NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Morské oko

Morské oko (u prošlosti zvano Veľké Vihorlatské jazero) je jezero u planinama Vihorlat u istočnoj Slovačkoj i treće je najveće prirodno jezero u Slovačkoj. Nalazi se na nadmorskoj visini od 618 m, pokriva 0,13 km², a najvećom dubina je od 25,1 m. Iz jezera istječe rijeka Okna. Najstariji poznati opis jezera nalazi se na dva zemljovida iz 1687. godine. Najranije službeno ime jezera jest Blatné jazero (njem. Blatto teich) i datira iz 1784. godine. Naziv Veľké Vihorlatské jazero uveden je 1933. godine. Samo jezero je staništem 8 vrsta riba, međutim prirodne vrste su samo potočna pastrva (Salmo trutta m. fario), pijor (Phoxinus phoxinus) i brkica (Barbatula barbatula). Jezero je u prošlosti obitavala kalifornijska pastrva (Oncorhynchus mykiss), danas u jezeru prevladava klen (Squalius cephalus), koji nije autohtona vrsta. Morské oko od 1984. ima status prirodnog rezervata površine 1,8 km² i dio je zaštićenog krajobraznog područja Vihorlat. Galerija Vanjske poveznice Prirodni rezervat Morské Oko na Popisu zaštićenih područja i krajobraza Slovačke Republike, pristupljeno 24. travnja 2023. Morské oko - Sirava.net, pristupljeno 24. travnja 2023. Morské oko na Sirava.sk (slike) Arhivirana inačica izvorne stranice od 4. travnja 2009. (Wayback Machine), pristupljeno 24. travnja 2023.
Морске-Око (озеро, Словакия)

Морске-Око (словац. Morské oko) — озеро естественного происхождения в горах Вигорлат на территории Словакии. Образовалось в результате оползня горных пород. Простирается примерно на 775 метров в длину. Его наибольшая ширина 300 метров. Площадь составляет 0,13 км², с максимальной глубиной около 25 м. С 1984 года является частью национального парка. В озере водится форель. Галерея Примечания
Морське Око (Словаччина)

Морське Око (словац. Morské oko) — озеро природного походження на території Словаччини, розташоване на сході країни. Утворилося в результаті зсуву гірських порід. Тягнеться приблизно на 775 метрів в довжину. Його найбільша ширина 300 метрів. Площа становить 0,13 км², з максимальною глибиною близько 25 м. З 1984 року є частиною національного парку. В озері водиться форель. Див. також Вельке Гінцово Плесо Нижнє Темносмречинське Плесо Посилання Morské oko
Allerheiligenkirche (Ludrová)

Die römisch-katholische Allerheiligenkirche (slowakisch Kostol všetkých svätých) in Ludrová, gut vier Kilometer von der Stadt Ružomberok (Rosenberg) entfernt, ist die älteste Kirche der Gemeinde und zugleich der Region Liptau. Datierung und Bauweise Die Kirche ist wegen ihrer einzigartigen Innenausmalung ein bedeutendes Baudenkmal der Frühgotik in der heutigen Slowakei. Sie steht auf einem Hügel, etwa einen Kilometer von Ružomberok entfernt. Da das genaue Alter der Kirche nicht ermittelt werden kann, schätzt man aus bestimmten architektonischen Besonderheiten (romanische Fenster im Altarraum), dass sie ungefähr im dritten Viertel des 13. Jahrhunderts erbaut wurde. Die Kirche bestand ursprünglich aus einem geosteten quadratischen Hauptschiff mit massiven gotischen Kreuzrippengewölben nördlich der Sakristei. An der Wende vom 15. zum 16. Jahrhundert wurden ein Turm (im 17. Jahrhundert erweitert) und das südliche Kirchenschiff angebaut. Ein Lettner aus dem 17. Jahrhundert trennt den Altarraum vom Kirchenschiff. Fresken Der seltenste und schönste Teil des Kirchenraumes sind die um 1420 von einem unbekannten Maler geschaffenen Fresken, von denen besonders die insgesamt 34 Szenen aus dem Leben Jesu bemerkenswert sind. Mit dieser Anzahl von Einzelbildern ist es der größte christologische Zyklus in der Slowakei. Eines davon ist die Darstellung des Letzten Abendmahls, neben Matthäus-, Markus- und Lukasevangelium auch vom Johannes-Evangelium inspiriert. So zeigt es Christus, wie er den Aposteln die Füße wäscht. Ein weiteres Fresko zeigt den erhängten Judas, was eine äußerst seltene Darstellung ist. Die Kuppel wird vom Bild der Krönung der Jungfrau Maria und dem Jüngsten Gericht dominiert. Der spätgotische Altar mit der Darstellung der Krönung der Jungfrau Maria aus den Jahren 1510–1520 befindet sich heute im Liptauer Museum. Im Schiff finden sich weitere Fresken, darunter ein Triptychon der Madonna, Johannes der Täufer aus den Jahren 1400–1410 sowie vier Weihekreuze, zwei weitere, jüngere Weihekreuze tragen scheinbar die Gemälde an der Innenwand des Triumphbogens. Außenanlagen Auch am Äußeren und in der Nachbarschaft der Kirche finden sich bemerkenswerte Stücke, etwa eine mindestens 400-jährige Linde und der Rest eines Freskos des Hl. Christophorus an der östlichen Wand. Eine interessante Legende ist mit dem Eingangsportal verknüpft, das mit vielen Kerben übersät ist: Sie sollen von Adligen mit ihren Schwertern dort hinterlassen worden sein, die, lokalem Brauche folgend, so dem Hausherrn ihre Ehre erwiesen hätten, in diesem Falle Gott. Die am besten sichtbare hinterließ angeblich der polnische König Jan III. Sobieski, als er im Jahr 1683 aus Wien zurückkehrte, wo er am Feldzug gegen die Türken beteiligt gewesen war. Weblinks Ludrová-Kút (slowakisch) Slowakische Wikipedia (dort: Kostol Všetkých svätých Ludrová - Kút)
Košická dětská historická železnice

Košická dětská historická železnice (slovensky: Košická detská historická železnica, v letech 1990–2011 Detská železnica, či Mládežnícka železnica, v letech 1955–1989 Pionierska železnica – neoficiálně taky Čermeľská železnica) je jednokolejná úzkorozchodná železniční trať s rozchodem 1000 mm a délkou 3,9 km ve slovenských Košicích. Trať vede údolím Čermelského potoka v rekreační oblasti Alpinka na severozápadním okraji města. Historie První podnět pro stavbu železnice v Čermeľském údolí podali železničáři z bývalé Košické dráhy spolu s Československou státní automobilovou dopravou a Dopravním podnikem města Košice. Trať měla sloužit pro výuku mladých železničářů a zároveň jako turistická pionýrská železnice, byla první svého druhu v Československu. Slavnostní výkop stavby byl proveden 17. dubna 1955 a k zahájení provozu došlo 1. května 1956, zajímavostí je, že stavba probíhala ručně, tedy nebyly zde používány žádné mechanizmy. V letech 1973–1975 na ni byla zastavena doprava a v letech 1986–1987 vykonána rozsáhlá obnova tratě. Od roku 1993 hrozilo zastavení dopravy kvůli přerušované dopravě, jelikož jediný stroj, parní lokomotiva U 36.003 byla vážně poruchová a potřebovala opravu, jen díky klubu přátel U 36.003 nebyla zastavena doprava. Od 7. května 1996 byla obnovená pravidelná doprava. Současnost Trať je v provozu vždy od 1. května do poslední srpnové neděle o víkendech a ve vybrané dny a na objednávku. Provoz na trati zajišťuje parní lokomotiva („Katka“), případně dieselová lokomotiva („Danka“) s otevřenými nebo uzavřeným vagonem. V současné době jsou v provozu 3 lokomotivy a 3 vagony Lokomotivy: Parní lokomotiva U 36.003 (Katka) Parní lokomotiva U 29.101 (Krutwig) Dieselová lokomotiva TU 29.003 (Danka) Dieselová lokomotiva TU 29.002 (Janka) Vagony: 2 Otevřené (výletní) vagony Ba/u 1 Uzavřený vagon Abc/u Informace o železnici V současné době je Košická dětská železnice jediná svého druhu na Slovensku a zároveň jediná dochovaná pionýrská železnice. Na trati provozuje dopravu Město Košice společně se Železniční společností Slovensko a Dopravním podnikem města Košice. Na trati jsou tři stanice: Čermeľ Vpred Pionier/Alpinka K výchozí stanici Čermeľ je možné se dopravit linkou 14 ze zastávky Mier až k nástupní stanici Čermeľ nebo k rozcestí u železniční zastávky Alpinka. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Košická dětská železnice na Wikimedia Commons (slovensky) Železniční trať Čermeľ – Alpinka na Rail.sk http://drahy.nsat.sk/bezpecnost-na-zeleznicnych-specialnych-a-lanovych-drahach/specialne-drahy/evidencia-platnych-povoleni-na-prevadzkovanie-specialnych-drah/
Ligne de Čermeľ à Alpinka

50° 10′ 45″ N, 15° 31′ 41″ E La ligne 930 des chemins de fer slovaque relie Čermeľ à Alpinka. Localisation La ligne est localisée sur le territoire de la ville de Košice (Quartier Sever) dans une vallée boisée qui sert de lieu de relaxation. Histoire La voie a été mise en service le 1er mai 1956 et a été construite sans aucun engin mécanique. Appelée chemin de fer des enfants (slovaque : Detská železnica), il était appelé durant l'époque communiste le chemin de fer des pionniers. La station Alpinka s'appelait alors Pionier. Une locomotive à vapeur (U 36.003) sur le trajet surnommée Katka, laquelle fut construite en 1884 par les ateliers Hagans à Erfurt et une locomotive diesel surnommée Danka (TU.29.003) circule du 1er mai à mi-septembre. Notes et références Voir aussi Article connexe Liste des lignes de chemin de fer slovaque Lien externe Site officiel Portail des transports en commun Portail du chemin de fer Portail de la Slovaquie Portail de Košice
Kolej dziecięca w Koszycach

Kolej dziecięca w Koszycach (słow. Košická detská historická železnic, KDHŽ; Dětská železnice v Košiciach, DŽ) – wąskotorowa linia kolejowa w Koszycach. Linia należy do miasta Koszyce. Od 2012 roku przewozami zajmuje się stowarzyszenie Detská železnica Košice wraz z miastem Koszyce i innymi partnerami prywatnymi. Kolejkę uruchomiono w 1955 roku jako pierwszą tego typu (pionierską) w Czechosłowacji (do roku 1989 nosiło nazwę Pionierská železnica). Jest również jedyną która przetrwała do czasów obecnych. Linki zewnętrzne Dětská železnice. Oficjalna strona kolejki. [dostęp 2017-05-10]. [zarchiwizowane z tego adresu (2017-05-13)]. (słow.).
Попрадске плесо

Общо описание Попрадското езеро (на словашки: Popradské pleso, Попрадско плесо, в миналото Rybie pleso – Рибно езеро, на полски: Popradzki Staw; на немски: Poppersee; на унгарски: Poprádi-tó) е езеро в Словакия, сред най-близките туристически обекти до курорта Щръбске плесо. Туристическият преход до него е около 1.30 ч. по маркирана пътека през гора. От пътеката се открива гледка към спортните съоръжения на курорта Щръбске плесо. До него може да се достигне и по асфалтов път, който преминава край едноименната спирка на обособената планинска Татранска железница. Край езерото е построен туристически мотел. Мемориал Недалече от езерото, в подножието на внушителния масив Остърва се намира символичния мемориал Цинторин за всички загинали туристи и алпинисти в Татрите, като са поставени плочи в памет на Отакар Штафел, Йежи Кукучка, Ванде Руткевич и други известни алпинисти. Мемориалът е под специална защита на администрацията на словашкия национален парк „Татри“.
Popradské pleso

Popradské pleso (maďarsky Poprádi-tó; německy Poppersee) je ledovcové jezero v Mengusovské dolině ve Vysokých Tatrách na Slovensku. Je 380 m dlouhé a 248 m široké. Má rozlohu 6,8695 ha a hloubku 17,6 m. Objem vody činí 87 397 m³. Leží v nadmořské výšce 1494,3 m. Okolí Na východě se zvedají stěny Ostrvy. V limbovém háji jihovýchodně od plesa se nachází Symbolický hřbitov obětí Vysokých Tater. Vodní režim Do jezera vtéká Ľadový potok z Ľadového plesa ve Zlomiskové dolině a odtéká z něj potok Krupá, který je zdrojnicí řeky Poprad. Rozměry jezera v průběhu času zachycuje tabulka: Využití Je to turisticky známé pleso, které se dříve nazývalo i Rybí pleso, jelikož bylo jedním z mála ples, ve kterém žily ryby. Již v 1. polovině 17. století o něm psal David Frölich. U plesa se každoročně na podzim koná Den Horské služby s ukázkami záchranářských akcí. Původní chaty (Majláthova chata Uherského karpatského spolku a kamenná chata) vyhořely. V roce 1892 postavená třetí chata, sloužila až do roku 1961, kdy byla otevřená nová turistická Chata pri Popradskom plese s celoročním provozem. Nachází se zde stanice Tatranské horské služby. V roce 2010 byla znovu otevřena Majláthova chata. Fauna V plese byl vysazen pstruh potoční (latinsky Salmo trutta morpha). Dorůstá zde délky 280 mm a ve věku tří let hmotnosti 221 g. Přístup Pleso je přístupné pěšky po celý rok. K chatě vede silnice, po které je možný příjezd na kole, a jen pro ubytované a na zvláštní povolení i autem. Přístup pěšky je možný: ze stanice Popradské Pleso po značce – (1:00 hod.) po značce, pak po značce přes Symbolický cintorín – (1:30 hod.) ze Štrbského plesa po značce – (1:00 hod.) letní cesta po značce po rázcestí Trigan, pak dále po značce – (1:15 hod.) zimní cesta ze Sliezského domu po značce kolem Batizovského plesa – (3:30 hod.) pouze v léte! Odkazy Reference Literatura Tatry Vysoké, Západné, Belianske : Podrobný turistický atlas. [s.l.]: BB kart, 2005. 144 s. ISBN 83-87873-86-1. (slovensky) David Frölich: ? , 17. stol. BALÁŽ, Erik, a kol. Tatry: příroda. Praha: Baset, 2010. 648 s. ISBN 978-80-7340-114-6. Související články Symbolický hřbitov obětí Tater Chata pri Popradskom plese Majláthova chata Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Popradské pleso na Wikimedia Commons (česky) Popradské pleso na serveru Slovenské hory (česky) Historie chat u plesa Archivováno 10. 6. 2007 na Wayback Machine. (slovensky) Vody Tatranského národního parku (polsky) Wielka Encyklopedia Tatrzańska (WET), Popradzki Staw
Popradské pleso

Popradské pleso (deutsch Poppersee, ungarisch Poprádi-tó, polnisch Popradzki Staw) ist ein Gebirgssee (slowakisch pleso) auf der slowakischen Seite der Hohen Tatra. Er befindet sich im Tal Mengusovská dolina (deutsch Mengsdorfer Tal) und seine Höhe beträgt 1494 m n.m. Seine Fläche liegt bei 6,87 ha, er misst etwa 380 × 250 m und ist bis zu 17,6 m tief. Im See leben autochthon Bachforellen. Der einzige oberirdische Zufluss ist der Ľadový potok (deutsch Eisbach) im Osten, einziger Abfluss ist die Krupá im Süden, die weiter flussabwärts sich mit dem Hincov potok zum Fluss Poprad vereinigt. Der See ist im Durchschnitt von etwa Mitte November bis Mitte Mai zugefroren. Am Nordufer des Sees liegen zwei Berghütten, die Majláthova chata (deutsch Majláthhütte) und die Chata pri Popradskom plese (deutsch wörtlich Hütte am Poppersee). Erreichbar ist der Popradské pleso ganzjährig über eine asphaltierte Forststraße (blauer Wanderweg) von der Haltestelle Popradské pleso der Elektrischen Tatrabahn (1:00 h) oder über den roten Wanderweg vom Ort Štrbské Pleso aus (1:00 h im Sommer, 1:15 h im Winter). Die Anfahrt mit dem Auto ist nur mit einer Sondergenehmigung möglich. Nur im Sommer kann man den See mit dem Wanderweg Tatranská magistrála vom Berghotel Sliezsky dom über den Gebirgssee Batizovské pleso erreichen (3:30 h). Vom Popradské pleso aus kann man Wanderungen auf umliegende Ziele rund um das Tal Mengusovská dolina sowie im Hochkessel Kotlina Žabích plies (deutsch Froschseetal) unternehmen, unter anderem zum größten Gebirgssee der Slowakei, Veľké Hincovo pleso, oder auf den polnisch-slowakischen Grenzberg Rysy. Etwa 10 Gehminuten südlich des Sees liegt der Symbolische Friedhof der Opfer der Hohen Tatra. Name Der Name Popradské pleso hat nichts mit der etwa 25 Kilometer entfernten Stadt Poprad gemeinsam, sondern leitet sich von der Tatsache, dass der Abflussbach Krupá ein Quellfluss des Poprad ist, ab. Der Name Poppersee wird schon im Werk Bibliotheca seu Cynosura Viatorum (1644) des Käsmarker Gelehrten David Frölich erwähnt. Der Polyhistor Matthias Bel nutzte im Jahr 1736 den Namen Rybie pleso (wörtlich Fischsee), weil südlich des Tatra-Hauptkamms nur in diesem See Fische lebten. Da dies zugleich auch ein Name des heute als Meerauge bekannten Sees in Polen war, hieß der Popradské pleso zur Unterscheidung auch Malé Rybie pleso (deutsch Kleiner Fischsee). Im 19. Jahrhundert sprach man auch vom Mengusovské pleso (deutsch Mengsdorfer See) aufgrund der damaligen Zugehörigkeit zur Gemeinde Mengusovce. Letztendlich hat sich aber der Name Popradské pleso durchgesetzt. Literatur Milan Lackovič: Prírodné Krásy Slovenska – Plesá. Hrsg.: DAJAMA. 1. Auflage. Bratislava 2015, ISBN 978-80-8136-049-7, S. 61. Ivan Bohuš: Príbehy zemepisných názvov Vysokých Tatier. Hrsg.: IB Vysoké Tatry. 1. Auflage. Tatranská Lomnica 2018, ISBN 978-80-89575-13-8, S. 12. Weblinks
Popradské pleso

Popradské pleso (once called Rybie pleso) is a mountain lake of glacial origin located in the High Tatras, Slovakia. It is situated right on the Tatranská magistrála hiking path, at an altitude of 1,494 metres (4,902 ft). Popradské pleso is one of the most visited spots in High Tatras and a starting point for many popular hikes including to Rysy and Kôprovský štít. Near to the lake there is Symbolic Cemetery, built in a memory of the victims of the High Tatras. Drone video of Popradské pleso
Popradské pleso

Le Popradské pleso est un lac d’origine glaciaire de Slovaquie. Il est situé dans le massif des Hautes Tatras. Sa surface est de 6,88 ha, sa profondeur de 17 m à une altitude de 1 494 m. Liens externes Portail de la Slovaquie Portail des lacs et cours d'eau Portail des Carpates
Poprádi-tó

A Poprádi-tó (szlovákul Popradské pleso) Szlovákiában, a Magas-Tátra déli oldalán, a Menguszfalvi-völgyben, az Omladék-völgy torkolata előtt, az erdőhatáron, az Oszterva délnyugati letörése alatt, délre a Poprádi-csúcs (Kopki) erdővel borított kiágazásától, 1494 méteres tengerszinti magasságban található. Az ötödik legnagyobb tátrai tó, területe 6,88 hektár, mélysége 17 m. Kedvelt pihenőhely. Neve A tó nem azért kapta Poprádról nevét, mert Poprád határában van, oda sohasem tartozott. A név eredete bizonyára az a tény, hogy a Krupa-patak (Krupá), amely a Poprádi-tóból ered, a Poprád folyó egyenes felső folytatása. Egy vízér, majd patak, még tovább egy folyó köti össze Poprádot az egyik legszebb fekvésű tátrai tóval. A Poprádi-tó elnevezéssel Poppersee német alakban már Frölich Dávid 1644-ben Ulmban kiadott latin nyelvű "Bibliotheca seu Cynosura Viatorum" c. művében találkozunk. A tavat részletesen idősebb Buchholtz György írta le 1719-ben. Bél Mátyás 1736-ban Halastónak nevezte, bizonyára azért, mert ez az egyedüli tó a Magas-Tátra D. oldalán, amelyben halak is élnek. 1880-ban aztán pisztrángokat is telepítettek a tóba. Mivel a Halastónak hívtak egy tavat a lengyel oldalon is, az itteni Halastavat Kis-Halastónak (Kleiner Fischsee) vagy Poprádi-Halastónak (Poprader Fischsee) nevezték inkább. A 19. század hetvenes éveiben gyakran nevezték Menguszfalvi-tónak (Mengsdorfer See, Mięguszowiecki Staw) is, ami valójában legjobban tükrözte a tó helyzetét. Menedékház 1879-ben építették meg a tó mellett az első menedékházat, a turistaforgalom megélénkült és szükségesnek tűnt egyértelműsíteni a tó nevét. A választás a tó legrégibb nevére esett. A tó partján található a 2011-ben felújított Majláth-menedékház. Megközelítése A tátrai villamosvasút Poprádi-tó megállójától a jelzésen (01:15 ó) A Csorba-tótól: a jelzésen (01:15 ó) vagy a jelzésen (01:10 ó) Jegyzetek Külső hivatkozások A Poprádi-tó – Magas-Tátra.info, 2013. július 17. A Magas-Tátra egyik gyöngyszeme: a Poprádi-tó – National Geographic, 2019. augusztus 20. A Poprádi-tó. YouTube
Попрадске-Плесо

Попрадске-Плесо (словац. Popradské pleso) — высокогорное озеро в Менгушивецкой долине в Высоких Татрах в Словакии. Находится на северо-востоке страны недалеко от границы с Польшей на высоте 1494 м; площадь — 6,88 га, максимальная глубина до 17 м по данным замеров 1961—1967 г. (замеры 1927 года: площадь — 6260 м, длина — 376 м, ширина — 260 м, глубина — 16 м). Попрадске озеро четвёртое по площади горное озеро Словакии. Высота над уровнем моря — 1494 м. Здесь находится символическое кладбище всем погибшим в Татрах, на котором среди прочих установлены мемориальные плиты в память о Отакаре Штафле, Ежи Кукучке, Ванде Руткевич и других известных альпинистах. Кладбище находится под опекой словацкого национального парка Татры. Примечания Литература Józef Nyka: Tatry słowackie. Przewodnik. Wyd. VI. Latchorzew: Trawers, 2008. ISBN 978-83-60078-05-1. (пол.) Tablica informacyjna nad brzegiem jeziora (пол.) Tatry Wysokie słowackie i polskie. Mapa turystyczna 1:25 000. Warszawa: Wyd. Kartograficzne Polkart Anna Siwicka, 2005/06. ISBN 83-87873-26-8. (пол.) Ссылки Popradské pleso Архивная копия от 5 марта 2016 на Wayback Machine (чеш.)
Попрадський Став

Попрадський Став — озеро у Високих Татрах (Словаччина) в Менгушівецькій долині, на висоті 1494 м над рівнем моря; площа — 6,88 га, глибина — до 17 м; символічний цвинтар усім, хто загинув у Татрах. Див. також Список озер
Sitno (hrad)

Sitno je zřícenina středověkého hradu z 13. století na nejvyšším kopci Štiavnických vrchů Sitnu (1 009,2 m n. m.) na Slovensku. Historie hradu Vrchol Sitna, který má na severu a jihozápadě strmé skalnaté stěny, byl výhodným místem na obranu před nepřítelem už v pravěku. Z tohoto období pochází mohutné opevnění, které mělo příčný val oddělující kultovní část hradiště od akropole, ve středověku již nevyužívané. V první polovině 13. století vzniklo rozsáhlé opevněné hradiště, které se obtáčelo kolem vrcholu Sitna až po strmé skály. V nejzranitelnější části byl postaven hrad, který měl za úkol střežit nejdůležitější přístupy a současně sloužil i jako poslední útočiště obráncům. V 16. století byl dobudován barbakan, stojící před hradem. Jeho úlohou bylo po prolomení obrany chránit vchod do hradu před přímou dělostřeleckou palbou. Střely by se potom odrážely od šikmých mohutných stěn budovy. Nedaleko se také nacházela cisterna na vodu vytesaná do skalního podloží. Hrad i opevnění bylo zničeno na konci protihabsburských povstání po roce 1710 a staly se zdrojem stavebního materiálu pro rozhlednu na Sitně a kaštěl (zámek) ve Svätém Antonu. Hrad býval součástí panství Koháryovců a poté Koburků a jeho vojenský význam spočíval v ochraně hornických měst. V současnosti jsou na jeho základech rozmístěny kameny z portálu hradního vchodu a pravěké žernovy. Odkazy Související články Seznam hradů na Slovensku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sitno na Wikimedia Commons
Zamek Sitno

Zamek Sitno – dawny zamek obronny wzniesiony na wysokości ok. 840 m n.p.m. na wschodnim zboczu góry Sitno w Górach Szczawnickich na Słowacji. Leży na terenie gminy Ilija w powiecie Bańska Szczawnica (Kraj bańskobystrzycki). Zamek powstał zapewne już w II połowie XIII w. jako jedna z systemu warowni królewskich, wznoszonych po najazdach tatarskich. W pierwszej połowie XVI w. należał najprawdopodobniej do królewskiej komory górniczej. Pierwsze wzmianki pisemne o nim pochodzą jednak dopiero z 1548 r., gdy zdobyły go królewskie wojska i odebrały władającemu nim rycerzowi rozbójnikowi Melchiorowi Balassy’emu (słow. Melicher Balaš). Po wygnaniu Balassy’ego zamek dostał we władanie Ján Kružic, ówczesny dowódca królewskiej załogi w Krupinie, który równocześnie trzymał zamek Čabraď. W 1629 r. król Ferdynand II przekazał „państwa” Sitno i Čabraď Piotrowi Kohary’emu jako dowód wdzięczności za jego zasługi w wojnach z Turkami. Sitno było wówczas siedzibą „państwa” feudalnego, do którego należało siedem wsi. Następnie należało ono do Koburgów. Zamek strzegł dostępu od południa do Bańskiej Szczawnicy i innych królewskich miast górniczych. Przebudowany i znacznie umocniony w latach 1548–1552 stał się ważnym ogniwem obrony przed zagrożeniem tureckim. Po wybuchu antyhabsburskiego powstania Rakoczego w 1703 r. obsadziły go powstańcze wojska, które w 1711 r. zniszczyły go zupełnie w trakcie opuszczania. Dziś pozostaje w stanie zupełnej ruiny. Zamek jest łatwo dostępny kilkoma szlakami turystycznymi z okolicznych miejscowości. Biegnie przezeń również ścieżka dydaktyczna im. Andreja Kmeťa z Prenčova aż na szczyt Sitna. Prawie do podnóży zamku można dojechać samochodem (boczną drogą z szosy między Bańską Szczawnicą a miejscowością Svätý Anton). Bibliografia Kelemen Albert a kolektív: Štiavnické vrchy. Turistický sprievodca ČSSR, wyd. Šport, slovenské telovýchovné vydavateľstvo, Bratislava 1986. Labuda Jozef: Sitno a jeho archeologické krásy, w: “Krásy Slovenska” R. LVI, nr 7/79, s. 316-318.