NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Зграда Дечјег дома краљице Марије

Зграда Дечјег дома краљице Марије у Земуну је подигнута 1919. године, у улици Цара Душана бр. 57. Представља непокретно културно добро као споменик културе. Историјат У згради се налазио Дечји дом краљице Марије, то јест Дом за сремску сирочад, који се финансирао средствима Фонда краљице Марије за подизање и издржавање сирочића. Дом је био сведочанство бриге Двора о незбринутој деци. Након Другог светског рата у згради је такође био дом за незбринуту децу само сада са другим именом „Анђа Ранковић“. Када је престала потреба за институције ове врсте, зграду су користиле друштвено политичке организације општине Замун, као што су: Народна техника, Ваздухопловни клуб „Фрањо Клуз“, Клуб „Архимедес“ итд. Сада се у згради налази Центар за таленте. Зграда је потпуно реконструисана и својим изгледом улепшава тај део улице. Опис Зграда Дечјег дома краљице Марије у Земуну, који се налази у улици Цара Душана 57, је саграђена 1919. године. Зграда је грађена као партерни објекат самостално постављен на парцели, са основом у облику слова „Т“, према пројекту инжењера Фрање Катинчића. Архитектонски је обликован у духу постсецесије, са елементима неокласицизма и савремених архитектонско-функционалистичих тенденција. Одликују га наглашене вертикале у зидној профилацији, велики трокрилни прозори и широке масе са истакнутим централним улазом. Зграда Дечјег дома краљице Марије поседује архитектонско-стилске и културно-историјске вредности, као део историјског грађевинског фонда Земуна из времена његовог привредног, друштвеног и културно-просветног успона. Галерија Види још Зграда дечијег дома краљице Марије у Белановици Списак споменика културе у Београду Референце Спољашње везе Зграда Дечјег дома краљице Марије Архива-ЗЗСК Београд План Града-Доњи Град Земун Званични сајт општине Земун Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Листа споменика
Maisons situées 46, 48 et 50 rue Knez Mihajlova à Belgrade

Les maisons situées 46, 48 et 50 rue Knez Mihajlova (en serbe cyrillique : Грађанске куће у Кнез Михаиловој улици ; en serbe latin : Građanske kuće u Knez Mihailovoj ulici) se trouvent à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Stari grad. En raison de son importance architecturale, cet ensemble, construit en 1869 et 1870, figure sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 83) et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation Les maisons situées 46, 48 et 50 rue Knez Mihajlova constituent un ensemble (ou blok) particulièrement préservé qui témoigne de l'urbanisme à Belgrade dans les années 1870. Elles ont été construites en 1869 et 1870 et ont été réalisées pour remplir une double fonction commerciale et résidentielle. Elles correspondent au plan d'urbanisme conçu par Emilijan Joksimović en 1867. Elles font partie de l'important centre commerçant que constitue la rue Knez Mihailova et sont marquées par l'historicisme de leur époque, avec de nombreux éléments appartenant au romantisme et au style néorenaissance ; elles témoignent aussi, à Belgrade, de l'abandon de la structure en bois et de la tradition balkanique et de l'adoption par les architectes de styles plus européens. La maison située au n° 46 a appartenu au marchand Veljko Savić ; la kafana appelée Krstina mehana se trouvait au n° 48 et la maison du n° 50 servait de résidence à Hrisanta Kumanudi. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Stari grad Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Грађанске куће у ул. Кнез Михаиловој бр. 46, 48 и 50 у Београду

Грађанске куће у Ул. Кнез Михаиловој бр. 46, 48 и 50, у Београду представљају ретко сачуван јединствени спојени блок зграда, карактеристичан је за архитектуру и урбанизам Београда седамдесетих година 19. века. Као целина имају статус непокретног културног добра као споменик културе. Историја и архитектура Саграђене истовремено, у периоду од 1869. до 1870. године, ове куће стамбено-пословне намене спадају међу прве подигнуте зграде у новопројектованој улици по Регулационом плану Емилијана Јосимовића из 1867. године. Оне су део значајног трговачког центра Кнез Михаилове улице и најизразитији документ из времена његовог настајања после плански проведене реконструкције старе вароши. Обликоване су еклектички у тада савременом духу историјских стилова, претежно са елементима романтизма и неоренесансе. У развоју београдске архитектуре означавају напуштање бондручне конструкције и балканске традиције и прихватање савремених европских грађевинских конструкција и архитектонских стилова, као одраз социјалних и културних промена. Види још Списак споменика културе у Београду Референце Спољашње везе „Грађанске куће у Ул. Кнез Михаиловој бр. 46, 48 и 50 — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Makiš

Makiš (en serbe cyrillique : Макиш) est un quartier de Belgrade, la capitale de la Serbie. Il est situé dans la municipalité de Čukarica. En 2002, il comptait 1 379 habitants. Localisation Makiš est délimité par la Save et le lac de la Save à l'ouest et au nord, par les quartiers de Čukarica et Čukarička Padina au nord-est, de Julino Brdo, Žarkovo, Bele Vode et Rupčine à l'est, par celui de Železnik au sud et par le faubourg d'Ostružnica au sud-ouest. Caractéristique Pour l'essentiel, Makiš est une forêt marécageuse, traversée par de nombreux petits ruisseaux ou canaux ; le plus important de ces ruisseaux porte le nom de Marevica (en serbe cyrillique : Маревица). La partie nord du quartier est connue sous le nom de Jedek (Једек), l'ouest sous celui de Asčinica (Ашчиница) et la partie centrale sous le nom de Veliko Okno (Велико Окно). Si Makiš n'est pas une zone résidentielle (1 379 habitants en 2002), il joue un rôle important dans l'industrie et le transport belgradois. Les grandes voies routières de lObrenovački drum et la Savska magistrala marquent les limites occidentale et orientale du quartier. La gare de triage de Makiš est la plus grande de l'Europe du sud-est. Les principales installations pour l'alimentation en eau de la capitale y sont situées. Articles connexes Liste des quartiers et des faubourgs de Belgrade Liste des forêts de Serbie Liens externes (en) Vue satellite de Makiš sur fallingrain.com Portail de Belgrade
Mala Ciganlija

Mala Ciganlija (Serbian Cyrillic: Мала Циганлија) is an urban neighborhood of Belgrade (the capital of Serbia), located the municipality of Novi Beograd. Mala Ciganlija is a peninsula on the left bank of the Sava river, just over 1 km long and 200 m wide. It encloses a small bay, called Zimovnik (winter shelter), where the facilities of the shipyard Belgrade are located. Technically, it is an extension of the Novi Beograd's Block 69. Once almost uninhabited and completely forested, in the last 20 years its western half has been entirely urbanized and industrialized, in connection to the expansion of the shipyard and the growing number of gravel selling and separating facilities on the Sava's bank. The eastern half of the peninsula is still mostly intact and the bridge of Novi železnički most (New railway bridge) passes above its easternmost tip. The name of the peninsula means little (Ada) Ciganlija, compared to the much larger island of Ada Ciganlija to the southeast. References Beograd - plan grada; M@gic M@p, 2006; ISBN 86-83501-53-1
Mala Ciganlija

Mala Ciganlija (en serbe cyrillique : Мала Циганлија) est un quartier de Belgrade, la capitale de la Serbie. Il est situé dans la municipalité de Novi Beograd. Le nom de Mala Ciganlija, « la petite Cinganlija », lui est attribué par comparaison avec l'île de Ada Ciganlija, qui se trouve au sud-est. Caractéristiques Mala Ciganlija est une péninsule située sur la rive gauche de la Save. Elle s'étend sur 1 km de long et 200 m de large. Elle comprend la baie de Zimovnik (« l'abri pour l'hiver ») et accueille les installations des chantiers navals Belgrade. Administrativement, elle est un prolongement du Blok 69. Autrefois, la presqu'ïle était totalement inhabitée et couverte de forêt. Depuis les vingt dernières années, la moitié de son territoire, à l'ouest, a été urbanisé et industrialisé. Cette évolution accompagne le développement des chantiers navals de la ville et l'exploitation grandissante des graviers et du sable de la rive gauche de la Save. En revanche, la partie la plus à l'est de la péninsule reste pratiquement intacte. Le Nouveau pont ferroviaire (en serbe : Novi železnički most) passe à l'extrémité la plus orientale de la presqu'île. Articles connexes Quartiers et faubourgs de Belgrade Ville de Belgrade Portail de Belgrade
Мала Циганлија

Мала Циганлија је полуострво у Београду, које се налази на територији општине Нови Београд. Локација Мала Циганлија је полуострво које се налази на левој обали реке Саве, дугачко свега 1 км и широко 200 метара. Полуострво обухвата мали залив „Бежанијски зимовник“, где се налазе објекти бродоградилишта Београд. Технички, то је проширење новобеоградског блока 69. Карактеристике Некада потпуно ненастањено и пошумљено подручје, његова западна половина је у последњих 20 година потпуно урбанизовано и индустријализовано, највише поводом проширења бродоградилишта и настанка све више објеката за продају шљунка на левој обали Саве. Источна половина полуострва је још увек углавном нетакнута и преко ње пролази Нови железнички мост. Име „Мала Циганлија“ добило је по угледу на много веће и познатије суседно полуострво, Ада Циганлија. Референце
University of Kragujevac Faculty of Technical Sciences

The Faculty of Technical Sciences[a] (abbr. FTN; Serbian: Факултет техничких наука Универзитета у Крагујевцу, romanized: Fakultet tehničkih nauka Univerziteta u Kragujevcu) in Čačak is an independent department of the University of Kragujevac. Founded in 1975, the school nowadays offers academic and undergraduate studies, master's degree studies, doctoral and specialist undergraduate studies. The faculty's programs cover electrical engineering, computer engineering, mechatronics, information technology, informatics and management. besides that, the faculty offers the vocational studies as well. History The institution was established as Pedagogical-Technical Faculty with the assignment of developing teachers of mechanical and electrical engineering, and technical education. The faculty was founded on 18 November 1975. In 1982, the faculty extended the field of its activity by the admission of graduates to BSc in mechanical and electrical engineering. Since 1986, the faculty has been operating under the name of Technical Faculty, and has pursued its work under the name ever since. The studies that were held at the faculty were: electrical engineering (industrial energetics), electrical engineering (power systems), mechanical engineering, electrical and technical education. In 1998, the Post-Secondary School of Technical Education dissociated from the faculty. Because of the significance of computing and informatics in the modern world, and their close relation to other technical fields, new teaching groups were introduced into the teaching program of the Technical Faculty in academic year 1992–93. The studies leading to the following degrees were introduced: electrical engineering (mechatronics) and technics and informatics. This was particularly justified in the academic year 1998–99 by introduction of the department that offered undergraduate studies in computer engineering and industrial management. On 15 October 2012, the faculty officially changed its name to Faculty of Technical Sciences. The name changing was followed by a significant increase in the activities of this higher education institution as well as expanding the spectrum in the field of scientific research. In June 2020, the Science Technology Park in Čačak was opened, with the faculty being its co-founder. Two months later, in August 2020, the Government of Serbia formally closed the "Higher School of Technical Sciences" (providing vocational studies) and merged it with the faculty, as part of wider reform of higher education in Serbia. Departments The faculty has a total of ten departments: Department of Computer and Software Engineering Department of Electrical Engineering Department of Entrepreneurship Management Department of Industrial Management Department of Information Technologies Department of Mechanical Engineering Department of Mechatronics Department of Physics and materials Department of Power Engineering Department of Technical and Pedagogy Education See also University of Kragujevac References External links Official website University of Kragujevac Faculty of Technical Sciences on Facebook (Serbian)
Свети Сава (Белград)

„Свети Сава“ (на сръбски: Храм Светог Саве) е най-големият православен храм в Сърбия и на Балканския полуостров, катедрала на Сръбската православна църква и една от най-големите православни черкви в света. Намира се в източната част на Светосавския площад в Белград. История Проектът цели с височина от 79 m той да е много по-висок от „Света София“ в Истанбул (височина с купола 56 m) и „Свети Александър Невски“ в София (висок 53 m), като стане най-високият православен храм на Балканите и сред най-големите православни черкви в света. Изграждането на храма започва още от 1894 г. През 1926 г. е одобрен архитектурният план на църквата, изработен от архитект Богдан Несторович. По-късно планът претърпява малки изменения от архитект Александър Дероко. Освещаването на основите се извършва от патриарх Варнава на 15 септември 1935 г., а на 27 май 1939 г. патриарх Гаврило освещава и олтара на църквата. По време на Втората световна война изграждането на храма е спряно и чак през 1984 г. югославската държава дава позволение за доизграждане на църквата, която наново е осветена от патриарх Герман в присъствието на всички сръбски архиереи. За протомайстор е определен архитект Бранко Пешич, професор в Белградския университет. Църквата е изградена в неовизантийски стил, пряко повлиян от храма „Света София“ в Истанбул. Има 4 камбанарии, високи по 44 м. Височината с централния купол при върха е 70 м (без кръста), а площта на храма е с размери 91 × 81 m. Украсен е с 18 позлатени кръста. През 2004 г. е завършено изграждането на външната облицовка, интериорът на църквата все още не е готов. Този храм-паметник е неотменима част от съвременния силует на Белград и вече е сред главните забележителности на сръбската столица. Бележки
Catedral de Sant Sava

El Temple de Sant Sava (en sèrbi: Храм светог Саве o Hram svetog Save) és el temple ortodox més gran al món, a Belgrad, la capital de Sèrbia. L'església està dedicada a Sant Sava, considerat fundador de l'Església Ortodoxa Sèrbia i una figura important de la Serbia medieval. Es construeix al municipi de Vračar, en la localització on es creu que les seves restes van ser cremades el 1595 per l'Imperi Otomà. El 1895 es va construir la societat per iniciar les obres del temple, que van començar el 1984. El 2018 la cúpula de 181 metres, la cripta i l'estructura de l'edifici està acabada, però continuen els treballs de la nau central. Té una capacitat per a 10.000 persones. Referències
Szent Száva-templom

A Szent Száva-templom (szerbül Храм светог Саве / Hram Svetog Save) egy szerb ortodox templom Belgrád központjában, Vračar kerületben. A világ egyik legnagyobb ortodox temploma, amely egyben a világ legnagyobb egyházi épületei közé tartozik. A templom alapítója és névadója Szent Száva, a középkori Szerbia és a szerb ortodox egyház jelentős alakja. A vračari fennsíkon épült, ahol Száva földi maradványait Koca Szinán pasa oszmán nagyvezír 1595-ben elégette. Belgrád legmonumentálisabb épülete, a városkép jellegzetessége. Története A belgrádi Szent Száva-templom a legnagyobb ortodox templomépület a világon. A szerb ortodox egyház alapítójáról, Szent Száváról nevezték el és neki is szentelték. Építése 1985-ben kezdődött és 2004-re a munkálatok nagy része be is fejeződött. A templom belső tere, illetve annak dekorációja az ami mind a mai napig befejezetlen maradt. Méreteit tekintve 91 méter hosszú és 81 méter széles, 70 méter magas, a kupolán található aranyozott kereszt pedig 12 méter. Alapterülete 3500 m2. A Szent Száva-templom építésének ötlete először 1895-ben merült fel, helyszínnek pedig a Belgrád középpontjában található Vračar-fennsíkot választották, mégpedig azért, mert Koca Szinán pasa oszmán nagyvezír 1595-ben ott égette el Szent Száva földi maradványait, valamint a szerb ortodox egyház alapítójának ereklyéit. A munkálatok elkezdése az 1912-1913. évi balkáni háború, majd az első világháború kitörése miatt ugyancsak tovább halasztódott. 1935-ben elkezdték az építkezéseket, ezúttal azonban a második világháború kirobbanása szólt közbe. 1985-ben folytatódhatott csak az építkezés, miután a helyszínt újból felszentelték. Az 1989-ben helyezték rá az épületre a 4 tonna súlyú kupolát, amely a város minden oldaláról látható, Belgrád egyik jelképének számít. 1992-ben az időközben államosított templom majdhogy nem teljes egészében elkészült, azonban ezúttal a délszláv háború kitörése akadályozta ezt meg. A 2003-ban meggyilkolt Zoran Đinđić szerb miniszterelnököt itt ravatalozták fel. 2015-ben a tervek szerint 15 000 négyzetmétert mozaikkal vontak volna be. Az orosz elnök rendelete szerint ez az Oroszországi Föderáció adományaképpen jöhetett volna létre, a munkálatok előreláthatólag tíz évig tartanának. Galéria Jegyzetek Külső hivatkozások Hivatalos honlap Webcam
Cerkiew Świętego Sawy w Belgradzie

Cerkiew Świętego Sawy (serb. Hram svetog Save) – jedna z największych cerkwi prawosławnych na świecie, znajdująca się w Belgradzie. Cerkiew zbudowano w miejscu starej świątyni, która spłonęła w XVI wieku. Kamień węgielny położono w 1935, ale prace ustały po inwazji państw Osi na Jugosławię. Do tego momentu wzniesiono mury na wysokość 7 i 11 metrów. Przez następne kilkadziesiąt lat rozpoczęta budowa stała opuszczona, bowiem komunistyczne władze nie godziły się na jej dokończenie. Zgodę uzyskano dopiero w 1984, rok później wśród fundamentów odbyła się pierwsze liturgia. W 2004 roku zakończono prace zewnętrzne. Prace wewnętrzne miały się zakończyć w 2018 lub 2019 roku, ale trwają one do tej pory. Przypisy Linki zewnętrzne Strona internetowa
Catedral de São Sava

A Catedral ou Templo de São Sava (em sérvio: Храм светог Саве; romaniz.: Hram svetog Save) é o maior templo ortodoxo na Europa e uma das 10 maiores igrejas do mundo. Localizado em Belgrado, capital da Sérvia, foi batizado em homenagem a São Sava, fundador da Igreja Ortodoxa Sérvia e importante figura da era medieval dos Balcãs. Foi erguido sobre o local onde supostamente foram cremados os restos mortais de São Sava, daí a importância religiosa do templo. Sua denominação oficial em sérvio é hram (templo) e não catedral, pois a sede Patriarcado de Belgrado é a Catedral de São Miguel. É também onde se ergue o túmulo do príncipe Lázaro da Sérvia. História Cerca de trezentos anos após a incineração dos ossos de São Sava, em 1895, foi fundada uma sociedade para levar a cabo a construção de uma catedral no local. Uma pequena igreja foi construída, primeiramente, no local onde hoje se ergue o imponente templo. Em 1905, foi inaugurado um concurso para definir o melhor projeto para a igreja, mas todas as cinco propostas foram rejeitadas. Durante as Primeira Guerra Balcânica, em 1912, e a Primeira Guerra Mundial (1914-1916), os planos estiveram paralisados. Somente em 1919, a sociedade seria re-organizada em recomeçaria a busca pelo projeto da igreja. Com 22 novas propostas feitas em 1926, a sociedade finalmente se decidiu pelo "melhor" e foi escolhido o projeto de Aleksandar Deroko (que havia ficado em segundo lugar no concurso). A construção teve início em 10 de maio de 1935, 340 anos após a incineração dos ossos de São Sava. A pedra fundamental foi lançada pelo bispo Gavrilo Dožić-Medenica (futuro patriarca da Igreja Sérvia). O projeto foi assinado pelos arquitetos Aleksandar Deroko e Bogdan Nestorović, em conjunto com o engenheiro Vojislav Zađina. A primeira fase da construção durou até à Invasão da Iugoslávia pelas Potências do Eixo, em 1941. Durante este tempo, as tropas do Eixo utilizaram a construção inacabada como estacionamento, o mesmo que fizeram os partisans iugoslavos e o Exército Vermelho no pós-guerra. Depois, o local passou a ser utilizado como depósito de várias companhias da região. Em 1958, o Patriarca Germán retomou a ideia de construir o templo e após 88 tentativas e várias recusas, em 1984, a obteve apoio para investir na construção. Foi então escolhido o arquiteto Branko Pešić para concluir a obra. Pešić refez inteiramente o projeto original para aplicar novas tecnologias e melhor material. A reconstrução começou em 12 de agosto de 1985 e foi parcialmente concluída em 2009, com a instalação dos sinos e algumas janelas. Atualmente, o Templo de São Sava é considerado um dos símbolos nacionais da Sérvia, juntamente com a bandeira e o brasão nacionais. Referências Ligações externas «Página oficial» (em sérvio)
Catedrala Sfântul Sava din Belgrad

Catedrala Sfântul Sava (sârbă Храм светог Саве sau Hram svetog Save) este o biserică ortodoxă în Belgrad, capitala Serbiei, și una dintre cele mai mari din lume. Biserica a fost construită în amintirea Sfântului Sava, fondatorul Bisericii Ortodoxe Sârbe și o figură importantă în Serbia medievală. Este construită pe podișul Vračar, locul unde, se presupune că rămășițele sale au fost arse în 1595 de Sinan Pașa, Mare Vizir al Imperiului Otoman. Istoric Catedrala Sfântul Sava a fost construită de-a lungul a nu mai puțin de 65 de ani (între anii 1939-2004), cu întrerupere între anii 1941-1958. Dimensiuni Dimensiunile catedralei sunt următoarele: înălțime: 79 metri lungime: 91 metri (de la est la vest) lățime: 81 metri (de la nord la sud) crucea aurită de pe turla principală: 12 metri înălțime. Pe bolțile catedralei se află 18 cruci aurite, iar clopotnița este înzestrată cu 49 de clopote. Suprafața catedralei este de 3.500 mp, la care se adaugă trei galerii de 1.500 mp, la primul nivel, inclusiv o galerie de 120 mp, la al doilea nivel. Catedrala are capacitatea de 10.000 de persoane și de 800 de coriști în balconul destinat acestora. Subsolurile catedralei găzduiesc încă o biserică, de 1.800 mp. suprafață. Într-o criptă a acesteia se află fragmente din veșmântul Sfântului Sava. Note Legături externe Catedrala Sfantul Sava Arhivat în 23 iulie 2012, la Wayback Machine., 19 iulie 2012, Irina Stoica, Revista Magazin