NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Štadión Myjava

Štadión Myjava – stadion piłkarski w Myjavie, na Słowacji. Został otwarty w 1954 roku. Może pomieścić 2709 widzów. Swoje spotkania rozgrywają na nim piłkarze klubu Spartak Myjava. Pierwsze boisko założonego w 1920 roku klubu Spartak Myjava mieściło się na łące w dzielnicy Turá Lúka. Po zakończeniu umowy najmu terenu przystąpiono do budowy nowego boiska w innej lokalizacji (obecne tereny przedsiębiorstwa STAS), otwartego 6 czerwca 1931 roku. W latach 40. XX wieku podjęto decyzję o budowie obecnego stadionu. Jego otwarcie miało miejsce w 1954 roku. Cztery lata później przeprowadzono pierwszą modernizację obiektu. W 2012 roku stadion przebudowano, likwidując żużlową bieżnię lekkoatletyczną i stawiając dwie nowe, zadaszone trybuny od strony wschodniej i południowej; zmodernizowano również trybunę główną. W 2013 roku oddano do użytku sztuczne oświetlenie osadzone na czterech masztach postawionych za narożnikami boiska. 1 maja 2014 roku na obiekcie rozegrano mecz finałowy piłkarskiego Pucharu Słowacji (Slovan Bratysława – MFK Košice 1:2). Po meczu finałowym, w przerwie letniej przeprowadzono wymianę murawy, którą wyposażono w system podgrzewania. Obiekt był także jedną z aren piłkarskich Mistrzostw Europy kobiet U-19 w 2016 roku. Rozegrano na nim trzy spotkania fazy grupowej tego turnieju. Przypisy
Миява (стадіон)

Штадіон «Спартака Миява» (словац. Štadión Spartaka Myjava) — футбольний стадіон у місті Миява, Словаччина, домашня арена місцевого ФК «Спартак». Стадіон побудований та відкритий 1954 року. У 2012—2014 роках поетапно реконструйований. Споруджено нові трибуни та модернізовано ігрову зону, встановлено систему обігріву поля. Потужність арени становить 2 709 глядачів. Посилання Про стадіон на офіційному сайті ФК «Спартак» (Миява) (словац.) Фотогалерея [Архівовано 10 квітня 2020 у Wayback Machine.] (нім.)
Chata u Zeleného plesa

Chata u Zeleného plesa (slovensky Chata pri Zelenom plese, v minulosti známá jako Brnčalova chata nebo hovorově Brnčalka) je horská chata v severovýchodní části Vysokých Tater. Leží na konci Doliny Zeleného plesa na severním břehu Zeleného plesa. Nad chatou se zdvíhají nejvyšší stěny Vysokých Tater, a proto je prvotřídním cílem pro horolezce, turisty a lyžaře. Historie Dolina Zeleného plesa byla dobře známá hledačům vzácných kovů a drahokamů nejpozději v 18. století. V její dolní části se pásly ovce a zřejmě zde stával primitivní útulek. První turisticky využívaná Egidova chata byla postavena roku 1876 na Rakouské polaně v Predných Meďodolech. Roku 1887 byla přemístěna na jižní břeh Zeleného plesa, kde roku 1890 shořela. Nová Fridrichova chata byla postavena na dnešním místě na severním břehu plesa roku 1897. Od té doby prošla mnoha rekonstrukcemi a opravami. Mezi světovými válkami se jí říkalo chata pod Jastrabou vežou, v roce 1950 nesla jméno na počest organizátora socialistické tělovýchovy Alberta Brnčala, který zahynul pod Jastrabím sedlem. V roce 1992 se oficiálně vrátil její staronový název. Současnost V současnosti Chata pri Zelenom plese nabízí ubytování a občerstvení po celý rok. Je východiskem především pro horolezecké výstupy na Kežmarský štít, Lomnický štít, Jastrabí vežu, Černý štít a Kozí štít včetně hřebene Žeruchových věží. Turisté nejčastěji stoupají na Jahňací štít, přecházejí přes Baranie sedlo, Kopské sedlo a Velkou Svišťovku. Lyžaři sjíždějí Velkou Zmrzlou dolinu, Měděnou kotlinu a Červenou dolinku. Přístup Sídlí zde stanice horské služby a chata je významnou křižovatkou turistických stezek: Po značce Tatranské magistrály ve směru Velká Svišťovka — Veľké Biele pleso Po značce z Kežmarských Žľabů Odkazy Reference Související články Seznam horských chat ve Vysokých Tatrách Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chata u Zeleného plesa na Wikimedia Commons Zakázaná radost na Brnčalce – vybrané lyžařské túry Horolezecké cesty v okolí Zeleného plesa Archivováno 22. 2. 2014 na Wayback Machine. – vybrané lezecké túry
Kostel svatého Ducha (Košice)

Kostel svatého Ducha (nebo Špitálsky kostel sv. Ducha) je nejstarší známou stavbou na území Městské části Košice-Jih. Stojí na začátku Jižní třídy, v bezprostřední blízkosti historického centra města. Dějiny Barokní kostel na Jižní třídě byl postaven v letech 1730 až 1733. Obraz na hlavním oltáři vytvořil J. Mathauser v roce 1894. Kostel vyrostl na místě, kde v středověku stál městský chudobinec. Jeho součástí byl i původní Kostel sv. Ducha, postavený v polovině 13. století. Špitálsky kostel také určoval výšku zástavby jednotlivých předměstí Košic, nad kterými musela být z opevněného města dobrá viditelnost na okolní krajinu. Značně poškozená sakrální stavba (stála před hradbami města, proto nebyla chráněna před útoky nepřátelských armád) byla zbořena začátkem 18. století. Oproti této stavbě stál hostinec, který se vzpomíná v souvislosti s návštěvou císaře Josefa II. v Košicích v roce 1770. Kapacita současného Kostela sv. Ducha je poměrně malá, vejde do něj maximálně 200 lidí. Jeho největší zajímavostí je freska klenby, která znázorňuje pohled na město (obehnané vysokými hradebními zdmi) ze začátku 18. století. V současné době je v objektu umístěn Domov důchodců. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Svätého Ducha (Košice) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Ducha na Wikimedia Commons
Heilig-Geist-Spital (Košice)

Die Heilig-Geist-Kirche oder Hospitalkirche zum Heiligen Geist (slowakisch Špitálsky kostol svätého Ducha) ist die historische Spitalkirche von Košice (Slowakei). Sie steht auf der Liste der denkmalgeschützten Objekte in Košice. Das in Randlage des mittelalterlichen Stadtkerns von Kaschau gelegene Heilig-Geist-Spital war eine karitative Gründung des 13. Jahrhunderts. Die mittelalterlichen Gebäude einschließlich der Kirche wurden 1730 abgebrochen und bis 1733 durch die bestehende barocke Anlage ersetzt, in deren Front die in einfachen Formen gehaltene und mit einem kleinen Turmaufbau versehene Kirchenfassade integriert ist. Das Bauwerk wurde 1812 bis 1814 klassizistisch umgestaltet und 1894 renoviert. Das Gebäude dient heute als Altersheim. Galerie Weblinks Magistrát mesta Košice: Špitálsky kostol sv.Ducha. auf www.kosice.sk (slowakisch). Einzelnachweise
Holy Spirit Church (Košice)

The Holy Spirit Church (Slovak: Kostol svätého Ducha) or Hospital Church of the Holy Spirit (Slovak: Špitálsky kostol svätého Ducha) is the oldest building in Košice-Juh, Košice, Slovakia. It is located at beginning of Južná trieda (South Avenue), close to the historic centre of medieval Košice. Interior It is a baroque church erected between 1730 and 1733. The capacity of the interior is 200 people. The vault painting shows a view of Košice of the first third of the 18th century, when the town was surrounded by high town walls. The whole church emanates the atmosphere of a bygone era. Hospital The church is situated in the axis of former hospital buildings erected in the 13th century. The hospital there used to a charity organization for the very old, the poor, orphans, the homeless, the sick. The hospital was situated outside the town walls and the church was a part of it from the beginning. Unfortunately, it was pulled down in the beginning of the 18th century. At present, a house for pensioners is placed in the building. Gallery See also Košice References
Heilige Geestkerk (Košice)

De Ziekenhuiskerk van de Heilige Geest is het oudst bekende gebouw in het district Košice-Juh (Košice-Zuid) van de stad Košice (Slowakije). Ligging De kerk staat aan het begin van « Južná trieda » (Zuidlaan), in de onmiddellijke omgeving van het historische stadscentrum « Staré Mesto » (vertaald: Oude Stad). Geschiedenis De barokke kerk werd gebouwd tussen 1730 en 1733. Ze groeide buiten de wallen van de oude stad, op de plaats van - en samen met het voormalige armenhuis. Door zijn ligging buiten de stadsmuren was dit diaconiehuis niet beschermd tegen de aanvallen van vijandelijke legers. In de loop van de tijd liep het aanzienlijke beschadigingen op, met als gevolg dat het bij het begin van de 18e eeuw werd gesloopt. Tegenover het complex stond eertijds een herberg die genoemd werd in verband met het bezoek van keizer Jozef II aan Košice in 1770. Het thans bestaande bezienswaardige kerkgebouw met aansluitende lokalen, is betrekkelijk klein en biedt plaats aan maximaal 200 personen. Momenteel is in het pand een bejaardentehuis gevestigd. Interieur Het gewelf van de kerk is zeer bezienswaardig: het toont een plafondschildering waarop een zicht op de stad is afgebeeld, aan het begin van de 18e eeuw, omgeven door haar hoge muren. Aan het hoofdaltaar ziet men een schilderij gemaakt door J. Mathauser in 1894.
House of Arts Piešťany

House of Arts (Slovak: Dom Umenia) is cultural and social center situated at Embankment of Ivan Krasko in Piešťany. The House of Arts is a first Slovak theatre building for a special purpose after World War II that was not realized in Bratislava. It was realized in 1974-1979 (in use since 1980) according to project of architect Ferdinand Milučký. As the author said he utilised "inspiring impulses of Slovak historical and folk architecture" and he created work of art that represents unity of exterior and interior. External links Student project - 3D model and panoramatic photos Google Maps with photos
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Banská Bystrica)

Kostel Nanebevzetí Panny Marie (slovensky Kostol Nanebovzatia Panny Márie), nazývaný také německý, je dominantou městského hradního areálu v Banské Bystrici na Slovensku. Na starších základech románské baziliky se čtvercovou svatyní ho postavili v polovině 13. století bohatí němečtí měšťané, majitelé dolů. Opevnění okolo kostela se datuje k roku 1442. Od té doby prošel mnoha přestavbami. Na jižní straně kostela přistavili roku 1473 kaple sv. Ondřeje a Těla Kristova a roku 1480 kapli sv. Jana Křtitele. Také boční loď na severní straně přestavěli v roce 1478 na kapli a zasvětili ji sv. Barboře, patronce horníků. Po ničivém požáru v roce 1500 zásluhou pozdně gotické přestavby, dostal kostel Nanebevzetí Panny Marie nový vzhled. Zasloužili se o to nejbohatší těžaři. Z tohoto období se datuje také jeho přívlastek „německý“. V roce 1761 opět postihlo město obrovský požár. Svým rozsahem patřil k největším v soudobé Evropě, zničil víc než tři sta domů. Na faře se zřítila střecha a propadly se klenby. Hlavní oltář z dílny Mistra Pavla z Levoče, který byl vyšší než levočský, se přeměnil na popel. Jen zázrakem uniklo zkáze sousoší, „Kristus na Olivové hoře“. Z interiéru se zachovala bronzová křtitelnice, kterou vyhotovil Mistr Jodok v roku 1475 a oratorium sv. Jana Almužníka nad sakristií, které pochází z roku 1516. Neporušená zůstala také kaple sv. Barbory, známa raně gotickým oltářem Mistra Pavla, který byl dokončený roku 1509. V kapli můžeme obdivovat originální klenbu, stejně jako fresky svatých: Vojtěcha, Martina, Hieronyma, Imricha a Ladislava. Malba barokních kleneb z roku 1770 je dílem Antona Schmidta. Na hlavním oltáři jsou dva obrazy – Nanebevzetí Panny Marie a Sv. Trojice od J. L. Krackera z roku 1774. Liturgické předměty ze 17. a 18. století tvoří hodnotný chrámový poklad. Z nich vyniká kalich z poloviny 18. století od levočského zlatníka J. Szilassyho. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Banská Bystrica) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie na Wikimedia Commons (slovensky) Kostel na stránkách farnosti Archivováno 2. 2. 2014 na Wayback Machine.
Kościół Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny w Bańskiej Bystrzycy

Kościół Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny – najstarszy kościół w Bańskiej Bystrzycy na Słowacji. Był w przeszłości miejskim kościołem parafialnym i świątynią bogatego mieszczaństwa bańskobystrzyckiego, w większości niemieckojęzycznego, dlatego był nazywany kościołem „niemieckim”, a do dziś jest nazywany kościołem „farnym”. Jego budowę rozpoczęto w 1255 – do dziś stoi romańska wieża i północna ściana budowli. W XIV w. kościół rozbudowano w stylu gotyckim o zakrystię i boczne kaplice. Znaczną część wnętrza zniszczył wielki pożar w 1500, w czasie którego miasto zostało w znacznym procencie spalone. Jeszcze większy pożar wybuchł w 1761. W kościele uległ wtedy zniszczeniu średniowieczne wyposażenie wnętrza, w tym główny gotycki ołtarz prawie 20-metrowej wysokości, autorstwa Mistrza Pawła z Lewoczy. Po tym pożarze kościół przebudowano w stylu barokowym, wtedy to powstały m.in. obecne beczkowe sklepienia. Później świątynię kilkakrotnie restaurowano. We wnętrzu kościoła rzucają się w oczy barokowe malowidła A. Schmidta na sklepieniu oraz obrazy J. Prackera w ołtarzu głównym. Na lewo od ołtarza brązowa chrzcielnica, piękne dzieło średniowiecznego kowalstwa, autorstwa mistrza Jodaka z 1476. Najcenniejszy zabytek kryje się w gotyckiej kaplicy św. Barbary po lewej stronie nawy głównej. Jest to kunsztowny gotycki ołtarz wyrzeźbiony w 1509 przez wspomnianego Mistrza Pawła z Lewoczy. Na złocistym tle stoją w nim postacie Matki Boskiej z Dzieciątkiem, św. Barbary i św. Hieronima. Po południowej stronie nawy widnieje ołtarz św. Marii Magdaleny z końca XV w. We wnęce południowej elewacji kościoła znajduje się późnogotyckie dzieło rzeźbiarskie nieznanego autora z końca XV w., przedstawiające Chrystusa na Górze Oliwnej (po renowacji wystawione na widok publiczny w 1995). Gdy 25 sierpnia 1620 roku obradujący w Bańskiej Bystrzycy sejm wybrał siedmiogrodzkiego księcia Gábora Bethlena na króla Węgier, w kościele Wniebowzięcia NMP została odprawiona msza dziękczynna. Tu również przedstawiciele delegatów sejmowych, a po nich przedstawiciele poszczególnych stanów złożyli hołd nowo wybranemu królowi. Niewiele brakowało, by świątynia ta stała się kościołem koronacyjnym. Pomimo nacisków niektórych zwolenników Bethlena ten nie zdecydował się jednak na koronację (chociaż, jak mówi tradycja, koronę miał ze sobą). Bibliografia Jurkovič Emil: Gabriel Betlen a banskobystrický krajinský snem, [w:] „Bystrický Permon”, R. V, číslo 3., Október 2007, s. 6–7;
Castell de Bratislava

El Castell de Bratislava (en eslovac Bratislavský hrad (?·pàg.),) se situa al centre històric de la ciutat del mateix nom, la capital d'Eslovàquia. A la part alta d'un turó rocós, en una posició dominant sobre el riu Danubi, es va començar a construir al segle x. Des d'ell s'ofereix un magnífic panorama de Bratislava. Actualment el Castell alberga el Museu Nacional Eslovac. Dins dels límits del castell es troba també l'edifici que alberga actualment la residència oficial del president de la República Eslovaca. Les seves quatre torres laterals són considerades com el símbol de la ciutat. Enllaços externs (anglès) Castell de Bratislava a SlovakHeritage.org Castell de Bratislava a Castles.sk Arxivat 2017-01-13 a Wayback Machine. (anglès) Restauració del castell (lloc web oficial)
Bratislava Slot

Bratislava Slot (slovakisk: Bratislavský hrad ?, tysk Pressburger Schloss, ungarsk Pozsonyi Vár) er det største slot i Bratislava, hovedstaden i Slovakiet. Bygningen er en massiv rektangulær bygning med fire tårne, og er placeret på en ganske isoleret højde af De Små Karpater (Malé Karpaty) lige over Donau (85 m), i midten af Bratislava. Der er god udsigt over byen fra slottet, og man kan se til både Østrig og (når det er fint vejr) Ungarn. Der er forbundet mange legender med slottets historie. Slotsbakken har været beboet siden overgangstiden mellem stenalderen og bronzealderen. De første som boede her var kelterne, som byen fungerede for som et akropolis, siden fulgte romerne, hvor byen var en del af limes, Romerrigets forsvarslinje) og slaverne, hvor byen var et stort militært og religiøst center for Stormähren. Borgen bliver først nævnt i 805 eller 907 (sidstnævnte i Salzburg annalerne). Et stenslot blev ikke bygget før i det 10. århundrede, da området var del af Kongeriget Ungarn. Gennem historien er slottet blevet ødelagt og genopbygget flere gange. Slottet blev ombygget til et gotisk anti-hussiter-fort under Sigismund af Luxemburg i 1430, og det blev et renæssanceslot i 1562, og blev igen ombygget i 1649, denne gang i barokstil. Under dronning Maria Theresia blev slottet et prestigefyldt royalt sæde. I 1811 blev slottet ødelagt ved brand, og lå i ruiner indtil 1950'erne, da det næsten blev fuldt genopbygget i dets tidligere theresiske stil. Referencer Eksterne henvisninger Bratislava Castle ved SlovakHeritage.org Bratislava Castle ved Castles.sk Arkiveret 13. januar 2017 hos Wayback Machine
Bratislavski dvorac

Bratislavski dvorac (slovački: Bratislavský hrad) nalazi se na brežuljku na zapadnoj strani središta glavnoga grada Slovačke. Ima utjecaje iz razdoblja gotike, renesanse i baroka. Još od kamenog doba, brežuljak je bilo utvrđen. Kasnije su ovdje boravili Kelti, Rimljani i Slaveni. U 9. stoljeću, podignut je kameni dvorac. Sadašnji izgled potječe iz 15. stoljeća. Zadnju veliku rekonstrukciju u baroknom stilu vrši Marija Terezija u 18. stoljeću kada se glavni grad Mađarske vratio u Budimpeštu. Nakon toga dvorac postaje sjemenište, a kasnije se ovdje nalazi vojarna. Godine 1811. krivnjom pijanih austrijskih vojnika, dvorac zahvaća veliki požar i od njega ostaju samo ruševine. Komunisti ga renoviraju u razdoblju od 1956. do 1968. Danas se u njemu nalaze uredi Vlade, a na trećem katu je dio Slovačkog narodnog muzeja, gdje je izloženo oružje, namještaj i predmeti iz folklorne baštine.
Kasteel van Bratislava

Het Kasteel van Bratislava (Slowaaks: Bratislavský hrad) staat op een heuvel, aan de westkant van de binnenstad van de Slowaakse hoofdstad. Deze heuvel, aan de linkeroever van de Donau hoort tot de uitlopers van de Karpaten. Het gebouw heeft vier hoektorens. In de kroontoren worden 13e-eeuwse kroonjuwelen tentoongesteld. Op de binnenplaats is een 80 meter diepe put te vinden. Het heeft invloeden uit de gotiek en de renaissance en een barokken trappenhuis. Rondom het hoofdgebouw liggen vestingwerken. Geschiedenis Al sinds de steentijd is op deze heuvel een versterking te vinden. Later is de burcht versterkt door de Kelten, de Romeinen en later door de Slavische volkeren. In de 9e eeuw werd een stenen burcht opgetrokken. Het huidige grondplan stamt uit de 15e eeuw. In 1811 vond een verwoestende brand plaats waarbij het kasteel in een ruïne veranderde. Pas in de periode 1953 - 1968 werd het kasteel weer hersteld. Trivia Het kasteel staat afgebeeld op de Slowaakse euromunten van 10, 20 en 50 cent. Het Slowaakse parlement is naast het kasteel gevestigd.
Zamek Bratysławski

Zamek Bratysławski (słow. Bratislavský hrad, węg. Pozsonyi vár, niem. Pressburger Burg) – zamek, położony na szczycie wzgórza, w centrum Bratysławy, nad brzegiem Dunaju. Historia Warowne budowle na bratysławskim wzgórzu istniały już w starożytności – wzgórze było wówczas akropolem położonej u jego stóp celtyckiej osady. Swoje budowle wznosili tu też Rzymianie i Słowianie. W średniowieczu wzgórze wraz z całą okolicą przeszło pod władzę Węgrów. W X wieku powstał tu zamek z kamienia, zamieniony w fortecę obronną w XV wieku. W wieku XVI przebudowano go w stylu renesansowym, a sto lat później – w stylu barokowym. Za rządów Marii Teresy Habsburg, królowej Czech i Węgier, stał się siedzibą księcia Alberta cieszyńskiego. W 1784 roku zamek oddano kościołowi katolickiemu (powstała tu szkoła katolicka), następnie w 1802 roku założono tu koszary. W 1811 roku zamek uległ zniszczeniu w trakcie pożaru wznieconego przez wojska napoleońskie. Odbudowano go dopiero w latach 50. XX wieku. Obecnie w pomieszczeniach zamkowych znajdują się eksponaty Muzeum Historycznego (Historické múzeum), które stanowi część Słowackiego Muzeum Narodowego (Slovenské národné múzeum) w Bratysławie. W ostatnich latach odnowiono fasadę zamku, która uzyskała jasny kolor (przedtem mury były szarobrązowe). Zobacz też Zamek Devín w Bratysławie tunel tramwajowy w Bratysławie pomnik Świętopełka I Przypisy Linki zewnętrzne Muzeum Historyczne Słowackiego Muzeum Narodowego w Bratysławie (słow.)
Castelo de Bratislava

O Castelo de Bratislava localiza-se no centro histórico da cidade de mesmo nome, capital da Eslováquia. No alto de uma colina, em posição dominante sobre o rio Danúbio, a sua construção iniciou-se no século X. Atualmente é a residência oficial do presidente da República. As suas quatro torres nos vértices são consideradas o símbolo da cidade. Ver também Lista de castelos da Eslováquia
Cimenná

Cimenná je obec na Slovensku v okrese Bánovce nad Bebravou. Leží v nadmořské výšce 271 metrů. Žije zde 102 obyvatel. První písemná zmínka o obci pochází z roku 1484. V obci se nachází římskokatolický kostel svatého Cyrila a Metoděje. V roce 1940 měla obec 160 obyvatel. Během SNP byla zázemím partyzánského svazku Jana Žižku a oddílu Bohdan Chmelnický. 30. listopadu 1944 ji německá vojska za pomoc partyzánům obsadila. Zavražděno bylo šest obyvatel a vypáleno sedm domů. 40 mužů ve věku nad 16 let bylo odvedeno k výslechu do blízkého Dubodielu. Názov Názov vznikol od koreňa ciment- zo slovesa cimentovať, to zo staršieho cementovať vo význame čistením zvyšovať rýdzosť zlata. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Cimenná na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Cimenná na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Cimenná

Cimenná (ungarisch Újvíz – bis 1907 Cimenna) ist eine Gemeinde im Westen der Slowakei mit 100 Einwohnern (Stand 31. Dezember 2024), die zum Okres Bánovce nad Bebravou, einem Teil des Trenčiansky kraj, gehört. Geographie Die Gemeinde befindet sich im Nordwestteil des Hügellands Nitrianska pahorkatina am Oberlauf des Baches Haláčovka im Einzugsgebiet der Bebrava. Das Ortszentrum liegt auf einer Höhe von 271 m n.m. und ist 12 Kilometer von Bánovce nad Bebravou entfernt. Nachbargemeinden sind Veľké Držkovce im Norden, Haláčovce im Osten, Malé Hoste im Südosten, Zlatníky im Süden und Westen und Dubodiel im Nordwesten. Geschichte Cimenná wurde zum ersten Mal 1484 als Czymyna schriftlich erwähnt und war Bestandteil des Herrschaftsgebietes von Trentschin-Banowitz, Teile des Ortes waren Besitz von Familien wie Surányi, Halácsi und Soky. 1598 bildete Cimenná einen Meierhof, 1720 wurden Weingärten erwähnt, 1784 hatte die Ortschaft 11 Häuser, 13 Familien und 75 Einwohner, 1828 zählte man sieben Häuser und 54 Einwohner, die als Landwirte und Winzer beschäftigt waren. Bis 1918 gehörte der im Komitat Trentschin liegende Ort zum Königreich Ungarn und kam danach zur Tschechoslowakei beziehungsweise heute Slowakei. Während des Zweiten Weltkriegs unterstützten die Einwohner Partisanenbewegungen und nahmen am Slowakischen Nationalaufstand teil. Am 29. November 1944 wurde Cimenná von der Wehrmacht geplündert und in Brand gesetzt, vier Einwohner wurden erschossen. Bevölkerung Nach der Volkszählung 2011 wohnten in Cimenná 93 Einwohner, davon 92 Slowaken. Ein Einwohner machte keine Angabe zur Ethnie. 80 Einwohner bekannten sich zur römisch-katholischen Kirche. Sieben Einwohner waren konfessionslos und bei sechs Einwohnern wurde die Konfession nicht ermittelt. Einzelnachweise Weblinks Eintrag auf e-obce.sk (slowakisch)
Cimenná

Cimenná (Hungarian: Újvíz) is a village and municipality in Bánovce nad Bebravou District in the Trenčín Region of north-western Slovakia. History In historical records the village was first mentioned in 1484. Geography The municipality lies at an altitude of 271 metres (889 ft) and covers an area of 3.60 km2 (1.39 sq mi) (2025). Population It has a population of 102 people (31 December 2025). Ethnicity In year 2021 was 101 people by ethnicity 100 as Slovak, 4 as Not found out and 1 as Czech. Note on population: The difference values of population numbers in the table "Population statistic" and in the sections "Ethnicity" & "Religion" is caused by the use of various statistical methods. Religion In year 2021 was 101 people by religion 87 from Roman Catholic Church, 13 from None and 1 from Not found out. Genealogical resources The records for genealogical research are available at the state archive "Statny Archiv in Bratislava, Nitra, Slovakia" Roman Catholic church records (births/marriages/deaths): 1782-1896 (parish B) See also List of municipalities and towns in Slovakia References External links Surnames of living people in Cimenna