NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rumanovo pleso

Rumanovo pleso (někdy označované také jako Nižné Rumanovo pleso) je karové jezero pod Rumanovou kopkou v Rumanové dolinke, která odbočuje ze Zlomiskové doliny ve Vysokých Tatrách na Slovensku. Má rozlohu 0,2610 ha. Je 70 m dlouhé a 48 m široké. Dosahuje maximální hloubky 2,8 m. Jeho objem činí 2730 m³. Leží v nadmořské výšce 2090 m a je jedním z nejvýše položených tatranských ples. Je pojmenované podle horského vůdce 19. století Jánu Rumanovi Driečném, který působil v Tatrách. Okolí Na západě se nad plesem zvedá hřeben vycházející z Vysoké přes Dračí štít a na východě Rumanov štít a Zlobivá. Na severu je vyšší stupeň Rumanové dolinky s Vyšným Rumanovým plieskom a na jihu Rumanovo oko a Rumanova kopka na prahu oddělujicím Rumanové dolinku od Zlomiskové doliny. Vodní režim Pleso nemá žádný povrchový přítok ani odtok. Náleží k povodí Ľadového potoka, který ústí do Popradského plesa. Rozměry jezera v průběhu času zachycuje tabulka: Přístup Přístup je možný pěšky pouze s horským vůdcem od Popradského plesa. Do dolinky nevede žádná turistická značka. Poznámky Literatura Tatry Vysoké, Západné, Belianske : Podrobný turistický atlas. [s.l.]: BB kart, 2005. 144 s. ISBN 83-87873-86-1. (slovensky) BALÁŽ, Erik, a kol. Tatry: příroda. Praha: Baset, 2010. 648 s. ISBN 978-80-7340-114-6. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rumanovo pleso na Wikimedia Commons (polsky) Wielka Encykolpedia Tatranska, Rumanowy Staw
Rumanowy Staw

Rumanowy Staw (słow. Rumanovo pleso, niem. Rumansee, węg. Ruman-tó) – staw położony na wysokości 2090 m n.p.m., w Dolince Rumanowej (boczna odnoga Doliny Złomisk), w słowackich Tatrach Wysokich. Pomiary pracowników TANAP-u z lat 60. XX w. wykazują, że ma on powierzchnię 0,248 ha i wymiary 70 × 48 m. Jest to największy staw w Dolince Rumanowej (dużo większy od pozostałych dwóch), położony w otoczeniu surowego, wysokogórskiego krajobrazu. Nie prowadzi do niego żaden znakowany szlak turystyczny. Nazwa stawu i doliny (oraz innych obiektów w okolicy) upamiętnia przewodnika górskiego Jána Rumana Driečnego młodszego. Bibliografia Zofia, Witold Henryk Paryscy: Wielka encyklopedia tatrzańska, hasło „Rumanowy Staw”. [dostęp 2008-11-15].
Vištuk

Vištuk je obec na Slovensku v okrese Pezinok. Nachází se v Trnavské pahorkatině, na východní straně Malých Karpat. Žije v něm přibližně 1 400 obyvatel. Historie Okolí Vištuku bylo osídleno již v neolitu a z lokality pochází také nálezy z římského období. První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1244. Obsahovala ji nedochovaná listina uherského krále Bély IV. Vesnice patřila k panství hradu Červený Kameň. Pamětihodnosti Ve vsi stojí římskokatolický farní kostel Nejsvětější Trojice z let 1797–1800 a kaplička z konce 19. století, zasvěcená svaté Anně a postavená na místě starého kostelíka svatého Jiljí. Nachází se zde i řada křížů a soch. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Vištuk na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vištuk na Wikimedia Commons Oficiální stránky Profil kostela na apsida.sk
Vištuk

Vištuk (deutsch Wischtu[c]k oder Wischteich, ungarisch Kárpáthalas – bis 1907 Vistuk) ist eine Gemeinde im Bratislavský kraj in der Westslowakei. Geographie Der Ort befindet sich im Donautiefland am Bach Vištucký potok und ist 8 km von Modra und 20 km von Trnava entfernt. Bei der Gemeinde befindet sich ein kleiner Stausee (vodná nádrž Vištuk). Geschichte Der Ort wurde zum ersten Mal 1244 als Vischa erwähnt und gehörte zum Herrschaftsgut von Burg Rotenstein. Bevölkerung Einzelnachweise Weblinks
Vištuk

Vištuk es un municipio del distrito de Pezinok en la región de Bratislava, Eslovaquia, con una población estimada a final del año 2025 de 1353 habitantes.​ Se encuentra ubicado al este de la región, en el valle del río Morava y cerca de la frontera con la región de Trnava y con Austria.​ Demografía Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Vištuk.
Vištuk

Vištuk jest selo u Okrugu Pezinok u Slovačkoj. Godine 2025. imalo je 1353 stanovnika i površinu 20,03 km2. Stanovništvo Etnička pripadnost Pri popisu stanovništva 2021. godine stanovništvo se moglo izjasniti pripadnicima jedne ili dviju narodnosti. Od 1392 stanovnika bilo ih je tako 1332 slovačke, 43 neutvrđene, 12 rusinske, 8 češke, 7 hrvatske, 6 romske, 6 mađarske, 3 njemačke, 2 židovske, 2 ruske, 2 rumunjske, 2 poljske, 2 inih, 1 ukrajinske i 1 talijanske narodnosti. Religija Pri popisu stanovništva 2021. godine 1392 stanovnika izjavilo je sljedeće vjerske pripadnosti: 942 Rimokatolička Crkva, 325 bez vjerske pripadnosti, 50 neutvrđeno, 27 Evangelistička Crkva, 9 Pravoslavna Crkva, 9 Grkokatolička Crkva, 7 razno, 5 Budizam, 4 Kršćanski zborovi u Slovačkoj, 4 ad hoc pokreti, 3 Starokatolička Crkva, 3 poganstvo i prirodni duhovnost, 3 Jehovini svjedoci i 1 Kalvinistička. Izvori
Kárpáthalas

Kárpáthalas (1899-ig Vistuk, szlovákul Vištuk, németül Wischtuck) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Bazini járásban. Fekvése Nagyszombattól 20 km-re délnyugatra, Modortól 8 km-re keletre fekszik. Területe 2004 hektár, melyből 1801 hektár szántóföld, 132 hektár szőlőhegy és 17 hektár erdő. Története A legújabb régészeti kutatások tanúsága szerint a Vistuki patak mentén már az i. e. 7. évezredben éltek emberek. Számos cserépmaradvány, vonaldíszes kerámia került elő ebből a korból. A falu első írásos említése 1244-ből származik, amikor Vyscha alakban említik. A későbbiek során 1287-ben villa Vista, 1342-ben Nogwysta alakban szerepel. A 16. század végén a vöröskői uradalom legmódosabb falvai közé számított. Ebben az időben, 1573-ban épült temploma is. Fejlődésére hátrányosan hatott a 18. század elején kitört kuruc szabadságharc. Az 1705-ös budaméri csatában a császári katonák felégették a községet. A 19–20. század folyamán Kárpáthalas tipikus egyutcás dombsági településsé épült ki. Főutcája a községen átfolyó patak mentén alakult ki. Vályi András szerint "VISTUK. Tót falu Pozsony Várm. földes Ura Gr. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Modorhoz 3/4 órányira; határja jó, vagyonnyai külömbfélék." Fényes Elek geográfiai szótárában így ír a faluról: "Visztuk, Poson vm. tót f. Modorhoz keletre 1 mfld. 706 kath., 20 zsidó lak., kath. paroch. templommal, középtermékenységű szántóföldekkel, nagy marhatartással, csekély bortermesztéssel. F. u. gr. Pálffy Ferencz." [1] Archiválva 2007. szeptember 27-i dátummal a Wayback Machine-ben A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Szenci járásához tartozott. Népessége 1910-ben 1471, túlnyomórészt szlovák anyanyelvű lakosa volt. 2011-ben 1342 lakosából 1280 szlovák volt. Neves személyek Itt született 1765-ben Bencsics András György ferences rendi szerzetes. Itt született 1776. december 7-én Lacsny Miklós, az első két magyarországi cukorgyár alapítója. Nevezetességei A Szentháromság tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1573-ban épült. Szent Anna tiszteletére szentelt kápolnája 1898-ban épült, a 16. századi Szent Egyed kápolna helyén. Jegyzetek Külső hivatkozások Hivatalos oldal Községinfó Kárpáthalas Szlovákia térképén E-obce.sk Archiválva 2009. szeptember 14-i dátummal a Wayback Machine-ben
Vištuk

Vištuk este o comună slovacă, aflată în districtul Pezinok din regiunea Bratislava. Localitatea se află la altitudinea de 172 m deasupra n.m., se întinde pe o suprafață de 20,04 km2 și în 2017 număra 1.324 de locuitori. Istoric Localitatea Vištuk este atestată documentar din 1244. Demografie Note Legături externe Site web oficial Materiale media legate de Vištuk la Wikimedia Commons
Виштук

Виштук (слч. Vištuk) насељено је мјесто са административним статусом сеоске општине (слч. obec) у округу Пезинок, у Братиславском крају, Словачка Република. Становништво Према подацима о броју становника из 2025. године насеље је имало 1353 становника. Етничка припадност Према попису из 2021. у насељу је живело 1392 људи, од чега су по етничкој припадности изјаснили: 1332 као Словац, 43 као непознато, 12 као Русин, 8 као Чех, 7 као Хрват, 6 као Ром, 6 као Мађар, 3 као Нијемац, 2 као Јеврејин, 2 као Рус, 2 као Румун, 2 као Пољак, 2 као различите, 1 као Украјинац и 1 као Италијан. Религија У години 2021. је било 1392 људи по вероисповести: 942 Латинска црква, 325 Без верске припадности, 50 Неоткривено, 27 Словачка евангеличка црква аугзбуршке вероисповести, 9 Православна црква, 9 Гркокатолицизам, 7 Друго, 5 Будизам, 4 Хришћанске цркве у Словачкој, 4 Ад хок покрети, 3 Старокатоличка црква, 3 Паганизам и духовност природе, 3 Јеховини сведоци и 1 Калвинизам. Референце Спољашње везе Крајеви и окрузи у Словачкој Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (8. фебруар 2010) (језик: словачки)
Віштук

Віштук (словац. Vištuk) — село, громада округу Пезінок, Братиславський край, південно-західна Словаччина, Малокарпатський регіон. Кадастрова площа громади — 20,04 км². Протікає Віштуцький потік. Населення 1342 особи (станом на 31 грудня 2017 року). Історія Віштук згадується в 1244 році. Населення Примітки Посилання www.vistuk.sk — офіційний сайт громади Vištuk - …. e-obce.sk (словац.). :
Podtatranská brázda

Podtatranská brázda (polsky Rów Podtatrzański) je geomorfologický celek na severu Slovenska a jihu Polska. Je součástí provincie Západní Karpaty, subprovincie Vnitřní Západní Karpaty a Podhôľno-Magurské oblasti. Má protáhlý tvar ve směru západ – východ a maximální šířku přibližně 6 km. Je rozdělena územím Polska na dva podcelky: Zuberecká brázda v západní části a Ždiarská brázda ve východní části. Podtatranská brázda pokračuje i v Polsku severním předhůřím Tater. Hraničí s následujícími geomorfologickými celky: na severu jsou to Skorušinské vrchy a Spišská Magura, na západě Oravská vrchovina, na jihu Chočské vrchy a Tatry, na východě také Spišská Magura. Nejvyšším bodem celku je vrch Strednica (1 128,6 m n. m.), nacházející se v Ždiarské brázdě. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Podtatranská brázda na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Podtatranská brázda na Wikimedia Commons
Untertatragraben

Der Untertatragraben (polnisch Rów Podtatrzański, slowakisch Podtatranská brázda) ist eine Region nördlich des Gebirgszugs der Tatra und südlich der des Gebirgszugs des Pogórze Spisko-Gubałowskie in der polnischen Woiwodschaft Kleinpolen im Bezirk Powiat Tatrzański sowie in angrenzenden Teilen der Slowakei (Landschaften Orava und Zips). Sie gehört zu der Region Podhale und ist Teil der Talsenke Obniżenie Orawsko-Podhalańskie. Die Wintersportorte Zakopane, Małe Ciche, Murzasichle und Kościelisko liegen im Rów Podtatrzański. Literatur Witold Henryk Paryski, Zofia Radwańska-Paryska: Wielka encyklopedia tatrzańska. Wydawnictwo Górskie, Poronin 2004, ISBN 83-7104-009-1. Tatry Wysokie słowackie i polskie. Mapa turystyczna 1:25.000, Warszawa, 2005/06, Polkart, ISBN 83-87873-26-8. Weblinks Panorama
Sub-Tatra Trench

Sub-Tatra Trench (Polish: Rów Podtatrzański; Slovak: Podtatranská brázda) (514.14) is a mesoregion located below the Tatra Mountains, part of the Orava-Podhale Depression. The trench divides the Choč and Tatra Mountains from the Spiš–Gubałówka Highlands. The region has an elevation of between 700 and 1000 m.a.s.l. It is formed from Eocene marlstone slates (Podhalański Flysch). In Poland, the area has a total length of 20 km and a total surface area of 130 km². The regional valleys incline in the north, covered with alluvial fans, formed via upper course river flow. The Zakopane Valley has three gravel top soil coverings from three separate glacial periods. The western part and eastern borderlands of the Podtatrzański Trench are forested. The main brooks that drain through the valley are the Czarny Dunajec, as well as the Zakopianka and Poroniec (sources of Biały Dunajec). The region is characterised by the settlement areas of Zakopane, as well as Kościelisko, Małe Ciche and Murzasichle. References
Rów Podtatrzański

Rów Podtatrzański (514.14), słow. Podtatranská brázda – mezoregion fizycznogeograficzny leżący u północnego podnóża Łańcucha Tatrzańskiego i stanowiący część Obniżenia Orawsko-Podhalańskiego. Oddziela on Góry Choczańskie i Tatry od Pogórza Spisko-Gubałowskiego. Topografia Na zachodzie zaczyna się na Słowacji w okolicach Dolnego Kubina i ciągnie się poprzez Polskę i znów Słowację aż po Tatrzańską Kotlinę. Składa się z szeregu kotlin i dolin, a na wschodzie również erozyjnie porozcinanych płaskich garbów. W kierunku od zachodu na wschód wyróżnia się w nim następujące odcinki: Rów Huciański: Dolina Borowianki i Dolina Huciańska z Kotliną Huciańską, Rów Zuberski: Dolina Borowej Wody, Kotlina Zuberska, Dolina Błotna, Rów Orawicki: Dolina Mihulcza, Kotlina Orawicka i Dolina Cicha Orawska, Rów Kościeliski, Rów Zakopiański z Kotliną Zakopiańską, Rów Poroniński, Rów Podspadzki z Kotliną Jaworzyńską, Rów Zdziarski: Dolina Zdziarska i Kotliny. Rów Podtatrzański nie jest ciągły, podzielony jest na kilka odcinków przełęczami i działami wodnymi. Dzielą go: Huciańska Przełęcz, Maniowa Przehyba, przełęcz Borek, Brama Orawska, Nędzowski Dział, Brzegowski Dział, Zdziarska Przełęcz. Znajduje się w zlewniach dwóch mórz. Część zachodnia należy do zlewni Morza Czarnego, część wschodnia do zlewni Bałtyku. Wielki Europejski Dział Wodny przecinający Rów Podtatrzański biegnie przez Bramę Orawską. Opis regionu Region jest podłużnym obniżeniem osiągającym wysokość od 750 do 1000 m n.p.m., utworzonym w marglistych łupkach eoceńskich (flisz podhalański). W granicach Polski ma on długość 20 km i powierzchnię około 130 km². Kotliny są nachylone ku północy i są one przysypane stożkami napływowymi utworzonymi przez spływające z gór potoki. W Kotlinie Zakopiańskiej występują żwirowe pokrywy pochodzące z trzech zlodowaceń. Zachodnia część i wschodnie krańce Rowu są zalesione. Głównymi ciekami regionu w Polsce są Czarny Dunajec oraz Zakopianka i Poroniec (źródłowe potoki Białego Dunajca). Głównym ośrodkiem miejskim regionu w Polsce jest Zakopane, ponadto Kościelisko, Małe Ciche i Murzasichle. Region ma niekorzystny klimat spowodowany głównie przez silne wiatry halne oraz częste w zimie inwersje temperatur. Jednakże występują tutaj korzystne warunki do uprawiania turystyki i sportów zimowych: bliskość dużych gór, ładne widoki, długotrwałe zaleganie śniegu, dobre stoki narciarskie. To powoduje, że wiele miejscowości tego regionu stało się ośrodkiem turystyczno-narciarskim i rekreacyjnym, samo zaś 30-tysięczne Zakopane jest największym w całej Polsce ośrodkiem turystyczno-sportowo-rekreacyjnym (do 2 mln gości rocznie). Autorzy WET za początek Rowu Podtatrzańskiego na zachodzie uważają Rów Huciański. Bibliografia Jerzy Kondracki: Geografia regionalna Polski. Warszawa: Wyd. Naukowe PWN, 1998. ISBN 83-01-12479-2. Zofia Radwańska-Paryska, Witold Henryk Paryski: Wielka encyklopedia tatrzańska. Poronin: Wyd. Górskie, 2004. ISBN 83-7104-009-1. Dookoła Tatr. Mapa 1:100 000. Sygnatura. ISBN 978-83-87873-44-8.
Reduta (Bratislava)

Bratislavská Reduta je neoklasicistní budova na rohu ulic Mostová a Medená v hlavním městě Slovenska Bratislavě mezi Hviezdoslavovým náměstím a Náměstím Ľudovíta Štúra. Budova byla postavena v letech 1913–1919 na místě staré městské sýpky. Projekt zhotovili architekti Dezső (Dezider) Jakab a Marcell Komor. Svého času byla místem zábav, estrád, uměleckých vystoupení a různých společenských shromáždění obyvatel Bratislavy. Od 50. let 20. století v budově Reduty sídlí Slovenská filharmonie. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Reduta (Bratislava) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Reduta na Wikimedia Commons
Furkotská chata

Furkotská chata (polsky Furkotne Schronisko, jiné názvy: Lonekova chata) byla horská chata ve Vysokých Tatrách. Stála v ústí Furkotské doliny, nad východním břehem Furkotského potoka, v nadmořské výšce cca 1460 m. Dějiny Chatu v roce 1936 postavili bratři Daniel a Karel Lonkovi z Prostějova. Byla to dřevěná chata s obytnou mansardou na kamenné podezdívce se sklepem. Turistům nabízela 20 lůžek. Byla otevřena celoročně. Klub československých turistů ji nabízel ve své síti služeb, později zde byla záchranná stanice Klubu slovenských turistů a lyžařů a pak i Tatranské horské služby. Po druhé světové válce byla navštěvovaná jen zřídka. V roce 1951 byla znárodněna a dána pod správu Slovakoturu Starý Smokovec a přejmenována na Chata kpt. Rašu. V roce 1956 shořela. O její obnovení se následně nikdo nepokusil. Název chaty přešel v roce 1961 na nově postavenou chatu u Trech Studniček. Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Furkotská chata na slovenské Wikipedii a Schronisko Furkotne na polské Wikipedii.
Schronisko Furkotne

Schronisko Furkotne (słow. Furkotská chata, także Lonekova chata) – nieistniejące schronisko, stojące dawniej u podnóży słowackich Tatr Wysokich. Drewniane schronisko u wylotu Doliny Furkotnej wybudowali Daniel i Karel Lonekowie. Od ich nazwiska obiekt nazywany był Lonekovą chatą. Budynek otwarto dla turystów w 1937 roku, mniej więcej rok po otwarciu pobliskiego Schroniska Nedobrego. Schronisko oferowało gościom 20 miejsc noclegowych. Dodatkowo, jako że stało na wschodnim brzegu Furkotnego Potoku, wyposażone było w turbinę prądotwórczą. Po II wojnie światowej, w 1951 roku, schronisko zostało upaństwowione, przekazane organizacji Slovakotour z siedzibą w Starym Smokowcu. Jednocześnie przemianowano je na chatę imienia kapitana Jána Rašo – uczestnika słowackiego powstania narodowego. Budynek spłonął w 1956 roku, a Rašo został patronem nowo wybudowanego Schroniska Ważeckiego. Obecnie do fundamentów schroniska Loneków dojść można nieoznakowaną 120-metrową ścieżką, rozpoczynającą się około 150 metrów w głąb doliny (licząc od rozdroża w Dolinie Furkotnej). Szlaki turystyczne Z pobliskiego rozdroża szlaki rozchodzą się obecnie w następujących kierunkach: – żółty przez rozdroże pod Soliskiem, dnem Doliny Furkotnej i przez przełęcz Bystra Ławka do Doliny Młynickiej. Przejście szlakiem przez przełęcz jest dozwolone w obie strony, jednak zalecany jest kierunek z Doliny Młynickiej do Furkotnej w celu uniknięcia zatorów na łańcuchach. Różnica wzniesień 970 m, czas przejścia z Bystrej Ławki do Rozdroża w Dolinie Furkotnej: 2:20 h. – Wyżni Podkrywański Chodnik do Szczyrbskiego Jeziora. Czas przejścia 40 min, ↓ 50 min. – Wyżni Podkrywański Chodnik do osady Podbańska przez rozdroże przy Jamskim Stawie i Trzy Źródła. Czas przejścia 3:35 h, ↓ 4:05 h. Przypisy Bibliografia Józef Nyka: Tatry Słowackie. Przewodnik. Latchorzew: Trawers, 2008, s. 219. ISBN 978-83-60078-05-1. [2] – Zofia Radwańska-Paryska, Witold Henryk Paryski: Wielka encyklopedia tatrzańska. Poronin: Wydawnictwo Górskie, 2004. ISBN 83-7104-009-1.
Chata Zverovka

Chata Zverovka je horská chata na polaně Zverovka ve Studené dolině v Západních Tatrách v místech kde se dělí na Roháčskou a Látanou dolinu. Nachází se v nadmořské výšce 1020 m. Je významným turistickým cílem a je velmi často navštěvována. Dají se z ní podniknout různé výlety: např. na sedlo Zábrať, Roháčská plesa, Rákoň, Smutné sedlo a jiné. Historie Prvním stavením byl dům lesních dělníků v roce 1912, který vyhořel v roce 1926. V letech 1926-28 byla z iniciativy Jána Ťatliaka postavena nová chata a byla pojmenována Maťašáková útulňa, na počest Jana Maťašáka, iniciátora výstavby prvního stavení. Od roku 1935 byl využíván celoročně. Od 7. listopadu 1944 objekt obsadilo velitelství početné jednotky 1. slovenské partyzánské brigády. 9. prosince partyzány překvapil útok Němců z Osobité. Přístup Po značce ze Zuberce – 2 hodiny Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Schronisko na Zwierówce na polské Wikipedii. Související články Ťatliakova chata Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chata Zverovka na Wikimedia Commons
Chata Plesnivec

Chata Plesnivec (1 290 m n. m.) je jedinou obyvatelnou chatou v Belianských Tatrách. Nachází se na konci Doliny siedmich prameňov, pod jihovýchodním úbočím Bujačího vrchu. Dějiny V polovině 18. století vznikla u Sedmi pramenů chatrč zlatokopa Drechslera z Rakús. Do roku 1930 zde stála stará pastýřská koliba. Na jejím místě dal v roce 1932 Tibor Gresch ze Spišské Belé postavit soukromou chatu (levou polovinu současné chaty). Greschovým záměrem bylo pravděpodobně dostavět zrcadlový obraz objektu, což se mu nepodařilo, neboť musel opustit republiku. Původní název chaty byl Edelweiss Hütte. Chata Plesnivec dostala dnešní podobu v roce 1997, kdy k ní byla dokončena přístavba (pravá část chaty). Greschův plán se nepodařilo naplnit úplně, protože pravá část chaty není zrcadlovým obrazem levé části s dominantní zasklenou verandou. Příčinou byly obstrukce na stavebním úřadě. Po 2. světové válce chata sloužila nejprve turistům, od roku 1955 jako výzkumná stanice TANAPu a od roku 1997 slouží opět pro turistickou veřejnost. Současnost Chata je zásobována terénním vozem po nezpevněné cestě podél potoka Čierna voda v Dolině siedmich prameňov. V současnosti je chatařem na chatě Ján Matava. Přístupnost chaty z Veľkého Bielého plesa (cca 1.35) z Tatranské Kotliny (cca 2:05) z Čierné vody (1:15) Okolí chaty Bujačí vrch Dolina siedmich prameňov Dolina Zeleného plesa Dolina Kežmarskej Bielej vody Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chata Plesnivec na slovenské Wikipedii. Související články Seznam horských chat ve Vysokých Tatrách Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chata Plesnivec na Wikimedia Commons
Skryté pliesko

Skryté pliesko ( polsky Skryty Stawek je větší ze dvou drobných ples v dolní části Suché doliny ve Vysokých Tatrách. Pleso je zařazeno do komplexu Važecké doliny. Rozměry Nadmořská výška je asi 1880 mn. m. Rozměry 10x6 m. Má oválný tvar. Název Suchá dolina je chudá na vodu a nemá větší i menší plesa. Skryté pliesko se ztrácí mezi skalami, které lemují jeho břehy. Starší průvodcovská literatura Skryté pliesko ani Stratené pliesko nezmiňuje. Turistika Dolina i pliesko nejsou turisticky přístupné. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Skryté pliesko na slovenské Wikipedii.
Skryty Stawek

Skryty Stawek (słow. Skryté pliesko) – niewielkie jezioro polodowcowe w słowackich Tatrach Wysokich, w Dolinie Suchej Ważeckiej (Suchá dolina Važecká) – lewej gałęzi Doliny Ważeckiej (Važecká dolina). Jezioro znajduje się wśród wielkich głazów u podnóża Jamskiej Kopy (Jamská kopa, 2079 m), na wysokości około 1880 m n.p.m. Przy niskim stanie wody jego wymiary wynoszą ok. 10 × 6 m, głębokość ok. 1,5 m. Na zdjęciu satelitarnym z dnia 24 sierpnia 2004 r. jest wyraźnie większy – zajmuje ok. 0,023 ha przy długości ok. 28 m i szerokości ok. 14 m. Nazwa pochodzi od „ukrytego” położenia wśród rozległych pól złomów. Do stawku nie doprowadza żaden szlak turystyczny, widać go natomiast z daleka z niebieskiego szlaku na Krywań. Tuż na zachód od Skrytego Stawku znajduje się mniejszy Zatracony Stawek (Stratené pliesko). Przypisy Bibliografia Zofia Radwańska-Paryska, Witold Henryk Paryski: Wielka encyklopedia tatrzańska. Poronin: Wyd. Górskie, 2004. ISBN 83-7104-009-1.
Dračie oká

Dračie oká (polsky Smocze Oka) jsou malá pleska ve Zlomiskách (polsky Dolina Złomisk) v Dračie dolinke (polsky Dolinka Smocza) na úpatí Kopek ve Vysokých Tatrách. Nacházejí se v nadmořské výšce asi 2019 m n. m. na jih od Dračího plesa a jsou s ním spojeny tenkým potůčkem. Název jezírek je odvozen od blízkého Dračího plesa. Okolí plesa Plesa na západní straně lemuje Popradský hrebeň a na něm Malá Kôpka (2339 m n. m.) a Veľká Kôpka (2354 m n. m.), na severu je Ťažký štít (2500 m n. m.), Vysoká (2547 m n. m.), na východě Dračie sedlo, Veľká Dračia hlava (2254 m n. m.) a na jihovýchodě Zlomisková veža (2132 m n. m.). K plesům nevede turistická trasa. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Dračie oká na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Tatranská plesa online (slovensky) Poloha na turistické mapě (slovensky)