NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mošovský park

Mošovský park je park přiléhající ke kaštelu v Mošovcích v okrese Turčianske Teplice. Od druhé poloviny 18. století je neodmyslitelnou součástí obce. Popis Mošovský park je typickým příkladem anglického parku, kde se skupiny stromů střídají s volnými prostranstvími a vodními plochami. Nerušeně přechází do okolní přírody, protože většinu parkových objektů tvoří domácí dřeviny. Z listnáčů jsou to nejčastěji javor, jasan, buk, dub, habr, lípa, akát, bříza, z jehličnatých několik druhů smrků, borovice a jedle. Z cizokrajných dřevin jako raritu lze zmínit jinan dvoulaločný z východní Asie či kaštan jedlý. Park svou rozlohou 16,5 ha patří mezi největší na středním Slovensku. Založili ho Révaiové, pravděpodobně před postavením nového kaštela. Pavilon Součástí parku je i klasicistní zahradní pavilon s kruhovým půdorysem a přistavěnými bočními křídly. Kruhový pavilon s velkými půlkruhovými okny je krytý kopulovitý střechou. Postaven byl v roce 1800 jako skleník. Donedávna se využíval jako sklad nářadí na údržbu parku, pak byl přeměněn na aquacentrum patřící hotelu. V současnosti je opět nevyužívaný. Mauzoleum Bývalá neogotická kaple s mauzoleem, v jejímž interiéru dnes sídlí Muzeum mošovských řemesel. V jeho expozici se nacházejí nástroje používané při výrobě známých mošovských výrobků. Skleník V roce 1913 byl poměrně blízko zahradního pavilonu postavený secesní skleník. Nacházel se nalevo od chodníku, který slouží jako hlavní vchod do parku. Bohužel po této mladé stavbě už nezůstalo ani stopy. Na stavbu skleníku použili kamenný materiál ze starého gotického kostela, který byl zbourán v roce 1912. Byla to malá stavba, skleněnými plochami orientovaná na východ a západ. Přibližně v roce 1930 dali noví majitelé révaiovského panství, Hubayovci, obnovit předpokoj tohoto skleníku. Vnější tři stěny předpokoje byly z velké části znovu vyzděné z okrasných uhlových kamenů starého kostela a věže. Takto využitý kamenný materiál z nejstarších dob Mošovců (zač. 14. století) byl zachován i pro budoucí generace. Vchod do skleníku byl orientovaný na jih. Už po druhé světové válce byl secesní skleník v kritickém stavu. Vzácný kamenný materiál lidé rozebírali a používali při stavbách rodinných domů. V Mošovském parku ho už dnes nenajdeme. Mošovské aleje Na severozápadní straně parku se k němu připojují i dvě takzvané Mošovské aleje, zapsány do seznamu chráněných přírodních památek. Související články Mošovská pahorkatina Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Mošovský park na slovenské Wikipedii.
Zubří obora v Topoľčiankách

Zubří obora v Topoľčiankách (slovensky Topoľčianska zubria zvernica) je chráněný areál – obora zaměřená na chov zubra evropského. Nachází se na jihozápadním Slovensku v okrese Zlaté Moravce, asi šest kilometrů severozápadně od obce Topoľčianky na výběžcích pohoří Tribeč (lokalita zvaná Piesky). Chráněný areál je součástí chráněné krajinné oblasti Ponitří. Historie Obora byla založena v roce 1958 s cílem záchrany zubra evropského (Bison bonasus bonasus). Ten byl ve volné přírodě ve střední Evropě vyhuben v 19. století. V padesátých letech 20. století se jeho populace v zajetí pohybovala kolem 150 jedinců. Obora byla dimenzovaná původně na dvanáct kusů, stav však brzy dosáhl až 120 jedinců. Mnoho z nich bylo převezeno do zoologických zahrad a dalších obor. V roce 1964 byla obora vyhlášena za chráněnou studijní plochu. Celková rozloha chráněného areálu je 140,16 hektaru, chovné jádro zabírá 27 ha, zbytek připadá na ochranné pásmo. Plocha je rozdělena na čtyři oddělení, ve kterých zubři střídavě žijí. Oboru obhospodařuje Lesní závod Topoľčianky. Je turisticky přístupná. V roce 2004 byli zubři vysazeni také do volné přírody v národním parku Poloniny. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zubří obora v Topoľčiankách na Wikimedia Commons
Téryho chata

Téryho chata (polsky Schronisko Téryego) je druhá nejvýše položená horská chata ve Vysokých Tatrách na Slovensku. Chata se nachází na rozhraní Malé studené doliny a kotliny Pěti spišských ples v nadmořské výšce 2015 m. Historie Téryho chata byla postavena roku 1899 z prostředků Uherského karpatského spolku na popud Edmunda Téryho. Tento lékař z Banské Štiavnice se zasloužil o rozvoj turistiky v Tatrách a chata nese od počátku jeho jméno. Projekt chaty vypracoval architekt Gedeon Majunke. Více než třicet let to byla nejvýše položená chata ve Vysokých Tatrách, o toto prvenství přišla roku 1933 po výstavbě Chaty pod Rysy. V roce 1936 přešla na celoroční provoz. Téryho chata byla také několikrát rekonstruována, největší rekonstrukcí prošla v letech 1979–82. V průběhu své existence chata vystřídala řadu správců, mezi jinými zde působili horolezec Štefan Zamkovský nebo spisovatel Belo Kapolka. V roce 1944 chatu spravovali slovenští vysokoškolští studenti. Ti tu během SNP ukrývali polské odbojáře a ruské uprchlíky ze zajateckých táborů. Chataři na Téryho chatě: Ján Adriáni 1899 – 1910 Gustáv Barč 1915 - ? Július Tardík 1928 Karol Kern 1928 – 1938 Ján Kacián 1938 Štefan Zamkovský 1938 – ? Ondrej Krasuľa ? Alo Huba ? Rudolf Mašlonka a Rudolf Kacián 1945 – 1948 Vladimír Šimo 1949 - ? Julius Parák ? – 1951 Karol Danajovič 1951 Jozef Stolár 1952 Jaroslav Sláma 1953 – 1958 Miroslav Jílek starší 1958 – 1963 František Skopík 1964 – 1967 Michal Legutky 1967 – 1971 Ondrej Šimko 1971 – 1973 Belo Kapolka 1973 – 1994 Viola Kapolková 1994 Miroslav Jílek a Františka Kriššáková 1994 – 2014 Peter Michalka od 2014 Přístup Malou studenou dolinou prochází zelená turistická značka. Tatranská Javorina → Sedielko 5:00 h → Téryho chata 1:35 h (celkem 6:35 h). Zamkovského chata → Téryho chata 2:00 h přičemž k Zamkovského chatě se lze dostat různými variantami například z Tatranské Lomnice přes Skalnaté pleso, nebo ze Starého Smokovce přes středisko Hrebienok. Cesta přes středisko Hrebienok je jediná povolená v zimním období, kdy platí uzávěr turistických chodníků ve Vysokých Tatrách. U Téryho chaty také začíná žlutá značka vedoucí přes Priečne sedlo do Velké Studené doliny. Dříve byla tato trasa jednosměrná a pro cestu k chatě dle návštěvního řádu TANAPu nevyužitelná, nyní lze dojít na Téryho chatu i od Velké Studené doliny. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Téryho chata na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Téryho chata na Wikimedia Commons Oficiální web Téryho chata na webu tatry.cz 10 tipů na zimní lezení v okolí Téryho chaty Skialpinismus v okolí Téryho chaty
Téryho chata

Le Téryho chata (en français « chalet de Téry ») est un refuge de montagne qui se trouve dans les Hautes Tatras (Carpates occidentales) au sud-est du Ľadový štít. Il est situé à 2 015 mètres d'altitude près de lacs d'origine glaciaire. Il fournit des repas et un hébergement pour 24 personnes. Histoire Le refuge a été construit en 1899. Il a d'emblée porté son nom actuel, celui du médecin Edmond Téry (1856 – 1917) qui œuvra dans le développement touristique des Hautes Tatras. Accès Son accès le plus facile est balisé en vert. Le chemin part du Zamkovského chata en suivant la vallée de Malá Studená dolina. Références Portail de la randonnée Portail de la montagne Portail des Carpates Portail de la Slovaquie
Schronisko Téryego

Schronisko Téryego (słow. Téryho chata, Térynka, niem. Téryschutzhaus, węg. Téry-menedékház, Téry-menház) – schronisko górskie położone w słowackiej części Tatr Wysokich, na granicy Doliny Małej Zimnej Wody (Malá Studená dolina) i Doliny Pięciu Stawów Spiskich (kotlina Piatich Spišských plies). Chata leży na wysokości 2015 m n.p.m. i jest najwyżej położonym schroniskiem w Tatrach czynnym przez cały rok (wyżej położone jest tylko Schronisko pod Wagą, ale jest ono otwarte tylko w sezonie letnim). Historia Schronisko zostało wybudowane w 1899 roku według projektu spiskiego architekta Gedeona Majunkego. Jego patronem został Ödön Téry – taternik, inicjator budowy schroniska, zdobywca okolicznych szczytów i dróg. Chata w latach 1984–1986 przeszła modernizację. Gospodarzami schroniska byli m.in. Teréz Egenhoffer, István Zamkovszky, Slávo Cagašík, Julo Parák, Jardo Sláma, Miro Jílek sr., Franto Skopík, Belo Kapolka, Miro Jílek jr. (1994 – 31 października 2014). Od 1 listopada 2014 chatą zarządza Peter Michalka. W okresie międzywojennym schronisko było własnością Klubu Czechosłowackich Turystów, zaś od 1939 roku Klubu Słowackich Turystów i Narciarzy. Po rozwiązaniu Klubu chata zmieniała właścicieli. W 1991 roku przeszła pod władzę spółki Slovenské Karpaty, a później spółki Turservis Klubu Słowackich Turystów. Od 2004 po zamontowaniu baterii słonecznych schronisko jest zelektryfikowane. Z początkiem 2011 roku schronisko stało się współwłasnością KST (75%) i Słowackiego Towarzystwa Wspinaczkowego JAMES (25%). 2 października 2014 roku KST i Słowackie Towarzystwo Wspinaczkowe JAMES podpisały czasową umowę najmu obiektu (do 31 października 2020) ze spółką Belianka s.r.o, która zobowiązała się do zapłaty najemcom 30 000 EUR za rok (22 500 EUR dla KST i 7 500 EUR dla SHS James). Terinka, bo tak potocznie nazywa się schronisko, dysponuje obecnie 24 miejscami noclegowymi w trzech salach wieloosobowych. Szlaki turystyczne – zielony szlak od Schroniska Zamkovskiego dnem Doliny Małej Zimnej Wody do Schroniska Téryego, stąd dalej razem ze szlakiem żółtym i po jego odłączeniu na Lodową Przełęcz, skąd dalsza droga prowadzi aż do Jaworzyny Tatrzańskiej. Czas przejścia od Schroniska Zamkovskiego do Schroniska Téryego: 1:45, ↓ 1:20 h Czas przejścia od Schroniska Téryego na Lodową Przełęcz: 1:30 h, ↓ 1:20 h Czas przejścia z przełęczy do Jaworzyny Tatrzańskiej: 4 h, ↑ 5 h – żółty szlak, biegnący początkowo razem z zielonym, potem przechodzący w szlak przez przełęcz Czerwoną Ławkę do Doliny Staroleśnej (jeden z najtrudniejszych szlaków tatrzańskich). Czas przejścia ze Schroniska Téryego na Czerwoną Ławkę: 1:30 h Czas przejścia z przełęczy do Schroniska Zbójnickiego: 1:45 h Kontakt adres: Téryho chata, P.O.Box 6, 06 201 Starý Smokovec Przypisy Bibliografia Grzegorz Barczyk, Ryszard Jakubowski (red.), Adam Piechowski, Grażyna Żurawska: Bedeker tatrzański. Warszawa: Wydawnictwo Naukowe PWN, 2000. ISBN 83-01-13184-5.
Synagoge (Šamorín)

Die Synagoge in Šamorín, einer slowakischen Kleinstadt im Bezirk Dunajská Streda wurde 1912 errichtet. Die profanierte Synagoge beherbergt heute Ausstellungen moderner Kunst. Geschichte Die Synagoge steht im Zentrum von Gebäuden der jüdischen Gemeinde wie der jüdischen Schule, dem jüdischen Badehaus und dem koscheren Schlachthaus. Auch der jüdische Friedhof liegt in der Nähe. Im Zweiten Weltkrieg nutzte die deutsche Wehrmacht das Gebäude zunächst als Lagerhaus für Munition. Bei ihrem Rückzug 1945 wollte sie es abreißen, sah dann aber davon ab. Später wurde es viele Jahre vernachlässigt, bis es 1990 durch private Initiative renoviert und dadurch vor dem endgültigen Verfall bewahrt wurde. Heute dient es als Zentrum für moderne Kunst und kulturellen Dialog. Architektur Das Gebäude enthält eine Mischung aus Elementen des Jugendstils und maurischen Stils. Im Westen befinden sich (integriert in das Gesamtgebäude) die Vorhalle und darüber die Empore für die Gebetsräume der Frauen. Ebenfalls ist hier die Treppe zu der Empore. Der Hauptsaal (der Gebetsraum der Männer) ist auch von außen an jeweils drei hohen Rundbogenfenstern an den Seiten zu erkennen, die durch Pilaster voneinander getrennt sind. Die Frontseite mit dem Eingang ist vertikal in drei Felder unterteilt, wobei das mittlere einen Giebel hat, der mit den Gesetzestafeln abgeschlossen wird. Im Inneren sind der Toraschrein und Deckenornamente noch erhalten. Siehe auch Liste von Synagogen in der Slowakei Einzelnachweise Weblinks
Evangelický kostel (Pezinok)

Evangelický kostel v Pezinku je klasicistní kostel sloužící bohoslužebným účelům Evangelické církve augsburského vyznání na Slovensku. Kostel byl vystavěn roku 1783. V letech 1858–1863 byl upraven a byla k němu přistavěna nová věž. Autorství oltářního obrazu se připisuje Janu Kupeckému. Kostel je od roku 2018 památkově chráněn. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu evangelický kostel na Wikimedia Commons Kostel na webu Pamiatky na Slovensku
Národné biatlonové centrum Osrblie

Das Národné biatlonové centrum (deutsch: Nationales Biathlonzentrum) in Osrblie (Slowakei) ist eine der kleinsten Biathlonanlagen der Welt. Geschichte Das um 1980 erbaute Biathlon- und Skilanglaufstadion ist seit der Eröffnung 1981 fast jedes Jahr im IBU-Cup (ehemals Europacup) oder auch seltener im Biathlon-Weltcup. Osrblie richtete in der Zeit mehrfach Großereignisse aus, darunter die Biathlon-WM 1997, die Junioren-WM 1994 oder die Sommerbiathlon-Weltmeisterschaften 1998 und 2004. Der Biathlon-Weltcup 2009/2010 fiel aufgrund von Finanzierungsproblemen aus und wurde nach Pokljuka (Slowenien) verlegt. Nächste internationale Meisterschaften wurden die Biathlon-Europameisterschaften 2012. Strecke Die Biathlon- und Langlaufstrecke (600 Meter) kann man in 6 Variationen einordnen. Wichtige Veranstaltungen (Weltmeisterschaften und Europameisterschaften sind hervorgehoben) 1991: Biathlon-Europacup 1992: Biathlon-Europacup 1993: Absage der Biathlon-EM 1993 (wegen Schneemangel) 1993: Biathlon-Europacup 1994: Junioren-WM 1994 1995: Biathlon-Europacup 1996: Biathlon-Weltcup 1997: Biathlon-WM 1997 1998: Biathlon-Europacup 1998: Sommer-Biathlon-WM 1998 1998: Biathlon-Weltcup 2001: Biathlon-Weltcup 2002: Biathlon-Weltcup 2003: Biathlon-Weltcup 2004: Sommer-Biathlon-WM 2004 2005: Biathlon-Weltcup 2008: Biathlon-Europacup 2009: Biathlon-IBU-Cup (ehemals Europacup) 2012: Biathlon-EM 2012 2017: Junioren-WM 2017 2019: Junioren-WM 2019 Siehe auch Liste von internationalen Biathlonstadien Weblinks Offizielle Website (slowakisch)
Rozsutec

Rozsutec je národní přírodní rezervace na Slovensku v národním parku Malá Fatra. Nachází se v katastrálním území obcí Párnica, Terchová a Zázrivá v okrese Žilina a okrese Dolný Kubín v Žilinském kraji. Chráněné území bylo vyhlášeno v roce 1967 a jeho rozloha je 841,55 hektaru. Předmětem ochrany je masív Velkého a Malého Rozsutce se zachovalými společenstvy, bohatým výskytem chráněných a ohrožených druhů rostlin a živočichů a vzácnými formami krasového reliéfu. Zahrnuje v sobě morfologicky atraktivně formované vápencové útvary jako soutěsky (tzv. tiesňavy), rokliny, kamenné hrnce, vodopády, skalní stěny a skaliska. V rezervaci se vyskytuje typická vápnomilná květena a horskou faunu, která zahrnuje několik vzácných endemických a reliktních druhů rostlin a živočichů. Součástí rezervace Rozsutec jsou také Jánošíkove diery, které se skládají z částí Dolné diery, Nové diery a Horné diery (Tesna rizňa). Dierami protékající potok vytváří Vodopády Hlbokého potoka. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rozsutec na Wikimedia Commons
Rezerwat przyrody Rozsutec

Rezerwat przyrody „Rozsutec” – obszar ochrony ścisłej w Parku Narodowym Mała Fatra na Słowacji. Jest największym z kilkunastu takich obszarów w Małej Fatrze. Obejmuje masyw Wielkiego Rozsutca wraz z jego grzbietami Południowe Skały i Skalne Miasto oraz znajdującą się między nimi Kremenną dolinę, masyw Małego Rozsutca i system wąwozów Diery. Podłoże zbudowane jest ze skał dolomitowo-wapiennych z różnorodnymi formami rzeźby terenowej; skały, urwiste ściany, wąwozy i skalne szczeliny, wodospady. Rośnie tutaj związana z wapiennym podłożem bogata flora roślin wapieniolubnych, a wśród nich rzadkie gatunki, w tym również endemity. Na północnych stokach Wielkiego Rozsutca las osiąga swój największy w całej Małej Fatrze zasięg pionowy i obserwować można tutaj jego naturalną górną granicę. Przez obszar rezerwatu „Rozsutec” prowadzi kilka znakowanych szlaków turystyki pieszej. Przypisy
Nivy Tower

The Nivy Tower is a high-rise office skyscraper in Bratislava, Slovakia. Inaugurated in 2020, the building stands at 125 metres (410 ft) tall, being divided into 29 floors, and is the second tallest building in Bratislava and subsequently in Slovakia. The tower was the tallest building in Slovakia between 2020 and 2023, being succeeded by the Eurovea Tower. History Architecture The Nivy Tower is part of a large modern business complex situated in Downtown Bratislava. The design of the landmark has been conceived by British architecture firm Benoy and Slovakian studio Siebert + Talaŝ who also worked on the design of the new Stanica Nivy quarter. The complex also consists of a five floor shopping mall, a modern market hall with a fresh market section and office building represented by the Nivy Tower itself. The quarter provides almost 75,000 m2 of retail spaces and around 30,000 m2 of office space. The international bus station is a major 20,000-capacity transport facility with constant passenger flow. Throughout the execution of the building, emphasis was made on efficient use of energy and the accomplishment of the highest levels of sustainability benchmarks. The property was rated by the application of the building assessment system BREEAM (Building Research Establishment Environmental Assessment Method). The tower was built between 2017 and 2020. All the facades of the building are glass-made and the volumerty of the construction resembles the aspect of a peeled crystal. See also List of tallest buildings in Slovakia List of tallest buildings in Bratislava References External links Nivy Tower at CTBUH
Nivy Tower

La Torre Nivy es un rascacielos de oficinas situado en Bratislava, Eslovaquia. Inaugurado en 2020, el edificio tiene una altura de 125 metros y 29 plantas, y es, a fecha de 2025, el segundo edificio más alto de Eslovaquia.​​ Fue el edificio más alto de Eslovaquia entre 2020 y 2023, siendo reemplazada por la Eurovea Tower.​ El edificio cuenta con la certificación BREEAM de sostenibilidad de edificios.​ Todas sus fachadas son de vidrio.​​ Véase también Estación Nivy Referencias Enlaces externos Nivy Tower en CTBUH
Nivy Tower

A Nivy Tower egy irodaház Főréven, Pozsony város II. járásában, mely 125 méteres magasságával jelenleg a város és Szlovákia második legmagasabb épülete. Az építkezést 2017-ben kezdték meg, és 2020-ban került sor az épület átadására. Az épület főbb jellemzői A Nivy Tower egy a Benoy és a Siebert + Talaš építészirodák által tervezett modern üzleti komplexum, mely Pozsony (Főrév) Mlynské nivy útján az azonos nevű városrészben található. A komplexum magába foglal egy bevásárlóközpontot is, nagyobb zöldfelülettel a tetején. Nevét Malomliget szlovák nevéről kapta. A torony kialakítása során különösen sok figyelmet kapott az energiahatékonyság, és a modern technológiák alkalmazása. Az épület elnyerte a BREEAM fenntarthatósági tanúsítványát. Az épületben többek között vízszivárgás-észlelés és a szennyezett levegő épületbe való visszatérésének kockázatát kizáró légkondicionáló-rendszer is működik. A torony homlokzata kizárólag üvegből áll, a fő szerkezeti elemek vasbetonból készültek el. Képgaléria Források A torony hivatalos honlapja Információ a Stanica Nivy komplexumról a Siebert + Talaš iroda honlapján Információ a HB Reavis ingatlanfejlesztő cég honlapján További információk Nivy Tower a CTBUH-en https://epiteszforum.hu/alomiroda-kaverendelo-applikacioval - cikk az Építészfórumon az irodákról Kapcsolódó szócikkek Puskás Aréna Mol Campus DC Towers Millenniumi torony Jegyzetek
Nivy Tower

De Nivy Tower is een kantoorgebouw en wolkenkrabber in Bratislava, de hoofdstad van Slowakije. Met een hoogte van 125 meter is het na de Eurovea Tower het hoogste gebouw van Slowakije. De Nivy Tower werd geopend in 2017. Architectuur De Nivy Tower maakt deel uit van het moderne zakencomplex Nivy Centrum in het stadsdeel Ružinov van Bratislava. Het werd ontworpen door de Britse firma Benoy en het Slowaakse architectenbureau Siebert + Talaš.
Zbiornik zaporowy Bukovec

Zbiornik zaporowy Bukovec (słow. Vodná nádrž Bukovec) – sztuczny zbiornik wodny w południowo-wschodniej Słowacji, powstały przez przegrodzenie rzeki Ida zaporą wodną usytuowaną powyżej wsi Bukovec. Położenie Zbiornik znajduje się w południowej części Gór Wołowskich, w Rudawach Spiskich. Utworzono go na rzece Ida, która stanowi w tym miejscu granicę pomiędzy dwoma mniejszymi jednostkami wyróżnianymi w tej grupie górskiej: Pasmem Kojszowskiej Hali (na północy) oraz Pasmem Holički (na południu). Administracyjnie znajduje się w granicach powiatu Koszyce-okolice w kraju koszyckim. Historia Zbiornik i zapora budowane były w latach 1968–1976, jako kolejne źródło wody do celów komunalnych, w obliczu szybkiego rozrostu Koszyc i całej koszyckiej aglomeracji. Dodatkowo stanowi element stabilizujący przepływ rzeki Idy. Charakterystyka Zbiornik tworzy zapora ziemna typu ciężkiego. Maksymalna wysokość korony zapory ponad terenem wynosi 56 m, a długość zbiornika 2,8 km. Pojemność zbiornika to maksymalnie 21,4 milionów m³ wody. Przy maksymalnym poziomie wody w zbiorniku lustro wody leży na wysokości 416,75 m n.p.m. W zależności od lokalnych uwarunkowań (jakości wody) czerpnia wody umożliwia pobór wody z czterech różnych poziomów. Maksymalny możliwy pobór wody pitnej wynosi 700 litrów/s. W rzeczywistości obecnie średni pobór wynosi 120–140 l/s. Znaczenie przyrodnicze Zbiornik jest cennym biotopem ptactwa wodnego, natomiast jego brzegi wraz z porastającymi je zespołami roślinnymi – płazów i gadów. Znaczenie turystyczne Ze względu na przeznaczenie (źródło wody pitnej) zbiornik nie jest przeznaczony do jakiegokolwiek wykorzystania rekreacyjnego, a jego brzegi objęte są strefą ochrony sanitarnej. Bibliografia wg [1] Linki zewnętrzne Vodná nádrž Bukovec. [w:] keturist.sk [on-line]. [dostęp 2020-02-16]. (słow.).
Kościół ewangelicki w Palúdzce

Kościół ewangelicki w Palúdzce – świątynia wyznania ewangelicko-augsburskiego w byłej liptowskiej wsi Palúdzka (obecnie w granicach Liptowskiego Mikułasza) w północnej Słowacji. Parafia organizacyjnie należy do Senioratu liptowsko-orawskiego Kościoła Ewangelickiego Wyznania Augsburskiego na Słowacji. Modernistyczny kościół został wzniesiony w latach 1940–1941 według projektu J. Hlavaja. Murowany, jednonawowy, z prostokątnie zamkniętym prezbiterium. Od frontu częściowo wtopiona w korpus kwadratowa w rzucie wieża, nakryta dachem hełmowym w formie ostrosłupa, z trzema kondygnacjami charakterystycznych, wąskich okien. Nawę nakrywa betonowy, kasetonowy strop. Wnętrze dekorowane freskami z motywem błogosławiącego Chrystusa i postaciami apostołów. Przypisy Bibliografia Hochmuth Zdenko a kolektív: Chočské vrchy – Liptovská Mara. Turistický sprievodca ČSFR, wyd. Šport, slovenské telovýchovné vydavateľstvo, Bratislava 1990, ISBN 80-7096-091-4.
Čoltovo

Čoltovo (maďarsky Csoltó) je obec na Slovensku v okrese Rožňava. V roce 2009 měla obec 492 obyvatel. Rozloha katastrálního území činí 15,37 km². Při sčítání obyvatel v roce 2001 se 70 % obyvatel hlásilo k maďarské národnosti. V letech 1938 až 1945 bylo Čoltovo (na základě první vídeňské arbitráže) součástí Maďarského království. Prochází tudy železniční trať Zvolen–Košice. Reference Externí odkazy Oficiální stránky Obrázky, zvuky či videa k tématu Čoltovo na Wikimedia Commons