NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Námestovo

Námestovo (Pools: Namiestowo) is een Slowaakse gemeente die enkele kilometers ten zuidwesten van de Poolse grens ligt. Het is een mesto, dus met stadsrechten, en is de hoofdstad van het noordelijke district Námestovo in de regio Žilina. Tot de gemeente behoort ook de noordelijke exclave Námestovské Pilsko, die tegen de Poolse grens ligt. Dit is een ski- en natuurgebied. Tussen 2004 en 2010 telde Námestovo steeds iets meer dan achtduizend inwoners, daarna minder. Van 7 908 inwoners in 2015 is er elk jaar een kleine daling geweest tot 7 465 in 2023. De plaats ligt op ruim zeshonderd meter hoogte in een gebied dat van oudsher deels ruig en deels agrarisch is. Door de ligging aan een doorvoerroute tussen Slowakije en Polen werd de plaats een handelscentrum voor linnen. De stad en zijn omgeving zijn halverwege de 20e eeuw sterk veranderd door de aanleg van een stuwdam. De stad lag niet ver van de samenvloeiing van twee onstuimige en wisselvallige bovenlopen van de Orava en al eeuwenlang werden er plannen gemaakt om die te temmen. De eerste poging een dam van gewapend beton te bouwen dateert van 1870. In 1941 werd er serieus werk van gemaakt en in 1943 werd het eerste beton gegoten, maar er was onvoldoende expertise en het werk kwam stil te liggen vanwege de moeilijke bodemgesteldheid. Na de Tweede Wereldoorlog werd het project opnieuw opgezet en in 1954 was de bouw voltooid. Door de inundatie is twee derde van de stad, waaronder het historische centrum, samen met enkele dorpen onder water verdwenen, maar het Oravastuwmeer werd een toeristische attractie. Wat voorheen een handelsstad in een ietwat afgelegen landbouwgebied was, veranderde in een vakantiebestemming met toeristenhotels. De dam met de turbines voor de waterkrachtcentrale ligt direct aan de zuidkant van de stad en aan de overkant is een bedrijventerrein ontstaan. Het stuwmeer strekt zich uit ten westen van de stad, tot aan de Poolse grens. Geboren Dušan Tittel (1966), Slowaaks voetballer Bronnen
Наместово

Наместово (слч. Námestovo, мађ. Námesztó, пољ. Namiestowo) град је у Словачкој, који се налази у оквиру Жилинског краја, где је у саставу округа Наместово. Географија Наместово је смештено у крајње северном делу државе, близу државне границе са Пољском - 8 km североисточно од града. Главни град државе, Братислава, налази се 280 km јужно од града. Рељеф: Наместово се развило у словачком делу планинског била Бескида, који су овде граница са Пољском. Насеље се налази у пространој Оравској котлини, испод планина. Подручје око град је планинско, на приближно 615 m надморске висине. Клима: Клима у Наместову је оштрија умерено континентална због знатне надморске висине. Воде: Наместово се развило на месту отока из највећег словачког језера, Оравског језера, насталог вештачким путем средином 20. века. Тада је дотадашња река Орава преграђена. Историја Људска насеља на овом простору датирају још из праисторије. Насеље под данашњим именом први пут се спомиње у 16. веку, као место насељено Словацима. Током следећих векова град је био у саставу Угарске као важна станица при преласку преко Карпата у Пољску. Крајем 1918. Наместово је постало део новоосноване Чехословачке. При крају Другог светског рата рад је потпуно страдао у бомбардовању. У време комунизма образовно је вештачко језеро, стари град је тиме потопљен, па је изграђено ново градско насеље. Ово је посредно довело и до индустријализације, па и до наглог повећања становништва. После осамостаљења Словачке град је постао њено општинско средиште, али је дошло до привредних тешкоћа у време транзиције. Становништво Према подацима о броју становника из 2025. године насеље је имало 7300 становника. Етнија Према попису из 2021. у насељу је живело 7722 људи, од чега су по етничкој припадности изјаснили: 7272 као Словац, 438 као непознато, 49 као Чех, 21 као Пољак, 15 као различите, 10 као Рус, 5 као Кинез, 5 као Украјинац, 5 као Русин, 4 као Ирциац, 3 као Италијан, 2 као Турчин, 2 као Ром, 2 као Нијемац, 2 као Морављан, 2 као Мађар, 2 као Бугар, 1 као Срб, 1 као Шлезијац, 1 као Румун, 1 као Аустријан, 1 као канађанaи, 1 као Француз, 1 као Енглезaи и 1 као Албанац. Религија У години 2021. је било 7722 људи по вероисповести: 6250 Латинска црква, 877 Без верске припадности, 396 Неоткривено, 47 Словачка евангеличка црква аугзбуршке вероисповести, 31 Гркокатолицизам, 30 Ад хок покрети, 18 Хришћанске цркве у Словачкој, 17 Друго, 14 Јеховини сведоци, 8 Православна црква, 7 Друге и неодређене хришћанске цркве, 7 Будизам, 6 Паганизам и духовност природе, 5 Ислам, 4 Калвинизам, 2 Уједињена методистичка црква, 2 Хришћанска адвентистичка црква и 1 Чехословачка хуситска црква. Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Наместово

Наместово (словац. Námestovo, угор. Námesztó) — місто, громада, адиіністративний центр округу Наместово, Жилінський край, центральна Словаччина. Кадастрова площа громади — 44,474 км². Населення — 7876 осіб (за оцінкою на 31 грудня 2017 р.). Перша згадка 1558 року. Географія Протікає річка Міхаловка. Населення Примітки Посилання www.namestovo.sk — офіційний сайт громади Námestovo - …. e-obce.sk (словац.). :
Capie pleso

Capie pleso je ledovcové jezero v Mlynické dolině ve Vysokých Tatrách na Slovensku. Má rozlohu 3,0595 ha. Je dlouhé 246 m a široké 175 m. Dosahuje maximální hloubky 17,5 m. Jeho objem činí 163 987 m³. Leží v nadmořské výšce 2075 m. Okolí Na východě se zvedají stěny jižního hřebene Štrbského štítu, který se ční severovýchodně od plesa. Na severu se výše v kotlině nachází ještě Okrúhle pleso, za kterým se zvedá hřeben oddělující Mlynickou dolinu od Hlinské doliny. Na západě se zvedá v několika stupních stěna Furkotského štítu a severně od něj se ční Hrubý vrch (Triumetal). Na jihu od plesa se nachází skalní práh, pod kterým se dál na jih táhne Mlynická dolina. Okolí plesa je kamenité. Vodní režim Pleso nemá žádný viditelný přítok ani odtok. Potok Mlynica se objevuje až níže v údolí. Rozměry jezera v průběhu času zachycuje tabulka: Přístup Pleso je přístupné pěšky v období od 16. června do 31. října. Výstup po žluté turistické značce je možný od Štrbského plesa a trvá asi 2,5 hodiny. Vrátit se je možné stejnou cestou[zdroj?] nebo pokračovat přes Bystrou lávku do Furkotské doliny. Poznámky Literatura Tatry Vysoké, Západné, Belianske : Podrobný turistický atlas. [s.l.]: BB kart, 2005. 144 s. ISBN 83-87873-86-1. (slovensky) BALÁŽ, Erik, a kol. Tatry: příroda. Praha: Baset, 2010. 648 s. ISBN 978-80-7340-114-6. Související články Havárie vrtulníku v Mlynické dolině Externí odkazy Galerie Capie pleso na Wikimedia Commons Obrázky, zvuky či videa k tématu Capie pleso na Wikimedia Commons (polsky) Wielka Encyklopedia Tatrzańska (WET), Capi Staw
Capie pleso

Capie pleso (deutsch Szentiványi-See, ungarisch Szentiványi-tó, polnisch Capi Staw) ist ein Bergsee (genauer ein Karsee) auf der slowakischen Seite der Hohen Tatra. Er befindet sich im Abschluss des Tals Mlynická dolina in einem Kessel zwischen den Bergen Hrubý vrch im Westen und Štrbský štít im Osten und seine Höhe beträgt 2075 m n.m. Seine Fläche liegt bei 30.540 m², er misst 246 × 175 m und seine maximale Tiefe beträgt 17,5 m. Der See hat keinen oberirdischen Abfluss, gehört aber zum Einzugsgebiet des Poprad über die Mlynica. Der Name des Sees hängt mit dem vormals häufigen Vorkommen von Gämsen im Tal zusammen und ist mit der Benennung der nahen Seegruppe Kozie plesá (deutsch Gemsenseen) verwandt. Das slowakische Wort capie (n.) ist ein Adjektiv zum Substantiv cap, zu deutsch Bock, Ähnliches gilt für den polnischen Namen Capi Staw. Die deutschen und ungarischen Namen sind hingegen vom Namen des Gründers der Sommerfrische Tschirmer See, dem heutigen Ort Štrbské Pleso, Jozef Szentiványi, abgeleitet worden. Dieser Name wurde von Martin Róth vorgeschlagen und vom Ungarischen Karpathenverein offiziell angenommen. Unweit des südlichen Seeufers verläuft ein gelb markierter Weg von Štrbské Pleso heraus zum Sattel Bystrá lávka am Übergang in das Tal Furkotská dolina. Literatur Milan Lackovič: Prírodné Krásy Slovenska – Plesá. Hrsg.: DAJAMA. 1. Auflage. Bratislava 2015, ISBN 978-80-8136-049-7, S. 60. Ivan Bohuš: Od A po Z o názvoch Vysokých Tatier. Hrsg.: ŠL TANAPu. 1. Auflage. Tatranská Lomnica 1996, ISBN 80-967522-7-8, S. 305 (Stichwort 1663. Capie pleso (2072 m)). Weblinks Einzelnachweise
Szentiványi-tó

A Szentiványi-tó (szlovákul Capie pleso, lengyelül Capi Staw) a Magas-Tátrában a Malompataki-völgyben a Csorbai-csúcs mentén a Döller-tó déli szomszédságában 2075 m tengerszint feletti magasságban fekvő gleccsertó. A Würm-glaciális végén a gleccserek maradványaként keletkezett. Lefolyása nincs. Magyar elnevezésében Szentiványi József (1817-1906), a Magyarországi Kárpát-egyesület alapító tagjának nevét viseli. Vízszintje kismértékben váltózó. Józef Szaflarski lengyel geográfus 1933-as mérésekor a tó hossza 224 m, szélessége 152 m, területe 2,426 hektár, legmélyebb pontja 16,8 m volt. A méréseket az 1960-as években a Tátra Nemzeti Park munkatársai megismételték, ekkor hossza 246 m, szélessége 175 m, területe 3,054 hektár, legmélyebb pontja 17,5 m volt. Képtár Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Capie pleso című cseh Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Capi Staw

Capi Staw (słow. Capie pleso, niem. Szentiványi-See, węg. Szentiványi-tó) – staw położony w Dolinie Młynickiej w słowackiej części Tatr Wysokich. Znajduje się w Capim Kotle, jednym z dwóch cyrków lodowcowych w najwyższym piętrze tej doliny. Wypełnia typową misę polodowcową, a jego otoczenie to surowy, polodowcowy krajobraz. Znajduje się na wysokości 2072 m n.p.m. Według pomiarów Józefa Szaflarskiego z 1993 r. miał powierzchnię 2,426 ha, głębokość ok. 16,8 m i rozmiary 224 × 152 m, według pomiarów pracowników TANAP-u z lat 1961-67 miał powierzchnię 3,054 ha, głębokość 17,5 m i rozmiary 246 × 175 m. Jest to największy staw w Dolinie Młynickiej. Jego taflę urozmaica kilka kamiennych wysepek, przy niskim stanie wody stają się one półwyspem. Przy wschodnim skraju stawu rozpoczyna się nieznakowana droga na Szczyrbski Szczyt, natomiast przy zachodnim brzegu także nieznakowana ścieżka na Hruby Wierch. Na oba te szczyty można wejść jedynie z przewodnikiem. Capi Staw znajduje się powyżej zawalonego morenowymi skałami progu. W rejonie tego progu 25 czerwca 1979 miała miejsce najtragiczniejsza z wszystkich dotychczasowych akcji ratowniczych w Tatrach katastrofa: spadł na ziemię i eksplodował helikopter z siedmioma ratownikami, którzy lecieli nim na pomoc lekko rannej turystce niemieckiej. Zginęło pięciu ratowników i dwóch członków załogi. Przeżył drugi pilot i ratownik HZS Ladislav Janiga, który po długiej rehabilitacji powrócił do pracy ratownika. Polska i słowacka nazwa stawu wywodzi się od słowa cap (samiec kozy), natomiast niemiecka i węgierska upamiętniają Józsefa Szentiványiego, właściciela Doliny Młynickiej. Szlaki turystyczne Czasy przejścia podane na podstawie mapy. – żółty szlak ze Szczyrbskiego Jeziora przechodzi obok stawu i dalej na Bystrą Ławkę, położoną nieco na południe od przełęczy Bystry Przechód (dawniej szlak wiódł prosto przez tę przełęcz), stamtąd dalej do Doliny Furkotnej. Przejście szlakiem przez przełęcz jest dozwolone w obie strony, jednak zalecany jest kierunek z Doliny Młynickiej do Furkotnej w celu uniknięcia zatorów na łańcuchach. Czas przejścia ze Szczyrbskiego Jeziora do Capiego Stawu: 2:30 h, ↓ 2 h Czas przejścia od Capiego Stawu na Bystrą Ławkę: 0:40 h, ↓ 0:30 h Przypisy Bibliografia Zofia Radwańska-Paryska, Witold Henryk Paryski: Wielka encyklopedia tatrzańska. Poronin: Wyd. Górskie, 2004. ISBN 83-7104-009-1.
Sinagoga de Trnava

La Sinagoga de Trnava o la Sinagoga status quo ante (en eslovac: Synagóga status quo ante) va ser acabada el 1891 o bé el 1897 al carrer Halenárskiej a Trnava, Eslovàquia. La sinagoga va ser construïda en l'estil morisc-romà d'Orient. L'edifici va ser devastat durant la Segona Guerra Mundial. Actualment la sinagoga és un centre d'art contemporani, que alberga la galeria Koniarek Ján, i que ofereix una sèrie d'exposicions i concerts. A l'interior, l'absis i la capella estan envoltats per una galeria per a les dones, que és recolzada per columnes de ferro colat amb capitells composts. Al centre de la capella hi ha una cúpula de cristall, amb el seu disseny original. Vegeu també Sinagoga Torà Religió abrahámica Referències
Synagoga status quo ante

Synagoga status quo ante je synagoga v Trnavě, která patří v současnosti Galerii Jána Koniareka. Organizují se v ní vernisáže. Pochází z roku 1891 (uvádí se též rok 1897), kdy ještě působil jako rabín v Trnavě Šimon Sidon, jenž patřil k těm, kteří chtěli zachovat status quo ante, tedy stav před rozkolem v maďarské židovské komunitě mezi reformním a ortodoxním směrem. Reprezentuje architekturu s orientálními prvky ve stylu historismu. Její dispozice tvoří apsida a modlitebna obklopená galerií pro ženy, kterou podpírají litinové sloupy s kompozitními hlavicemi. Ve středu modlitebny se otevírá kupole původně se skleněnou výplní. Před synagogou je umístěn památník židovským obětem 2. světové války. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Synagóga status quo ante na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Synagoga status quo ante na Wikimedia Commons
Status-quo-ante-Synagoge (Trnava)

Die Status-quo-ante-Synagoge in Trnava, einer slowakischen Stadt im Bezirk Trnava, wurde 1897 gebaut. Als sich Mitte des 19. Jahrhunderts im damaligen Ungarn die jüdischen Gemeinden in eine orthodoxe und die neologe Glaubensrichtungen spalteten, gab es Gemeinden, die sich weder der einen noch der anderen Richtung anschließen wollten. Diese sind unter dem Begriff Status quo ante bekannt. Geschichte Das Bauwerk an der Halenárska-Straße 2 wurde nach Plänen des Wiener Architekten Jakob Gartner (1861–1921) errichtet. Nach dem Zweiten Weltkrieg und der Ermordung der meisten Juden verfiel es im Laufe der Jahre immer mehr. 1990 wurde es renoviert, wobei sichtbare Spuren des Verfalls absichtlich beibehalten wurden. Einige Jahre später fand eine umfassende Renovierung statt, wobei von diesem Ansatz abgewichen wurde. Heute beherbergt das Gebäude ein Zentrum der zeitgenössischen Kunst und auf der Frauenempore eine JUDAICA-Ausstellung. Architektur Die profanierte Synagoge im Stil des Historismus hat die Grundform einer dreischiffigen Basilika mit erhöhtem Mittelschiff und Obergaden. Die westliche Eingangsfront spiegelt den Innenaufbau wider, indem an den beiden Seiten Türme stehen. In deren Inneren befinden sich Treppen zur Frauenempore. Sie haben einen achteckigen Aufsatz, auf denen wiederum Zwiebeltürme angebracht sind. Am Giebel befinden sich Steinplatten mit den Zehn Geboten. Die Bima stand, wie im Reformjudentum üblich, nicht in der Mitte der Haupthalle, sondern nahe dem Toraschrein an der Ostwand. Bima und Toraschrein sind nicht mehr vorhanden. Die Frauenempore an der Süd-, West- und Ostseite wurde von gusseisernen Säulen gestützt, die ebenfalls noch die Decke der Mittelschiffes abstützten. Ebenfalls im Stil des Reformjudentums wurde die Empore nicht durch Sichtblenden und Gitter abgeschirmt. Siehe auch Orthodoxe Synagoge (Trnava) Liste von Synagogen in der Slowakei Einzelnachweise Weblinks Bilder der Synagoge. Abgerufen am 26. November 2019 Kurzbeschreibung. Abgerufen am 26. November 2019
Status Quo Ante Synagogue (Trnava)

The Status Quo Ante Synagogue (Slovak: Synagóga status quo ante) is a historic synagogue located in Trnava, Slovakia. Constructed in 1897 for the local Status Quo Ante Jewish community, it was designed by the Vienna-based architect Jakob Gartner in a blend of neo-Romanesque and historicist styles, featuring a distinctive twin-towered façade. The building served the community until World War II, after which it fell into disrepair and was used as a warehouse before suffering fire damage in 1986. Restored in the 1990s and again in 2015–2016, it now functions as the Center for Contemporary Art within the Ján Koniarek Gallery, with a Holocaust memorial at the entrance commemorating the local Jewish victims. History The synagogue was built in 1897 to serve Trnava's Status Quo Ante Jewish community, a moderate faction that emerged in the 19th century as an alternative to Orthodox and Neolog (Reform) congregations within the Austro-Hungarian Empire. Trnava had a long Jewish history, with a medieval community associated with scholar Rabbi Isaac Tyrnau, but Jews were expelled in 1539 following a blood libel accusation and were barred from the city for centuries. Settlement resumed in the mid-19th century, and by 1930, the city had 2,728 Jewish residents divided between Orthodox and Status Quo Ante groups. During World War II, most of Trnava's Jews were deported and murdered in the Holocaust, leaving no active community. Post-war, the synagogue was repurposed as a warehouse and damaged by fire in 1986, though fragments of its murals survived. Gallery See also Controversy in use of the Trnava Orthodox Synagogue History of the Jews in Slovakia List of synagogues in Slovakia References External links Media related to Synagogue Status Quo Ante, Trnava at Wikimedia Commons Official gallery website
Sinagoga de Trnava

La Sinagoga de Trnava o la Sinagoga status quo ante (en eslovaco: Synagóga status quo ante) fue terminada en 1891 o bien en 1897 en la calle Halenárskiej en Trnava, Eslovaquia.​ La sinagoga fue construida en el estilo morisco-bizantino. El edificio fue devastado durante la Segunda Guerra Mundial. Hoy la sinagoga es un centro de arte contemporáneo, que alberga la galería Koniarek Ján, y que ofrece una serie de exposiciones y conciertos. En el interior, el ábside y la capilla están rodeados por una galería para las mujeres, que es apoyada por columnas de hierro fundido con capiteles compuestos. En el centro de la capilla es una cúpula de cristal, con su diseño original. Véase también Sinagoga Torá Religión abrahámica Referencias
Synagoga w Trnawie

Synagoga w Trnawie (słow. Synagóga v Trnave, węg. Nagyszombat Synagoge) – synagoga w słowackim mieście Trnawa, przy obecnej ulicy Halenárskiej. Bożnica została zbudowana w 1891 roku według planów wiedeńskiego architekta Jakoba Gartnera. Posiada cechy stylu mauretańsko-bizantyjskiego. Należała do neologicznego nurtu judaizmu. Podczas II wojny światowej słowaccy faszyści zdewastowali wnętrze synagogi. Obecnie w synagodze znajduje się Centrum Sztuki Współczesnej im. Jána Koniarka, w którym organizowane są liczne wystawy i koncerty. Dawniej jak i dziś synagoga jest jednym z najbardziej charakterystycznych i najbardziej oryginalnych budynków w mieście. Jej najbardziej charakterystycznymi elementami są wieże z wielobocznymi kopułami. Obecnie przed synagogą znajduje się monument poświęcony żydowskim ofiarom II wojny światowej. Przypisy
Synagoga v Nitře

Synagoga je architektonická památka města Nitry, zapsaná v seznamu kulturních památek Slovenska. Dějiny Synagogu v Nitře dala postavit místní náboženská obec Ješurun. Byla postavena v letech 1910–1911 budapešťským architektem Leopoldem Baumhornem, který na Slovensku postavil kromě Nitry velkou synagogu v Lučenci a přestavěl synagogu v Liptovském Mikuláši. Synagoga je příkladem eklektické sakrální stavby, postavené v maursko-byzantském stylu. Do roku 1982 byla vlastníkem synagogy Židovská náboženská obec, poté Okresní národní výbor v Nitře. Od roku 1991 je majetkem města Nitry. Synagoga prošla dlouhodobou rekonstrukcí a znovu otevřena byla 3. července 2004. Jejím otevřením vznikl prostor, který především slouží jako koncertní a výstavní síň. Konají se zde komorní koncerty v rámci Nitranského kulturního léta, divadelní představení, výstavy, literární večeře apod. Architektonické řešení Synagoga je stavba čtvercového půdorysu, na jižní straně je rozšířena o polygonální rizalit. Je ukončena centrální kupolí, která spočívá na čtyřech pilířích s ozdobnými hlavicemi. Velká okna mají stylizovanou kružbu, kterou nesou románské sloupky z betonových odlitků. Stavba má výrazné cihlové pilíře a mezi nimi plochy stěn bez ozdob. Fasáda nese výtvarné detaily z orientální architektury a je členěna glazovanými cihlami. Čtvercový síňový prostor synagogy je otevřen do kopule, která dosedá na čtyři pilíře a současně podpírá patrovou emporu. Centrální prostor modlitebny tvoří archa, která je dnes bez svátostí. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Synagóga v Nitre na slovenské Wikipedii. Literatura Dulla, M. a Moravčíková, H.: Architektura Slovenska v 20. stol., Bratislava, 2002 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Synagoga v Nitře na Wikimedia Commons Synagoga www.nitra.sk
Synagoge (Nitra)

Die Synagoge in Nitra, einer slowakischen Stadt im gleichnamigen Bezirk, wurde von 1908 bis 1911 errichtet und bis zum Zweiten Weltkrieg für den Gottesdienst genutzt. Die profanierte Synagoge im Stil des Historismus ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Sie befindet sich in der Straße Pri synagoga. Das Synagogengebäude wurde nach Plänen des Architekten Lipót Baumhorn errichtet. Nach umfassender Renovierung dient das Gebäude heute als Kulturhaus. Seit 1992 erinnert eine Gedenktafel am Synagogengebäude an den Holocaust. Siehe auch Liste von Synagogen in der Slowakei Literatur Rudolf Klein: Zsinagógák Magyarországon 1782–1918: fejlődéstörténet, tipológia és építészeti jelentőség/Synagogues in Hungary 1782–1918. Genealogy, Typology and Architectural Significance. TERC, Budapest 2011, ISBN 978-963-9968-01-1, S. 361–365. Weblinks Beschreibung (englisch, abgerufen am 10. Dezember 2015)
Nitra Synagogue

The Nitra Synagogue (Slovak: Synagoga v Nitre) is a former Neolog Jewish congregation and synagogue, located at 3 Pri synagóge Street, in Nitra, in the Nitra Region of Slovakia. The building operated as a place of worship between 1911 and World War II; and, since 2004, has operated as a cultural center. History Jews settled in Parovce from the first century. Thereafter, Parovce served as the Jewish extension of Nitra, where Jews were not admitted. In 1840, when the Budapest parliament allowed Jews to settle anywhere, the Jews of Parovce moved to Nitra. The congregation was formally established in 1750. Completed in 1911 and designed by Lipót Baumhorn, the prolific Budapest-based synagogue architect, the synagogues is situated in a narrow lane, and is a characteristic example of Baumhorn's style. A melange of Moorish Revival, Byzantine Revival and Art Nouveau elements, the synagogue faces the street with a twin-tower façade. The sanctuary is a domed hall supported by four pillars that also support the women's gallery. After more than a decade of painstaking restoration by the municipality of Nitra, the building is now used as a center for cultural activities. The women's gallery houses "The Fate of Slovak Jews" – Slovakia's national Holocaust memorial exhibition. The synagogue serves as a permanent exhibition space for graphic works by the Nitra-born Israeli artist Shraga Weil. During World War II, the Government persecuted Jews, peaking in 1942 when the Jews were deported to Poland. Some 4,400 of Nitra's Jews were sent to extermination camps. By the end of August 1944, German troops, accompanied by the local Slovak garrison, entered Nitra and sent the remaining Jews to Auschwitz. In 1963, the authorities destroyed all Jewish public buildings in Nitra except this synagogue. After 1989, the cemeteries were again desecrated and besmirched with swastikas. Local authorities claimed that the Jews were responsible. See also History of the Jews in Slovakia List of synagogues in Slovakia References External links Media related to Synagogue in Nitra at Wikimedia Commons