to solve the social housing problems. The work is connected with the socialist concept of the minimum dwelling (Karel Teige, 1932) and is also close to the ideas of functionalism. External links Štefan Šlachta: Obytná skupina Nová doba v Bratislave (Slovak only) The map References
Nová doba

Nová doba – osiedle mieszkaniowe na ulicy Vajnorskiej w Bratysławie, na Słowacji, wybudowane w 1932 roku według projektu architektów Fridricha Weinwurma (1885–1942) i Ignacego Vécsei (1883–1944). Jest to doskonały przykład nowego podejścia podejmowanego w celu rozwiązywania problemów społecznych mieszkań miejskich, technicznych i ekonomicznych. Prace związane są z socjalistyczną koncepcję minimum mieszkalnego (Karel Teige, 1932) oraz jest bliskie idei funkcjonalizmu. Przypisy
Blatná na Ostrove

Blatná na Ostrove (maďarsky Sárosfa) je obec na Slovensku v okrese Dunajská Streda, ležící 10 kilometrů východně od Šamorína a 13 kilometrů západně od Dunajské Stredy. V roce 2021 zde žilo 990 obyvatel. Historie První písemná zmínka o obci pochází z roku 1886. V roce 1930 zde žilo 489 obyvatel. V letech 1938 až 1945 byla obec přičleněna (v důsledku první vídeňské arbitráže) k Maďarsku. Vybavenost V obci funguje pošta, samoobsluha, čerpací stanice a hostinec. Zdejší mateřská i základní škola jsou s maďarským vyučovacím jazykem. Partnerské obce Mezőtúr, Maďarsko Tarany, Maďarsko Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Blatná na Ostrove na Wikimedia Commons Oficiální stránka obce
Blatná na Ostrove

Blatná na Ostrove, ungarisch Sárosfa (ungarisch in älteren Quellen auch Sárosfalva, deutsch Sarischdorf) ist eine Gemeinde im Südwesten der Slowakei mit 994 Einwohnern (Stand 31. Dezember 2024). Sie gehört zum Okres Dunajská Streda, einem Teil des Trnavský kraj. Geographie Die Gemeinde befindet sich im westlichen Teil der Großen Schüttinsel, einem Teil des slowakischen Donautieflands. Das Ortszentrum liegt auf einer Höhe von 123 m n.m. und ist 15 Kilometer von Dunajská Streda sowie 37 Kilometer von der Hauptstadt Bratislava entfernt. Nachbargemeinden sind Macov und Lehnice im Norden, Holice im Osten und Südosten, Horný Bar im Süden, Rohovce im Südwesten und Trnávka im Westen. Geschichte Der Ort wurde zum ersten Mal 1286 als Sarafia schriftlich erwähnt, 1328 als Sáralja. Der Name weist auf schlammigen Boden hin (ungarisch sár und slowakisch blato entsprechen dem deutschen „Schlamm“). 1553 sind in einem Steuerverzeichnis drei Porta verzeichnet. Das Dorf gehörte verschiedenen Kleinadeligen, ehe es im 16. Jahrhundert Besitz des Geschlechts Kéméndy und ein Jahrhundert später Földés sowie Bittó wurde. 1828 zählte man 68 Häuser und 521 Einwohner. Bis 1919 gehörte der im Komitat Pressburg liegende Ort zum Königreich Ungarn und kam danach zur Tschechoslowakei beziehungsweise heute Slowakei. 1938–45 lag er aufgrund des Ersten Wiener Schiedsspruchs noch einmal in Ungarn. Bevölkerung Nach der Volkszählung 2011 wohnten in Blatná na Ostrove 860 Einwohner, davon 667 Magyaren, 158 Slowaken, jeweils drei Bulgaren und Tschechen, zwei Ukraine und ein Pole; ein Einwohner gab eine andere Ethnie an. Elf Einwohner machten keine Angabe. 724 Einwohner bekannten sich zur römisch-katholischen Kirche, 16 Einwohner zur reformierten Kirche, 13 Einwohner zur evangelischen Kirche A. B., vier Einwohner zur orthodoxen Kirche und jeweils ein Einwohner zu den Zeugen Jehovas sowie zur evangelisch-methodistischen Kirche; vier Einwohner bekannten sich zu einer anderen Konfession. 54 Einwohner waren konfessionslos und bei 43 Einwohnern wurde die Konfession nicht ermittelt. Bauwerke römisch-katholische Dreifaltigkeitskirche im Barockstil aus dem Jahr 1721, im Inneren befindet sich eine hölzerne gotische Madonnafigur (Entstehungszeit gegen 1400) zwei Landsitze des Geschlechts Bittó im klassizistischen Stil aus dem 19. Jahrhundert Söhne und Töchter der Gemeinde István Bittó (1822–1903), Ministerpräsident (1874/75) des Königreichs Ungarn Einzelnachweise Weblinks Eintrag auf e-obce.sk (slowakisch)
Blatná na Ostrove

Blatná na Ostrove (Hungarian: Sárosfa, pronounced [ˈʃaːroʃfɒ]) is a village and municipality in the Dunajská Streda District in the Trnava Region of south-west Slovakia. It has a post-office, a food store, a petrol station, and a bar. There is also a football playground and a public library in the village. Geography The municipality lies at an altitude of 121 metres (397 ft) and covers an area of 10.77 km2 (4.16 sq mi) (2025). History In the 9th century, the territory of Blatná na Ostrove became part of the Kingdom of Hungary. After the Austro-Hungarian army disintegrated in November 1918, Czechoslovak troops occupied the area, later acknowledged internationally by the Treaty of Trianon. Between 1938 and 1945 Blatná na Ostrove once more became part of Miklós Horthy's Hungary through the First Vienna Award. From 1945 until the Velvet Divorce, it was part of Czechoslovakia. Since then it has been part of Slovakia. Population It has a population of 978 people (31 December 2025). Ethnicity In year 2021 was 981 people by ethnicity 707 as Hungarian, 278 as Slovak, 38 as Not found out, 8 as Romani, 5 as Czech, 4 as Russian, 3 as Other, 2 as Ukrainian, 2 as Polish, 2 as Bulgarian, 1 as Irish, 1 as German, 1 as Moravian and 1 as Croatian. Note on population: The difference values of population numbers in the table "Population statistic" and in the sections "Ethnicity" & "Religion" is caused by the use of various statistical methods. Religion In year 2021 was 981 people by religion 687 from Roman Catholic Church, 214 from None, 28 from Not found out, 17 from Evangelical Church, 14 from Calvinist Church, 8 from Greek Catholic Church, 3 from Apostolic Church, 2 from Other and not ascertained christian church, 2 from Other, 1 from Old Catholic Church, 1 from Eastern Orthodox Church, 1 from Christian Congregations in Slovakia, 1 from Islam, 1 from Czechoslovak Hussite Church and 1 from Buddhism. Notable people István Bittó (1822–1903), a Hungarian politician, Prime Minister of Hungary from 1874 to 1875, was born here. See also List of municipalities and towns in Slovakia References Genealogical resources The records for genealogical research are available at the state archive "Statny Archiv in Bratislava, Slovakia" Roman Catholic church records (births/marriages/deaths): 1689-1905 (parish B) Lutheran church records (births/marriages/deaths): 1706-1895 (parish B) External links Surnames of living people in Blatna na Ostrove
Blatná na Ostrove

Blatná na Ostrove es un municipio del distrito de Dunajská Streda en la región de Trnava, Eslovaquia, con una población estimada a final del año 2025 de 978 habitantes.​ Se encuentra ubicado al sur de la región, cerca de los ríos Danubio y Váh, y de la frontera con Hungría y la región de Bratislava.​ Demografía Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Blatná na Ostrove.