NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Црква Светог великомученика Георгија у Угриновцима

Црква Светог великомученика Георгија је православна црква у Угриновцима уједнако је и седиште парохије угриновачке. Ова црква се налази на територији сремске епископије. Историја Подигнута је у периоду од 1734. до 1779. године. Према подацима из записа испод иконе Св. Јована Златоустог, црква је дефинитивно завршена 1788. године. То је једнобродна грађевина са једном полукружном апсидом на источној страни и припратом, хором и звоником на западној страни. У просторном и декоративном погледу црква је конципирана у духу барока. Међутим, њен првобитни изглед доживео је низ измена. Прва преправка је извршена 1834—35. године, када је један од најугледнијих зидарских мајстора из Земуна, Јохан Хенгстер заједно са Францом Пилсом обновио цркву и подигао нови звоник. Иконостас развијеног типа, израђен 1787. године у барокном стилу, састављен је од стилизованих биљних мотива. Ово је једини у целини очувани иконостас Михаила Радосављевића, веома даровитог земунског сликара. За пресликавање појединих икона са иконостаса ангажован је 1912. године земунски сликар Бранко А. Кузмановић. Данашњи звоник датира из 1958. године, када је обновљен угриновачки храм, страдао усташким скрнављењем и рушењем за време Другог светског рата. Црква представља архитектонско-урбанистичку вредност, као материјално сведочанство развоја сакралне архитектуре и ликовних уметности Срба XVIII и XIX века у доњем Срему. 2009. године је решено да се црква реновира ради дотрајалости. Спољашње везе Црква некада Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (22. август 2025) Црква сада Изворни чланак Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (19. новембар 2012) Сајт Храма Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (3. мај 2016)
Église en bois Saint-Pierre-et-Saint-Paul de Darosava

L'église en bois Saint-Pierre-et-Saint-Paul de Darosava (en serbe cyrillique : Црква брвнара Светих Апостола Петра и Павла у Даросави ; en serbe latin : Crkva brvnara Svetih Apostola Petra i Pavla u Darosavi) est une église orthodoxe serbe située à Darosava, dans le district de Šumadija et dans la municipalité d'Aranđelovac en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 358). Présentation L'église a été construite à l'époque des luttes de libération de la Serbie vis-à-vis de l'occupation ottomane, à l'époque du prince Miloš Obrenović. Mentionnée pour la première fois en 1833, elle a très vraisemblablement été édifiée en 1832 ; son iconostase, aujourd'hui préservée, a été peinte la même année. En 1841, elle a été transférée à son emplacement actuel, à 3 ou 4 km de son emplacement d'origine. Lors de ce transfert, l'édifice a subi quelques modifications. Dans la seconde moitié du XIXe siècle, une maison paroissiale a été construite au nord de l'église, maison qui, plus tard, a été transformée en konak. Un clocher en bois a été érigé au nord-ouest de l'église dans la première moitié du XXe siècle. Un changement majeur a été effectué en 1905 à l'occasion d'une « restauration » de l'édifice : le toit recouvert de bardeaux a été remplacé par un toit recouvert de plaques d'étain ; en revanche, l'intérieur de l'église a préservé son apparence d'origine. Les rénovations des années 1970-1980 ont permis de restituer le toit en bois. L'église est restée en activité jusqu'en 2002, quand elle a été remplacée en tant qu'église paroissiale par la nouvelle église Saint-Siméon construite au centre du village ; elle n'est aujourd'hui utilisée qu'à l'occasion de certaines fêtes liturgiques. L'iconostase de l'église a été peinte par Jeremija Mihailović, un artiste originaire de Bajevac. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Šumadija Lien externe (sr) Notice sur le site de l'Institut pour la protection du patrimoine de Kragujevac Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква брвнара у Даросави

Црква брвнара светих апостола Петра и Павла у Даросави, месту које се од Другог светског рата па до почетка 21. века звало Партизани, изграђена 1832. године, налази се на тромеђи Крушевице, Прогореоца и Даросаве, на заравни - малом платоу поред саме железничке пруге Аранђеловац - Лајковац, на око 3 km према Рудовцима и на око 1 km од пута Даросава – Венчани. Историјат Црква брвнара у Даросави настала је у времену ослобођене Србије под вођством кнеза Милоша када долази до велике обнове православних цркава у којем се нови храмови ослобађају скривене пригушености на коју су раније били приморани. Први пут се помиње у попису из 1. јануар 1833. године а верује се да је црква саграђена 1832. године. Исте године је осликан и иконостас који је и данас још увек аутентичан. Претпоставља се црква премештена 1841. године са локације која је била 3 – 4 km западно од данашњег положаја храма. У лето 2014. године је Аранђеловац и околину задесило невреме где је и црква брвнара у Даросави озбиљно оштећена. Види још Списак споменика културе у Шумадијском округу Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Грађани гласају за „Место које волим“ („Политика“, 19. октобар 2011) Црква брвнара у Даросави Креативна економија/ГКЕ у обиласку цркве брвнаре у Даросави
Église en bois de Brzan

L'église en bois de Brzan (en serbe cyrillique : Црква брвнара у Брзану ; en serbe latin : Crkva brvnara u Brzanu) est une église orthodoxe serbe située à Brzan, dans le district de Šumadija et dans la municipalité de Batočina en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 269). Présentation L'église a été construite en 1822 grâce à l'aide du prince Miloš Obrenović par le maître constructeur Jovan qui a également réalisé le monastère de la Contrition à Staro Selo près de Velika Plana. Elle a servi d'église paroissiale jusqu'à la construction de la nouvelle église Saint-Élie en 1928. Elle abrite un ensemble d'icônes et de fresques. L'iconostase a été peinte en 1829-1830 par Janja Moler, le peintre préféré du prince Miloš. Notes et références Articles connexes Monuments culturels du district de Šumadija Liens externes (sr) Notice sur le site de l'Institut pour la protection du patrimoine de Kragujevac Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Église en bois du Saint-Prince-Lazare de Prolom

L'église en bois du Saint-Prince-Lazare de Prolom (en serbe cyrillique : Храм брвнара светог кнеза Лазара у селу Пролом ; en serbe latin : Hram brvnara svetog kneza Lazara u selu Prolom) est une église orthodoxe située à Prolom, dans le district de Toplica et dans la municipalité de Kuršumlija en Serbie. Présentation L'église, dédiée au saint prince Lazare, se trouve à proximité de la rivière de Prolom (Prolomska reka) et à deux kilomètres et demi du centre de Prolom. Elle est la seule église en bois de la région de la Toplica. Elle est construite en 1890 par des colons venus des monts Golija, à l'emplacement d'un petit édifice plus ancien où, selon la tradition, le prince Lazare aurait communié avec son armée avant la bataille de Kosovo Polje. Dans la cour de l'église se trouvent six pruniers ; selon la légende, il y avait déjà six pruniers à l'époque du prince Lazare et ils se seraient tous tordus dans la direction que devait emprunter l'armée. Au XXe siècle, l'église est restaurée et, en 2008, elle est consacrée par l'évêque de l'éparchie de Niš Irénée (Irinej), qui, en 2010, deviendra patriarche de l'Église orthodoxe serbe. Notes et références Voir aussi Monuments culturels du district de Toplica Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe
Црква брвнара Лазарица

Црква брвнара Лазарица или црква Светог цара Лазара, налази се у атару села Пролом, на 2,5 km од центра Пролом бање. Црква носи званични назив „храм Светог Васкресења Лазара” и посвећена је цару Лазару. Налази се у долини Проломске реке, на 640 m надморске висине. Једина је црква брвнара у сливу реке Топлице. Саградили су је досељеници са планине Голије око 1890. године, на темељима старијег храма. Досељеници су је градили у стилу грађења цркви у њиховом крају. Црква је обновљена лепо уређена, окружена зеленилом и права је атракција за посетиоце Пролом бање. Легенде о цркви У народу постоји уверење да су се у овој цркви причестили ратници српске војске из ових крајева пре него што су пошли у Косовску битку. У близини цркве Лазарице налазе се «Увијене шљиве». У дворишту цркве налази се шест увијених стабала шљива. Легенда каже да су војници после причешћа шест пута обишли цркву молећи се за победу на Косову. После тога су шљиве расле у дворишту и увијале се у смеру у ком су војници обилазили цркву. Стара стабла су нестала а ницала су нова али је увек било шест стабала шљиве. Галерија Галерија 2023. године Види још Црква Преображења Господњег у Пролом бањи Ђавоља варош Референце Спољашње везе Слике цркве брвнаре Службена презентација општине Туристичка организација Куршумлије Куршумлија незванично Пролом Бања Фотографије увијених шљива Комплетан водич кроз Србију
Église en bois de la Sainte-Trinité de Selevac

L'église en bois de la Sainte-Trinité de Selevac (en serbe cyrillique : Црква брвнара Свете Тројице у Селевцу ; en serbe latin : Crkva brvnara Svete Trojice u Selevcu) est une église orthodoxe serbe située à Selevac, dans le district de Podunavlje et dans la municipalité de Smederevska Palanka en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 612). Présentation L'église a été construite entre 1827 et 1832 à l'époque du prince Miloš Obrenović à l'initiative de Stanoje Glavaš. Elle est la plus grande église en bois dotée d'un porche en Serbie. Elle est constituée d'une nef unique dotée d'une voûte en bois en berceau ; la nef prolongée à l'est par une abside polygonale et précédée par un porche demi-circulaire à l'ouest. Ce porche, aussi large que la nef, en est séparé par un mur en pierres ; il est soutenu par des piliers en bois. L'édifice, qui repose sur un soubassement en pierres, est entièrement construit en bois de chêne. L'église a préservé son toit d'origine en bardeaux, aujourd'hui recouvert par un toit en tuiles construit au XXe siècle. À l'intérieur, l'iconostase, richement ornée et dorée, a été peinte par Janja Moler, le peintre préféré du prince Miloš. Selon les experts, cette iconostase est la plus représentative de toutes celles ornant les églises en bois de Serbie de cette époque. Notes et références Voir aussi Monuments culturels du district de Podunavlje Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква брвнара Свете Тројице у Селевцу

Црква брвнара Свете Тројице у Селевцу је православни храм Српске православне цркве и споменик културе од великог значаја. Подигнута у периоду од 1827. и 1832. године, ова црква данас представља највећу цркву-брвнару са тремом у Србији. Посвећена је Силаску Светог духа. Историјат У селу се, у засеоку Ладне Воде, налазила првобитна црква која је 1813. године спаљена од стране Турака. То се место данас зове Старо село и то је основа Селевца, одакле су се раселили на данашња места по селу и по засеоцима. Црква брвнара је подигнута у време кнеза Милоша Обреновића, а на иницијативу Станоја Главаша. Због неслагања међу грађанима око места на ком би требало да буде нова црква, позван је и сам кнез Милош да својим присуством и ауторитетом одлучи да где ће се црква саградити. Према његовој одлуци, цркву је требало саградити у Мангулском крају, на месту где се дан-данас налази. Нова црква грађена је у периоду 1827—1832. године, а сам кнез је приложио 500 гроша за њено грађење. Селевачка богомоља је саграђена унутар села што није уобичајена локација за цркву брвнару. Изглед Пространи наос покривен је сводом од шашоваца и на источној страни завршен полигоналном олтарском апсидом. Северна и западна врата носе једноставну, али прецизну декорацију: Иконостасне преграде је извео омиљени сликар кнеза Милоша, Јања Молер. Селевачке иконе су настале 1834. године и по броју, познобарокном начину обраде и богатој употреби злата представљају најрепрезентативнију иконостасну целину у једној цркви брвнари. Црква у Селевцу је каснијим преправкама увелико изменила свој првобитни изглед, па чак захваљујући трему са зиданом оградом постала већа. Галерија Види још Списак споменика културе у Браничевском округу Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Четрнаеста београдска гимназија

Четрнаеста београдска гимназија је средња школа општеобразовног типа, у четворогодишњем трајању. Налази се у центру Београда, у Хаџи Продановој 5, на општини Врачар. Историјат До 1935. године у згради је био смештен интернат ученика грађевинских школа. Образовно-васпитна делатност почиње од школске 1935/1936. године под називом Седма гимназија. Од школске 1940/1941. школа добија назив Седма женска гимназија. На Васкрс 1944. у једном од савезничких бомбардовања, зграда је прилично оштећена. Зграда Гимназије је била власништво породице Поповић, тачније мајке Милентија Поповића. Породица Поповић се одриче власништва у корист Народног одбора за просвету града Београда. Године 1947. почиње настава коју похађа део ученика Треће мушке и Седме женске гимназије. Од школске 1953/1954. добија свој садашњи назив Четрнаеста београдска гимназија. На дан 20. октобра 1974. добија нови назив Четрнаеста београдска гимназија Београдски скојевци. Од 1976. почињу реформе у средњошколском образовању и школске 1976/1977. први разред уписује прва генерација такозваног усмереног образовања. Законом о средњем образовању и васпитању СР Србије од 1980. настаје Образовно васпитна организација усмереног образовања и васпитања Београдски скојевци. Променом закона 1987. школа добија нови назив, Школа природно математичке струке. На крају 1990. најновијим законом о средњем образовању и васпитању враћају се гимназије и школа добија нови статут и званично свој стари назив Четрнаеста београдска гимназија. Запослени и ученици У гимназији су предавали: књижевници Јован Радуловић и Тиослав Росић, професор физике др Милан Распоповић, професор математике др Стојан Раденовић, професор социологије др Вишеслав Крсмановић и др Стјепан Гредељ, физичко васпитање је предавао кошаркаш Ладислав Демшар. Гимназију су похађали као ученици многе познате личности. Владимир Костић, српски лекар-неуролог, професор Медицинског факултета Универзитета у Београду, академик и председник САНУ од 2015. године; Из света културе и уметности: Слободан Новаковић, драматург, Драгомир Зупанц , редитељ; глумци: Весна Предојевић, Јелисавета Сека Саблић, Милош Жутић, Светлана Бојковић, Катарина Жутић, Србољуб Срба Милин, Дара Џокић, Горан Султановић, Светозар Цветковић, Соња Савић, Бранко Видаковић, Предраг Ејдус, Зорица Шумадинац и Милош Биковић (ученик првог разреда био је и Драган Николић); Из света музике: Драгана Шарић (Беби Дол), чланови групе Златни дечаци (Влада Џет) и Милан Бојанић (Тап 011). Из новинске делатности: Александар Прља, Мира Адања Полак и Татјана Тања Јордовић, Петар Цвијић, Оља Бећковић. Од ТВ водитеља Никола Пандиловић. Из света публицистичко-политичке делатности: Алекса Ђилас и Момчило Баљак. Из света спорта: кошаркашки тренери Душан Ивковић и Владислав Лучић, кошаркаш Растко Цветковић, фудбалери Ненад Стојковић, Ненад Бјековић јуниор и Душан Петковић, Славко Дрљача. Из света шаха: Љубомир Љубојевић и Стефан Ђурић. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Gozdarska fakulteta v Beogradu

Gozdarska fakulteta (izvirno srbsko Шумарски факултет у Београду), s sedežem v Beogradu, je fakulteta, ki je članica Univerze v Beogradu. Glej tudi seznam fakultet v Srbiji Zunanje povezave Uradna spletna stran Arhivirano 2010-02-09 na Wayback Machine. (v srbščini)
Atelje 212

Atelje 212 (Serbian Cyrillic: Атеље 212) is a theatre located in Belgrade, Serbia. Established in 1956 on the premises of the Borba building in front of 212 chairs, its opening play was the staging of Johann Wolfgang von Goethe's Faust directed by Mira Trailović. History Although the theater's official inauguration took place on 12 November 1956, various plays had already been staged throughout 1956 by the same group of individuals. The most notable such staging was the summer 1956 semi-clandestine performance of Samuel Beckett's Waiting for Godot—a play that had been banned in all Communist countries—in front of some forty people on a ramshackle makeshift stage in painter Mića Popović's private atelier. The concealed performance came on the heels of a Godot staging in the Belgrade Drama Theatre (BDP)—that had been prepared by theater director Vasilije Popović with Ljuba Tadić, Rade Marković, Bata Paskaljević, Mića Tomić, and Tatjana Lukjanova among the cast—getting banned one year earlier. After the makeshift performance, later that year, the troupe grew into a theater that got its home in the Borba building. On 17 December 1956, at the theater's new location, Godot had a proper premiere, marking the very first performance of the controversial play to be open to the general public in post-World War II Eastern Europe. Right from its inception, Atelje 212 became known for its avant-garde repertoire, staging playwrights such as Jean-Paul Sartre, Eugène Ionesco, Alfred Jarry, Murray Schisgal, Arthur Kopit, Jean Genet, etc. Atelje 212's first theater managers were Radoš Novaković and Bojan Stupica. Initially, Mira Trailović performed the assistant manager duties before assuming the manager role herself. After a few years as tenant in the Borba building, the theater moved to its new home—a building designed by Bojan Stupica on Lole Ribara Street. Over the years, the building went through several major renovations, including the addition of a retractable roof that gets opened in the summer months. In addition to the box office revenue, Atelje 212 is financed through the City of Belgrade subsidies which, as of 2011, amount to ~€1 million. In 2016, the theater celebrated its 60th anniversary. Atelje 212 is among the most visited theaters and most expensive in Belgrade. As of 2018, it has 34 permanent actors and actresses, and like in the past, actors from other Belgrade's theaters come to play. See also List of theatres in Serbia References External links Official website Atelje 212 at beograd.rs
Atelier 212

Atelier 212 (en serbe Атеље 212 et Atelje 212), est un théâtre de Belgrade, la capitale de la Serbie. Il a été créé en 1956. On y représente essentiellement des pièces d'avant-garde. Histoire Atelier 212 ouvrit ses portes le 12 novembre 1956. Le nombre « 212 » correspondait au nombre de places disponibles dans la salle du théâtre. Lors de la première représentation on joua Faust de Goethe dans une mise en scène de Mira Trailović. Autour de ce nouveau théâtre se constitua bientôt un groupe d'acteurs, de metteurs en scène, d'auteurs et de musiciens d'avant-garde qui exerça une grande influence sur l'art dramatique des décennies suivantes. En 1956, Atelier 212 fut le premier théâtre d'Europe de l’Est à représenter En attendant Godot de Samuel Beckett. Ce fut un triomphe qui encouragea la représentation d'autres pièces d'avant-garde, au théâtre-même mais aussi dans d'autres établissements de la capitale. Parmi les auteurs qui furent présentés pour la première fois au public yougoslave par Atelier 212, on peut citer Sartre, Faulkner, Ionesco, Camus, Harold Pinter, Adamov, Joyce, Alfred Jarry, T. S. Eliot, Roger Vitrac, Jean Genet, etc. Atelier 212 ouvrit également ses portes aux auteurs de l'avant-garde yougoslave comme Aleksandar Popović, Dušan Kovačević, Brana Crnčević, Milica Novković, Borislav Pekić, Slobodan Selenić et Ljubodrag Simović. D'abord assistant de Mira Trailović, le metteur en scène et dramaturge Bojan Stupica prit la direction d'Atelier 212 en 1961. Bojan Stupica, qui était également architecte, dessina les plans de la nouvelle salle située Ulica Svetogorska (à l'époque rue Ivo Lola Ribar). Il fit de la salle un lieu culte de la scène théâtrale belgradoise et lui donna une audience internationale. En 1967, avec Jovan Ćirilov, Mira Trailović fut l'instigatrice du Festival international de théâtre de Belgrade (BITEF). La première édition de ce festival eut lieu à Atelier 212. Le théâtre est dirigé entre 1997 et 2009 par l'acteur Svetozar Cvetković. Parmi les spectacles récents, on peut signaler Art et Trois versions de la vie de Yasmina Reza, Roberto Zucco de Bernard-Marie Koltès, Porodične priče (Histoires de famille) de Biljana Srbljanović, ou encore Leda de Miroslav Krleža et La Dernière Bande de Samuel Beckett. L'année 2006 fut celle du cinquantenaire du théâtre. Notes et références Voir aussi Articles connexes Belgrade Liste d'écrivains serbes Liens externes (sr + en) Site officiel d'Atelier 212 (la version anglophone du site était indisponible en août 2007) (en) Vesna Knežević Baletić, Too Young for a Fifty Years Old Article sur Atelier 212 sur le site de Jat Airways Portail de Belgrade Portail du théâtre Portail de la littérature
Atelje 212

Atelje 212 (ćirilično: Атеље 212) beogradsko je kazalište, osnovano 12. studenog 1956. godine u prostorijama "Borbe". Prva predstava bila je "Faust" u režiji Mire Trailović. Atelje 212 osnovala je grupa umjetnika (redatelja, glumaca i pisaca) sa željom da napravi kazalište u kome će se prikazivati komadi avangardni u odnosu na ostala kazališta u Beogradu. U Ateljeu 212 je po prvi put u jednoj od zemalja Istočne Europe odigrana prestava "U očekivanju Godota" Samuela Becketta. Poslije nekoliko godina kazalište se seli u sadašnju zgradu koju je projektirao Bojan Stupica. Mehanizam za obrtanje scene ugrađen je naknadno, a krov se ljeti mogao otvarati. Mira Trailović je kao dugogodišnji ravnatelj dala poseban pečat Ateljeu, a već 1967. je osnovala jedan od svjetski veoma uglednih festival novih kazališnih tendencija BITEF (Beogradski internacionalni tatarski festival). Na BITEF su dolazila najuglednija svjetska imena kao što je Living Teatar, Divadlo na brnov, Piter Bruk. Prema neki nepotvrđenim izvorima teatar je dobio ime po 212 stolica koliko je imao u zgradi Borbe. Među ostalim ravnateljima bili su i Ljubomir Draškić, Nebojša Bradić, Svetozar Cvetković, Branimir Brstina. Jedna od kultnih predstava Ateljea je bila „Kosa“ koja je igrana prije mnogih svjetskih kazališnih centara. U skladu s tadašnjim trendovima, na pozornici su se pojavili glumci bez odjeće pjevajući jedanu od najljepših pjesama iz te predstave „Daj nam sunca...“. Glumci Kroz ovo kazalište, kao članovi, prošli su gotovo sve glumačke zvijezde bivše Jugoslavije: Danas Atelje 212 ima stalni ansambl od 34 glumca, ali je otvoren i za one umjetnike koji nisu stalno vezani za ovo kazalište. Ispred glavnog ulaza u Atelje 212 je spomenik Zoranu Radmiloviću. Vanjske poveznice Prezentacija kazališta Arhivirana inačica izvorne stranice od 24. prosinca 2008. (Wayback Machine) Jubilej Ateljea 212 2006. godine
Atelier 212

Atelier 212 (Atelje 212, in serbo cirillico Атеље 212) è uno dei più importanti teatri di Belgrado, situato al numero 21 della via Svetogorska. Fu inaugurato il 12 novembre 1956 con Faust, per la regia di Mira Trailović. Il numero 212 rappresentava il numero di posti a sedere disponibili nella sala del teatro. Nello stesso anno all'Atelier 212 fu rappresentato, per la prima volta nell'Europa dell'Est, Aspettando Godot di Samuel Beckett. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Atelier 212 Collegamenti esterni (SR) Sito ufficiale, su atelje212.rs. URL consultato il 20 febbraio 2009 (archiviato dall'url originale il 3 marzo 2009). (EN) Vesna Knežević Baletić, Too Young for a Fifty Years Old Articolo sull'Atelier 212 sul sito di Jat Airways (EN) Pagina dedicata al teatro sul sito della città di Belgrado, su beograd.rs.