NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Base Aérea de Batajnica

La Base Aérea de Batajnica (en serbio: Aerodrom Batajnica, cirílico: Аеродром Батајница) es un aeropuerto de Serbia, situado entre las ciudades de Batajnica y Nova Pazova, a unos 20 km al noroeste de Belgrado. Es una base militar de las Fuerzas Armadas de Serbia, y el único aeropuerto del país con dos pistas de asfalto. Historia La construcción del aeropuerto militar se inició en 1947 y finalizó en 1951, año en que fue inaugurado oficialmente. Su finalidad era proteger a la ciudad de Belgrado en caso de cualquier ataque aéreo. Batajnica albergaba el 204.º Regimiento de cazas, el 138.º Regimiento de Transporte de Aviación y otras unidades de la Fuerza Aérea de Yugoslavia. En 1999, durante el bombardeo de la OTAN sobre Yugoslavia, el aeropuerto fue bombardeado casi todos los días, y sufrió graves daños. En junio de 2006, dos F-16, que formaban parte de la fuerza de EE. UU. estacionada en Europa, visitaron la base aérea de Batajnica. Era la primera vez después de más de 20 años que aviones norteamericanos de combate aterrizaban en un aeropuerto militar serbio, lo que fue visto como un renacimiento de la cooperación militar entre los dos países. El aeropuerto se utiliza con frecuencia para salones de aviación y exposiciones. Es además la sede de 22 aviones de combate MiG-21, 20 aeronaves de ataque ligero G-4 Super Galeb, 12 Utva 75 de formación básica y una serie de aviones de carga militar y helicópteros de las Fuerzas Aéreas de Serbia. Futuro aeropuerto El equipo de la Dirección de Aviación Civil visitó el aeropuerto de Batajnica y formuló un plan con las reformas necesarias para su uso como aeropuerto civil (compañías aéreas de bajo coste). En enero de 2008, una de las 3 pistas de aterrizaje, que fue gravemente dañada durante los ataques de la OTAN, fue reconstruida con este fin. Se espera que 670 millones de dinares sean invertidos para hacer del aeropuerto de Batajnica un conjunto civil y militar. En un primer momento, el aeropuerto será utilizado para aviones de carga, y posteriormente para vuelos de pasajeros. Uno de los motivos es que muchas compañías prefieren utilizar el Aeropuerto Constantino el Grande de Niš antes que el Aeropuerto de Belgrado-Nikola Tesla debido a sus menores tasas. También se sugiere que la Base Aérea de Batajnica, una vez que esté disponible para uso civil, sea utilizado como una alternativa para el aeropuerto de Belgrado debido a las mejores condiciones climáticas.​ Servicio El aeropuerto es utilizado por la fuerza aérea serbia y por una escuela de aviación. Es la sede de la 204.ª Base Aérea y del centro militar de pruebas de vuelo. Escuadrones de la 204.ª Base Aérea: 101.lae (escuadrón de cazas) 252.mae (escuadrón mixto de aviación) 138.mtae (escuadrón mixto de aviación) Véase también Anexo:Aeropuertos de Serbia Referencias Enlaces externos Fuerzas Armadas de Serbia Mapa del aeropuerto de Batajnica
Base aérienne de Batajnica

La base aérienne de Batajnica (code IATA : BJY • code OACI : LYBT) (en serbe cyrillique Аеродром Бaтajницa et en serbe latin Aerodrom Batajnica) est un aéroport militaire serbe situé entre les villes de Batajnica et Nova Pazova, à quelque 20 km au nord-ouest de Belgrade. Notes et références Portail de l’histoire militaire Portail de l’aéronautique Portail de la Serbie et du peuple serbe
Base aerea di Batajnica

La base militare colonnello-pilota Milenko Pavlović (in serbo Војни аеродром пуовник-пилот Миленко Павловић?), comunemente nota come Base Aerea di Batajnica, è la principale base aerea militare della Serbia. Si trova tra Batajnica e Nova Pazova, a circa 25 km a nord-ovest dal centro di Belgrado, in Serbia. È l'unico aeroporto in Serbia con due piste. Storia La costruzione della base aerea iniziò nel 1947 e fu completata nel 1951, divenendo subito operativa. Lo scopo della base aerea era proteggere la capitale, Belgrado, dai possibili attacchi delle nazioni occidentali. Era nota come 177^ base aerea , che fu il suo nome fino alla riorganizzazione del 2006. Essa ospitava il 204º reggimento caccia, il 138º reggimento da trasporto e altre unità dell'aeronautica jugoslava. Durante un bombardamento della NATO nel 1999 (Guerre Jugoslave), la base aerea fu pesantemente bombardata, subendo gravi danni. Nel giugno 2006, due aerei da combattimento F-16 della Aviazione americana (USAF) atterrarono nella base aerea. Fu la prima visita ufficiale degli aerei americani in oltre 20 anni e la prima dopo il bombardamento. Nel giugno 2019, la base aerea di Batajnica ha cambiato ufficialmente il suo nome in colonnello-pilota Milenko Pavlović, in onore di Milenko Pavlović, un pilota ucciso durante il bombardamento NATO della Jugoslavia del 1999. Unità Unità dell'aeronautica serba che operano attualmente nella base. 204ª Brigata aerea, composta da: 101º Squadrone Caccia con Mikoyan-Gurevich MiG-21 e Mikoyan MiG-29. 252º Squadrone da Trasporto 138º Squadrone da Trasporto 890º Squadrone misto di Elicotteri 24º Battaglione tecnico della base aerea 17º Battaglione di sicurezza della base aerea 177º Battaglione di contraerea della base aerea Note Voci correlate Aeroporti in Serbia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Base aerea di Batajnica Collegamenti esterni Airport information for LYBT Archiviato il 3 marzo 2016 in Internet Archive. at World Aero Data. Data current as of October 2006. Batajnica Airport map, su rides.webshots.com (archiviato dall'url originale il 27 maggio 2009). Batajnica Airbase pre-strike with visible control tower (JPG), su avijacijabezgranica.com. URL consultato il 29 luglio 2020 (archiviato dall'url originale il 26 marzo 2009).
Батайница (военный аэродром)

Батайница — самый большой военный аэродром в Сербии, расположен между Батайницей и Новой Пазовой, 25 км от Белграда. Аэродром принадлежит ВВС и войскам ПВО Сербии. Является единственным аэродромом в Сербии, обладающим двумя асфальтными взлётно-посадочными полосами. История Строительство аэродрома для Югославских ВВС началось в 1947 году и завершилось в 1951 году, когда аэродром был официально открыт. Аэродром был предназначен для обороны югославской столицы от возможных нападений с воздуха. На аэродроме были дислоцированы 204-й истребительный авиационный полк, 138-я транспортная воздушная бригада, 252-я истребительно-бомбардировочная авиационная эскадрилья, Воздушный испытательный центр (ВОЦ), Ремонтный завод Мома Стойанович и Воздушный медицинский институт (ВМЦ). Во время бомбардировок Югославии авиацией НАТО аэродром подвергался частым нападениям (до 25-ти раз) авиацией НАТО. Потерпел многие разрушения. Использование в военных целях Сегодня на аэродроме Батайница расположена 204-я воздушная база, образовавшаяся после объединения всех военных частей, находившихся на аэродроме. На аэродроме также располагается учебный центр для военнослужащих войск ПВО, а также Сектор воздушных испытаний (бывший ВОЦ) Техническо-опытного центра (ТОЦ). На Батайнице базируются около 45 Миг-21, 25 штурмовиков и учебно-тренировочных самолётов СОКО Г-4 Супер Галеб, 22 самолёта УТВА, 4 МиГ-29, а также несколько грузовых самолётов (Ан-26, Ан-2, Як-40) и вертолётов (Газель, Ми-8, Ми-24, Ми-17). Действующие подразделения: 204-я авиабригада 101-я истребительная авиационная эскадрилья (МиГ-21, МиГ-19УМ) 252-я учебная эскадрилья 138-я транспортная эскадрилья 890-я смешанная вертолётная эскадрилья 24-й технический батальон 17-й батальон безопасности базы 177-й батальон ПВО Учебный центр ВВС и ПВО Авиационный завод имени Момы Станойловича Военный технико-испытательный центр, отделение лётных испытаний Примечания Ссылки Аэродром Батайница (недоступная ссылка) Построена новая контрольная башня на аэродроме Батайница
Аеродром Батајница

Војни аеродром Пуковник-пилот Миленко Павловић, уобичајено познат као Аеродром Батајница; IATA: BJY, ICAO: LYBT) највећи је војни аеродром у Србији. Налази се између Батајнице и Нове Пазове, око 25 km северозападно од центра Београда. Аеродром припада Ваздухопловству и ПВО Војске Србије. До изградње друге полетно-слетне стазе на аеродрому Никола Тесла 2023. године, био је једини је аеродром у Србији са две асфалтне полетно-слетне стазе. Историја Изградња аеродрома за потребе Југословенског ратног ваздухопловства (ЈРВ) почела је 1947. а завршена 1951, када је аеродром званично отворен. Намена аеродрома је била заштита југословенске престонице, Београда, од могуће агресије из ваздуха. Јединице стациониране на Батајници биле су 204. ловачки авијацијски пук, 138. транспортна авијацијска бригада, 252. ловачко-бомбардерска авијацијска ескадрила, Ваздухопловноопитни центар (ВОЦ), Ремонтни завод „Мома Станојловић” и Ваздухопловномедицински институт (ВМЦ). Поводом 90. рођендана бившег председника Тита, 25. маја 1982, на аеродрому је отворен Титов парк. Израчунато је да је он за више од 20 година са овог аеродрома 348 пута летео авионима РВ и ПВО у трајању 788 часова; често је одавде испраћао или дочекивао стране госте. Парк је обликом симболизовао „вечиту сузу”, било је засађено 900 ружа и 88 јелки, у средини се налазио споменик, рад Јована Солдатовића – глобус са меридијанима и траком са Титовим потписом. Важне особе су и касније саобраћале овуда, нпр. у време Самита несврстаних 1989. било је предвиђено да овде слети 20 авиона са ВИП статусом, поред 50 на Сурчину. Током агресије НАТО-а на СРЈ аеродром је био изложен честим нападима НАТО авијације. Нападнут је 25 пута и тешко је оштећен. Аеродром је у јуну 2019. године променио назив у војни аеродром Пуковник-пилот Миленко Павловић, по једном од најславнијих пилота ловаца у модерној историји југословенског и српског РВ и ПВО. Војна употреба Данас се на аеродрому Батајница од јединица В и ПВО налази 204. авијацијска база која је настала обједињавањем свих јединица ваздухопловства које су биле базиране на Батајници. На аеродрому се такође налази Центар за обуку припадника РВ и ПВО као и Сектор за летна испитивања (бивши ВОЦ) Техничко-опитног центра (ТОЦ). На Батајници се налази око : 45 мигова 21 , 14 мигова 29 , 6 ми 8 , 3 Ми 17 , 6 Ан 26 ,2 МИ 24 и одређени број хеликоптера газела и авиона Г2 и Г4. Приступ аеродрому До аеродрома се може доћи аутобуском линијом 706 Е (Земун (Кеј ослобођења) - Аеродром Батајница). Галерија Референце Спољашње везе Изграђен нови контролни торањ на аеродрому Батајница
Gradski park

Le Gradski park (en serbe cyrillique : Градски парк) est un jardin public situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la partie ancienne de la municipalité urbaine de Zemun. Le parc est bordé par les rues Nemanjina, 22. oktobra, Vrtlarska, Savska et Nikolaja Ostrovskog. Il couvre une superficie de 7,72 ha et abrite quinze arbres placés sous la protection de l'État ainsi que de nombreux édifices et monuments. Histoire À l'emplacement du parc actuel se trouvait le domaine de la « Quarantaine », une institution créée en 1730, à l'époque où Zemun obtint le statut de ville franche royale au sein de l'empire d'Autriche ; cette institution perdura jusqu'en 1871. Le parc accueillit alors les voyageurs qui, ayant traversé la Save, se rendaient sur les terres impériales ; il y étaient maintenu en quarantaine. Le parc a ensuite été restructuré par Ivan Perković et il ouvrit ses portes au public en 1886. D'abord nommé « Parc Élisabeth », en hommage à l'impératrice Élisabeth de Wittelsbach, il a été rebaptisé après la Première Guerre mondiale et est devenu le « Gradski park ». Le Gradski park aujourd'hui Le Gradski park conserve les vestiges d'un sarcophage romain remontant à l'antique Taurunum. On y trouve aussi deux édifices religieux datant de l'institution de la « Quarantaine ». La chapelle Saint-Michel et Saint-Gabriel est une église orthodoxe construite en 1786 par le marchand Teodor Toša Apostolović ; elle a été dessinée dans un style baroque et est aujourd'hui classée . La chapelle Saint-Roch, d'obédience catholique, construite en 1836 sur des dessins de Josif Felber dans un style baroque, est elle aussi classée. Plusieurs monuments ont été érigés dans le parc, dont le monument d'Alphonse de Lamartine, qui date de 1933 ; cent ans plus tôt, le poète est resté en quarantaine dans le parc. Le Gradski park abrite aussi deux monuments en l'honneur du combat des Partisans communistes : le Lanceur de bombe (Bombaš) et L'Otage (Talac), tous deux datant de 1946. En 2006, un buste en l'honneur du poète Branko Radičević a été inauguré. Le parc abrite aussi le monument de la Reconnaissance du peuple arménien. Le parc abrite l'école élémentaire Majka Jugovića, le lycée de Zemun (Zemunska gimnazija), créé en 1858, la Faculté d'agriculture de l'université de Belgrade, créée en 1905 et le Centre culturel et sportif Pinki. On y trouve aussi le couvent Saint-Jean-Baptiste et Saint-Antoine et le couvent des Sœurs de Saint Vincent de Paul. À proximité immédiate du parc sont situés le Centre clinique et hospitalier de Zemun (Kliničko-bolnički centar Zemun), l'école élémentaire Svetozar Miletić et l'école de musique Kosta Manojlović. Galerie Références Articles connexes Architecture à Belgrade Liste des quartiers et des faubourgs de Belgrade Ville de Belgrade Portail des espaces verts Portail de Belgrade
Маглич

Маглич (на сръбски: Маглич) е средновековна крепост в Сърбия, община Кралево. Разположена е на възвишение, издигащо се на 100 метра над завой на река Ибър, на около 20 километра южно от град Кралево. Крепостта е издигната през XIII век от Стефан Първовенчани или неговия син Стефан Урош I и контролира основния път от долината на Западна Морава към Косово. Източници Дероко, Александар. Средновековни градове в Сърбия, Черна гора и Македония. Белград, 1950. Franz N. Mehling: Jugoslawien (Knaurs Kulturführer), Droemer Knaur München, Мюнхен, 1984, S. 160. ISBN 3-426-26135-9 Поповић, Марко. Маглички замак. Археолошки институт Београд. Београд, 2012: ISBN 978-86-80093-79-6.
Maglič

Maglič (serbisch-kyrillisch Маглич) ist eine mittelalterliche Festungsanlage im Südwesten Serbiens. Sie liegt auf einem Berg über dem Tal des Flusses Ibar nahe Kraljevo und Vrnjačka Banja. Die Anlage, die wahrscheinlich im 13. Jahrhundert erbaut worden ist, war mit Wohnpalast und Georgskirche Residenzsitz des serbischen Erzbischofs Danilo II (1324–1337). An drei Seiten ist die Festung durch die Flussschleife, an der vierten durch einen künstlichen Graben geschützt und sicherte Raszien (die Raška) gegen die Ungarn im Norden. Gut erhalten sind die mächtigen Mauern mit sieben quadratischen Wehrtürmen und einem sechseckigen Donjon. Literatur Franz N. Mehling: Jugoslawien (Knaurs Kulturführer), Droemer Knaur München 1984, S. 160 . ISBN 3-426-26135-9 Weblinks Seite über Maglič auf der Website der Stadt Kraljevo (serbisch)
Maglič

Maglič (Serbian Cyrillic: Маглич, pronounced [mâɡlitʃ]) is a 13th-century castle about 20 kilometres (12 mi) south of Kraljevo, Serbia. The castle is located atop a hill around which the Ibar river makes a curve, about 100 metres (330 ft) above the river. The fortress protected the only road that connected the Great Morava Valley and Kosovo polje. Its name means 'the foggy one' from Serbian магла (magla) 'fog'. Maglič was included in the list of Cultural Monuments of Exceptional Importance in 1979. History Maglič was built in the first half of the 13th century, by either Stefan the First-Crowned, or his son Uroš I. It was built to safeguard two important monasteries, Sopoćani and Studenica, as well as prevent any future Mongolian raid deeper into the Serbian lands. In Serbian empire, Maglič was the seat of Archbishop Danilo II, who wrote his famous hagiographies and regiographies residing there. After capturing Smederevo on 20 June 1459, the Ottoman Empire occupied Maglič and held it until its recapture by Serbs during the Great Turkish War. After the defeat of the Serbian uprising, the Ottoman Turks retook the fortress, abandoning it soon after. During the Second Serbian Uprising, Voivod Radoslav Jelečanin ambushed a group of Turkish soldiers at Maglič and halted their advance from Novi Pazar. Architecture The fortress consists of seven towers and one dungeon tower connected with walls. The towers are typical for a medieval fortress in the Balkan peninsula with three solid sides and wooden fences on inner side. Maglič has one gate placed in the north, and one small sally port in one of the towers in the southeast part. Inside the fortress are remains of a palace, barracks, and a church of Saint George. There is also a large reservoir for water and a well. In the southern part of the fortress, three towers are placed next to each other to give better protection from attacks. Present state The fortress was partly restored after World War I, but the main restoration took place in late 1980. During that restoration, wooden floors in its towers and fences along the walls were restored. Today they are a potential danger, because some of them are rotten. Every July, the space below the fortress is the starting point of the "Merry Ride" (Serbian: Весели спуст), a popular voyage down the Ibar River to Kraljevo. All types of river-worthy vessels are used during the voyage, and politicians often join the festivities. Usually, more than 3,000 vessels take part in this whole-day voyage. It was announced in 2010 that Maglič would undergo restoration with local donations and financial backing from Italy. See also Zvečan Fortress Golubac Fortress List of fortifications in Serbia Cultural Monuments of Exceptional Importance Tourism in Serbia References
Forteresse de Maglič

La forteresse de Maglič (en serbe cyrillique : Средњовековни град Маглич ; en serbe latin : Srednjovekovni grad Brvenik) est située à Maglič, sur le territoire de la ville de Kraljevo et dans le district de Raška, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels d'importance exceptionnelle de la république de Serbie (identifiant no SK 168). Présentation La forteresse est située sur la rive droite de la rivière Ibar, à environ 25 km au sud-ouest de Kraljevo sur la route de Raška. Elle occupe un plateau étroit qui domine les alentours. Elle est probablement construite au XIIIe siècle, pour les uns sous le règne de Stefan Ier Nemanjić, pour d'autres sous le règne de Stefan Uroš Ier. Elle était destinée à rendre plus sûres les communications et à protéger les monastères voisins de Žiča et de Studenica. Entre 1324 et 1337, l'archevêque Danilo II rénove les remparts, l'église Saint-Georges, ainsi que d'autres « beaux » palais. La forteresse tombe sous la domination turque, sans doute vers 1459, après la prise de Smederevo et la chute du despotat de Serbie ; Maglič est alors devenue le siège d'une nahija. La citadelle joue un rôle important pendant la grande guerre de Vienne (1683-1699) et lors du second soulèvement serbe contre les Ottomans. La forteresse est entourée sur trois côtés par la rivière Ibar et, sur le côté est, un fossé profond a été creusé dans la roche. La fortification se présente comme un polygone allongé et irrégulier, renforcé par sept tours massives et un donjon reliés par un rempart avec un chemin de ronde. L'entrée s'effectuait par une porte voûtée située au nord et par une porte annexe sur l'une des tours sud. À l'intérieur des murs se trouvent d'importants vestiges du palais et de l'église Saint-Georges. De plan rectangulaire, l'église est un édifice à nef unique. De nombreux éléments architecturaux la rattachent à l'architecture gothique. L'édifice était peint. À l'est de l'église se trouve une citerne et, le long des remparts, se trouvaient des bâtiments pour le logement des soldats ainsi que d'autres bâtiments pour d'autres usages. Des fouilles archéologiques et des travaux de restauration ont été conduits entre 1960 et 1987. Références (en) S. Curcic, Architecture in the Balkans, Yale University Press, 2010, p. 625-626. Articles connexes Liste des forteresses de Serbie Monuments culturels du district de Raška Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des châteaux Portail de la protection du patrimoine
Maglič vára

Maglič vára (ejtsd: maglics, szerbül Маглич / Maglič) Szerbiában található 13. századi vár. Kraljevótól mintegy 20 km-re délre fekszik. A vár az Ibar folyó egyik kanyarulatában fekvő hegy tetején található mintegy 100 méterrel a folyó szintje fölött. Műemlékvédelem alatt áll. A vár védte az egyetlen olyan utat, amely a Nagy-Morava folyó völgyén keresztül futott. Maglič nevének jelentése „A ködös”, mivel szerb nyelven a „magla” szó ködöt jelent. A vár 1979-ben felkerült Szerbia kiemelt fontosságú műemlékeinek listájára. Történelme A vár feltehetően a 13. század első felében épült Nemanjics István szerb király, vagy fia, I. István Uroš szerb király uralkodása idején. A Szerb Birodalom idején (1346–1371 közt) II. Danilo szerb pátriárka székhelye volt, aki messze földön híres hagiográfiákat és regiográfiákat írt itt. Szendrő eleste után, 1459. június 20-án a Török Birodalom elfoglalta Magličot és a vár török hódoltság alatt maradt, egészen a A Szent Liga háborújának végééig. Miután a szerb felkelés során vereséget szenvedtek védői az ottomán törököktől, a vár elnéptelenedett. Képek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Maglič című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Jegyzetek Források "Obnova grada Magliča". Politika Online. 2011. augusztus 19. Hozzáférés: 2013. november 14..
Maglič

Maglič (cyr. Маглич) – XIII-wieczna twierdza położona 20 km na południe od Kraljeva w Serbii. Zamek został zbudowany na szczycie wzgórza w zakolu rzeki Ibar ok. 100 metrów ponad poziomem rzeki. Twierdza strzegła jedynej drogi łączącej dolinę Moravy z Kosowem. Jej nazwa pochodzi od serbskiego słowa „Magla” (Магла) – mgła. W 1979 r. Maglič został wpisany na serbską listę Pomników Kultury Wyjątkowego Znaczenia. Historia Maglič został zbudowany prawdopodobnie w I połowie XIII w. przez Stefana Pierwszego Koronowanego lub jego syna Stefana Urosza I. W okresie Carstwa Serbskiego był siedzibą arcybiskupa Danila II, który tu właśnie napisał swoje hagiografie. Po zdobyciu Smedereva 20 czerwca 1459 r. Turcy zajęli również Maglič i utrzymywali go do momentu zajęcia przez Serbów w czasie V wojny austriacko-tureckiej. Po stłumieniu serbskiego powstania Turcy odbili zamek, opuszczając go jednak niedługo potem. W czasie II powstania serbskiego wojewoda Radoslav Jelečanin urządził w pobliżu Magliča zasadzkę na oddział tureckich żołnierzy, zatrzymując ich atak od strony Novego Pazaru. Architektura W skład zamku wchodziło siedem baszt i donżon, połączonych z murami obronnymi. Baszty były typowe dla średniowiecznych fortec na Bałkanach, z trzema kamiennymi ścianami i drewnianą konstrukcją od strony wnętrza zamku. Maglič miał jedną bramę od strony północnej oraz małą furtę w jednej z baszt od południowego wschodu. Wewnątrz twierdzy znajdują się resztki pałacu, koszar i kościoła pw. św. Jerzego. Jest też duży zbiornik na wodę i studnia. W południowej części zamku trzy baszty zostały zbudowane obok siebie, by dać lepszą ochronę przed atakami. Stan współczesny Zamek został częściowe zrekonstruowany po I wojnie światowej, ale zasadnicza rekonstrukcja została przeprowadzona pod koniec lat 80. XX wieku. Wtedy zostały zrekonstruowane drewniane stropy w basztach i osłony biegnące wzdłuż murów. Obecnie stanowią zagrożenie, ponieważ ich część jest spróchniała. Corocznie podnóże zamku jest punktem startowym do tradycyjnego spływu rzeką Ibar do Kraljeva, znanego jako Veseli spust. Używane są różne jednostki pływające, a uczestnikami są często politycy. Zwykle w całodziennej imprezie uczestniczy ponad 3 tysiące jednostek. W 2010 r. Maglič miał być dalej rekonstruowany dzięki funduszom miejscowym, jak i finansowej pomocy ze strony Włoch. Przypisy
Maglič

Maglič (em cirílico: Маглич) é uma vila da Sérvia localizada no município de Kraljevo, pertencente ao distrito de Ráscia, na região de Zapadno Pomoravlje. A sua população era de 34 habitantes segundo o censo de 2011. Demografia Referências Ligações externas «Maglič Map» (em inglês). Maplandia.com. Consultado em 25 de dezembro de 2014 «Maglič Map» (em inglês). Fallingrain.com. Consultado em 25 de dezembro de 2014