Zádielská tiesňava

Zádielska tiesňava je bývalá národní přírodní rezervace v nejvýchodnější části Národního parku Slovenský kras. Nachází se v katastrálních územích obcí Háj v okrese Košice-okolí a Bôrka v okrese Rožňava v Košickém kraji, severně od obce Zádiel. Chráněné území bylo vyhlášeno v roce 1954 a jeho rozloha byla 214,73 hektaru. Předmětem ochrany byl jedinečný reliéf a na něj vázaná společenstva Slovenského krasu. Rezervace byla k 1. lednu 2024 zrušena a její území začleněno do systému zón národního parku Slovenský kras. Název Název soutěsky i obce Zádiel, ležící u jejího ústí, podle některých verzí pochází z maďarského názvu Szádelői völgy (česky Zádielská soutěska), respektive z maďarského výrazu Szád-elő, který přibližně znamená široké ústí doliny. Ve slovenských i jinojazyčných pramenech soutěska někdy bývá pojmenovávána jako Zádielský kaňon, což je z geomorfologického hlediska zcela nesprávné a matoucí označení. Historie Zádielská dolina byla známa již od pravěku, procházela tudy důležitá komunikace spojující Rožňavskou a Košickou kotlinu, o čem svědčí i skromné historické památky, zejména ze starší doby bronzové. Ve válečných dobách nacházeli v soutěsce a v těžko přístupných jeskyních útočiště obyvatelé z místních obcí – ať už to bylo ve 13. století při vpádu mongolských nájezdníků, vedených chánem Bátú, či ve 20. století během druhé světové války, kdy v okolí Zádielské doliny probíhaly těžké dělostřelecké boje. Přírodní poměry Zádielská soutěska se nachází ve východní části Slovenského krasu mezi krasovými planinami Horný vrch, rozprostírající se na západě, a Zádielskou planinou na východě, na katastrech obcí Zádiel a Háj. Zádielská tiesňava, známější ze slovenských, polských a českých pramenů pod geografickým názvem Zádielská dolina, je monumentální krasová soutěska téměř 400 metrů hluboká, zhruba tři kilometry dlouhá a v nejužším místě necelých deset metrů široká. Soutěska byla ve wettersteinských vápencích z období středního triasu vyerodována tokem říčky Blatnice (též Blatný potok), pramenící pod vrchem Osadník (1186 metrů) ve Volovských vrších, tedy v nekrasovém území, jehož základem jsou paleozoické fylity. Do říčky Blatnice ústí v Zádielské dolině pod vrchem Havraní skála ještě menší pravostranný přítok z Baksové doliny. V důsledku meteorologicko-hydrologických extrémů se říčka Blatnice dokáže přeměnit v dravý tok s nesmírnou erozní silou, kterou výrazně modeluje dno soutěsky. Na počátku 21. století byla Zádielská dolina takto postižena tzv. tisíciletou vodou na přelomu května a června roku 2010, kdy tok Blatnice na řadě míst zcela zničil místní komunikaci, procházející soutěskou. Jeskyně Do počátku 21. století bylo v zádielské soutěsce objeveno a zdokumentováno asi sto jeskyní různých morfologických a speleogenetických typů, které lze rozdělit podle jejich původu na korozní, puklinové a suťové jeskyně. Mezi nejznámější patří 17 metrů dlouhá Královská jeskyně. Největší jeskyní Zádielské doliny je Tajná jeskyně, dlouhá šedesát metrů a osm metrů hluboká, druhou největší je archeologicky významná Kostrová jeskyně. Flóra Skalnatý terén pokrývá smíšený porost různých dřevin. Z jehličnanů to jsou převážně borovice a tisy, z listnatých stromů jsou zastoupeny buk, habr, dub, lípa či javor. Na suťových svazích roste řada vzácných a chráněných druhů rostlin, jako je např. měsíčnice vytrvalá (Lunaria rediviva) či kapradina jelení jazyk celolistý (Phyllitis scolopendrium). Fauna Ve vlhké suti žije jedinečný endemický druh plže alopia zádielská (Alopia clathrata). Zastoupen je také tyrkysově zbarvený plž z rodu Bielzia coerulans. Poměrně hojně se v soutěsce vyskytuje mlok skvrnitý (Salamandra salamandra). U říčky Blatnice lze spatřit skorce vodního (Cinclus cinclus) a ledňáčka říčního (Alcedo atthis). Skalní útvary a horolezectví Nejpozoruhodnějším geomorfologickým útvarem v soutěsce je asi 100 metrů vysoká vápencová skalní jehla, zvaná Cukrová homole. Tento skalní tvar, nejvyšší svého druhu na Slovensku, který je erozně – denudačním reliktem původního skalního reliéfu, se nachází zhruba uprostřed Zádielské doliny. V masívu Cukrové homole, která je vyhledávaným cílem horolezeckých aktivit, je několik menších jeskyní. Horolezci navštěvovali Zádielskou dolinu již od přelomu 19. a 20. století a právě jim vděčí většina zdejších skalních útvarů za svoje pojmenování: např. Orlia bašta, Zelená stena, Trojkráľový hrebeň, Zmývač krvi, Mesačná stena, Sirota, Javisko a další. S ohledem na období hnízdění vzácných druhů ptactva je horolezectví v Zádielské dolině povoleno od začátku srpna do konce února. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Zádielska tiesňava na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zádielská tiesňava na Wikimedia Commons