NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Спишки замък

Спишкият замък (на словашки: Spišský hrad – Спишки храд; на унгарски: Szepesi vár; на немски: Zipser Burg) в окръг Спишка Нова Вес, Кошицки край, Словакия е сред най-обширните замъци в Централна Европа. Намира се на хълм над село Жехра (окръг Спишка Нова Вес) и град Спишке Подхрадие, на 15 км от гр. Левоча. Териториално попада в словашката (по-голямата) част от историческата област Спиш (включвала и малка част в днешна Полша), в някогашното Унгарско кралство от XIII до XX век. Замъкът е частично разрушен. Влиза в списъка на националните паметници на културата на Словакия. Заедно с близките гр. Спишке Подхрадие, с. Спишка Капитула и с. Жехра от Кошицки край и гр. Левоча от Прешовски край е включен в обект „Левоча, Спишки замък и свързани паметници на културата“ от списъка на Световното наследство на ЮНЕСКО през 1993 г. История Замъкът е построен през XII век на мястото на по-ранен замък. Той е политически, административен, икономически и културен център на комитат Спиш на Кралство Унгария. Преди 1464 г. е собственост на унгарските крале, след това на рода Заполя до 1528 г., на рода Турзо в периода 1531 – 1635 г., на рода Чаки (1638 – 1945), после е държавен – в Чехословакия след 1945 г. и в Словакия след 1993 г. В началото е с каменни укрепления в романски стил. През втората половина на XIII век са достроени романски дворец и трикорабна романско-готическа базилика. През XIV век в близост до замъка се появява селище. Напълно е реконструиран през XV век, като стените са надградени и появява 3-то укрепено селище. Около 1470 г. е построен късноготически параклис. Родът Заполя прави реконструкции в късноготически стил, като горната част на замъка става удобна резиденция, по примера на късноренесансовите резиденции от XVI и XII век. Последните собственици на замъка – родът Чаки, го изоставят и се преместват в новопостроените замъци и дворци в Ходковце. През 1780 г. замъкът изгаря и до днес е в развалини. Частично е реставриран през втората половина XX век. Продължава усилено археологическо проучване на мястото. Реставрираните части на замъка са превърнати в музей „Спиш“. Туризъм Замъкът е посетен от около 170 000 души през 2006 г. Използва се като снимачна площадка за филми, например „Сърцето на дракона“ (1996), „Феникс“, „Къл Завоевателя“ (1997), „Лъвът през зимата“ (2003), „Последният легион“ (2006). Източници Външни препратки Официален уебсайт Туристическа информация Панорамни снимки Архив на оригинала от 2009-08-02 в Wayback Machine. История
Castell de Spiš

El castell de Spiš (en eslovac Spišský hrad, pronunciació (?·pàg.)) és un castell en ruïnes situat a l'est d'Eslovàquia. S'estén sobre una superfície de quatre hectàrees, amb cinc patis en què es conserven ruïnes dels segles xiii a XVIII. És un dels castells més grans de Centreeuropa. El castell corona una muntanya de 634 m sobre la ciutat de Spišské Podhradie i el poble de Žehra, a la regió coneguda com a Spiš (Szepes). Va ser inclòs per la UNESCO en la llista del Patrimoni de la Humanitat el 1993, al costat de les localitzacions de Spišská Kapitula, Spišské Podhradie i Žehra. El 2009 es va ampliar el lloc protegit per incloure-hi el centre històric de Levoča. El castell va ser construït al segle xii, al mateix emplaçament d'un castell anterior. La part més antiga és el palau reial regional romànic, de tres plantes i amb una imponent torre situada al punt més alt d'una roca de travertí. El 1470 es va afegir al conjunt una capella gòtica. Va ser el centre cultural, polític i administratiu del comtat de Szepes. El castell, originalment reial, va passar, a la segona meitat del segle xv, a mans de famílies nobles, amb les quals va adquirir l'actual extensió colossal. Des de llavors va ser propietat de la família Szapolyai, fins al 1528; de la família Thurzo (1531-1635), i de la família Csáky (1638-1945), i des del 1945 és propietat de l'estat. La família dels Csáky, últims propietaris privats del castell, el van abandonar a principis del segle xviii a causa de la incomoditat de residir-hi. Es van traslladar a un nou palau, situat a prop de Hodkovce a Žehra (Zsigra) i Spišský Hrhov (Gorgo). El 1780, el castell es va incendiar i va quedar en ruïnes. A mitjans del segle XX es va reconstruir parcialment i s'hi va fer una intensa tasca arqueològica. Al recinte d'aquest conjunt arquitectònic hi ha instal·lades les exposicions del Museu de Spiš, i els mesos d'estiu s'obre per fer-hi programes d'esgrima històrica, funcions teatrals i concerts. El 2006, el castell va rebre 170.000 visitants. Referències Enllaços externs Castell de Spiš - Lloc web oficial (eslovac)
Castillo de Spiš

Las ruinas del Castillo de Spiš (en eslovaco: , en húngaro: Szepesi vár, en alemán: Zipser Burg) están situadas en el este de Eslovaquia siendo uno de los mayores castillos en Centroeuropa. El castillo corona un monte sobre la ciudad de Spišské Podhradie y el pueblo de Žehra, en la región conocida como Spiš (Szepes). Fue incluido por la Unesco en la lista del Patrimonio de la Humanidad en 1993 junto a las localizaciones de Spišská Kapitula, Spišské Podhradie y Žehra. En 2009, se amplió el sitio protegido para incluir el centro histórico de Levoča.​ Historia El castillo fue construido en el siglo XII en el mismo emplazamiento de otro castillo anterior. Fue el centro cultural, político y administrativo del condado de Szepes. Antes de 1464, el castillo era propiedad del rey de Hungría, luego pasó a manos de la Casa de Zápolya hasta 1528, la familia Thurzó (1531-1635), la familia Csáky (1638-1945) y desde 1945 es propiedad estatal. Se trataba de un castillo románico de piedra con fortificaciones, dos palacios y tres basílicas construidas a mediados del siglo XIII. Se erigió una segunda muralla exterior durante el siglo XIV. El castillo fue reconstruido completamente en el siglo XV. En 1470 se añadió al conjunto una capilla gótica. La familia Csáky , últimos propietarios privados del castillo, lo abandonaron a principios del siglo XVIII debido a lo incómodo de residir en él. Se trasladaron a un nuevo palacio, situado cerca en Hodkovce en Žehra (Zsigra) y Spišský Hrhov (Görgő). En 1780 el castillo se incendió, quedando en ruinas. A mitad del siglo XX fue parcialmente reconstruido, realizándose una intensa labor arqueológica en la zona. Las partes de la casa reconstruida se convirtieron en el museo de Spiš. En 2006, el castillo recibió 170.000 visitantes.​ Véase también Convento de Spiš Žehra Spišské Podhradie Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Castillo de Spiš. Sitio web oficial del castillo de Spiš Información turística del castillo de Spiš y Dreveník Historia del Castillo de Spiš Fotos panorámicas del castillo de Spiš Fotos del Castillo de Spiš
Château de Spiš

Le château de Spiš (en slovaque : Spišský hrad ; API : [spɪʃ] ) en Slovaquie orientale est l'un des plus importants sites fortifiés d'Europe centrale. Le château, aujourd'hui en ruines, se trouve au-dessus du village de Žehra dans la région de Spiš, dans le district de Spišská Nová Ves. Il fut ajouté à la liste des sites du patrimoine mondial de l'UNESCO en 1993 (en même temps que les sites annexes de Spišská Kapitula, Spišské Podhradie et Žehra). Histoire Le château de Spiš fut construit au XIIe siècle sur le site d'un château plus ancien. Il appartenait aux dynasties royales d'Arpad et Anjou. À la fin du XIIIe siècle, il avait presque acquis sa forme actuelle. Il était le centre politique, administratif, économique et culturel du comté de Spiš. Avant 1464, il était la propriété des rois de Hongrie et résista victorieusement aux Tatars au XIIIe siècle. Il passa alors à partir de 1528 à la famille Zápolya (Zápoľský), puis à la famille Thurzo (1531 – 1635), et enfin à la famille Csáky (1638 – 1945). Il appartient depuis 1945 à l'État. À l'origine, il a été construit en pierre dans un style roman fortifié. Une basilique gothique fut construite au cours du XIIIe siècle. Une seconde enceinte fut construite au XIVe siècle, ce qui doubla la superficie du château. Il fut entièrement reconstruit au XVe siècle ; ses murs furent rehaussés et une troisième enceinte fut construite. Une chapelle gothique tardive fut ajoutée en 1470. Les Zápolyas réalisèrent d'autres transformations gothiques tardives, qui permirent de transformer le château en une confortable résidence de famille, typique de la Renaissance tardive des XVIe et XVIIe siècles. En 1780, le château fut victime d'un incendie et il est tombé en ruines depuis. Le château a été partiellement reconstruit au cours de la seconde partie du XXe siècle et des recherches archéologiques importantes ont été menées sur le site. De nos jours En 2006, le château a accueilli environ 170 000 visiteurs. Le château est aussi régulièrement utilisé pour des tournages cinématographiques, dont Cœur de dragon (1996), Phoenix, Kull the Conqueror (1997), Le Lion en hiver (2003), La Dernière Légion (2006). Galerie Annexes Références Liens externes Site officiel du château de Spiš Informations touristiques sur le château de Spiš et les environs de Dreveník Histoire du château de Spiš Photos panomariques du château de Spiš Photos du château de Spiš Portail de la Slovaquie Portail des châteaux Portail du patrimoine mondial
Spiški dvorac

Spiški dvorac (slk. Spišský hrad) je dvorac u Slovačkoj, koji spada u najveće u Srednjoj Europi. Smješten je na istoku zemlje, iznad sela Žehre u okrugu Levoča u oblasti Spiš. Podignut je na kamenom vrhu brda koje potpuno dominira okolinom. Slovenska drvena utvrda je u 7. stoljeću zamijenjena kamenom koja je tijekom narednih stoljeća proširivana i dograđivana. Njen veći dio je stradao u požaru 1780. godine i od tada je izložena propadanju. Od 1993. godine se nalazi na UNESCO-ovom popisu svjetske baštine (#620). Povijest Ne zna se kada je točno podignuta prva utvrda na ovom mjestu, ali je to bilo najverojatnije u 9. stoljeću, ako ne i ranije, u doba kada su lokalni Slovaci podizali svoje prve utvrde širom današnje Slovačke. Drvena tvrđava je u 12. stoljeću zamijenjena kamenom, građenom u romanskom stilu u kojoj je smješteno središte Spiške županije. Tvrđavi je u drugoj polovini 13. stoljeća dodan dvokatni romanski dvorac i trobrodna bazilika u romansko-gotskom stilu. U 14. stoljeću je podignuto još jedno podgrađe, kome se tijekom velike obnove sprovedene u 15. stoljeću pridružilo i treće. Pored podgrađa u 15. stoljeću su bedemi dodatno ojačani i povišeni, a u sklopu tvrđave je oko 1470. godine podignuta kapela u kasnogotskom stilu. Zapolje su tijekom svoje vladavine tvrđavom podigle u njegovom srcu tipičnu renesansnu palaču. Tvrđava je teško stradala u požaru 1780. godine i od tada je napuštena, da bi tek u drugoj polovini 20. stoljeća neki njeni dijelovi bili obnovljeni.
Spišský hrad

Spišský hrad (Hongaars: Szepesvár; Duits: Zipser Burg) is een kasteelruïne in het oosten van Slowakije en behoort tot de grootste kasteellocaties van Centraal-Europa. De ruïne ligt in de regio Spiš bij het dorpje Žehra en nabij Spišské Podhradie. Spišský hrad staat op de UNESCO werelderfgoedlijst, waaraan het in 1993 samen met de aangrenzende plaatsen Spišská Kapitula, Spišské Podhradie en Žehra werd toegevoegd. Het kasteel trekt jaarlijks ongeveer 170.000 bezoekers (2006). Geschiedenis Spišský hrad is in de twaalfde eeuw gebouwd op dezelfde plek waar eerder een Slavisch kasteel stond en halverwege de veertiende eeuw verder uitgebouwd. In de vijftiende eeuw veroverde Ján Jiskra van Brandýs het kasteel, en hij bouwde het uit tot de huidige omvang. Dit kasteel was tussen de 12e eeuw en de 16e eeuw het bestuurscentrum van het Hongaarse comitaat Szepes, vanaf de 13e eeuw gezamenlijk met Levoča, Levoča bleef dit tot 1920. In 1460 kwam het kasteel in het bezit van de Hongaarse koning, die het vier jaar later aan de familie Zápolya schonk, die het kasteel tot 1528 bezat. Van 1531 tot 1635 was Spišský hrad in handen van de Slowaakse adellijke familie Thurzó, die het kasteel verbouwden in Renaissance-stijl. In 1638 bemachtigde de familie Csáky het kasteel en aan het begin van de zeventiende eeuw werden de tot dan toe losstaande gebouwen met elkaar verbonden. Omdat het kasteel door moderne oorlogstechnieken niet langer verdedigbaar was en ook als woonoord te onaangenaam werd, verliet de familie Csáky het kasteel. In de achttiende eeuw werd Spišský hrad als gevolg van meerdere branden verwoest. In 1945 werd de ruïne door de Tsjechoslowaakse staat aan zichzelf toegeëigend en later werd het deels gereconstrueerd en is er uitgebreid archeologisch onderzoek verricht. Trivia De kasteelruïne is regelmatig gebruikt als filmlocatie, onder andere voor Dragonheart (1996), Kull the Conqueror (1997), The Lion in Winter (2003) en The Last Legion (2007). Galerij Externe link (sk) Website van Spišský hrad
Zamek Spiski

Zamek Spiski (słow. Spišský Hrad, węg. Szepesi vár, niem. Zipser Burg, łac. Arx Scepusiensis) – kompleks zamkowy z przełomu XI i XII wieku, położony w północnej Słowacji, na Spiszu. Jest zaliczany do największych tego typu budowli w środkowej Europie: cały kompleks zamkowy zajmuje powierzchnię ok. 25 ha. Usytuowany jest na wyraźnej, wielkiej kopie trawertynowej, na wysokości 634 m n.p.m., ok. 200 m powyżej pobliskiego miasta Spiskie Podgrodzie. Zamek położony jest na terenie Żehry (Žehra), która należy do najstarszych miejscowości na Spiszu. W 1993 roku został wpisany wraz z okolicą na listę światowego dziedzictwa UNESCO (zob. Levoča, Spišský Hrad i okoliczne zabytki). Obecnie większość zamku jest zrujnowana, część murów obronnych została odbudowana współcześnie. W odbudowanej części zamku mieści się niewielkie muzeum. Historia Początki budowy średniowiecznego grodu na trawertynowym wzgórzu sięgają początku XII wieku. Najstarsza wzmianka pisemna o zamku pochodzi z 1120 roku. Na początku pełnił on funkcję twierdzy granicznej na północnej granicy wczesnofeudalnego państwa węgierskiego. Oparł się najazdowi tatarskiemu w pierwszej połowie XIII w. W 1465 r. właścicielem zamku został Stefan Zápolya. Nowy właściciel, chcąc stworzyć tu reprezentacyjną siedzibę szlachecką, w drugiej połowie XV wieku wykonał przebudowę zamku. W kompleksie zamkowym wybudował pałac, salę rycerską i kaplicę pw. świętej Elżbiety. Na zamku urodził się jego syn Jan, późniejszy król Węgier. Od XVI w. do 1636 r. zamek był siedzibą żupanów spiskich z rodu Turzonów, następnie Zápolyów, później objął go we władanie ród Csákych, który zlecił ostatnie prace budowlane na górnym zamku. W 1780 doszło do pożaru, a zamek zamienił się z czasem w ruiny. Ostatni właściciele opuścili zamek w 1948, a w 1961 został uznany za Narodowy Pomnik Kultury (Národná Kultúrna Pamiatka). Całkowitemu spustoszeniu zamku zapobiegli konserwatorzy zabytków. W 1970 roku rozpoczęto wymagającą pod względem technicznym konserwację fortyfikacji i pałaców zagrożonych niestabilnością podłoża skalnego. W kompleksie zamkowym są aktualnie umieszczone ekspozycje muzealne Muzeum Spiskiego poświęcone historii zamku, broni średniowiecznej i prawu feudalnemu. Po okolicy Zamku Spiskiego prowadzi spacerowa ścieżka dydaktyczna Sivá Brada – Dreveník. Turyści na ośmiu przystankach mogą zapoznać się z historią okolicy, jak również z ciekawostkami przyrodniczymi. Dostęp: samochodem na parking przed zamkiem, stamtąd pieszo około 10 min; pieszo z gminy Spišské Podhradie około 1 godz. Przypisy Linki zewnętrzne Zamek Spiski (wersja polska) Zamek Spiski – Korona Spiszu (Słowacja). [dostęp 2016-07-03]. (pol.).
Castelo de Spiš

O Castelo de Spiš (em eslovaco: Spišský hrad; em húngaro Szepesi vár; em alemão Zipser Burg) é um dos maiores castelos em ruínas da Europa Central. Localiza-se no distrito de Spišská Nová Ves, no município de Žehra, região de Košice, Eslováquia. Construído entre os séculos XIII e XIV, em estilo românico e gótico, o castelo faz parte do Patrimônio Mundial da UNESCO desde 1993. Ver também Lista de castelos da Eslováquia Levoča
Cetatea Zips

Cetatea Zips (în germană Zipser Burg, în slovacă Spišský hrad, în maghiară Szepesi vár) a fost o cetate regală maghiară situată în prezent în Slovacia. Ruinele cetății sunt înscrise în lista patrimoniului mondial UNESCO. Cetatea se află în apropierea Capitlului Țipțer (germană Zipser Kapitel), o catedrală din vecinătate. Cetatea este una dintre cele mai mari din Europa. Numele grupului etnic al țipțerilor, de limbă germană, provine de la această cetate. Personalități Nikolaus Csáky, episcop de Oradea și arhiepiscop de Esztergom Legături externe de Zipser Burg, videoclip de prezentare despre istoria castelului pe YouTube, pe canalul lui Manfred Schabus
Спишки замак

Спишки замак (слч. Spišský hrad) је замак у Словачкој, која спада у највеће у средњој Европи. Смештен је на истоку земље, изнад села Жехре у округу Спишка Нова Вес у области Спиш. Подигнут је на каменом врху брда које потпуно доминира околином. Словенска дрвена утврда је у XII веку замењена каменом која је током наредних векова проширивана и дограђивана. Њен већи део је страдао у пожару 1780. године и од тада је изложена пропадању, али и без обзира на урушеност већег њеног дела, она и даље својим изгледом и положајем делује монументално на све који се нађу у њеној близини. Неки њени делови су обновљени у другој половини XX века и у њему је данас смештен музеј. Од 1993. године се налази на УНЕСКОвом списку светске баштине (#620) заједно са: Спичши замак (слч. Spišský hrad) центар краљевске моћи на Спишу, Спишком Капитулом (слч. Spišská Kapitula) мало утврђено насеље центар црквене можи, Спишким Подхрадом (слч. Spišské Podhradie), насеље са привредним значајем. Прошлост Не зна се када је тачно подигнута прва утврда на овом месту, али је то било највероватније у IX веку, ако не и раније, у доба када су локални Словаци подизали своје прве утврде широм данашње Словачке. Дрвена тврђава је у XII веку замењена каменом, грађеном у романском стилу у којој је смештено средиште Спишке жупаније. Замку је у другој половини XIII века додат двоспратни романски дворац и тробродна базилика у романско-готском стилу. У XIV веку је подигнуто још једно подграђе, коме се током велике обнове спроведене у XV веку придружило и треће. Поред подграђа у XV веку су бедеми додатно ојачани и повишени, а у склопу замка је око 1470. године подигнута капела у касноготском стилу. Запоље су током своје владавине замком подигле у његовом срцу типичну ренесансну палату. Замак је тешко страдала у пожару 1780. године и од тада је препуштена зубу времена, да би тек у другој половини XX века неки њени делови били обновљени. Власници Спишког замка Током своје вишевековне историје Спишки замак се налазио под контролом различитих властелинских породица: Краљеви Мађарске (XI век - 1464) Арпадовићи (XI век-1301) Анжујци (1301—1386) Породица Запоља (слч. Zápoľský) (1464—1528) Породица Турзо (1531—1635) Породица Чак (мађ. Csák) (1638—1945) По окончању Другог светског рата Спишки замак је национализован и од тада се налази у рукама државе. Спишки замак данас У Спишком замку се данас налази музеј и он представља велику туристичку атракцију, јер га је само током 2006. године посетило око 150.000 туриста. Његов изглед и локација привукли су и ствараоце седме уметности којима је послужио као сценографија за неколико филмова: Змајево Срце (1996) Феникс () Кал Освајач (1997) Зима једног Лава (2003) Последња Легија (2006) Галерија фотографија Литература Vladimír Procháska, Priruční slovník nauční ČS Akademia vied, Praha 1966 Ing.arch.Ľudmila Húskova, Slovensko, prechádzky storočiami miest a mesteďiek, Bratislava 1994 Види још Спиш Спољашње везе Званични веб-сајт Историјат Спишког замка (www.slovakheritage.org) (језик: енглески) Спишки замак као светска баштина (whc.unesco.org) (језик: енглески) Панорамске фотографије Спишког замка (језик: енглески)
Spisskyborgen

Spisskyborgens (slovakiska: Spišský hrad) ruiner i nordöstra Slovakien är ett av de största borgområdena i Centraleuropa. Borgen, som ligger på en höjd ovanför staden Spišské Podhradie och byn Žehra, utgör ett världsarv tillsammans med den intilliggande kyrkbyn Spišská Kapitula. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version.
Списький град

Списький град (словац. Spišský hrad) — найбільший замок у Словаччині, історичний центр Списького комітату, пам'ятник Світової спадщини ЮНЕСКО. Розташований у Спиському Подградді, територіально належить селу Жегра. Історія Замок зведено в XII столітті як прикордонну фортецю, на схід від якої проживало плем'я Білих хорватів. У XIII столітті перебудовано й доповнено новим романським палацом і донжоном. У 1241 р. замок витримав монголо-татарську облогу. Наприкінці XIII століття італійські архітектори посилили фортифікацію замку. В XIV столітті до замку прибудовано Нижній замок. В XV столітті власники замку Запольські звели тут безліч нових будівель. Саме тут народився угорський король Янош Запольяї. На початку XVIII століття господарі покинули замок, в 1780 р. він згорів. Ведеться реставрація фортечних споруд. З листопада 2015 р. замок був зачинений на реконструкцію. Станом на серпень 2018 року більша частина території доступна для відвідування, за винятком декількох ділянок, що реконструюються. Галерея Примітки Посилання Сайт Списького граду [Архівовано 11 травня 2011 у Wayback Machine.] Історія та архітектура Списького граду [Архівовано 12 березня 2012 у Wayback Machine.] Official website of Spiš Castle [Архівовано 20 червня 2011 у Wayback Machine.] Tourist information about Spiš Castle and nearby Dreveník [Архівовано 16 червня 2006 у Wayback Machine.] History of Spiš Castle [Архівовано 5 липня 2014 у Wayback Machine.]
Krajská hvězdárna a planetárium Maximiliána Hella v Žiaru nad Hronom

Krajská hvězdárna a planetárium Maxmiliána Hella v Žiaru nad Hronom na Slovensku, je kulturně-výchovné zařízení sestávající z astronomické observatoře a planetária. Jeho úkolem je zpřístupňovat a rozšiřovat informace o astronomii a příbuzných přírodovědeckých tématech mezi laickou veřejností, především mezi dětmi a mládeží. K jeho organizačním součástem patří Hvězdárna v Banské Bystrici a Hvězdárna v Rimavské Sobotě. Planetárium se nachází pod kupolí o průměru 10 metrů, v jejímž centru je optomechanický přístroj Zeiss Klein Planetarium 2P. Ten je doplněn dalšími zařízeními a projektory. Centrální přístroj simuluje celou hvězdnou oblohu viditelnou pouhým okem a promítá na ni i některá tělesa Sluneční soustavy. Hvězdárna obsahuje jako svůj hlavní přístroj zrcadlový dalekohled Maksutov-Cassegrain TEC s průměrem zrcadla 202 mm a ohniskovou vzdáleností 2200 mm. Kromě toho obsahuje i dalekohled LUNT s průměrem objektivu 60 mm a ohniskovou vzdáleností 600 mm k pozorování sluneční chromosféry. Oba dalekohledy jsou osazeny na společné montáži Losmandy HGM Titan 50: 1. Budova kromě toho obsahuje i několik sálů – přednáškový, SCI-FI sál a UFO sál – v nichž jsou další zařízení a materiál sloužící k demonstraci jevů probíhajících ve vesmíru. Pozorování lze provádět i z dvojice teras. Jedna z nich, zvaná solární terasa, obsahuje solární panely k demonstraci využití solární energie, a několik slunečních hodin. Většinu návštěvníků tvoří školní exkurze. Každý páteční večer, s výjimkou státních svátků a technické odstávky, je planetárium otevřeno i veřejnosti. Přes prázdniny je planetárium pro dětskou veřejnost otevřeno i ve středu odpoledne. Hlavní náplní jsou odborně-popularizační programy. Kromě nich se promítají i hudební, relaxační nebo cestopisné programy. Dnešní planetárium má původ v Okresní hvězdárně fungující v Žiaru nad Hronom od roku 1973. K jejímu přejmenování na současný název Hvězdárna Maxmiliána Hella došlo v roce 1990 u příležitosti 270. výročí narození významného astronoma 18. století — Maxmiliana Hella. V roce 1996 se organizace přesunula do nové budovy, ve které sídlí dodnes. Kompetence krajské hvězdárny byly na organizaci přesunuty v roce 2005, kdy byla přejmenovala na Krajskou hvězdárnu a planetárium Maxmiliána Hella v Žiaru nad Hronom. Od roku 2012 je jejím ředitelem RNDr. Peter Augustín. Původní pozorovatelna již není veřejnosti přístupná. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Krajská hvezdáreň a planetárium Maximiliána Hella v Žiari nad Hronom na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Krajská hvězdárna a planetárium Maximiliána Hella v Žiaru nad Hronom na Wikimedia Commons