NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Szent Egyed-bazilika (Bártfa)

A Szent Egyed-bazilika (szlovákul Bazilika svätého Egídia) az UNESCO szlovákiai világörökségi helyszínének számító Bártfa nevezetes műemléke. Háromhajós szakrális épület. Fekvése Bártfa főterén áll, a régi városháza közelében. Története A 15. században épült, gótikus stílusban. Miklós bártfai mester kezdte építeni, de végső formájának építésze a 15. század végén Kassai István volt. A templomot, amely 1878-ban leégett, Steindl Imre tervei alapján állították helyre 1899-ben. A templombelső értékei A templom műkincsekben rendkívül gazdag: faragott gótikus oltárai, miseruhái, imaszékei, domborművei vannak. Síremlékei közül Serédy Györgyé a legszebb, 1557-ből. Források Szombathy Viktor - Németh Adél: Szlovákiai utazások 5. kiadás, 1999. 223. old. További információk Fénykép Serédy György sírjáról Méry, G. - Jankovics, M.: A bártfai Szent Egyed-bazilika (2009)
Bazilika sv. Egidija, Bardejov

Bazilika svetega Egidija (slovaško Bazilika sv. Egidia) je rimskokatoliška župnijska cerkev v Bardejovu na Slovaškem in spada pod nadškofijo Košice. Gotska bazilika je posvečena svetemu Egidiju in nosi naziv manjša bazilika. Triladijska gotska bazilika tvori severni konec osrednjega trga mestne hiše v Bardejovu in je kot del starega mestnega jedra Unescov seznam svetovne dediščine. Zgodovina in arhitektura Srednjeveška cerkev je bila zgrajena namestu prejšnje cerkve, ki je verjetno pripadala cistercijanskemu samostanu, ki so ga okoli leta 1206 ustanovili menihi iz poljskega samostana Koprzivnica. Mesto so najkasneje od leta 1241 oblikovali tudi meščani nemške Ostsiedlung. Z gospodarskim razmahom v 14. stoletju je bila zgrajena nova cerkev, ki je bila dokončana leta 1415. 10 metrov visoki strehi prezbiterija in ladje sta med seboj ločeni z zidom, na vrhu katerega je zvonik s križem. Cerkveni stolp je bil prizidan med letoma 1420 in 1427. Že leta 1448 so se začela dela za širitev in predelavo. Najprej je bil zgrajen velik kor, ki je leta 1464 dobil obok in leta 1466 gotski veliki oltar. Tri kapele okoli južnega glavnega portala so bile zgrajene med letoma 1482 in 1486 in posvečene sv. Elizabeti, sv. Andreju in Devici Mariji. Zahodno pročelje cerkve je okrepljeno z oporniki in vsebuje gotske loke ter veliko rozeto s kamnitim krogovičjem. Okras južne stene predstavlja kamniti relief z mestnim grbom. Cerkev je bila dokončana med letoma 1513 in 1518 s 24-metrskim obokom glavne ladje. Cerkev je bila večkrat močno poškodovana zaradi požarov in podrtja. Impozanten stolp v jugozahodnem vogalu cerkve se je podrl leta 1725 in v požaru 1784 in je bil obnovljen šele konec 19. stoletja v neoromanskem slogu. S svojo višino 76 metrov je eden najvišjih cerkvenih stolpov na Slovaškem. Ima šest nadstropij, med seboj ločenih s kamnitimi venci. Zvonik je v četrti etaži; tam sta zvonova »Urban« in »Janez« ter zvon »Signum«. Peto nadstropje je prirejena za urni mehanizem. V šestem nadstropju je lesen balkon s piramidasto streho in štiri metre visokim kovinskim križem. To se je zgodilo vzporedno z obsežnimi obnovami cerkve pod vodstvom arhitektov Imreja Steindla in Frigyesa Schuleka od 1878 do 1899. Vmesne renesančne predelave italijanskih mojstrov iz 16. stoletja in baročne zasnove iz 19. stoletja v notranjosti cerkve so bile odstranjene. Vsa cerkev je osvetljena skozi visoka, večinoma tridelna, zastekljena gotska okna; steklena polnila oken so zamenjali v 19. stoletju. Južno stran krasi okrasna kamnita plastika sv. Florjana. Cerkev je bila 24. aprila 1970 razglašena za državni kulturni spomenik. Leta 2001 jo je papež Janez Pavel II. povzdignil v status manjše bazilike. Oprema V arhitekturi, preprosti in strogi obliki, je veliko dragocenih detajlov in umetnin. Od enajstih poznogotskih krilnih oltarjev iz obdobja 1460–1520 je najdragocenejši stranski oltar Rojstvo, ki ga pripisujejo krogu delavnice Veita Stossa v Krakovu. Skupina Kalvarija izvira od Paula von Leutschaua. Sklici Zunanje povezave Spletna stran okraja (slovaško, nemško) Sanctuary and the High Altar
Evangelický kostel (Čankov)

Čankovský evangelický kostel stojí v obci Čankov, městské části Levic. Historie Původně gotický evangelický kostel představuje dominantu obce Čankov. Roku 1731 došlo k barokní přestavbě a roku 1822 k dalším úpravám. Současnou secesní podobu získal po přestavbě v roce 1930. Popis Z původní stavby, vzniklé ve 14. století, se do současnosti zachovala pouze věž. Kostel je křížového půdorysu. Při přestavbě kostela v roce 1930 byly při úpravě oltáře použity také části původního barokního oltáře. Jedná se především o plastiky Mojžíše a Árona na sloupech, dále plastika Božího Beránka, erby rodů Ottlikovců a Hódossyovců a také chronostikon na mramorové tabuli pocházejícího z roku 1813. Na oltáři se nachází obraz Ježíše Krista od malíře Tekovského z roku 1931. Ve věži je zavěšen pozdně renesanční zvon (umíráček) z roku 1693. Externí odkazy kostel na stránkách města Levice, poslední dva odstavce
Kalinčiakovo (kaštel)

Kaštel Kalinčiakovo je stavba (kaštel), která stojí v obci Kalinčiakovo, městské části Levic. Historie Kaštel nechali v 18. století v barokním stylu postavit Jánokyovci. V roce 1820 jej Majthényiovci klasicistně přestavěli a rozšířili. Posledními majiteli byli Nyáryovci, v jejichž vlastnictví zůstal do roku 1945. Od poslední majitelky Margity Bolfasové si majetek často pronajímal židovský hospodář Móric Freyer. V roce 1924 byla v kaštielu zprovozněna slovenská lidová škola. V roce 1948, po druhé pozemkové reformě, zde nějaký čas bydleli kolonisté. Popis Jedná se o jednopodlažní trojkřídlou budovu se spojovacím sloupořadím. K původní střední budově byla při přestavbě v roce 1820 přistavěna dvě křídla, která jsou s budovou spojena kolonádou. Uprostřed střední budovy vystupuje vstupní portikus s kanelovanými sloupy. V bočních rizalitech se nachází trojice empírových oken se čtvericí sloupků. Odkazy Literatura Štefan Pisoň, Hrady, zámky a kaštiele na Slovensku. s. 186. Martin: Osveta 1977 Externí odkazy Popis na stránkách regiontrekov.sk Kalinčiakovo na stránkách města Levice
Levice (hrad)

Hrad Levice stojí v centru slovenského města Levice. Historie Hrad byl postaven ve druhé polovině 13. století na skalním ostrohu nad močály. První písemná zmínka pochází z roku 1318, kdy se uvádí v donační listině Matúše Čáka Trenčianského Juliu z Topoľčianek. Ten však po Matúšově smrti musel hrad odevzdat uherskému králi Karlu I. Robertovi. Hlavní funkcí hradu bylo chránit cestu k báňským městům v Horních Uhrách a ke klášteru v Hronském Beňadiku. Ve vlastnictví uherských králů zůstal do roku 1395, kdy jej Zikmund Lucemburský věnoval Ladislavu Sáraimu. Jeho syn Petr Čech z Levic byl přívržencem Zikmunda a je během husitských válek často uváděn. V roce 1434 zachvátil hrad požár a byl téměř celý zničen. Roku 1553 zemřel Jan Levai, poslední člen rodu Čechů z Levic, a na hradě se pak střídalo velké množství majitelů. Roku 1535 došlo k zařazení hradu do linie opevnění proti Turkům a začalo se se zmohutněním obrany hradu. Hradní příkop napustili vodou a přes něj vedl padací most. Dále byly vybudovány dělové bašty, takže v roce 1544 odolal tureckému nájezdu. V opevňování pokračoval po roce 1558 i nový majitel Štefan Dobó, který také nechal přistavět opevněný renesanční zámek. V roce 1578 hrad odolal dalšímu útoku Turků a v roce 1605 také vojskům Štefana Bočkaje, který vyplenil město. Až do roku 1663 byl klid. Toho roku k Levicím přitáhl vezír Ahmed Köprili. Levice se vzdaly bez boje, protože obrana by byla marná. Roku 1664 přitáhl k hradu generál Louis Raduit de Souches a Turky vyhnal. Ti se ale nechtěli hradu vzdát tak snadno a v červenci 1664 přitáhli znovu. Pod hradem však byli poraženi císařskými vojsky z Trnavy. V roce 1678 hrad obsadila vojska Imricha Tökölyho a poté se držitelé měnili. V roce 1703 byl hrad znovu obsazen, tentokrát kuruky Františka II. Rákocziho, ale na konci října byli vyhnáni. Brzy poté se však vrátili s posilami a hrad dobyli. Na hradě zůstali do roku 1708, kdy je vyhnal generál Sigbert Heister. Po těchto bojích byl hrad poškozen a majitel se jej rozhodl neopravovat. Od roku 1709 tak chátral. Ve 20. století došlo k zakonzervování zříceniny hradu a opravení části, která dnes slouží Tekovskému muzeu. Popis V horní části hradu se nacházejí zbytky gotického paláce, nejstaršího opevnění a kruhové bašty. Ta byla v 19. století přestavěná na letohrádek. Dále z hradu zachovalo obvodové zdivo, nárožní rámování, gotický vstupní portál do paláce, fragmenty omítek a opevnění. Součástí hradu je kaštel, ve kterém sídlí Tekovské muzeum založené roku 1927, v němž se nacházejí přírodopisné sbírky z oblasti Tekova. V prostorách muzea jsou také renesanční křížové a lunetové klenby ze 16. a 17. století. Odkazy Související články Seznam hradů na Slovensku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Levice na Wikimedia Commons hrad na treking.cz Levický hrad, muzeum.sk hrad Levice, hrady.cz Levický hrad, slovenskehrady.sk
Burg Lewenz

Die Burg Lewenz (slowakisch Levický hrad, ungarisch Lévai vár) ist die konservierte Ruine einer Höhenburg in der slowakischen Stadt Levice. Sie erhebt sich nordwestlich der Stadtmitte auf einem Felshügel, oberhalb der Flüsse Perec und Podlužianka. Geschichte Die Burg entstand in der zweiten Hälfte des 13. Jahrhunderts zum Schutz der Wege zum Kloster Hronský Beňadik und in die heute mittelslowakischen, damals niederungarischen Bergstädte. Im Mittelalter und in der Neuzeit wechselte die Burg oft den Besitzer, hierzu gehörten der Oligarch Matthäus Csák, die ungarische Krone, die Abtei von Hronský Beňadik sowie mehrere Adelsfamilien, wie Lévai, Becse und Sárai. Den mittelalterlichen Kern bildeten ein gotischer Palas und eine Befestigung mit einer runden Bastion. Nach einem Brand im Jahr 1434 wurde die Burg wieder errichtet. Wegen der osmanischen Überfälle nach der Schlacht bei Mohács kam es im 16. Jahrhundert zu reger Bautätigkeit. Man errichtete eine steinerne Befestigung mit Artillerie, auf der Nordseite eine Artilleriebastion, ein einstöckiges Gebäude auf der Südseite und später auch ein Renaissance-Landschloss im unteren Hof (1571). Schon 1543 wurde die Burg zu einer der 15 antitürkischen Festungen erklärt. Auch dank der Befestigungsarbeiten scheiterte im Jahr 1578 ein direkter osmanischer Angriff auf die Burg. Wiederholte Befestigungsarbeiten im 17. Jahrhundert ergänzten die Festung um weitere Burgmauern mit Eckbastionen. Die Osmanen eroberten die Festung 1663 kampflos, die kaiserliche Armee unter de Souches gewann aber bereits ein Jahr später nach der Schlacht von Lewenz die Burg zurück und befestigte sie wieder. Nach erbitterten Kämpfen zwischen Rákóczis Kuruzen und den Kaiserlichen wurde die Burg im Februar 1709 schwer beschädigt und nie wieder im vollen Umfang aufgebaut. Die ungarische Adelsfamilie Esterházy nutzte einige Gebäude als Lagerräume, nachdem sie die Burg erworben hatte. In den 1970er Jahren konservierte man die Ruinen der oberen Burg und die Befestigung und brachte im Landschloss ein regionales Museum (Tekovské múzeum) unter. Weblinks Beschreibung der Burg (slowakisch) Beschreibung auf der Seite von Tekovské múzeum (deutsch)
Synagoga v Malackách

Synagoga, neboli Templ, se nachází v obci Malacky (německy Malatzka, maďarsky Malacka) v Bratislavském kraji. Historie židovské obce První Židé se do Malacek přistěhovali údajně roku 1755 (10 osob), jejich počet postupně rostl, stěhovali se do města zejména v průběhu 19. století. Roku 1880 je uváděno 397 osob. První Židé přišli pravděpodobně z Moravy, posléze komunita udržovala obchodní i kulturní vztahy zejména s nedalekou Vídní. Po budapešťském kongresu v letech 1868 až 1869, kdy došlo k rozkolu maďarského židovstva, se malacká obec rozhodla zachovat nezávislý status quo ante. Malacky sloužily jako sídlo rabinátu pro 17 okolních obcí. Židovská obec měla všechny náboženské instituce – synagogu, košer řezníka, mikve, školu a hřbitov. Weinwurmovi a Spitzerovi byly dvě nejvýznamnější židovské rodiny ve městě. Před holocaustem měla obec zhruba 300 členů. Většina z nich byla deportována r. 1942 do vyhlazovacích táborů Auschwitz a Majdanek v Polsku. Roku 1948 žilo ve městě ještě 50 Židů. Velmi záhy se ale drtivá většina z nich vystěhovala do Izraele. Malá židovská náboženská obec fungovala do šedesátých let, dnes ve městě Židé nežijí. Zůstal po nich zdevastovaný židovský hřbitov v jižní části města a synagoga. Synagoga Místní bohatá židovská rodina Spitzerů zakoupila pozemek, na němž nechala podle plánů vídeňského architekta a bratislavského rodáka Wilhelma Stiassnyho vystavět mezi lety 1886 až 1887 synagogu, kterou poté věnovala místní židovské obci. Budova kompletně shořela při požáru v roce 1899. Roku 1900 byla na stejném místě – opět podle plánů Stiassného – postavena synagoga nová. Budova, pro své období v typickém tzv. maurském slohu s dvěma věžemi, podkovovitými oblouky a nezaměnitelnými žluto-černými pásy na fasádě je dozajista nejexotičtější stavbou ve městě. V 50. letech 20. století byla budova věnována městu. Dnes v objektu sídlí umělecká škola. Do interiéru bylo vestavěno podlaží, dolní část slouží jako dílna, nahoře je koncertní místnost. Nicméně se zachovalo poměrně dost architektonických prvků – aron ha-kodeš, litinové sloupy a dřevěný kazetový strop. Původně stála synagoga v typické městské zástavbě, kde žilo před 2. sv. válkou mnoho příslušníků zdejší židovské komunity. V poválečném období však byla tato zástavba téměř kompletně zbourána. Synagoga je zapsána v Ústředním seznamu kulturních památek Ministerstva kultury SR jako národní kulturní památka. V nedávné době se budova začala rekonstruovat z fondu města Malacky. Rekonstrukce se týká zejména exteriér, byla položena nová střešní krytina, měděné oplechování a obnovena a alternována fasáda. Současně probíhá oprava vstupního portálu a kamenných schodů. Odkazy Literatura BÁRKÁNY, Eugen; DOJČ, Ľudovít. Židovské náboženské obce na Slovensku. Bratislava: Vydavateľstvo Vesna, 1991. 438 s. ISBN 80-85128-56-X. (slovensky) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Synagoga v Malackách na Wikimedia Commons (slovensky) Synagoga Slovaca – Malacky: Synagóga (slovensky) Město Malacky – Synagóga Archivováno 18. 6. 2013 na Wayback Machine. (slovensky) Delet – Synagóga v Malackách sa konečne dočkala rekonštrukcie
Synagoge (Malacky)

Die Synagoge in Malacky, einer slowakischen Stadt im gleichnamigen Bezirk, wurde 1887 errichtet. Die profanierte Synagoge im orientalisierenden Stil ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Geschichte Das Synagogengebäude, vom Gutsbesitzerehepaar Simon und Cäcilie Spitzer gestiftet, wurde nach Plänen des Architekten Wilhelm Stiassny errichtet. Im Jahr 1899 wurde der Bau mit der heutigen Adresse Na brehu 2 durch einen Brand fast vollständig zerstört und bis 1900 vom gleichen Architekten wiederaufgebaut. Neben der Synagoge stand ein heute nicht mehr existierendes Haus für den Synagogendiener. Seit den 1980er Jahren wird das Synagogengebäude als Kunstschule genutzt. Beschreibung Die Synagoge war die erste in der Slowakei im orientalisierenden Stil. Sie besitzt eine Fassade mit zwei überkuppelten Turmstümpfen. Die Kuppeln sind nur durch ein hohes Kranzgesims abgesetzt, dessen Mitte mit den Gesetzestafeln dekoriert ist. Ein großes Portal und ein dreiteiliges Fenster dominieren den Mitteltrakt. Die beiden vorspringenden, turmartigen Seitentrakte werden durch große Kuppeln betont. Im Obergeschoss wiederholt sich die Form des dreiteiligen Fensters mit Hufeisenbögen an beiden Seitenrisaliten in kleinerer Ausführung. Die Eingänge für Frauen an den beiden Seitentrakten übernehmen die Form des Hauptportals. Die Synagoge bot Platz für 400 Personen. Von den drei Eingangstüren führt die mittlere zur Vorhalle und zum Parterre und die beiden seitlichen zur Frauenempore. Die an drei Seiten umlaufende Frauenempore wurde von sechs dekorativen polychromen Säulen mit Kapitellen gestützt. Der Toraschrein mit einem Traubenmuster befand sich in der östlichen Nische und war von einer Rosette bekrönt. Siehe auch Liste von Synagogen in der Slowakei Literatur Satoko Tanaka: Wilhelm Stiassny (1842–1910). Synagogenbau, Orientalismus und jüdische Identität. Dissertation Universität Wien 2009, S. 50–55 (Digitale Ausgabe). Weblinks
Synagoga w Malackach

Synagoga w Malackach – zbudowana w 1886 roku według projektu Wilhelma Stiassnego w stylu mauretańskim, przy ulicy Na brehu 2. Obecnie w synagodze znajduje się szkoła artystyczna. Dawniej jak i dziś synagoga jest jednym z najbardziej charakterystycznych i najbardziej oryginalnych budynków w mieście. Jej najbardziej charakterystycznymi elementami są dwie kuliste kopuły znajdujące się w narożnikach bogato zdobionej fasady głównej.
Beckovské hradné bralo

Beckovské hradné bralo (česky Beckovské hradní bradlo) přírodní památka v katastrálním území obce Beckov v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčínském kraji na Slovensku. Chráněné území bylo vyhlášeno v roce 1963 a jeho rozloha je 1,45 hektaru. Předmětem ochrany je vápencové bradlo vypreparované erozní činností Váhu, který je obnažil z paleogenních usazenin. Skalní stěny jsou vysoké až padesát metrů. Na vrcholu se nachází zřícenina hradu Beckov. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Beckovské hradné bralo na Wikimedia Commons
Бецковська замкова скеля

Бецковська замкова скеля (Beckovské hradné bralo) — пам'ятка природи в Словаччині; розташовується в окрузі Нове Место-над-Вагом — село Бецков. Охоронна територія займає 1,75 га; заснована 1963 року. Предметом охорони є вапнякова скеля, утворена ерозійною діяльністю річки Ваг, яка оголила її з палеогенових відкладень. На вершині знаходяться руїни замку Бецков.. Примітки
Galerie Ľudovíta Fully

Galerie Ľudovíta Fully (slovensky Galéria Ľudovíta Fullu v Ružomberku je galerie moderního umění a součást Slovenské národní galerie. Prezentuje zejména výtvarná díla, která Slovenské národní galerii daroval Ľudovít Fulla. Architektura budovy Stala se první galerií, která byla postavena na Slovensku po roce 1945. Martin Kusý vypracoval v roce 1964 studii, kterou dva roky na to dovedl do prováděcího projektu Š. Hatala. Realizace stavby byla uskutečněna v roce 1969. Galerii tvoří dva na sobě ležící asymetricky uspořádané hranoly. Horní je umístěn kolmo na dolní a jeho výrazný patnáctimetrový přesah tvoří signifikantní charakter budovy. V horní části se nachází výstavní prostory, do dolní části byl umístěn vstup, administrativa a dva byty. Jeden byt byl pro umělce, který měl tvar atriového bydlení. Druhý byt byl správce s návaznosti na provoz galerie. V současnosti je umělcův byt využíván na ubytování zahraničních umělců a byt správce na administrativní účely. Průčelí je členěno úzkým horizontálním pásem oken. Čelní stěnu zdobí umělecké mozaiky. Na fasádách je použit kombinovaný povrch z tmavého mramoru, břízolitem a bílými hliníkovými lamelami. Konstrukce je ocelová rámová. Strohé geometrické formy vnější architektury pravdivě vyjadřují lineární návaznost vnitřních prostor. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Galéria Ľudovíta Fullu na slovenské Wikipedii. Literatura Krivošová, J., Lukáčová, E.: Premeny súčasnej architektúry Slovenska, Bratislava, Alfa, 1990 Dulla, M., Moravčíková, H. Architektúra Slovenska v 20. storočí, Vydavateľstvo Slovart, Bratislava, 2002 Dulla, M., a kol.: Majstri architektúry, Perfekt, Bratislava 2005 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Galerie Ľudovíta Fully na Wikimedia Commons (slovensky) SNG – Galéria Ľudovíta Fullu Ružomberok na muzeum.sk
Gymnázium sv. Andreja

Gymnázium svätého Andreja v Ružomberku je katolické gymnázium založené v roce 1992 spišským biskupem Františkem Tondrou. Jeho kapacita činí cca 530 studentů. Gymnázium poskytuje čtyřleté všeobecné gymnaziální vzdělání a osmileté gymnaziální vzdělání zaměřené na jazyky. Nachází se na historickém náměstí Andreje Hlinky vedle budovy městského úřadu a kostela sv. Ondřeje. Gymnázium úzce spolupracuje s Katolickou univerzitou v Ružomberku, jejíž filosofické fakultě slouží jako fakultní škola. Od roku 1993 je členem Združenie katolíckych škôl Slovensko. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gymnázium sv. Andreja na Wikimedia Commons Oficiální stránky školy Archivováno 18. 2. 2008 na Wayback Machine. Reference
Kostel svaté Heleny (Trnava)

Kostel sv. Heleny (slovensky Kostol svätej Heleny) je gotický kostel ze 14. století nacházející se ve slovenské Trnavě. Jednolodní stavba s polygonálně uzavřeným přesbytářem a křížovou klenbou. Na severní straně presbytáře je gotická věžička s kružbovými okny. Po obou stranách lodi jsou barokní kaple. Nad gotickým portálem je trojdílná edikula se sochami. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Heleny na Wikimedia Commons
Kościół św. Heleny w Trnawie

Kościół św. Heleny w Trnawie (słow. kostol sv. Heleny w Trnave) – XIV-wieczny, gotycki kościół obrządku rzymskokatolickiego w Trnawie w zachodniej Słowacji. Pierwotnie szpitalny, obecnie parafialny, należący do dekanatu Trnawa w archidiecezji trnawskiej. Jeden z najstarszych zabytków miasta. Położenie Kościół mieści się przy ul. Głównej (słow. Hlavná ul.), na jej południowym końcu, na samym południowym skraju historycznego starego miasta Trnawy. Historia Powstał wraz z przylegającym doń miejskim przytułkiem dla starych i chorych („szpitalikiem”) w połowie XIV w. Pierwotnie poświęcony prawdopodobnie był św. Archaniołowi Michałowi i obecne wezwanie otrzymał być może dopiero w XV w. Najstarsza wzmianka pisana o kościele pochodzi z 1490 r. Kościół przebudowano w epoce baroku, m.in. dodając po obu stronach nawy barokowe kaplice. Zabudowania szpitala i przytułku przebudowane zostały w stylu klasycystycznym w XIX w. Architektura Kościół murowany, orientowany. Pierwotnie gotycki, barokowo przebudowany. Jednonawowy, z poligonalnie zamkniętym prezbiterium, bezwieżowy, nakryty dachami dwuspadowymi. Przy północnej stronie prezbiterium ośmioboczna wieżyczka z maswerkowymi oknami, nakryta dachem wieżowym. Na niej dzwon „Św. Elżbieta” z roku 1766 oraz o pięć lat młodszy dzwon „św. Helena”. Na fasadzie, nad gotyckim portalem, kamienna, trójdzielna edykuła z rzeźbami przedstawiającymi (kolejno od lewej) św. Elżbietę, św. Helenę i św. Barbarę. Środkowa rzeźba (św. Helena) gotycka, z ok. 1400 r. Obok masywny, kamienny krzyż, dzieło miejscowego kamieniarza Ignáca Malczera z 1739 r. W prezbiterium (najstarsza część świątyni) i nawie gotyckie sklepienia krzyżowo-żebrowe. W murze prezbiterium kamienne, gotyckie sakramentarium, zamknięte kutą kratą. W oknach barwne witraże. Ołtarz główny neogotycki, z końca XIX w. W kaplicy południowej jedyny w Trnawie ołtarz szafiasty (tablicowy). Konstrukcja i część centralna z rzeźbiarskim przedstawieniem Serca Bożego z ok. 1700 r., boczne skrzydła późnogotyckie z ok. 1500 r. W kaplicy północnej boczny ołtarz z obrazem z l. 1725–1728, przedstawiającym Matkę Boską Loretańską. Organy wykonał mistrz Karl Neusser z Nowego Jiczyna przed rokiem 1900. Przypisy Bibliografia Ondrušová Klára, Tomovičová Marta: Trnava. Historické pamiatky, wyd. Mesto Trnava, 2010, brak ISBN.