NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église Saint-Nicolas d'Ušće

L'église Saint-Nicolas d'Ušće (en serbe cyrillique : Црква Светог Николе у Ушћу ; en serbe latin : Crkva Svetog Nikole u Ušću) est une église orthodoxe serbe située à Ušće, dans le district de Raška et sur le territoire de la ville de Kraljevo en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 676). Présentation Selon la tradition populaire, l'église Saint-Nicolas, aurait été construite à l'emplacement où les fils de Stefan Nemanja Stefan Ier Nemanjić et Vukan Nemanjić se seraient reposés lors du transfert des reliques de leur père du monastère de Hilandar à celui de Studenica en 1208. L'église est de plan rectangulaire et est dotée d'une abside demi-circulaire. Elle est construite en pierre de taille. Les fenêtres, de style gothique, sont en marbre blanc ; elles forment un arc brisé englobant une double ouverture trilobée dont les éléments sont séparés par une colonne. Par son style, l'édifice remonte sans doute au XIVe siècle. Les fresques du mur ouest sont en si mauvais était qu'il impossible de déterminer les sujets qu'elles représentent. L'église, alors en très mauvais état, a été restaurée à partir de 1968. Références Article connexe Monuments culturels du district de Raška Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Église Saint-Élie de Mihajlovac

L'église Saint-Élie de Mihajlovac (en serbe cyrillique : Црква Светог пророка Илије у Михајловцу ; en serbe latin : Crkva Svetog proroka Ilije u Mihajlovcu) est une église orthodoxe serbe située à Mihajlovac, sur le territoire de la ville de Smederevo et dans le district de Podunavlje en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1735). Présentation L'église a été construite en 1873 grâce à une donation du marchand Petar Radovanović Brdar, ainsi que l'atteste une inscription au-dessus du portail d'entrée. Elle est constituée d'une nef unique, prolongée à l'est par une abside demi-circulaire à l'intérieur et pentagonale à l'extérieur ; dans la zone de l'autel se trouvent aussi deux chapelles l'une au nord et l'autre au sud ; la nef est précédée par un narthex dominé par un clocher. Les façades sont décorées avec simplicité, notamment grâce à la corniche du toit et grâce aux briques rouges qui soulignent le cintre des fenêtres. Sur le socle du mur sud de l'église se trouve une plaque en marbre blanc portant l'inscription suivante : « Chrétiens ! sous ce monument gît le corps de Petar Radovanović dans sa tombe ». À l'intérieur de l'église, les icônes de l'iconostase ont été peintes par plusieurs artistes en 1873 ; certaines d'entre elles ont été réalisées par Aca ou Živa Radak. L'église abrite aussi de précieux livres et objets liturgiques parmi lesquels on peut signaler un calice, qui est l'œuvre de l'orfèvre viennois Đorđe Jovanović et qui a été offert par le prince Mihailo Obrenović. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Podunavlje Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Église Saint-Tryphon de Kličevac

L'église Saint-Tryphon de Kličevac (en serbe cyrillique : Црква Светог Трифуна у Кличевцу ; en serbe latin : Crkva Svetog Trifuna u Kličevcu) est une église orthodoxe serbe située à Kličevac, sur le territoire de la ville de Požarevac et dans le district de Braničevo en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1732). Présentation Située sur une hauteur au centre du village, l'église a été construite en 1902 dans le style de l'école moravienne médiévale à l'emplacement d'un édifice religieux datant de 1820 ; ce style néo-moravien a servi de modèle pour la construction de nombreuses églises de l'éparchie de Braničevo au cours des premières décennies du XXe siècle. L'église est surmontée d'un dôme et elle s'inscrit dans un plan tréflé allongé avec un narthex ; de forme octogonale, le dôme repose sur un tambour cubique tandis qu'un clocher carré domine la façade occidentale. Les façades sont rythmées par des pilastres peu profonds qui relient une frise constituée d'arcades aveugles sous la corniche du toit. Des nuances chaudes de beige et de blanc avec des détails couleur terracotta participent à la décoration de l'édifice. L'entrée occidentale, de type « développé » est soutenue par deux piliers massifs qui portent un toit à pignon surmonté d'une croix ; au-dessus du portail se trouve une grande fenêtre géminée avec une lunette contenant un médaillon qui indique l'année de construction de l'édifice. À l'origine, l'édifice abritait une iconostase avec des trônes ornés d'icônes peintes par Arsenije Jakšić en 1820 et provenant probablement de l'ancienne église ; treize d'entre elles sont encore conservées dans l'église. L'iconostase actuelle a été peinte par un artiste inconnu et ne possède aucune valeur artistique particulière. L'église abrite des livres anciens et des objets liturgiques. À proximité immédiate du parvis, un moment a été érigé en 1923 en souvenir de Milenko Stojković, un célèbre voïvode de Karađorđe (Karageorges) originaire de Kličevac. Notes et références Articles connexes Monuments culturels du district de Braničevo Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог Трифуна у Кличевцу

Црква Светог Трифуна у Кличевцу, месту на територији Града Пожаревца, подигнута је 1902. године на месту старијег храма из 1830. године. Припада Епархији браничевској Српске православне цркве и представља непокретно културно добро као споменик културе. Архитектура цркве Црква у Кличевцу је саграђена у духу традиције моравске архитектуре као једнокуполна грађевина основе у облику триконхоса, сажете варијанте уписаног крста са припратом. Купола са осмостраним тамбуром почива на кубичном постољу. Просторно црква је подељена на олтар, наос са певницама и припрату са хором. Четвороугаони звоник у виду сат куле се уздиже изнад припрате. Фасаде су рашчлањене плитким пиластрима који повезују фриз слепих аркадица испод кровног венца. Приликом бојења фасада коришћени су топли тонови беж и беле боје, са детаљима изведеним теракотом. Западни улаз у храм је развијеног типа, са два масивна стуба који носе забатни кров са крстом на врху. Изнад портала је велика бифора у чијој лунети је медаљон са уписаном годином изградње храма. У цркви се првобитно налазила ниска олтарска преграда са престоним иконама Арсенија Јакшића из 1820. године, вероватно пренетим из старије цркве. Сачувано је тринаест икона рађених темпером на дасци које се и данас чувају у храму. Садашњи иконостас припада типу високих олтарских преграда са двадесет и седам икона распоређених у три зоне. Иконе су рад непознатог аутора, без већих уметничких вредности, а на појединим постоје приложнички записи. У цркви се чува и већи број старих и вредних богослужбених књига и предмета. У непосредној близини порте 1923. године подигнут је споменик чувеном Карађорђевом војводи из Кличевца Миленку Стојковићу. Галерија Види још Списак споменика културе у Браничевском округу Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
ОШ „Вук Караџић” ИО Каменица

Основна школа „Вук Караџић" у Каменици је истурено одељење ОШ „Вук Караџић” из Рибнице. Историјат Први ђаци из Каменице, у другој половини 19. века, ишли су у школу која се налазила у Жичи. Године 1894. указом Александра Обреновића отворена је школа у Каменици. Од 1894. до 1905. учитељи су долазили из Жиче или тачније из места Крушевица и држали наставу у истуреном одељењу у Каменици. У Првом светском рату претрпела је оштећења, па није радила од 1915. па до 1921. године. Зграда је била оштећена и из ње је био однет целокупни инвентар. 1924. године из Далмације је дошао учитељ Милош Симић и он је извео и описменио многе генерације. У старој згради из 1894. године извођена је настава све до 1969. године када је те исте године изграђена нова школа у којој данас деца похађају наставу. Школа данас Данас у четири разреда са укупно 18 ученика изводе наставу две учитељице. Школа је добро опремљена, тако да се може изводити савремена настава. Поседује два компјутера са интернет мрежом, касетофоне, савремене табле, видео бим и другу опрему. Школска библиотека броји 350 наслова. Референце
Шабац

Ша̀бац (на сръбски: Šabac) е град в Западна Сърбия. Административен център е на Мачвански окръг и община Град Шабац. География Намира се в историко-географската област Мачва. Разположен е на брега на река Сава. Според преброяването от 2011 година градът има 53 919 жители. Населението общо на община Град Шабац е от 115 884, а на целия Мачвански окръг – 298 931 души. История В края на XVIII – началото на XIX век, по време на войната на Австрия и Русия против Турция, градът-крепост Шабац преживява бурни времена. Известният руски „Енциклопедичен речник на Брокхауз и Ефрон“ разказва за събитията около града по следния начин. „През 1788 година... турският гарнизон на Ш. се предал на австрийците на 23 април, след непродължително бомбардиране. След сключване на мир Ш. пак преминал във властта на турците. През 1804 г., при въстанието на сърбите против Турция, те в края на март взели Ш. с атака, но още през август турците ги изгонили от там. После сръбските войски, под началството на Георги Черни, пак приближили към Ш., и турците си тръгнали от там, без да окажат съпротивление. През декември 1805 г. неголям сръбски гарнизон, оставен в Ш., бил нападнат внезапно от неприятеля и целият избит. През януари 1806 г. сърбите, с по-значителни сили, обсадили града, но двукратният им опит да вземат Ш. с атака претърпял неуспех. През юли, когато част от останалите край Ш. войски заминала в подкрепление на главните сръбски сили, турски отряд от 5 хил. души, преминавайки през река Дрина, внезапно атакувал останалите край Ш. войски, изгонил ги и освободил крепостта. Узнавайки за това, Георги Черни потеглил с 8 хил. от Белград, разбил неприятелските войски между Баланя и Крупон и, оставяйки край Ш. 3 хил. души, се върнал в Белград. През август същата година турският гарнизон се опитал да се измъкне от Ш. със сила, но неудачно, а в началото на февруари 1807 г. се предал в капитуляция“. Личности Родени в Шабац Драгомир Протич (1878 – 1905), сръбски революционер и офицер Фирмилиан Скопски (1852 – 1903), сръбски духовник Славица Чуктераш (1985), сръбска фолк-певица Други Янко Веселинович – книжовник Лаза Лазаревич – книжовник Стоян Новакович – книжовник, академик, дипломат Шабан Шаулич – певец, композитор Източници Външни препратки Сайт на община Град Шабац Шабацки летен фестивал Архив на оригинала от 2006-08-13 в Wayback Machine.
Šabac

Šabac je grad na desnoj obali Save u Srbiji, trgovačko i gospodarsko središte Mačve. U Šapcu, negdašnjem trgovačko-obrtničkom središtu, između dva svjetska rata počela se razvijati industrija. U poslijeratnom vremenu jaka je kemijska, prehrambena i drvna industrija, te proizvodnja građevinskog materijala i prerada proizvoda. Turci su 1470. izgradili Šabac kao uporište za pohode preko Save. Stanovništvo Prema popisu stanovništva iz 2002. godine u naselju živi 55.163 stanovnika. Poznate osobe Šaban Šaulić, poznati pjevač narodne glazbe Ljuba Aličić, pjevač narodne glazbe Slavica Ćukteraš, folk pjevačica Mile Isaković, poznati bivši rukometaš Miroslav Đukić, bivši profesionalni nogometaš i nogometni trener Nemanja Matić, profesionalni nogometaš Veselin Vuković, bivši rukometaš i izbornik rukometne reprezentacije Srbije Hasan Dudić, pjevač narodne glazbe i bivši boksač Branislav Lečić, poznati glumac Ilda Šaulić, pjevačica narodne glazbe Miroslav Bogićević, privrednik Zaharije Trnavčević, političar i novinar Milovan Stepandić, košarkaški stručnjak Mijailo Grušanović, bivši košarkaš Nina Janković, glumica Đorđe Rašić, rukometaš Vladan Matić, bivši rukometaš Aleksandar Rašić, košarkaš Vukašin Rajković, rukometaš Bojan Butulija, rukometaš Vojislav Melić, poznati nogometaš Crvene zvezde David Rašić, rukometaš Marijana Dobrosavljević, model Dragutin Lazarević, bivši atletičar Dejan Bogićević, atletičar Nemanja Cerovac, atletičar Ognjen Amidžić, poznati pjevač skupine Flamingosi i voditelj emisije AMI G SHOW Dane Šijan, rukometaš Zoran Bingulac, profesor, nekadašnji nogometaš i veleposlanik Srbije u Podgorici Zlatko Portner, poznati rukometaš i nogometaš Vojislav Mijić, plivač primljen u Kuću Slavnih Šport VK Šabac Od 2018. održava se međunarodni MM Stars božićni futsal turnir Šabac, najveći zimski futsal turnir na području Srbije s nagradnim fondom preko 10000€. Izvor Vidi još Šabac (općina)
Szabács

Szabács (szerbül Шабац / Šabac [Sabac]) város Szerbiában, a Macsói körzet közigazgatási székhelye. Nevének eredete Istvánffy Miklós szerint a várat építtetőjéről, Szendrő török parancsnokáról nevezték el. Az oszmán török saban = a muzulmán év 8. hónapja. Fekvése Belgrádtól 65 km-re nyugatra, a Száva jobb partján fekszik. Története A 13. századtól a török hódításig (1470) a Macsói bánság központja, amelyet 1454-ben Zaslon néven említenek először a középkori szerb állam részeként. Isza boszniai pasa 1472-ben építtette várát a Száva jobb partján, amely inkább földvár volt, védelmének erejét a Száva mocsarai adták. Az építés hírére Hunyadi Mátyás nyomban megostromolta, bár sikertelenül.[forrás?] 1475-ben Mátyás hosszan készülődött, majd 1476 januárjában ostrom alá vette 15 ezer katonával a várat, amelynek védőinek létszáma ekkor 1200 volt. Eleinte sikertelenül harcolt a nyugati hadszíntérhez szokott katonáival, de végül csellel – elvonulást színlelve, és a vár túlsó oldaláról támadva – február 15-én elfoglalta. A vár viadalát beszéli el a legrégebbi eredetiben fennmaradt históriás ének (Szabács viadala), amelyet 1871-ben az Ung vármegyei Csicseren a Csicsery család oklevelei között találtak és amelyet valószínűleg egykor Mátyás király asztalánál énekeltek, dicsőítve a király tetteit. 1492-ben visszaverte a török ostromot. 1521. július 7-én Ahmed pasa serege a védők hősiessége ellenére bevette a várat. 1718 és 1739 között a pozsareváci béke értelmében Habsburg Birodalom része volt, de 1739-ben a belgrádi békével ismét a törököké lett. 1788. április 24-én rohammal foglalja el a császári sereg, később ismét a törökök kezére került. 1807. február 5-én a szerbek foglalták el a törököktől. 1813. október 5-én a törökök visszafoglalták. Az 1820-as évektől kezdve a város nagy fejlődésen ment keresztül. Ekkor épült az első kórház és gyógyszertár, itt alapították meg az első szerb nyelvű gimnáziumot, az első szerb színházat. 1867. április 10-én a szultáni ferman átadta a várat a szerbeknek. 1883-ban itt adták ki az első szerb újságot. A város fejlődése az első világháborúig tartott, amikor a harcokban súlyos károkat szenvedett, lakossága pedig a felére csökkent. 1914 augusztusában a szerb hadsereg a város közelében aratta első győzelmét a Monarchia csapatai felett. A háború után a város újra fejlődének indult, 1938-ban vegyi gyár épült itt. 1941-ben a németek szállták meg és területén koncentrációs tábort létesítettek, ahol 20 000 fogoly közül mintegy 7000 halt meg a kegyetlen bánásmód következtében. A várost 1944-ben a partizánok szabadították fel. A háború után Szabács modern ipari központtá fejlődött. Az 1970-es években sportcsarnok, szálloda, stadion, modern iskolák, óvodák épültek. Népesség A városnak 2002-ben 55 163 lakosa volt, a hozzá tartozó 52 településsel együtt a község (járás) lakóinak száma kb. 130 000 fő volt. Sport FK Mačva Šabac labdarúgóklub Jegyzetek Források ↑ E. Kovács Péter: E. Kovács Péter (1990). Matthias Corvinus. Officina Nova, Budapest. ISBN 963-7835-49-0. További információk A Szabács viadala eredeti betűhű és mai magyarra normalizált változata elérhető és kereshető az Ómagyar Korpusz ban.
Šabac

Šabac (Servisch: Шабац) is een stad gelegen in het district Mačva in Centraal-Servië. In 2005 telde de stad 55.114 inwoners. Šabac ligt aan de rivier de Sava. FK Mačva Šabac is de lokale voetbalclub. Geboren Józef Poniatowski (1763-1813), Pools generaal Mileva Marić (1875-1948), wis- en natuurkundige Šaban Šaulić (1951), zanger Mile Isaković (1958), handballer Veselin Vujović (1961), handballer Miroslav Đukić (1966), voetballer Nemanja Matić (1988), voetballer Uroš Matić (1990), voetballer Saša Lukić (1996), voetballer
Šabac

Šabac (serb. Шабац, chorw. Šabac, węg. Szabács, tur. Böğürdelen) – miasto w Serbii, stolica okręgu maczwańskiego i siedziba miasta Šabac. Leży na zachód od Belgradu, nad Sawą. W 2011 roku liczyło 53 919 mieszkańców. W mieście rozwinął się przemysł hutniczy oraz chemiczny. Obrona twierdzy Šabac w 1788 W czasie oblężenia tureckiej twierdzy Šabac przez wojska austriackie, 24 kwietnia 1788 r. ciężko ranny został ks. Józef Poniatowski – przyszły generał, Wódz Naczelny Wojska Polskiego i marszałek Francji – gdy ratował życie swojemu koledze, ks. Karlowi Schwarzenbergowi, przyszłemu zwycięzcy Napoleona w „bitwie narodów” pod Lipskiem. Przypisy Linki zewnętrzne oficjalna strona miasta Šabac
Šabac

Šabac (em cirílico: Шабац) é uma vila da Sérvia localizada no município de Šabac, pertencente ao distrito de Mačva, na região de Mačva. A sua população era de 52822 habitantes segundo o censo de 2011. Demografia Referências Ligações externas «Šabac Map» (em inglês). Maplandia.com «Šabac Map» (em inglês). Fallingrain.com
Шабац

Ша́бац (серб. Шабац / Šabac) — город в Сербии, называемый жителями Ша́бан, центр Мачванского округа и общины Ша́бац. Город расположен в западной части Сербии, на берегу реки Сава. Этимология названия Существует несколько гипотез происхождения названия города, но ни одна из них не имеет подтверждения. Вероятнее всего имя города связано с рекой Сава: Сава — Савац — Сабац — Шабац. История В конце XVIII — начале XIX века, во время войны России и Австрии против Турции, город-крепость Шабац оказался в эпицентре событий. На страницах «Энциклопедического словаря Брокгауза и Ефрона» эти события описываются следующим образом: «В 1788 г… турецкий гарнизон Ш. сдался австрийцам 23 апреля, после непродолжительного бомбардирования. По заключении мира Ш. опять перешёл во власть турок. В 1804 г., при восстании сербов против Турции, они в конце марта взяли Ш. штурмом, но уже в августе турки выгнали их оттуда. Затем сербские войска, под начальством Георгия Черного, опять подступили к Ш., и турки ушли оттуда, не оказав сопротивления. В декабре 1805 г. небольшой сербский гарнизон, оставленный в Ш., был захвачен неприятелем врасплох и весь истреблён. В январе 1806 г. сербы, в более значительных силах, обложили город, но двукратная попытка их взять Ш. штурмом потерпела неудачу. В июле, когда часть стоявших у Ш. войск ушла на подкрепление главных сербских сил, турецкий отряд в 5 тыс. человек, перейдя через реку Дрину, внезапно атаковал оставшиеся у Ш. войска, прогнал их и освободил крепость. Узнав об этом, Георгий Черный двинулся с 8 тыс. из Белграда, разбил неприятельские войска между Баланьей и Крупони и, оставив под Ш. 3 тыс. человек, вернулся к Белграду. В августе того же года турецкий гарнизон пытался пробиться из Ш. силой, но неудачно, а в начале февраля 1807 г. сдался на капитуляцию». Экономика Месторождение лития. Примечания
Šabac

Šabac (serbisk kyrilliska: Шабац; äldre tyska namn: Schabatz eller Sabatsch) är en stad belägen på floden Savas strand i västra Serbien med 75 000 invånare (kommunen har 123 000). Staden grundades i det medeltida serbiska riket under namnet Zaslon. Galleri Externa länkar Officiell webbplats
Шабаць

Шáбаць (серб. Шáбац, Šabac) — місто в Сербії, центр Мачванського округу і громади Шабаць. Місто розташоване в західній частині Сербії, на березі річки Сава. Походження назви Існує кілька гіпотез походження назви міста, але жодна з них не має підтвердження. Найімовірніше ім'я міста пов'язане з річкою Сава: Сава — Савац — Сабац — Шабац. Історія В кінці XVIII — початку XIX століття, під час війни Росії і Австрії проти Туреччини, місто-фортеця Шабац виявився в епіцентрі подій. На сторінках «Енциклопедичного словника Брокгауза і Єфрона» ці події описуються так: "У 1788 р … турецький гарнізон Ш. здався австрійцям 23 квітня, після нетривалого бомбардування. Після укладення миру Ш. знову перейшов під владу турків. У 1804 р, при повстанні сербів проти Туреччини, вони в кінці березня взяли Ш. штурмом, але вже в серпні турки вигнали їх звідти. Потім сербські війська, під начальством Георгія Чорного, знову підступили до Ш., і турки пішли звідти, не надавши опору. У грудні 1805 р невеликий сербський гарнізон, залишений в Ш., був захоплений ворогом зненацька і весь знищений. У січні 1806 р серби, в більш значних силах, обклали місто, але дворазова спроба їх взяти Ш. штурмом зазнала невдачі. У липні, коли частина стояли військ біля Ш. пішла на підкріплення головних сербських сил, турецький загін в 5 тис. Чоловік, перейшовши через річку Дрину, раптово атакував залишилися у Ш. війська, прогнав їх і звільнив фортецю. Дізнавшись про це, Георгій Чорний рушив з 8 тис. з Белграда, розбив ворожі війська між Баланью і Крупоні і, залишивши під Ш. 3 тис. чоловік, повернувся до Белграду. У серпні того ж року турецький гарнізон намагався пробитися з Ш. силою, але невдало, а на початку лютого 1807 р здався на капітуляцію ". Відомі уродженці і жителі Любіша Йованович (1908—1971) — сербський югославський актор театру, кіно і телебачення. Шабан Шаулич (1951—2019) — сербський музикант. Примітки Посилання
Couvent franciscain de Subotica

Le couvent franciscain de Subotica (en serbe cyrillique : Фрањевачки самостан у Суботици ; en serbe latin : Franjevački samostan u Subotici) est un couvent franciscain situé à Subotica, dans la province de Voïvodine et dans le district de Bačka septentrionale, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1215). Présentation Le monastère franciscain et l'église Saint-Michel sont situés à l'emplacement de l'ancienne forteresse de Subotica, construite en 1439 grâce aux efforts de Jean Hunyadi qui voulait en faire un point stratégique de la lutte contre les Ottomans. L'église a été construite en 1730 comme une extension de la chapelle construite en 1695 par les Franciscains dans la grande salle du premier étage de la tour de la forteresse, les autres pièces ayant été transformées en couvent en 1716. En 1731, la première école élémentaire de Subotica a ouvert ses portes dans le couvent puis, en 1747, le premier lycée qui, plus tard, est devenu la « haute école » de rhétorique et de philosophie. Le couvent de Subotica n'a pas été concerné par l'ordre de fermeture des couvents franciscains promulgué par l'empereur Joseph II. Aujourd'hui, le rez-de-chaussée et l'étage s'organisent autour d'une cour rectangulaire ; aux deux niveaux, les couloirs sont dotés de voûtes sphériques. L'absence de décoration des façades est caractéristique de l'ordre franciscain. Notes et références Voir aussi Monuments culturels du district de Bačka septentrionale Liens externes (sr) Notice sur le site de l'Institut de protection du patrimoine de Subotica Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine