Věznice Leopoldov

Věznice Leopoldov je nejstarší věznice na Slovensku. Nachází se ve městě Leopoldov v prostorách bývalé pevnosti (přestavěna v roce 1855, první vězně přijala v roce 1856). Proslula po převratu v únoru 1948, kdy v ní československá komunistická vláda věznila i politické vězně, z nichž zde řada v důsledku nelidského zacházení zemřela. V současné době má kapacitu 1502 osob. Areál pevnosti je chráněn jako národní kulturní památka. Historie Založení pevnosti Leopoldov je jediná slovenská protiturecká pevnost založená bez vazby na starší osídlení. K jeho výstavbě vedlo dobytí Nových Zámků v roce 1663 Turky. Projekt vypracoval Giuseppe Priami a stavební dozor prováděl Jean-Louis Raduit de Souches. Roku 1664 bylo pro novou pevnost zvoleno místo na pravém břehu Váhu, kde měla uzavírat přístup do Pováží. Samotná výstavba pevnosti pojmenované po králi Leopoldovi I. probíhala v letech 1665–1669. Projektant vycházel z novoitalské fortifikační školy. Rovinatý terén mu umožnil zvolit pravidelný šestiúhelníkový hvězdicový půdorys. Hlavní tíhu obrany mělo nést šest ušatých bastionů obklopených 31 metrů širokým příkopem, který bylo možné zaplavit vodou z Váhu. V příkopu stávalo šest ravelinů a po jeho vnější straně vedla krytá cesta a glacis. Mezi pevností a Váhem bývaly také dvě valové předsunuté pevnůstky, které chránily stavidla a most do Hlohovce. Vstup umožňovala dvojice protilehlých bran. Uvnitř pevnosti se nacházela radiální uliční síť, vycházející z centrálního šestibokého náměstí. Zástavbu tvořily ubikace vojska, zásobárny potravin, skladiště a kostel s farou. Jádro pevnosti má rozlohu asi sedmnáct hektarů, ale celková plocha pevnosti dosáhla přibližně 56 hektarů. Turci se o obléhání pevnosti nikdy nepokusili. V roce 1679 se ji neúspěšně pokusili dobýt Tökölyho povstalci a po druhém obléhání Vídně Leopoldov ztratil funkci protiturecké pevnosti. V roce 1705 odolal kuruckému útoku během Rákócziho povstání a nadále sloužil panovnickému rodu. V roce 1855 byla pevnost upravena na věznici, kterou je dosud. Obávané komunistické vězení Leopoldov byl zejména v padesátých letech 20. století spolu s koncentračními a pracovními tábory při uranových dolech nejhorším z vězeňských zařízení v komunistickém Československu a často je označován za zařízení likvidační. S politickými vězni zde bylo zacházeno mimořádně krutým způsobem, byla jim odpírána lékařská péče a nutné léky, byla systematicky porušována i jejich nejzákladnější lidská práva. Několik jich zemřelo v důsledku krutého zacházení a odepření nutné léčby (mimo jiné blahoslavení Pavol Gojdič a Metoděj Dominik Trčka). V Leopoldově byl v této době vězněn i pozdější československý prezident Gustáv Husák, jeho spoluvězni byli mj. automobilový závodník František Sutnar (vítěz třídy v závodě 24 h Le Mans 1949), benecký hoteliér Bohumil Rychtr a profesionální voják Miroslav Kácha. Dalším z vězňů byl mj. i organizátor čs. perutí ve Velké Británii za 2. sv. války, armádní generál (in memoriam) a Air Marshal RAF RNDr. Karel Janoušek. Svůj pobyt v Leopoldově popsal například Jiří Krupička v knize Stará pevnost. Útěky vězňů V dějinách věznice došlo k několika skupinovým útěkům vězňů. Například 2. ledna 1952 se podařilo uprchnout šesti politickým vězňům, kteří pracovali na stavebních úpravách starých pevnostních kasemat. Mezi nimi byli například převaděč Štěpán Gavenda nebo bývalý armádní důstojník Pravomil Raichl. Většině se podařilo uprchnout do Západního Německa, ale zrovna Gavenda se později do Československa vracel jako agent západní zpravodajské služby, byl dopaden, odsouzen k smrti a popraven. Další útěk se podařil 23. listopadu 1991. Z věznice tehdy uprchlo celkem sedm vězňů, většinou odsouzených za násilnou trestnou činnost, pod vedením Tibora Polgáriho, vůdce vězeňské vzpoury z předchozího roku. Při útěku zavraždili pět dozorců, několik dalších dozorců a jednoho spoluvězně zranili. Přestože se uprchlíci ozbrojili samopaly vězeňské stráže a měli jednoho dozorce jako rukojmí, během dvou dnů byli všichni dopadeni. Vůdci útěku pak byli odsouzeni na doživotí. Vzpoura V březnu 1990 došlo ve věznici k masové vzpouře vězňů, na které se nevztahovaly amnestie prezidenta Havla. Celkem 217 vězňů nejprve vyhlásilo 15. března protestní hladovku a následně vyhnalo dozorce z vězeňských objektů. Úřady se odhodlaly k zákroku teprve 28. března, kdy po několikahodinovém neúspěšném vyjednávání úředníků ministerstva vnitra zahájila policie s podporou armády útok a po dvou hodinách boje věznici ovládla. Vzpoura si vyžádala jednoho mrtvého vězně a desítky zraněných na obou stranách. Seznam politických vězňů zemřelých v Leopoldově (seznam není kompletní) Rudolf Beran bl. Pavel Peter Gojdič Adolf Kajpr Antonín Mandl Adolf Mudroch Vladimír Sís bl. Metoděj Dominik Trčka Jozef Turanec Reference Související články Vzpoura vězňů v Leopoldově Komunistický režim v Československu Komunistická justice v Československu Komunistické vězeňství v Československu Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Věznice Leopoldov na Wikimedia Commons