NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hajnáčka

Hrad Hajnáčka je zřícenina původního gotického hradu, který byl postaven v 13. století. Nachází se na čedičovém skalisku, které tvoří část Cerové vrchoviny, přímo nad obcí Hajnáčka. Zřícenina hradu je součástí přírodní rezervace Hajnáčský hradní vrch. Historie První písemná zmínka o hradu pochází z roku 1245, tedy krátce po tatarských vpádech na území Slovenska, ale vznikl pravděpodobně ještě před nimi. Pro svoji malou velikost v něm mohla přebývat pouze malá posádka. V letech 1545 a 1645 byl obsazen Turky. V roce 1649 byl po vytlačení Turků opraven a přestavěn. Jeho majitelem v té době byl Ladislav Fekete. V roce 1703 hrad zcela vyhořel a poté již nebyl obnoven. Popis Do současnosti se dochovaly pouze drobné zbytky zdí a náznaky opevnění, případně paláců. Řada částí hradu byla vytesána přímo do skály, ve které se také nachází schodiště. Na vrchu těžko přístupného skaliska se nacházejí zbytky zdí a věže podkovovitého půdorysu. Odkazy Literatura PISOŇ, Štefan. Hrady, zámky a kaštiele na Slovensku. Martin: Osveta, 1977. S. 146–147. (slovensky) Související články Seznam hradů na Slovensku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hajnáčka na Wikimedia Commons Hrad na treking.cz Hrad Hajnáčka, slovenskehrady.sk
Burg Hajnáčka

Die Ruinen von Burg Hajnáčka (slowakisch Hrad Hajnáčka, ungarisch Ajnácskő) befinden sich auf einem Basaltfelsen direkt über dem Dorf Hajnáčka im Okres Rimavská Sobota, 12 Kilometer südöstlich von Fileck (Fiľakovo), Region Gemer in der Slowakei. Die Höhenburg stammt aus dem 13. Jahrhundert. Während des Mongolensturms (1241–1242) errichteten Vasallen der Burg Beckov Befestigungen auf dem Felsen. Ursprünglich diente die Burg als Zuflucht. Später, um die Mitte des 15. Jahrhunderts, wurde eine Burg fertiggestellt. 1546 wurde die Burg von den Türken erobert. 1685 war Alexander Vécsey der Schloßkapitän. 1703 brannte die Burg nieder und wurde nicht wiederhergestellt. Von der Burg sind die Überreste des Palas und einer Bastion im schwer erreichbaren höchsten Teil der Burg erhalten geblieben. Weblinks HRAD HAJNÁČKA. Abgerufen am 10. November 2019. Einzelnachweise
Hajnáčka Castle

Hajnáčka Castle is a ruined Gothic castle in the village of Hajnáčka in southern Slovakia. The castle is located on a high basalt rock above the village, which is formed by the remains of a volcano. The castle is surrounded by the Hajnáčka Castle hill nature reserve. History The castle was first mentioned 1245. It was built by Béla IV of Hungary on the same spot as an earlier fortress. Later it became the manorial seat with 15 settlements. In the 16th and 17th centuries, the castle was one of the significant fortresses against the Turkish invasion of Central-Europe. It was modernised in the 17th century but got neglected in the 18th century. The castle was first part of the estate of the lordship but later was passed on through many aristocratic families. See also Pál Márkházy References
Herlianský gejzír

Herliansky gejzír (též Herlanský gejzír) je vzácný studený gejzír v obci Herľany (okres Košice-okolí) na úpatí Slanských vrchů, ve starém lázeňském areálu Herľany-Rankovce. Je aktivní nepřetržitě od roku 1872, přičemž do roku 1903 a v letech 1957–2006 byl jediným studeným gejzírem v Evropě. Momentálně[kdy?] je kromě něj aktivní ještě studený gejzír v německém Andernachu, na Ukrajině a další podobné gejzíry se nacházejí na Islandu. Gejzír je od roku 1987 chráněn jako národní přírodní památka. Od roku 2002 se nachází na předběžném seznamu světového dědictví UNESCO. Historie Gejzír vznikl nepřímo díky tamním lázním, jejichž rozkvět v 19. století způsobil zvýšenou poptávku po léčivé minerální vodě. Nalezením nového zdroje byl pověřen specialista na minerální a užitkové vody Viliam Zsigmondy. Vrt se počal hloubit roku 1870. Dne 16. srpna 1872, po dosažení hloubky 172 metrů nastala první erupce do výšky čtyř metrů, která trvala zhruba pět minut. Další erupce nastala 4. července 1873 po dosažení hloubky 275 metrů. Byla tak silná, že prorazila střechu vrtné věže vysoké dvacet metrů. Když bylo dosaženo hloubky 330 metrů, voda tryskala nepřetržitě deset dní (od 15. do 25. října 1874) až do výšky 112 metrů. Další erupce následovaly už periodicky s prodlužující se délkou cyklu. Vrt byl ukončen 6. května 1875 v hloubce 404,5 metrů. Technické a chemické údaje Vrt je do hloubky 351 metrů zevnitř držen řadou okruží s vnitřním průměrem 10,3 centimetru. Spodní část v hloubce 351–404 metrů je nevyztužená. Teplota vystřikované vody je 14–18 °C. Během erupce vykazuje voda nárůst vodivosti a obsahu CO2. Celková mineralizace dosahuje 6350,32 mg/l. Celková objemová aktivita částic alfa dosahuje 1,40 ± 0,47 Bq na litr vody, aktivita beta dosahuje 1,52 ± 0,33 Bq na litr vody, což nasvedčuje mírně zvýšené radioaktivitě, jež je u většiny minerálních vod běžným jevem. Erupce Jedná se o periodický studený gejzír. Energie způsobující periodické erupce pochází z oxidu uhličitého, který pod tlakem vystupuje z podloží z tektonických zlomů. Plyn pochází částečně z vulkanických hornin a částečně z mezozoických karbonátových vrstev. Tím se liší od mnohem častějších gejzírů, které jsou poháněny ohříváním vody v podzemí až k bodu varu. Perioda výstřiku závisí na srážkových úhrnech. S jistým časovým odstupem platí, že při větších srážkách se interval zkracuje a naopak. V dlouhodobém horizontu se ale perioda prodlužuje a gejzír postupně ztrácí na síle. Erupční intervaly byly původně dlouhé 8–9 hodin, ale do roku 2016 se zvětšil na 34–36 hodin a voda dosahovala do výšky 7–15 metrů. V roce 2016 byla provedena rekonstrukce fontány a výška gejzíru byla po opravě okolo 22 metrů, erupční činnost trvala 25 minut a průměrný průtok byl 25–30 litrů vody za sekundu. Chráněné území Herliansky gejzír je chráněn jako národní přírodní památka v okrese Košice-okolí v Košickém kraji. Území bylo vyhlášeno v roce 1987. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Herliansky gejzír na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Herlianský gejzír na Wikimedia Commons
Herľany geyser

Herľany geyser (Slovak: Herliansky gejzír) is a geyser located in the village of Herľany in Slovakia. The geyser is a natural phenomenon activated by human activity, but the eruption is influenced by nature, including recent rainfall. The Herľany Geyser is a rare cold geyser located at the foot of the Slanské vrchy Mountains, in the old spa area of the Herľany-Rankovce spa. It has been active continuously since 1872, and until 1903 and in the years 1957-2006 it was the only cold geyser in Europe. The geyser was declared a national natural monument in 1987, and since 2002 it has been on the tentative list of UNESCO World Heritage Sites. The geyser is a natural phenomenon activated by human activity by drilling a 404.5-meter-deep well. It sprays up to a height of 22 meters with a period of 34-36 hours, the eruption lasts approximately 25 minutes. The village's official website gives the time of the next expected eruption. According to a chemical analysis carried out in 1995, the water from the Herlany geyser is moderately mineralized, of the sodium-chloride-bicarbonate type. It is a natural bicarbonate-chloride, sodium, carbonic, sulfur hypotonic water. The average yield is 25-30 liters of water per second. History In the 19th century, the demand for water was so high that the water from the springs in Herľany was not enough. Therefore, in 1870, officials began to dig a well, which was supposed to provide enough water. The first significant eruption occurred in 1872 after drilling to a depth of 172 meters. A year later, water gushed from a depth of 275 meters, up to a height of 20 meters. A repeated eruption (7-8 hours) occurred after drilling to a depth of 330 meters. Drilling work continued until May 1875 (drilling to a depth of 404.5 meters). Initially, water from the geyser was collected in tanks, then heated and used in medicinal baths. By the end of the 19th century, more than 40 tanks were allegedly filled with it. See also List of geysers List of World Heritage Sites in Slovakia External links References
Horní Hodrušský tajch

Horní Hodrušský tajch (slovensky Horný Hodrušský tajch) je tajch v Štiavnických vrších v katastru obce Hodruša-Hámre v okrese Žarnovica. Má rozlohu přibližně 0,5 ha a dosahuje hloubky 14 m. Objem dosahuje 80 000 m³, když poklesl z původních 255 000 m³. Hráz Hráz je zemní sypaná, heterogenní. Konstrukce a členění hráze je stejné jako u tajchu Rozgrund a u Dolního Hodrušského tajchu. Nadmořská výška hráze je 575 m. Koruna hráze je dlouhá 245 m a široká 7 m. Výška hráze nad terénem dosahuje 17 m. Vodní režim Sběrné jarky Část sběrného jarku z úseku Hodrušského potoka nad Dolním Hodrušským tajchem byla zrekonstruovaná formou podzemního vodovodu v délce přibližně 700 m. Druhý sběrný jarok v 50. letech 20. století zanikl a byl přebudovaný na trať, kterou se vozila ruda k tzv. Povrchové svážni až do ukončení rekonstrukce Hodrušské Dedičné štoly. Byl dlouhý přibližně 1500 m. Náhonní jarky Jarok k stupě Horního hodrušského báňského závodu přes Barenleuten o délce 1200 m Královský vodní jarok v délce 5660 m s 690 m dlouhou Královskou vodní štolou. Historie Tajch vznikl pravděpodobně ve druhé polovině 16. století na dně horní části kotliny Holle (Peklisko) v Hodrušské hornatině. První písemná zmínka o tajchu v Peklisku je z roku 1584 ale nemusí se vztahovat k tomuto tajchu. Jisté jsou zmínky z let 1617, 1630 a 1706. V roce 1736 projektoval a realizoval zvýšení jeho hráze Samuel Mikovíny. Roku 1946 byl po průtrži mračen a vytečení opravovaný. Poté byl vícekrát nadstavovaný a v 60. letech 20. století po dalším incidentu s průtrží mračen byl vypuštěný kvůli možnému ohrožení šachty Rozália. V roce 1966 byl odevzdaný státním lesům a jeho dno a hráz byly osázeny stromy. V 80. letech byl zavážený zeminou z ražby silničního tunelu a hloubení šachty Nová Rozália. V roce 2005 byla hráz rekonstruovaná a tajch obnoven s přibližně třetinovou kapacitou. Od té doby slouží jako zdroj vody pro zasněžování blízkého lyžařského střediska. Byl obnovený výpustní systém, přepadový skluz i část sběrného jarku. Původní využití Tajch zachytával srážkovou vodu z kotliny Holle a ty dnovou výpustí odtékaly do Královského vodního jarku šachty Michal v údolí Althandel nad Banskou Hodrušou. Z něj vedla odbočka i na šachtu Lill. Druhý náhonní jarok pokračoval úbočím Široké přes údolí Bärenleuten nad Horní centrální stupu, kde hnal nejprve vodní kola a později Peltonovu turbínu s dynamem na její osvětlení. Vody zadržované Horním a Dolním Hodruškým tajchem čerpaly vodu z hlubších částí šachet na úroveň dedičných štol a hnaly měchy hutí a hamrů na železo i vzácné kovy. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Horný Hodrušský tajch na slovenské Wikipedii. Literatura Lichner a kol.: Banská Štiavnica – Svedectvo času, Harmony 2002 Zborník konferencie Štiavnické Bane 2003, vyd. Bevex, Prievidza in Spravodaj č. 2 – 4/2003 Durbák a kol.: Sprievodca po technických pamiatkach Banskej Štiavnice a okolia, Harmony, Banská Bystrica, 2004
Jazernické jazierko

Jazernické jazierko je chráněný areál v katastrálním území obce Jazernica v okrese Turčianske Teplice v Žilinském kraji na Slovensku. Chráněné území bylo vyhlášeno v roce 1975 a jeho rozloha je 0,16 hektaru. Předmětem ochrany je velké přirozené prameniště s pramenným jezírkem v plochých usazeninách potoka Teplica se zachovalou charakteristickou vegetací a faunou. Nachází se na rovinatém území Turčianské kotliny, na jižním okraji obce Jazernica. Je 35 metrů dlouhé a 25 metrů široké. Přírodní poměry Jezírko má rozměry 35 × 25 metrů a vzniklo vlivem stále aktivního a vydatného pramene podzemní vody na plochém aluviu potoka Teplica. Svým původem, rozlohou a charakterem patří mezi vzácné přírodní výtvory. Voda v jezírku má v zimě teplotu okolo 5 °C, a nezamrzá. Od roku 1975 je chráněným územím (chráněný areál) o rozloze 0,1618 hektaru. Chráněné jsou slatiništní břehové porosty (ostřice, třtina, olše, vrba). Z vodních rostlin tu můžeme najít např. řeřišnici hořkou (Cardamine amara). Břehy jezírka jsou lemovány trsy vysokých ostřic, zejména otřice latnaté (Carex paniculata), která je v Turčianské kotlině ojedinělá. Na slatinné půdě, která se tu vyskytuje, roste např. psineček výběžkatý, krtičník křídlatý (Scrophularia umbrosa), šišák vroubkovaný (Scutellaria galericulata), svízel bahenní (Galium palustre), pcháč bahenní (Cirsium palustre) či pcháč potoční (Cirsium rivulare). V posledních letech se tu vlivem zazemňování rozšiřuje rákos obecný (Phragmites australis). Tyto porosty postupně přecházejí do slatinných a polokulturních mezofilních aluviálních luk. Jižní část jezírka osidluje okřehek menší (Lemna minor) – lidově žabinec, v západní části je jezírko obklopené lužním lesem s olší lepkavou (Alnus glutinosa). Jezírko obývá bohatá fauna bezobratlých. Někteří z nich, např. blešivka obecná či jepice dvoukřídlá, svědčí o relativně vysoké čistotě vody. Hojný výskyt larev pakomárů a komárů signalizuje, že ve dne dochází v důsledku rozkladných procesů ke snížení obsahu kyslíku. Mezi běžné druhy patří bruslařka obecná (Gerris lacustris), střechatka obecná (Sialis lutaria) a další. Nevyhovující složení a teplota vody neumožňují rozmnožování obojživelníků, kteří se zde z těchto důvodů nevyskytují. Zjištěni tu byli pouze dospělí jedinci skokana hnědého (Rana temporaria). Z vodního ptactva sem zalétá kachna divoká (Anas platyrhynchos), čírka modrá (Anas querquedula), strnad rákosní (Emberiza schoeniclus), rákosníkovití a další. Reference
Jesenákův palác

Jesenákův palác je trojkřídlý barokní palác v hlavním městě Slovenska v Bratislavě, postavený pro barona Jána Jesenáka na základech staršího středověkého domu. Na nároží se nalézá kamenná kartuše s erbem původního majiteľe. Dům měl směrem do náměstí opěrné pilíře, které byly odstraněny koncem 19. století. V pilířích byly nalezeny druhotně použité románské hlavice. Dnes se v budově na straně Hlavního náměstí nachází slovenské velvyslanectví Řecké republiky, na straně Sedlárské ulice se nalézá známá cukrárna Mayer. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Jesenákov palác (Hlavné námestie) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jesenákův palác na Wikimedia Commons
Jeskyně v Záskočí

Jeskyně v Záskočí či Záskočská jeskyně se nachází v mohutném masívu Krakovy hole v Nízkých Tatrách. Jeskynní systém se skládá ze dvou spojených jeskyní V Záskočí a Na Předních s celkovou délkou 5034 m chodeb, propastí a dómů s vertikálním rozpětím 284 m. Tento podzemní labyrint odvodňuje území od hřbetu Přední, až po uzávěr doliny Záskočí. Vchod do jeskynního systému leží v nadmořské výšce 1332 m. Jeskyně v Záskočí je vytvořená v komplexu střednětriasových vápenců a dolomitů. Jeskyně je charakteristická trubkovitými chodbami, ukazující modelaci chodeb vodním tokem. Jeskynní systém představují dvě hlavní chodby, situované nad sebou, které jsou rozčleněné stupni s několika propasťovitými úseky. Jedná se o dvě vývojové úrovně fosilního říčního toku. Jeskynní systém vznikl korozně-erozní činností vodního toku, který se postupně zařezával do vápencového masívu. Vliv na vývoj jeskyně měly také prosakující atmosférické vody do tektonicky porušeného vápencového masívu Krakovy hole. Externí odkazy Oficiální stránky jeskyně na serveru Správy slovenských jeskyní
Jezerské jazero

Jezerské jezero (slovensky Jezerské jezero) je jezero ve Spišské Maguře na severním Slovensku. Nachází se v katastru obce Jezersko v okrese Kežmarok. Leží v nadmořské výšce 919 metrů. Maximálně je dlouhé 110 metrů a široké 74 metrů. Jeho rozloha je 0,60 hektaru. Vznik Vzniklo přirozeným sesuvem flyšových hornin a má dobře zachovanou vodní hladinu. Vodní režim Z jezera odtéká Jezerský potok v povodí Dunajce. Přístup Kolem jezera vede zeleně značená turistická trasa z Jezerska na Bukovinu (1176 m). Ochrana přírody Od roku 1967 je jezero s blízkým okolím chráněno jako přírodní rezervace. Rozloha chráněného území je 2,18 hektaru. Předmětem ochrany je sesuvné jezero ve smrkových lesích Spišské Magury. Na lokalitě se vyskytuje několik vzácných druhů rašeliníků (Sphagnum sp.). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jezerské jazero na Wikimedia Commons
Jezierskie Jezioro

Jezierskie Jezioro (słow. Jezerské jazero) – jezioro na Słowacji w regionie geograficznym zwanym Magurą Spiską. Pod względem administracyjnym znajduje się w miejscowości Jezierska w powiecie Kieżmark. Położone jest na wysokości 919 m n.p.m. w dolinie Jezierskiego Potoku. Jest to jezioro osuwiskowe, powstałe w wyniku potężnego osunięcia się stoku. Przemieścił się on w kierunku południowym o około 100 m, równocześnie osuwając się o około 30 m w dół. Jezioro otoczone jest gęstym, świerkowym lasem. Od jego nazwy pochodzi nazwa miejscowości Jezierska. W jeziorze rośnie moczarka kanadyjska. Jezioro i obszar wokół niego został objęty ochroną w rezerwacie przyrody Jezerské jazero. Szlak turystyczny Obok jeziora przebiega znakowany szlak turystyczny: Zdziar – Slodičovský vrch – Mała Polana – rozdroże pod Bukowiną – Jezierskie Jezioro – Jeziersko. Czas przejścia 4h, różnica wzniesień 516 m. Przypisy
Kalvínský kostel (Lučenec)

Kalvínský kostel v Lučenci je neogotická stavba postavená na půdoryse barokního kostela. Autorem projektu byl Franz Wieser a stavbu realizoval Ján Wágner. Jde o jednolodní stavbu s polygonálním závěrem a nastavovanou věží. Prostory jsou zaklenuté žebrovo-hvězdicovou a síťovou klenbou s žebry dosahujícími na přípory. Nad vstupem je zděný chór spočívající na lomených arkádách. Z venku jsou viditelné opěrné pilíře, které slouží především jako podpora zvonici. Fasádu člení výstupy a věžičky a okna s gotizujícími oblouky. Věž kostela, vybudovaná v 80. letech 19. století, měří 64 metrů. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kalvínsky kostol (Lučenec) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kalvínský kostel na Wikimedia Commons
Klauzy

Klauzy jsou vodní nádrž ve Slovenském ráji. Přírodní podmínky Vodní nádrž se nachází ve východní části Slovenského ráje na Bielom potoku. Úsek Bieleho potoka od nádrže až k jeho ústí do Hornádu o délce cca 6 kilometrů je nazýván Tomášovská Belá. K nádrži vede turistická značka z Bykárky a Gerav. Využití Nádrž s 7,8 metru vysokou hrází byla do roku 1950 využívána ke splavování dřeva do obce Smižany k Smižanské maši. V současné době se voda z přehrady již nevyužívá a přehrada samotná je využívána k chovu ryb. Vichřice a povodeň v létě roku 2008 způsobily velké škody v okolí přehrady i na hrázi samotné. Reference Související články Slovenský ráj Čingov Biely potok Tomášovská Belá Hornád Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Klauzy na Wikimedia Commons (slovensky) Informace o Klauzách Archivováno 4. 3. 2016 na Wayback Machine.
Korbeľka

Korbeľka je přírodní rezervace v katastrálním území obce Stankovany v okrese Ružomberok v Žilinském kraji na Slovensku. Území bylo vyhlášeno v roce 1973 a jeho rozloha je 86,16 hektaru. Předmětem ochrany jsou přirozené lesní porosty na Velké Fatře s patrným střídáním společenstev podmíněným rozdíly reliéfu. Reference
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Bratislava-Staré Mesto)

Blumentálsky kostel Nanebevzetí Panny Marie je eklektický kostel v Bratislavě v Starém Městě na Floriánském náměstí postavený v letech 1885–1888. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Staré Mesto) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie na Wikimedia Commons
Kostel svaté Kateřiny (Lozorno)

Kostel sv. Kateřiny je kostel v obci Lozorno. Kostel byl postavený v roce 1629. Vysvěcený byl katolickým biskupem Jánem Pyberem 24. listopadu 1630. O stol let později (1729) se Lozorno stalo farností, od té doby se vede také matrika. V té době byl patronem (vlastníkem) farnosti hrabě Károliy de Nagykároly. Kostel je postavený z cihel. Okolo původního kostela byl hřbitov. Dnešní hřbitov se začal používat až v roce 1828. Sochy a farní budovy Ve farnosti se nachází socha sv. Jana Nepomuckého (cca 18. století): Kaple sv. Vendelína byla údajně (nejsou oficiální dokumenty) postavená v roce, kdy vznikl kostel (1629). Dále je tu socha sv. Floriána z 20. století. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Sv. Kataríny na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Kateřiny na Wikimedia Commons
Kostel svatého Bartoloměje (Prievidza)

Farní kostel sv. Bartoloměje apoštola je gotický kostel v Prievidzi na Pribinově náměstí postavený ve druhé polovině 14. století. Farnost v Prievidzi byla založena začátkem 13. století. V roce 1321 hradní fara zanikla a zanedlouho se začalo se stavbou nové městské fary a farního kostela. Během let prošel kostel různými změnami. Interiér se nezachoval v původním stavu, zachovaly se pouze některé gotické kostelní předměty, které se používají dodnes. Interier byl doplněn o varhany. Věž kostela postupně dostávala zvony, které svolávaly obyvatelstvo na bohoslužby a byly též signalizačním zařízením v případě pohrom. V roce 1523 byla vytvořena na severní straně freska snímání z kříže. Na jižní straně je namalována freska sv. Kryštofa. Po rekonstrukci střechy a jiných opravách byl kostel sv. Bartoloměje zařazen mezi národní kulturní památky. V roce 1969 byl farní kostel vykraden. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol svätého Bartolomeja (Prievidza) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel sv. Bartoloměje na Wikimedia Commons
Kostel svatého Martina (Malé Hoste)

Římskokatolický kostel sv. Martina je nejvýznamnější historickou památkou slovenské obce Malé Hoste. Byl dokončen v roce 1783. Slouží věřícím z celé malohostenské farnosti, kam patří také obce Pochabany, Veľké Hoste a Zlatníky. Velmi důležitou součástí interiéru kostela jsou varhany od mistra Samuela Wagnera z roku 1858. Ve věži se nachází původní renesanční zvon z roku 1651. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol sv. Martina (Malé Hoste) na slovenské Wikipedii.