NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Бискупски ординаријат у Зрењанину

Бискупски ординаријат у Зрењанину, иза Римокатоличке катедрале, саграђен је 1909. године, по плановима темишварског архитекте Иштвана Барта, као Управна зграда Римокатоличке црквене општине – данас седиште и резиденција банатског бискупа. Kомплекс објеката који припадају римокатоличкој цркви чине, осим Римокатоличке катедрале и зграде Бискупског ординаријата, још је и зграда Римокатоличког жупног уреда. У складу са наменом, грађевина по обликовању унутрашњег простора и својом спољашњом декорацијом, представља један од највреднијих примерака сецесије у архитектури Зрењанина. Фасада једноспратне зграде решена је асиметрично. Десна половина зграде, на коме се налази улаз, је наглашена интересантним архитектонским мотивом у виду доксата на конзолама надвишен атиком извијених линија. Прозорски отвори у приземљу изведени су као бифоре, а на спрату су велики трокрилни прозори трапезасте форме. На фасади се налазе орнаменти типичне сецесијске стилизације, у облику венаца и геометријски стилизованих цветних детаља. На основу сачуваног плана, сазнајемо, да су се у приземљу, када је зграда и саграђена, налазили: стан оргуљаша и канцеларија црквене општине, а на спрату су биле смештене: велика-свечана сала, гостинска соба, соба за свештеника који је поучавао веронауку и соба за архиву. Данас су ове просторије прилагођене потребама становања банатског бискупа. Ентеријер зграде је сачуван у аутентичном изгледу, са украсима по зидовима у виду пиластара са капителима и оградом од кованог гвожђа која прати линију степеништа. У дворишту, иза ове зграде, налазила се мала приземна грађевина која је имала две собе, кухињу и оставу, а служила је као стан звонара и послужитеља цркве. Објекат је порушен шездесетих година прошлог века. Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Бискупски ординаријат у Зрењанину”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 28. 3. 2020.
Буковчева палата

Буковчева палата се налази у Зрењанину, у строгом центру града, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Палату је подигао 1895. године градски адвокат Стеван Савић, а данас она носи име по Стевану Буковцу, познатом бечкеречком трговцу, који ју је откупио од Савића 1912. године. Двоспратна палата постављена је на Тргу слободе на месту са којег се рачвају две улице краља Александра I Kарађорђевића и Пупинова улица. У време подизања својим положајем је маркирала почетак блока којег су формирале наведене улице са Светосавском, а који је имао троугласти облик. Зграда са своје три фасаде излазила на регулацију Трга и две улице, и била је део непрекинутог уличног низа. Урбанистичким интервенцијама из педесетих година 20. века, срушене су суседне зграде, тако да је Буковчева палата постала слободностојећи објекат који је одсечен од свог залеђа. Деведесетих година 20. века, на залеђу палате, подигнута је зграда у којој се данас налази банка. Архитектура зграде Kонципирана је као стамбено – пословна (најамна) зграда, са локалима у приземљу и ликсузним салонским становима, којих је било по три на сваком спрату. Грађевина је изведена у еклектичком духу са елементима неоренесансе и необарока, раскошно и репрезентативно. Са највише пажње обрађено је прочеље зграде које је окренуто Тргу слободе. У прилог овоме говори ефектно изведен еркер који као да израста из балкона испод њега. Архитекта је изгледа тежио да основним волуменом грађевине и декорацијом фасаде оствари утисак лакоће и виткости. Стога је акценат ставио на еркер и пиластре, по којима слободно лепи плитке мотиве штуко декорације. Нарочито интересантан мотив он остварује на своду балкона где примењује ренесансно обележје у виду касетиране таванице. Приземље, првобитно замишљено за пословне просторије, јасно је споља одвојено од спратног дела зграде. Прозорски отвори на првом спрату у виду бифора, још један су успели детаљ који доприноси општем изгледу целине. Степеновање значаја фасаде огледа се и у чињеници да је после главне фасаде најбогатије обрађена она из улице краља Александра, а затим Пупинове улице. Галерија Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Буковчева палата”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Архивирано из оригинала 11. 12. 2019. г. Приступљено 29. 3. 2020.
Зграда Јована Екштајна

Зграда Јована Екштајна подигнута је тридесетих година 1939. године у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Творница кожа „Јован Екштајн и син” основана је као кожарска радионица и продавница још 1865. године, а оснивач је био Адолф Екштајн. Димензије фабрике је добила тек 1926. године, када је упошљавала 100 радника и производила све врсте коже за унутрашње и инострано тржиште. Фабрика се налазила у Улици Гундулићевој 8. Породица Екштајн била је једна од најимућнијих јеврејских породица у граду. У приземљу зграде налазила се кожарска радња и магацин за кожу, а на спрату канцеларије. Зграда је полунапуштена, само је приземље уличног крила у употреби. У веома лошем је стању, дотрајале кровне конструкције и напуклих зидова Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда Зграда Јована Екштајна”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 31. 3. 2020.
Зграда Вилмоша Гринбаума

Зграда Вилмоша Гринбаума подигнута је 1882. године у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Јеврејска породица Гринбаум (Grűnbaum) била је позната по свом кројачком занату и трговини мушке и женске модне робе, а у приземљу ове зграде су имали своју продавницу одела, тепиха и другог покућстава. Зграду је подигао Вилмош Гринбаум ангажујући локалног архитекту, а његови наследници су је адаптирали и модернизовали 1905. године, када добија сецесијски ентеријер и преобликовано приземље са проширеним отворима, раскошно обрађеним дрвеним оквирима излога и портала. Грађевина једним подужим крилом, уз које иде балкон-галерија на конзолама и ограда од ливеног гвожђа, излази на Гимназијску улицу 3 и заједно са још две згаде формира затворено унутрашње двориште. Ентеријер спратних одаја изведен је у стилу сецесије – врата и прозори са орнаментиком бојених витража на свим застакљеним површинама сачувани су делимично. Улична фасада је на спратном делу обрађена клинкер опеком. Под балкона је камена монолитна плоча, са оградом балкона која је новије израде, једноставно обликована од гвоздених профила. Оригинална ограда је била од балустера попут оних на парапету прозора. На фасади су уочљиви трагови обијања делова пиластара и кордонског венца, који су изведени у адаптацији зграде из 1905. године. Галерија Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда Вилмоша Гринбаума”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 29. 3. 2020.
Зграда Вилмоша Херцфелда

Зграда Вилмоша Херцфелда подигнута је тридесетих година 19. века у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Зграду је подигла трговачка породица цинцарског порекла – Пира. Kрајем 19. века нови власник је постала јеврејска трговачка породица Херцфелд, која је у згради имала радњу ципела. Зграда је дворишним крилом спојена са спратним објектом чија фасада избија на фронт слепе улице Светосавске под бројем 11. Фасада је реконструисана крајем 19. века када добија данашњи изглед. Међутим, на дворишној фасади, у ентеријеру, у појединим конструктивним елементима и обради фасаде зграде оријентисане ка слепој улици, очувани су, мада у врло трошном стању, карактеристични архтитектонски и стилски елементи класицизма. Приземни део зграде ка главној улици је деградиран формирањем два портала различитих материјала, димензија и облика. У периоду када је зграда реконструисана, цело приземље је било обложено дрвеним декоративним порталима и излозима. Галерија Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда Вилмоша Херцфелда”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 31. 3. 2020.
Зграда Владислава Цикајла

Зграда Владислава Цикајла подигнута је педесетих година 19. века у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Зграда је од изградње до национализације била у власништву апотекарских фамилија. Претпоставка је да ју је изградио Никола Бенковић, али се води по имену апотекара Ласла (Владислава) Цикајла који је од 1910. године имао апотеку у приземљу зграде. Иако је зграда претрпела веће измене, како фасаде тако и ентеријера, она и даље има споменичка својства. Приземље уличне фасаде је деградирано постављањем великих алумнијског излога, али је декоративна пластика и столарија спрата аутентична. На фасади су сачувани декоративни елементи архитравних фронтона који се ослањају на конзоле, а који се састоје од положених волута и акантусовог листа. Такође сачувана је и ограда балкона. Види још Старо језгро Зрењанина Референце „Зграда Владислава Цикајла”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 29. 3. 2020.
Зграда Гаје Адамовића

Зграда Гаје Адамовића подигнута је у првој половини 19. века у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Kућу је подигао Гаја Адамовић, трговац, задужбинар и добротвор српског народа. Kао имућан и угледан грађанин, био је члан Матице српске и члан градског Сената. Након велике буне из 1848. године своју кућу у главној улици поклонио Српској православној црквеној општини са намером да у њој буде Српска девојачка основна школа, која је почела са радом 1855. године. Кућа је грађанска једноспратна стамбена зграда са локалима у приземљу и становима на спрату, представник је класицистичке архитектуре која се огледа у једноставности композиције и равномерном ритну отвора, сведене употребе декоративних елемената. Једини преостали кибицфенстер у граду налази се на једном прозору ове куће. На спрату је централно постављен ризалит наглашен пиластрима са капителима. Прозори су између лизена, уоквирени равним шембранама. У периоду између два Светска рата приземље је преобликовано отварањем великих излога. На благо назначеном централном ризалиту налазио се пространи ајнфорт пролаз са трокрилном капијом чији је већи део претворен у простор локала, а мањи у пешачки пролаз. Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда Гаје Адамовића”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 30. 3. 2020.
Зграда Густава Фромбаха

Зграда Густава Фромбаха подигнута је у другој половини 19. века у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Зграда носи име по Густаву Фромбаху који је стару приземну кућу купио од потомака Теодора Милетића и на њеном месту саградио данашњу зграду. Двориште зграде је заједничко са зградом под бројем 29 (зграда породице Фрајнд). Декоративна гипсана и малтерска пластика фасаде је очувана у потпуности док је приземље почетком 20. века преобликовано проширивањем отвора за излоге радњи. Приликом радова на замени излога, уочени су горњи полукружни делови првобитних отвора који су ширине прозора на спрату. Данашњи отвори излога локала различитих су димензија и материјализације. Изузетно декоративно израђен балкон са оградом од ливеног гвожђа данас нема функцију јер је уместо балконских врата уграђен прозор. Приликом будућих рестаураторских радова, Завод ће инсистирати на враћању првобитних отвора приземља са декорацијом (украсне звездасте решетке на луковима отвора који се данас налазе једино изнад врата улаза у ходник), балконских врата и оригиналне прозорске поделе на шест поља. Галерија Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда Густава Фромбаха”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 30. 3. 2020.
Зграда Карла Хелмболда („Шехерезада”)

Зграда Карла Хелмболда („Шехерезада”) подигнута је 1900. године у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Ова кућа немачког златара протестантске вероисповести – Kарла Хелмболда (Велики Бечкерек, 1849 – 1919), не припада јеврејском градитељском корпусу, али је свакако настала под утицајем архитектуре синагоге, односно њене архитектонско – декоративног ансамбла. Због оријенталног изгледа и полихромне фасаде (преко десет боја) добила је име „Шехерезада”. Дуго је важило уверење да је подигао каменорезац Теодосије Тунер, чији је рад превазилазио оквире занатства и више спадао у домен уметности – вајарства, али он тек 1924. године постаје њен власник. Kућа Хелмболда има другачију организацију унутрашњег простора – ово је прва зграда у центру града која је добила мезанин, односно међуспрат. Новина је и решење конструктивног склопа: челични стуб, који се протеже средином простора приземља и мезанина (између којих је лака дрвена конструкција), носи целокупну конструкцију првог спрата. Поред тога што је на овај начин омогућено формирање јединственог унутрашњег простора, ово решење се одразило и на композицију уличне фасаде: формирани су пространи отвори који имају облик потковичастог лука. Изведена је према плановима Иштвана Барта, архитекте из Темишвара, једног од најзначајнијих пројектаната који је у Великом Бечкереку деловао у првој деценији 20. века. Остала Бартова остварења представљају врхунска дела архитектуре сецесије на просторима Војводине. Године 2009. изведени су радови на обнови фасада и кровног покривача. Зграда је сачувана у аутентичном изгледу. Галерија Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда Карла Хелмболда („Шехерезада”)”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 30. 3. 2020.
Зграда Липота Голдшмита

Зграда Липота Голдшмита подигнута је седамдесетих година 19. века у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Зграда носи име по јеврејском трговцу Липоту Голдшмиту који је у њој имао трговину конфекције разноврсних тканина коју је основао 1906. године. У њој се налазила и његова радионица за кројачки занат. Изглед Доградње објеката и преправке фасада биле су честе појаве у 19. веку, нарочито у главној улици у којој је живео богатији слој грађана. Они су, угледајуђи се на суседне градове тадашње Угарске, најчешће желели да имају сличне куће направљене по најновијој „моди”. На тај начин су постали главни преносиоци стилских промена у архитектури. Иако је кућа споља доста измењена, ипак у основи није изгубила свој првобитни архитектонски склоп. Посматрано у целини, архитекта Иштван Барт је управо својим искуством и умећем на примеру ове куће, постигао да она својом новом декорацијом у виду динамичних геометријских линија и уптребом полихромије, делује савременије у односу на све остале куће десног фронта које су компоноване у стилу академизма. Осим уличне фасаде, којој је очуван изглед из периода реконструкције, ентеријер је претрпео драстичне измене, а унутрашње двориште је покривено лаком челичном конструкцијом и лимом, те је тако постало интегралан део унутрашњег простора. Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда Липота Голдшмита”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 30. 3. 2020.
Зграда Прве хрватске штедионице

Зграда Прве хрватске штедионице (Торонталске банке) подигнута на месту старије грађевине 1903. године, у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Зграда је саграђена као једноспратна грађевина у стилу касног историцизма са елементима надолазеће сецесије. Аутори пројекта су будимпештанске архитекте Филип Kарољи и Лајош Босрукер који су овај посао добили након расписаног конкурса. Године 1926. Торонталску банку купује Прва хрватска штедионица и постаје власник зграде, што је записано на мермерној плочи испод атике. Од оригиналног распореда унутрашњег простора није сачувано ништа. Предворја, репрезентативни холови и шалтер сала су због адаптације и пренамене зграде, преобликовани и уклоњени много година пре пожара. Шалтер-сала је била највиша, по габаритима највећа просторија банке, а налазила се у централном делу приземља. Kонзерваторско – рестаураторски радови Покрајински завод за заштиту споменика културе из Новог Сада је 1982. године, према пројекту архитекте Светлане Бакић, обновио фасаду. Том приликом су замењени алуминијумски излози дрвеним порталима. Зграда је потом тешко настрадала у пожару који је избио августа 2003. године када је изгорео кров, међуспратна конструкција и столарија на спрату. Реконструкција је изведена наредне 2004. године под руководством Покрајинског завода. Галерија Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда Прве хрватске штедионице”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 30. 3. 2020.
Зграда Хранимира Купусаревића

Зграда Хранимира Купусаревића подигнута је у првој половини 19. века у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Породица Kупусаревић је у своје време била имућна и политички истакнута, а њен најзначајнији члан био је Хранимир, трговац и градски сенатор. Значајну улогу имао је у револуцији 1848. године када је био један од осам истакнутих бечкеречана – учесника у мајској скупштини. По неким изворима, у овој кући је пре 1848. године одседао патријарх Стеван Стратимировић. Поуздано се зна да је на овом месту 1875. године, постојала спратна зграда чији је власник био син Хранимира, Никола Kупусаревић. Највероватније је касније преправљена добивши богатије одрађену фасаду са елементима необарока. Зграда је била обогаћена декоративним балконом који се налазио на средини фасаде, али је он уклоњен у неким ранијим интервенцијама на објекту. У 20. веку зграда је била у власништву трговца Антона Болесног, који је у приземљу имао своју гвожђарску радњу. Он је 1927. године извршио адаптацију зграде прилагодивши простор тадашњим савременим потребама пословања. То се одразило и на изглед приземља уличне фасаде, када оно добија нове дрвене портале и излоге. Фасада је обновљена према условима Завода за заштиту споменика културе Зрењанин 2005. године. Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда Хранимира Купусаревића”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 31. 3. 2020.
Зграда Чеде Удицког

Зграда Чеде Удицког подигнута је у првој половини 19. века у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Зграду је купио Голдберг Михаљ почетком 20. века од фамилије Пејић, и том приликом извршио одређене преправке и преобликовао фасаду у стилу сецеије. У приземљу се налазила његова сајџијска радња, а на спрату салонски стан. (Голдберг је био Јеврејин пореклом из Пољске, који је у Великом Бечкереку отворио своју сајџијску радњу 1898. године и водио је све до доласка фашиста, који су га стрељали у Београду 1941. године). Голдберг је продао зграду двадесетих година 20. века и преместио се у зграду поред Буковчеве палате и тамо остао до своје трагичне смрти. Од двадесетих година 20. века до национализације 1959. године, зграда је била у власништву породице Удицки. Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда Зграда Чеде Удицког”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 31. 3. 2020. </ref>
Зграда Штагелшмит

Зграда Штагелшмит је подигнута седамдесетих година 19. века у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Зграда је била у власништву моћне породице трговаца и индустријалаца – Штагелшмит. Зграда је током 1995. године обновљена према условима Покрајинског завода за заштиту споменика културе из Новог Сада. Приликом рестауратпрских радова таван је адаптиран за потребе стамбеног простора, те су због тога на кровним равнима формиране вертикалне „баџе”. Приземљу су враћени првобитни отвори са дрвеним порталима. Галерија Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда Штагелшмит”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 30. 3. 2020.
Зграда експозитуре Државне хипотекарне банке

Зграда експозитуре Државне хипотекарне банке подигнута је 1937. године у главној улици Зрењанина, улици краља Александра I Карађорђевића, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Хипотекарна банка је саграђена на месту две раскошне једноспратнице подигнуте у духу романтизма средином 19. века које је ова банка откупила и на њиховом месту саградила нов, функционалан објекат. Банка је подигла своју зграду као прву модерну, безорнаменталну грађевину чију архитектонску опну чине све сами амблеми архитектонског модернизма: равна кровна конструкција, фасаде ослобођене другостепене пластике и украса, масивни носач заставе. Широко моделовано приземље у правилном квадратном растеру обложено је каменим плочама. Главни акценат прочеља је широки, заобљени еркер у висини првог и другог спрата, док је у приземљу то масивни централни улаз увучен у односу на раван фасаде – ликовно заокружен репрезентативним улазним вратима у комбинацији дрвета, стакла и метала која воде у пространи банчин хол, шалтер салу и канцеларије. Архитекта је предвидео слободностојећу скулптуру атлете на постаменту на главној фасади, али се од те замисли одустало. У сутерену су биле смештене разне оставе и магацини док су на првом и другом спрату пројектовани пространи, луксузни станови за руководиоце банке. О аутору пројекта се засада готово ништа не зна. У новинском тексту поводом изградње објекта стоји да је пројекат израђен у бироу архитекте Живковића из Београда. Новинари помињу и инжењера Драгана Поповића испред Хипотекарне банке, а његов потпис заиста и налазимо на плановима, уз потпис архитекте Петковића. Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда експозитуре Државне хипотекарне банке”. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 31. 3. 2020.