NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Jazero (Košice)

Jazero (literally: "The lake") is a reservoir, which was created in the second half of the 20th century, located in the Nad jazerom borough (city ward) of Košice, Slovakia. Characteristics Jazero is the dominant feature of this part of the city and is set in the recreational area with the same name. This recreational area includes a cable skiing system, a boat rental provider, a sandy beach, multifunctional playgrounds, children's and full-size volleyball courts, and a number of catering facilities that are open to visitors during the summer. If the water is of good quality, you can bathe in it. During the swimming season, a lifeguard and rescue service is available. Between the lake and the river Hornad, there is a wooded area with footpaths and Fire pits for grilling as well as a cycle path for cycling and rollerblading. Fishing in allowed, provided that a license has been purchased. The cable skiing system, operated by Trixen, is used for both competition and recreational water skiing. Košické Benátky (literally: "Kosice Venice") is an annual event in which non-traditional sailing vessels are presented upon the lake. References
Озеро (Кошиці)

Озеро (Jazero) — водосховище; місце розташування — Кошиці; міська частина Над Озером. Площа 0,17 км2. Збудовано в 2-й половині 20-го сторіччя. Поруч протікають Горнад і Миславський потік. Примітки
Kostel Královny míru (Košice)

Kostel Královny míru se nachází v jižní části Košic na Ulici milosrdenství. Je zasvěcen Panně Marii Královně míru a od roku 1963 je chráněn jako národní kulturní památka Slovenské republiky. Popis Kostel byl postaven v krizových letech 1938–1939 v duchu funkcionalistické moderny. Interiér i exteriér kostela je poměrně jednoduchý, minimálně zdobený a zaměřený na funkci, kterou má plnit. Po II. vatikánském koncilu, kdy došlo ke změnám v liturgickém prostoru kostelů, byl z tohoto kostela odstraněn původní hlavní oltář a jeho funkci začala plnit přední vitráž. Později byla částečně zakryta i dvě boční okna, aby hlavní vitráž vynikla. Jejím autorem je významný maďarský sklářský výtvarník József Palka. Motivem je Marie, Královna míru, obklopená anděly, nad ní je bílá holubice jako symbol Ducha svatého. V horní části vitráže je napsáno: REGINA PACIS, ORA PRO NOBIS (Královno míru, oroduj za nás). Vitráž lze pozorovat pouze z vnitřku kostela, protože zvenčí ji překrývá velké okno se žlutohnědým ornamentálním sklem, které zkresluje vnímání barev vitráže. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Kráľovnej pokoja (Košice) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Královny míru na Wikimedia Commons
Kerk van de Koningin van de Vrede (Košice)

De Kerk van de Koningin van de Vrede is een rooms-katholiek bedehuis in Košice (Slowakije). Ligging Het gebouw is gelegen in de Milosrdenstva-straat, in de wijk: Košice-Juh. Patroon De Maagd Maria, Koningin van de Vrede, is de beschermheilige. Sinds 1963 is deze kerk een nationaal cultureel monument van de Slowaakse Republiek. Architectuur De kerk werd gebouwd in de crisisjaren 1938 - 1939, in de geest van functionalisme en modernisme. Zowel interieur als exterieur zijn relatief eenvoudig ingericht, minimaal versierd, en gericht op de functie die het bedehuis moeten vervullen. Na het Tweede Vaticaans Concilie, toen de liturgische ruimte in de kerken aan verandering onderhevig was, werd het oorspronkelijke hoofdaltaar uit deze kerk verwijderd en werd zijn functie overgenomen door het voorste glas-in-loodraam. Later werden twee zijramen gedeeltelijk afgedekt om het belangrijkste glas-in-loodraam meer te laten opvallen. De auteur van het raam is de belangrijke Hongaarse glaskunstenaar Palka József. Het onderwerp van dit raam is Maria, de Koningin van de Vrede, die omringd is door engelen, en waarboven een witte duif is afgebeeld als symbool van de Heilige Geest. Eronder staat de volgende toelichting: VERGINA PACIS, ORA PRO NOBIS.(Koningin van de Vrede, bid voor ons.) De inhoud van dit glas-in-loodraam is alleen binnen in de kerk waarneembaar, want aan de buitenkant is er bij wijze van beveiliging een groot raam met geelbruin sierglas geplaatst, wat de uitwendige waarneming bemoeilijkt. Zie ook Košice (stad in Slowakije)
Cerkiew św. Mikołaja w Kožuchovcach

Cerkiew św. Mikołaja w Kožuchovcach – drewniana greckokatolicka cerkiew filialna zbudowana w 1741 w miejscowości Kožuchovce, przeniesiona w 1927 do Muzeum Wschodniosłowackiego w Koszycach. Obecnie nieczynna kultowo. Historia Niepewna jest data powstania świątyni. Według tradycji zbudowano ją w latach 1741. W 1785 wykonano polichromię wnętrz. W latach 1925–27 przeniesiona do Koszyc. Polichromia restaurowana w 1928, a świątynia w latach 1958–59. Architektura i wyposażenie Jest to budowla drewniana konstrukcji zrębowej, trójdzielna. Nawa kwadratowa, węższe prezbiterium zamknięte prostokątnie. Babiniec węższy od nawy, szerszy od prezbiterium. Wieża słupowo-ramowa o pochyłych ścianach, której jedna para słupów posadowiona w babińcu druga w otwartym przedsionku, zakończona izbicą ze smukłym hełmem namiotowym, zakończonym cebulasto. Nad nawą kopuła namiotowa z uskokiem, nad prezbiterium z dwoma uskokami, nad babińcem faseta. Zwieńczenia obu kopuł zbliżone do hełmu wieży. Wewnątrz polichromia figuralna z wizerunkami Sądu Ostatecznego, Golgoty, Zmartwychwstania i Adama i Ewy w Raju. Wnętrze bez wyposażenia, a pochodzące z cerkwi ikony znajdują się muzeum w Koszycach. Otoczenie Obok cerkwi znajduje się wolnostojąca ośmioboczna drewniana dzwonnica z początku XIX w., przeniesiona tu w 1929 ze wsi Asvány koło Użhorodu. Jej podobizna uwieczniona została na słowackiej monecie 10-halerzowej. Przypisy Bibliografia Magdalena i Artur Michniewscy, Marta Duda, Cerkwie drewniane Karpat. Polska i Słowacja, Oficyna Wydawnicza Rewasz, Wyd. I, Pruszków 2003, ss. 279, 280 ISBN 83-89188-08-2
Moyzespark

Het Moyzespark is een wandelgebied in de oude binnenstad (Staré Mesto) van Košice. Het maakt deel uit van de beschermde stedelijke monumentenzone. Het concept van dit park in de vorm van een lange wandelweg is sedert het begin van de 19e eeuw tot heden ongewijzigd gebleven. Het park strekt zich uit over de ganse Moyzesovastraat waarbij zowel de straat als het park genoemd zijn naar de rooms-katholieke bisschop Štefan Moyzes (1797-1869). Aan de zuidkant begint het park aan de Štúrova-straat, nabij het "Huis der Kunsten". Het gaat verder langs het "Gymnasium Šrobárová", het hoofdpostkantoor, de "Malinovského-kazerne" en eindigt in de "Československej armády-straat" (vertaald: "Tsjechoslowaaks Legerstraat"), nabij het oude stadhuis. Geschiedenis Het Moyzespark is bijna een kilometer lang. Het werd aangelegd naar het model van de boulevards in Boedapest. Aanvankelijk heette het Promenáda en sinds 1892 wordt het wel eens Rotonde van Rákóczi genoemd. Aanvankelijk werden hier populieren aangeplant maar later, in 1910, werden veranderingen aangebracht. Naar aanleiding van de toekenning van de titel Culturele hoofdstad van Europa (2013) zijn aanpassing doorgevoerd: een nieuwe en betere verlichting ter verhoging van de veiligheid, verviervoudiging van het aantal zitbanken en plaatsing van vuilnisbakken voor afvalrecyclage. Bij de wederaanleg werd een kilometer fietspad toegevoegd, dat ook geschikt is voor inlineskaters en rolstoelgebruikers. Dit park is de eerste drempelvrije wandelweg met hulplijnen voor blinden. Benevens het fietspad leiden er ook twee voetpaden door het park: het ene met grind als wegbedekking, en het andere met asfalt. Over de gehele lengte zijn struiken aangeplant. Nabij de ingang van het domein van de Pavel Jozef Šafárik-Universiteit staat het merendeel van de zitbanken evenals een fontein. In het wandelplantsoen staan twee beelden: het zogenoemde Sleutelbeeld gemaakt door de Tsjechische beeldhouwer Jiří David, en de buste van Štefan Moyzes, naar wie de straat en het park genoemd zijn. Afbeeldingen Zie ook Košice (stad in Slowakije) Moyzesova ulica (Košice) Štefan Moyzes
Paleis van de hoofdkapitein

Het Paleis van de hoofdkapitein in Košice, is een historisch gebouw in de Hlavná-straat 88 (Slowaaks: "Hlavná ulica"). Geschiedenis Het gebouw werd opgetrokken gedurende de periode van 1876 tot 1899 in art-nouveau-stijl met barokke invloeden. Dit paleis was de zetel van de hoofdkapitein van Opper-Hongarije (Slowaaks: "Hornouhorský", verbastering van: "Horné Uhorsko"). Deze militair was gelast met het toezicht op - en de verdediging van de grenzen. Sedert 1947 is in dit gebouw het Slowaaks Technisch Museum gevestigd. Het paleis werd op 16 oktober 1963 geregistreerd als nationaal cultureel monument van de Slowaakse Republiek. Zie ook Slowaaks Technisch Museum Planetarium van Košice Košice (stad in Slowakije)
Divadlo Aréna

Divadlo Aréna patří mezi nejstarší divadla v Bratislavě. Bylo založeno v roce 1828 na pravém břehu Dunaje. Zpočátku sloužilo jako letní amfiteátr, odtud název Aréna. V roce 1898 byla na jejím místě postavena divadelní budova, jejíž vzhled se od té doby téměř nezměnil. Historie Od vzniku divadla až do konce druhé světové války účinkovala v Aréně řada maďarských, rakouských a německých divadelních společností. Po roce 1946 došlo postupně k uzavření Arény, která sloužila až do počátku devadesátých let jako sklad Slovenské televize. Na obnovení divadla měla skupina lidí okolo mima Milana Sládka, jejichž úsilí bylo korunováno premiérou hry Grand Pierot v roce 1997. Divadlo mělo repertoáru několik pantomimických představení, každoročně pořádalo mezinárodní festival pantomimy „Kaukliar“. V roce 2003 se stal ředitelem herec Juraj Kukura, za jehož vedení se divadlo soustředilo především na činohru. Inscenace Albeeho hry Koza aneb Kdo je Sylvie? v režii Martina Čičváka, připravená v koprodukci s pražským Činoherním klubem, byla nominována na Cenu DOSKY v kategorii inscenace roku a režie roku, Juraj Kukura a Emília Vášáryová získali ceny pro nejlepšího herce a herečku. O rok později cenu DOSKY získalo monodrama Tiso, Marián Labuda byl za ztvárnění Jozefa Tisa odměněn cenou pro nejlepšího herce. V roce 2006 měla v Aréně premiéru nová Klimáčkova hra o Gustávu Husákovi. Odkazy Související články Vodní věž (Petržalka) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Divadlo Aréna na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Arena-Theater

Das Arena-Theater (slowakisch Divadlo Aréna) ist eines der ältesten Theater in Bratislava. Es wurde 1828 gegründet und spielte zunächst auf einer Freilichtbühne in Form eines römischen Amphitheaters, daher der Name. Das heutige Theatergebäude wurde 1898 errichtet und steht zwischen dem Janko-Kráľ-Park und der Alten Brücke (Starý most) im Stadtbezirk Petržalka. Von der Zeit der Gründung bis zum Ende des Zweiten Weltkriegs traten hier zahlreiche ungarische, österreichische und deutsche Theaterensembles auf. Nach Kriegsende wurde das Theater geschlossen und diente als Lagerhaus des staatlichen Tschechoslowakischen Fernsehens. Eine Gruppe um den Pantomimen Milan Sládek belebte das Theater neu, die Wiedereröffnung erfolgte 1997. Seit 2003 ist Juraj Kukura Direktor des Arena-Theaters. Weblinks Website des Arena-Theaters (slowakisch)
Arena Theatre

Arena Theatre (Slovak: Divadlo Aréna) is one of the oldest theatres in Bratislava. It was established on the right bank of the Danube in 1828 as an amphitheatre. The current building was built in 1899. From its establishment until the start of the Second World War, many Hungarian, Austrian and German theatre companies performed there. In the bombing of Starý most at the end of the war, the theatre building sustained damage and was subsequently closed to the public for more than 50 years.After the war, the theatre served as a storehouse for state-owned Czechoslovak Television. In the years after the Velvet Revolution, the theatre was revived by a group of people around mime artist Milan Sládek, with an annual pantomime festival under the name of Festival Kaukliar starting there in 1996. In 2003, renowned Slovak actor Juraj Kukura became managing director and focus of the theatre shifted to drama. Kukura remained in charge until stepping down on 30 June 2025. The performance of The Goat or Who is Sylvia? was nominated for Dosky Awards for the 2003–04 theatre season. Juraj Kukura and Emília Vášáryová won the categories of best actor and best actress for their roles in the production. A year later, monodrama Tiso was voted the best performance. The play won a total of four awards including best actor for Marián Labuda's portrayal of Jozef Tiso. Reconstruction of the building began in 2022: at a cost of around €7 million, the water tower and the wings were restored, a tower was added to the roof and a café was added to the site. Notes References External links Official site (in Slovak)
Theater Arena

Theater Arena (Slowaaks: Divadlo Aréna) is een van de oudste theaters in Bratislava. Het werd in 1828 gevestigd aan de oever van de Donau, in het huidige stadsdeel Petržalka. In het begin was het een open amfitheater, vandaar de naam Arena. Het huidige theatergebouw is in 1998 gebouwd. Vanaf haar oprichting tot het einde van de Tweede Wereldoorlog gaven vele Hongaarse, Oostenrijkse en Duitse theaterbedrijven er optredens. Na de oorlog werd het theater gesloten en het gebouw als opslagplaats gebruikt voor de Slowaakse televisie. Het theater werd nieuw leven ingeblazen door een groep rondom pantomime-artiest Milan Sládek. De heropening vond plaats in 1997. Het repertoire bestond uit diverse pantomime-optredens en jaarlijks vond er een pantomimefestival plaats. In 2003 werd de Slowaakse acteur Juraj Kukura manager en werd de focus van het theater verlegd naar drama. Externe links Website van Theater Arena
Teatr Arena

Teatr Arena (słow. Divadlo Aréna) – jeden z najstarszych teatrów w Bratysławie. Został założony w 1828 roku, na prawym brzegu Dunaju. Na początku służył jako otwarty amfiteatr letni, stąd nazwa Arena. Obecny budynek został wybudowany w 1898 roku. Od momentu powstania do końca II wojny światowej, wiele węgierskich, austriackich i niemieckich teatrów wystawiało tam swoje spektakle. Po wojnie teatr był stopniowo zamknięty i służył jako magazyn dla państwowej telewizji słowackiej. Teatr został wskrzeszony przez grupę ludzi skupionych wokół mima Milana Sládeka, a pierwszy spektakl wystawiono w 1997 roku. Repertuar składał się z kilku przedstawień pantomimicznych. Miał tam miejsce coroczny festiwal pantomimicznych. W 2003 roku znany słowacki aktor Juraj Kukura został dyrektorem zarządzającym i przekształcił teatr pantomimiczny na teatr dramatyczny. Linki zewnętrzne Strona oficjalna
Kursalón

Kursalón je kulturně-historická stavební památka ve Sklených Teplicích na Slovensku, v okrese Žiar nad Hronom. Historie Výstavba V červnu 1836 přišel nový nájemce lázní ve Sklených Teplicích Jozef Lentz (bývá uváděn i jako Lenz) s návrhem vybudovat „konverzační sál“ ze dřeva, kde by se mohli shromažďovat lázeňští hosté. Výstavba měla začít následující jaro, v roce 1837. Lentz se nabídl částečně hradit stavbu ročním zvýšením nájmu. Návrh nájemce Lentze poslala důlní komora Dvorské komoře v Budíně. Navržený rozpočet prozkoumal Ferdinand Divald a náklady vypočetl na 540 zlatých 51 ½ groše v hotovosti a 130 zlatých 28 grošů „v robotách“. V listopadu požádala Dvorská komora i o zaslání příčného řezu stavby (nákresy ani plány stavebního objektu se nezachovaly) a potvrzení stavebního materiálu a denní mzdy pro dělníky prostřednictvím báňského soudu. Dvorská komora 18. dubna 1837 definitivně povolila výstavbu sálu. Přípravy na výstavbu sálu začaly v roce 1837 a stavba samotná začala na jaře 1838. Při výstavbě se ukázalo několik nedostatků, jako například příliš široká kulatá střecha, ze které při deštivém počasí tekly proudy vody do okolí. Také nevhodně použité stavební dřevo způsobilo, že desky vyskakovaly a vícekrát musel stavbu opravovat tesař a truhlář, čímž se stavba jen prodražila. Ze zmíněných důvodů byla stavba opatřena měděnými žlaby a natřena fermeží. V červenci 1839 oznámil „hlavnímu komorskému grófovi“ polesný Emil Rombauer ukončení prací na „konverzačním salonu“ do konce měsíce. Dne 31. července 1839 ho měl převzít do své správy nájemce Lentz a úředníci komorského panství Šášov. Rekonstrukce Po dlouhých letech chátrání byla stavba zrekonstruována v roce 2007. Zrekonstruovaný Kursalon se nyní nachází o 15 metrů dál než před opravou. Způsobila to narušená statika, která neumožnila zrekonstruovat jej na původním místě. Z původní budovy se zachovaly vnější sloupy a okna. Někdejší základy Kursalónu nyní zdobí sloupy se sochami znázorňující čtyři roční období. Rekonstrukci projektoval Ing. Arch. Peter Podoba. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kursalón (Sklené Teplice) na slovenské Wikipedii. Literatura Život v Sklených Tepliciach, ročník IV.; december 2007; číslo 2 Archivní dokumenty v Štátnom ústrednom banskom archíve v Banské Štiavnici ve fondu Hlavného komorskogrófskeho úradu
Kursalón, Sklené Teplice

Kursalón is a cultural and historical monument in Sklené Teplice, Slovakia. History Construction In June 1836, Jozef Lentz, the new tenant farmer of a spa in Sklené Teplice, came up with a project to build a conversational room where the spa's visitors could gather, and offered to finance the building. The mining house sent Lentz's project to the Dvorska house in Budin. Ferdinand Divald checked the budget and calculated costs. In November, the Dvorska house requested sending the diagonal cut of the building and ratification of the building material and wages of the workers through the mining court. The Dvorska house was given the okay to build Kursalón on April 18, 1837. Preparation to build the saloon started in 1837, and construction began in the spring of 1838. Some problems arose during construction; there was a wide orbiculate roof from which streams of water fell down when the weather was rainy. Inconveniently used wood was placed in such a way that planks stuck out and the saloon often needed repair by carpenters and cabinetmakers. The building was equipped with copper gutters and painted varnish. In July 1839, the main chamber's earl Emil Rombauer announced the upcoming end of work. Lentz, tenant farmers, and officers of seigniory Šašo took over on July 31, 1839. Reconstruction The saloon was reconstructed in 2007. The reconstructed Kursalón is situated 15 metres from its original place, due to balance and erosion problems at the original site. The windows and outside pillars from the original building were preserved. Pillars with statues that represent the four seasons make the quondam foundation of the saloon now. The reconstruction of Kursalón was overseen by Ing. Peter Podoba. UPG Project This building will be modelled in 3D graphic program trueSpace. Sources Život v Sklených Tepliciach, December 2007 archival documents from the State mining archive in Banská Štiavnica
Wydział Budownictwa Uniwersytetu Technicznego w Koszycach

Wydział Budownictwa Politechniki Koszyckiej został założony 20 lutego 1977. Dziekanem Wydziału jest doc. dr Vincent Kvočák (2012). Katedry Wydziału Katedra konstrukcji stalowych i drewnianych Katedra konstrukcji betonowych i murowanych Katedra geotechniki i budowy dróg Katedra mechaniki budowli Laboratorium inżynierii lądowej i wodnej Katedra architektury i budownictwa Katedra fizyki budowli Katedra sprzętu technicznego budowli Laboratorium inżynierii lądowej Katedra inżynierii środowiska Katedra inżynierii materiałowej Laboratorium materiałów i inżynierii środowiska Katedra technologii budowlanej Katedra matematyki stosowanej Laboratorium technologii i zarządzania w budownictwie Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona Wydziału (słow.)
Lakeside Park

Lakeside Park je výšková administrativní budova v Bratislavě. Na základě dosavadních úspěchů v Bratislavě začala společnost TriGranit Development Corporation výstavbu komplexu administrativních budov pod názvem "Lakeside Park". Měl být budován ve čtyřech etapách na Tomášikově a Vajnorské ulici, a po dokončení poskytovat nájemní plochu o rozloze přibližně 90 000 m² a parkovací místa pro 1 850 aut. Stavba poskytne svým nájemníkům možnost optimální flexibility na expanzi v rámci dalších fází projektu. Prvním krokem, Lakeside Park Fáze 01, byla výstavba administrativní budovy třídy "A" s pronajímatelnou plochou o rozloze 24 800 m² s parkovacími místy pro 510 aut. Stavba se nachází přímo vedle jezera Kuchajda v blízkosti Polus City Center. Budova poskytuje výhled na jezero, pohoří lemující Bratislavu a historické centrum města s dominantním hradem. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Lakeside Park na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lakeside Park na Wikimedia Commons Článek o projektu na stránce Bratislavských novin[nedostupný zdroj]
Plavecké predhorie

Plavecké predhorie je geomorfologická část Pezinských Karpat, podcelku Malých Karpat. Leží v severozápadní části podcelku, v okolí obce Plavecký Mikuláš. Polohopis HierarchieAlpsko-himálajský systém → Karpaty → Západní Karpaty → Vnitřní Západní Karpaty → Fatransko-tatranská oblast → Malé Karpaty → Pezinské Karpaty → Plavecké předhůří***Území se nachází na západním okraji střední části Malých Karpat a zabírá severozápadní část podcelku Pezinské Karpaty. Na severním okraji leží obec Prievaly, jižním směrem lemují západní okraj předhůří i Plavecký Peter, Plavecký Mikuláš a Plavecké Podhradie. Z jihu a jihovýchodu území obepíná Bukovská brázda, geomorfologická část Pezinských Karpat, severovýchodně navazuje podcelek Brezovské Karpaty. Severozápadní a západní okraj vymezuje Podmalokarpatská sníženina, geomorfologický podcelek Borské nížiny. Západní část Malých Karpat odvádí vodu do Borské nížiny, která patří do povodí Moravy. Plavecké predhorie odvodňují víceré vodní toky, které ústí do Rudavy. Nejvýznamnější jsou Hrudky, Trstienka, Libuša a Smrekovec. V těsném sousedství je na říčce Hrudky vybudována vodní nádrž Buková. Obcemi na okraji území prochází silnice II / 501 ( Lozorno – Plavecký Mikuláš – Jablonica ). Chráněná území Téměř celá tato část Malých Karpat je součástí Chráněné krajinné oblasti Malé Karpaty. Vyňata je jen malá část v okolí Plaveckého Mikuláša. Zvláště chráněnými územími jsou národní přírodní rezervace Pohanská, přírodní rezervace Nové pole a Kamenec a přírodní památka Bukovina. Turismus Turisticky atraktivní je zejména okolí Plaveckého Podhradí s ruinami Plaveckého hradu a několika jeskyněmi. Osídlení v paleolitu bylo prokázáno v jeskyni Deravá skala při Plaveckom Mikuláši. Severním okrajem údolím říčky Chotár vedla v středověku Česká cesta. V sousedství leží vyhledávaná rekreační oblast v okolí vodní nádrže Buková. Síť turistických stezek propojuje tuto část se zbytkem Malých Karpat. Značené stezky po modře značené trase: od vodní nádrže Buková do lokality Rozbehy z Plaveckého Mikuláša na rozcestí Červená hora z Plaveckého Podhradia přes Plavecký hrad na rozc. Amonova lúka po zeleně značené trase z Plaveckého Mikuláša údolím říčky Libuša do lokality Mon Repos po žlutě značené trase: z obce Plavecký Peter k vodní nádrži Buková z Plaveckého Mikuláša na rozcestí v sedle Báborská Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Plavecké predhorie na slovenské Wikipedii. Související články Pezinské Karpaty Malé Karpaty Geomorfologické členění Slovenska
Martin Airfield (Slovakia)

Martin Airfield (ICAO: LZMA) is a recreational aerodrome in Martin, Slovakia. It features a grass runway of 800 metres length, several club buildings, and hangars. Airlines and destinations As of 20 June 2024, there are no scheduled passenger services to/from Martin Airfield. References International Civil Aviation Organization, Location Indicators, Edition No. 128 (June 2008), p. 4-40. External links Accident history for LZMA at Aviation Safety Network "Airport information for LZMA" – via Great Circle Mapper.