NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église de l'Ascension de Jakovo

L'église de l'Ascension de Jakovo (en serbe cyrillique : Црква Светог Вазнесења у Јакову ; en serbe latin : Crkva Svetog Vaznesenja u Jakovu) est une église orthodoxe serbe située à Jakovo, sur le territoire de la ville de Belgrade et dans la municipalité de Surčin en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 100) et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation L'église de l'Ascension a été construite entre 1807 et 1810, à l'emplacement d'une église plus ancienne datant du XVIIIe siècle. Par son style, elle est caractéristique de l'architecture classique à laquelle se mêlent notamment des éléments baroques. Elle est due à l'architecte Josef Wertich, qui a travaillé en collaboration avec le maître charpentier Johann Meier. L'une des pièces maîtresses de l'église est son iconostase, qui a été réalisée par le sculpteur sur bois Petar Jakšić ; elle a été peinte entre 1855 et 1862 par Živko Petrović, un artiste originaire de Zemun. L'église abrite aussi un ensemble de meubles précieux et une collection de livres, notamment liturgiques, des XVIIe et XVIIIe siècles. Notes et références Article connexe Monuments culturels de la ville de Belgrade Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail du néo-classicisme Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог Вазнесења у Јакову

Црква Св. Вазнесења се налази у Јакову, градска општина Сурчин, представља непокретно културно добро као споменик културе. Црква посвећена Светом Вазнесењу је подигнута у периоду од 1807. до 1810. године на месту старе цркве из 18. века. Градио је зидарски мајстор Јозеф Вертих с цимерманом Јоханом Мајером, у стилу класицизма, са елементима барока и ампира. Иконостас цркве високих уметничких вредности израдио је средином 19. века истакнути пилтор Петар Јакшић, који је радио и низ предмета црквеног намештаја. Иконе на иконостасу и зидне композиције дело су познатог земунског сликара Живка Петровића из 1855.-1862. године. Међу многобројним његовим делима овај иконостас представља ретко комплетно и добро очувано дело са свим одликама српског класицизма средине 19. века. Црква у Јакову има богат фонд покретних предмета црквене опреме споменичког значаја - целивајуће иконе, намештај, књиге из 17.- 18. века, као и црквене протоколе. Види још Списак споменика културе у Београду Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Église de la Descente-du-Saint-Esprit-sur-les-Apôtres d'Obrenovac

L'église de la Descente-du-Saint-Esprit-sur-les-Apôtres d'Obrenovac (en serbe cyrillique : Црква Силаска Светог Духа на апостоле у Обреновцу ; en serbe latin : Crkva Silaska Svetog Duha na apostole u Obrenovcu) est une église orthodoxe serbe située à Obrenovac et sur le territoire de la ville de Belgrade en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 130) et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation L'église, construite en 1870, est constituée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire et précédée par un narthex. Au-dessus du narthex s'élève un clocher reposant sur un socle cubique et doté de nombreuses ouvertures. Par son style, elle est caractéristique du « romantisme » et de l'éclectisme de l'architecture serbe des années 1870 : elle mêle des éléments serbo-byzantins empruntés au Moyen Âge à des éléments de style baroque et, dans une moindre mesure, de style classique. À l'intérieur, elle abrite des biens mobiliers du XIXe siècle, dont des icônes et des livres liturgiques. Notes et références Voir aussi Monuments culturels de la ville de Belgrade Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква у Обреновцу

Црква у Обреновцу, посвећена Силаску Светог Духа на апостоле, подигнута је 1868. године, припада Епархији ваљевској Српске православне цркве. Представља непокретно културно добро као споменик културе. Историјат Прво спомињање цркве у тадашњем Палежу, како се Обреновац звао до 1859. године, је у "Путешествијима по Сербији" Јоакима Вујића, који је место посетио 1826. године и занаписао: У овој вароши је нова црква која је подигнута од тврдог камена 1824. године. Храм цркве јесте Сошествије Свјатаго Духа . Недалеко од цркве налази се једна школа, са 15 ученика. Учитељ је Георгије Николић. Школа се налази у црквеној порти, са западне стране... Садашња црква је подигнута у непосредној близини места где је била стара из 1824. године, која је срушена и материјал искоришћен за зидање цркве у Баричу. Интересатно је то да материјал који је коришћен за изградљу прве цркве донесен из околног Мислођина са рушевина некадашњег манастира Светог Христофора. Манастир је почетком 21. века обновљен изградњом манастирске цркве и конака. Архиктетура Грађена је у облику лађе, у романском стилу, као чест пример грађења цркви у Србији у другој половини 19. века које су имале узор средњовековну архиктетуру. Унутрашњих димензија 25x11 метара са осмостраним двоспратним звоником са крстом висине од 42 метра, зидана као једнобродна грађевина са полукружном апсидом на источној и припратом на западној страни. Овде су присутни елементи српско-византијске архитектонске традиције, елементи барока, као и трагови класицистичких схватања. У обреновачкој цркви се поред нових чувају и иконе из прве палешке цркве, као и неколико богослужбених књига из 18. и 19. века. Галерија Види још Списак споменика културе у Београду Референце Спољашње везе Религија/Црква у Обреновцу Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Приче о Београду: Црква на раскршћу путева (Б92, 27. април 2021)
Рабровачко језеро

Рабровачко језеро се налази у селу Рабровац, на територији београдске општине Младеновац. Удаљено је 12 километра од Младеновца и 70 километара од Београда. Настало је 1970-их година прошлог века, као вештачка акумулација, подизањем бране на потоку Трстена, који пролази кроз село. Дугачко 780, широко око 160 метара и најдубље је од свих београдских језера. На неким местима његова дубина износи и до 20 метара. Површине је око 10 хектара. Налази се на надморској висини од 180 метара. Обилује рибом, а најзаступљенији су шаран, амур, деверика. Окружено је листопадним шумарцима. Нема изграђену пратећу инфраструктуру и углавном се користи за риболов и за наводњавање, околних башти и напајање стоке. Због тога је урађен и усвојен пројекат изградње туристичко-пољопривредног комплекса на овом језеру. Пројектом је предвиђено уређење обале као и изградња угоститељских објеката, а у плану је и да се пореде језера направи мали спортски комплекс. Референце Види још Списак језера у Србији Марковачко језеро
СЦ Слана бара

Спортски центар Слана бара (СЦ Слана бара), погрешно називан спортски центар Клиса (СЦ Клиса), модеран јеспортски центар у новосадској градској четврти Слана бара. Сам центар се састоји из два дела: у првом се налазе спортске хале за кошарку и одбојку. У оквиру овог дела још се налазе и бројни локали. У другом делу спортског центра се налази велики затворени олимпијски базен. Спортска хала Слана бара Спортска хала Слана бара, званично је отворена 28. јуна 2007. године, а са спортским активностима кренуло се у јануару 2008. године. Спортска хала располаже централним тереном (спортским борилиштем) са адекватном опремом, на коме могу да се одржавају све активности које за подлогу подразумевају паркет (кошарка, одбојка, рукомет, мали фудбал и друго) а уз постављање одговарајуће подне прекривке могу да се одигравају и разне врсте борилачких и других спортова. Постоји могућност поделе централног терена преградним мрежама, тако да је отворена и могућност истовременог тренажног процеса на три помоћна одбојкашка, или два помоћна кошаркашка терена. У оквиру објекта постоји теретана која је опремљена справама за вежбање. На располагању су четири екипне свлачионице и једна судијска свлачионица. Све свлачионице имају подно грејање и опремљене су одговарајућим бројем туш кабина и мокрим чвором. Хала је опремљена системом за климатизацију, односно грејањем у зимском, и хлађењем у летњем периоду. У оквиру хале постоји просторија предвиђена за конференције за штампу. У току 2009. године у објекту Спортске хале одржан је велики број различитих манифестација. Највећи број манифестација чинила су спортска дешавања и активности везане за спорт, али су у Хали такође биле присутне и манифестације везане за културу, верска дешавања, као и предавања, односно спортски семинари. Дворану за своје домаће утакмице користе кошаркашки, рукометни и одбојкашки клуб Војводине. Базен Слана бара Изградња базена је почела у октобру 2007, радови су завршени у мају 2009, док је у октобру исте године добио употребну дозволу. Затворени базен Слана бара је отворен 30. октобра 2009. године. За своје домаће утакмице користи га ВК Војводина. Укупна површина базена износи 4.541,58 m². Референце Спољашње везе Званичан сајт ЈП „Пословни простор“
Église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu de Pecka

L'église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu de Pecka (en serbe cyrillique : Црква Успења Пресвете Богородице у Пецкој ; en serbe latin : Crkva Uspenja Presvete Bogorodice u Peckoj) est une église orthodoxe serbe serbe située à Pecka, dans le district de Kolubara et dans la municipalité d'Osečina en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 1477). Présentation L'église a été consacrée le 17 octobre 1934. À son emplacement se trouvait un cimetière abritant des soldats de la Première Guerre mondiale appartenant à la Seconde division de la Morava morts dans les combats sur les monts Rožanj (en), Mačkov kamen et Cip dominant la Drina ; parmi eux figurait Vladislav Ribnikar, le fondateur du journal Politika, mort le 1er septembre 1914 dans les montagnes de la Sokolska planina ; sa tombe se trouve aujourd'hui dans la cour de l'église. Le parvis abrite également un moment érigé en l'honneur des soldats tombés au combat ; ce moment, de forme pyramidale, est construit en granite. Le projet de construction d'une église a été lancé par le prêtre Tihomir Petrović ; parmi les donateurs favorisant l'entreprise figurait le roi de Yougoslavie Pierre II. La réalisation du projet a été confiée à l'architecte Momir Korunović, l'un des maîtres du style serbo-byzantin moderne. Dans l'église elle-même, aux entrées nord et sud, se trouvent des cryptes où sont enterrés entre 300 et 400 soldats ; une crypte située en dessous du clocher, situé à l'ouest de l'église, abrite environ 200 hommes, originaires de Pričević et de Stave. L'église, qui s'appuie sur un socle en pierres, est construite en béton enduit de plâtre ; elle s'inscrit dans un plan tréflé, avec une voûte en berceau et une coupole centrale circulaire qui, à l'extérieur, prend la forme d'un dôme octogonal ; cette coupole est soutenue par quatre piliers massifs. À l'est, se trouvent une abside et, de part et d'autre du chœur, deux autres absides, l'une pour la proscomidie et l'autre pour le diakonikon ; ces trois éléments architecturaux, demi-circulaires à l'intérieur, sont pentagonaux à l'extérieur. En plus de ces trois absides, Korunović en a ajouté deux autres au nord et au sud du porche d'entrée, juste en dessous du narthex ; l'une sert d'ossuaire et l'autre abrite un baptistère. Tous les murs intérieurs sont enduits de plâtre et peints en blanc, à l'exception des surfaces les plus petites qui sont richement colorées. À l'extérieur, la façade occidentale possède un porche soutenu par deux colonnes massives en béton ; dans une niche se trouve une fresque représentant le visage du Christ. À l'intérieur, l'église abrite une iconostase réalisée par Toša Đokić, un entrepreneur de Carina, et peinte par Stevan Čalić, un artiste de Šabac. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Kolubara Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de l’histoire militaire Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Église Saint-Pierre-et-Saint-Paul de Dobrić

L'église Saint-Pierre-et-Saint-Paul de Dobrić (en serbe cyrillique : Црква Светих Петра и Павла у Добрићу ; en serbe latin : Crkva Svetih Petra i Pavla u Dobriću) est une église orthodoxe serbe serbe située à Dobrić, sur le territoire de la ville de Šabac et dans le district de Mačva, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 741). Présentation L'église a été construite en 1827, à l'emplacement d'une ancienne église en bois incendiée par les Ottomans en 1815. Elle se présente comme une transposition en pierres de l'ancienne église en bois. Elle est ainsi constituée de deux éléments demi-circulaires situés aux deux extrémités de la nef, celui de l'abside et celui de l'entrée occidentale qui est formée d'un porche à demi fermé, avec de hautes plinthes supportant des colonnes cintrées. Les façades sont rythmées verticalement par des pilastres et, horizontalement, par des corniches ; cette décoration fait de l'église Saint-Pierre-et-Saint-Paul un cas unique dans la période de transition architecturale où elle a été construite. Le toit en tuiles, avec ses pans massifs et très raides, rappelle qu'il était autrefois recouvert de bois. L'intérieur de l'église rappelle aussi l'influence des églises en bois, avec une barrière séparant le narthex et la nef par une série de piliers et d'arcades en bois. Références Article connexe Monuments culturels du district de Mačva Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светих Петра и Павла у Добрићу (Шабац)

Црква Светих Петра и Павла је манастирска црква истоименог манастира у Добрићу, насељеном месту на територији Града Шапца, подигнута је 1827. године. Манастирска црква представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Историјат Пре ове богомоље у Поцерском Добрићу била је брвнара коју су Турци запалили 1815. године. Захваљујући ктиторству Марка Штитарца у непосредној близини је подигнута садашња црква, који је сахрањен поред ње. Изглед цркве Својим обликом грађевина припада богомољама које су подизане у Србији на прелазу из брвнара у храмове од чврстог материјала. Храм је задржао основу која је преузета од брвнара, с тим да из равни основе излазе две полукружне певнице. Основа источне полукружне олтарске апсиде поновљена је на западном делу, који има облик полузатвореног зиданог трема са високим соклом и колонадом стубова повезаних полуобличастим луцима. Фасаде нису само малтерисане у равно, већ имају декоративну пластику у облику пиластра, хоризонталног венца као и надвратника изнад бочног северног портала. Ова декорација одваја цркву у Добрићу од сличних храмова прелазног периода, код којих нема трага декоративној малтерској пластици на фасадним зидовима. Кров је јединствен за цео објекат, масиван, висок, са веома стрмим кровним равнима, што показује да је некада црква била покривена дрвеним кровним покривачем, који је у новије време замењен бибер црепом. Унутрашњи простор такође сведочи о јаком утицају цркава брвнара: дрвени бачвасти свод покрива ентеријер, а преграда која одваја припрату од наоса је у облику низа дрвених стубова и аркада, украшена декоративним елементима од танке даске. Галерија Види још Списак споменика културе у Мачванском округу Списак манастира Српске православне цркве Референце Литература Завод за заштиту споменика Ваљево: Споменичко наслеђе Колубарског и Мачванског Округа. Ваљево. 2006. ISBN 978-86-904745-2-3. COBISS.SR 131307532 Спољашње везе Црква Св. Петра и Павла Добрић Републички завод за заштиту споменика културе — Београд Листа споменика
Стари хан у Сопоту

Стари хан у Сопоту налази се у улици Лењиновој бр. 48, на путу који је некада водио из Београда за Крагујевац. Стари хан у Сопоту има статус културног добра од великог значаја. Историја Овај објекат је подигнут 1838. године, на темељима старијег хана из 18. века. Он је подигнут поред важне саобраћајнице Крагујевац–Београд. У то време наглог друштвеног и привредног развоја Кнежевине Србије, овај објекат је представљао центар око кога се у другој половини 19. века формирала варошица Сопот, као трговачко и пословно средиште космајског краја. Изглед објекта Објекат је зидан у бондручном конструктивном систему, уз испуну од ћерпича. Темељи и подрумски део су саграђени од тесаног камена. Зграда је правоугаоне основе, са спратом и подрумом, на јужној страни. Кров је летвороводни, покривен ћерамидом са широким стрехама. Дрвени трем, који је окренут ка северу, пружа се по целој подужној страни хана, а ужом страном према друму. Првобитно је у приземљу био смештен подрум,а на спрату су се налазиле кафана, оџаклија, помоћне просторије и ходником одвојени простор за преноћиште са гостинским собама. Реконструкције Реконструкције на објекту су рађене од 1950.–1952. године, а затим и 1969.–1970. године, с циљем враћања угоститељске сврхе. Галерија Референце Спољашње везе [1] spomenicikulture.mi.sanu.ac.rs
Église de l'Intercession-de-la-Mère-de-Dieu de Belanovica

L'église de l'Intercession-de-la-Mère-de-Dieu de Belanovica (en serbe cyrillique : Црква Покрова Пресвете Богородице у Белановици ; en serbe latin : Crkva Pokrova Presvete Bogorodice u Belanovici) est une église orthodoxe serbe serbe située à Belanovica, dans la municipalité de Ljig et dans le district de Kolubara en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 1545). Présentation À l'emplacement de l'église actuelle se trouvait une église en bois provenant du village de Šutci qui est restée en activité jusqu'en 1864, lorsque la nouvelle église, dédiée au Linceul de la Mère de Dieu, a été construite à son emplacement ; l'église en bois, quant à elle, a été transférée à Jarmenovci où elle se trouve encore aujourd'hui. L'édifice, spacieux, est construit en matériaux solides et s'inspire des églises de Voïvodine des XVIIIe et XIXe siècles. L'espace intérieur est subdivisé en trois travées surmontées d'un voûte à croisée d'ogives ; dans la partie occidentale, à gauche et à droite de la sortie, se trouvent deux niches, celle de gauche comprenant un escalier en spirale permettant d'accéder à une galerie et au clocher qui domine le narthex ; la partie du chœur abrite deux autres niches, l'une pour la proscomidie, l'autre pour le diakonikon. À l'extérieur, les façades sont richement décorées. À l'ouest, le portail principal est encadré de colonnes et de piliers et surmonté par un fronton ; les façades sud et nord possèdent la même structure que la façade occidentale. Cette façade est dominée par un haut clocher hexagonal de style néo-gothique. Cette rupture stylistique dans une église datant de la seconde moitié du XIXe siècle s'explique par le fait que les constructeurs de l'église venaient de Dalmatie. Au-dessus du portail principal se trouve une petite rosace dépourvue de décoration ; deux autres rosettes ornent les façades latérales du narthex. Dans un la partie supérieure de toutes les façades court une série d'arcatures aveugles surmontées par une corniche ; les façades latérales sont dotées chacune de deux grandes fenêtres, tandis que l'abside possède une ouverture centrale et deux autres plus petites pour les niches de la proscomidie et du diakonikon. Toutes les façades sont rythmées par des pilastres peu profonds dont le sommet est décoré de feuilles stylisées. L'iconostase, peinte en bleu, est structurée par des pilastres surmontés de coquilles stylisées dans la première zone et de feuillages stylisés dans la zone supérieure. Les icônes ont été peintes par Milisav Marković en 1906. Notes et références Notes Références Article connexe Monuments culturels du district de Kolubara Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Дубска църква

Дубската дървена църква (на сръбски: Црква брвнара у Дубу) е дървена църква в село Дуб край Баина Баща, западна Сърбия. Построена през 1792 година, тя е сред най-старите и представителни образци на типичен местен стил дървени църковни сгради. Обявена е за паметник на културата с изключително значение. Бележки
Црква брвнара у Дубу

Црква брвнара у Дубу се налази у селу Дуб, код Бајине Баште. Дупска црква брвнара спада међу наше највеће и најлепше цркве ове врсте. Представља споменик културе од изузетног значаја. Историја Црква брвнара изграђена је 1792. године, а обновљена 1828. године. Према извештају нахијских старешина кнезу Милошу из 1832. године о свим новоизграђеним храмовима, Црква Вазнесења Христовог у Дубу је изграђена 1792. године. Храм је подигнут на темељима старије богомоље. У оним временским раздобљима када је манастир Рача био у рушевинама Црква брвнара у Дубу је преузимала улогу духовног средишта тог краја. Храм је до 1885. године био метох манастира Рача, када је добила своју самосталност и парохију. Комплетна архива цркве је изгорела 1916. године у пожару који је подметнула аустроугарска војска тако да знамо да је црква обновљена само једном и то 1828. године. Опис Црква брвнара је изграђена од масивних талпи, са петоугаоном олтарском апсидом и дубоким тремом који је накнадно дограђен. Трем је затворен у доњем делу, док су у горњем делу лучни отвори завршени даскама које су профилисане. Кров је доминантно висок и покривен је ситном клисом. Храм у Дубу је наш најрепрезентативнији пример цркве брвнаре осаћанског типа. То је постигнуто уз помоћ изванредне градитељске вештине и обрадом дрвета до најситнијих детаља као што су резбарија врата, довратника и надвратника као и дрвени стојећи чираци и полијелеји. Иконостас У овој малој цркви која није тако позната имамо много занимљиву збирку икона. Ове иконе су насликане у Русији у провинцијским радионицама крајем 18. и почетком 19.века. Иконе су произвођене серијски и самим тим су се могле набавити по приступачним ценама. Због угледа који је уживао Хаџи Милентије у Русији престоне иконе су биле много бољег квалитета од других сачуваних по Србији. Иконе које су сликали бјелопавлички зографи Лазовићи су вероватно прво биле у манастиру Рача јер су они учествовали у обнављању манастира Рача у периоду од 1818.год. до 1826. године. Манастир Рача је добио нови иконостас 1841. године па је самим тим део икона са старог иконостаса додељен околним црквама. Обзиром да је Црква брвнара у Дубу била метох манастира Рача до 1885. године велики део икона је додељен дупској цркви. Иконе су склоњене на таван цркве пре 1916. године и пронађене су 50-их година 20.века. Из дупске цркве без одобрења црквених власти многи вредни предмети су 50-их година прошлог века пренесени у Музеј у Ужицу. Галерија Види још Списак споменика културе у Златиборском округу Црква Светих Петра и Павла у Дубу Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Црква брвнара