NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Мост Свободы (Нови-Сад)

Мост Свободы (серб. Мост слободе или Most slobode) — вантовый мост через Дунай в городе Нови-Сад, Сербия. История Мост был построен в 1981 году и разбомблен НАТОвскими бомбардировщиками 4 апреля 1999. Он был восстановлен в 2003-2005 гг. Проект моста составил Никола Хайдин. Восстановление моста стоило городу € 40 млн и длилось в течение 2 лет и 22 дней. Майя Гойкович, мэр Нови-Сада, открыла его 7 октября 2005. Официальное открытие состоялось несколько дней спустя, в присутствии официальных лиц из Европейского агентства по реконструкции. Ссылки Мосты Нови Сада (серб.) Мосты Нови Сада (венг.)
Kađenica

The Smoke Cave or Kađenica is a cave-church located in the village of Dljin near Čačak on the right bank of the Zapadna Morava, one kilometre upstream from Ovčar Banja, Serbia. During the Hadži Prodan's revolt in 1814, people found refuge in the cave. Turks discovered their hiding place and using straw and wood set it on fire, suffocating everyone inside. This incident also gave the name to the cave. In 1936 the remains were retrieved, fully cremated and buried in two stone sarcophagi. They were placed in the cave's church altar apse, under the representation of Jesus' Crucifixion. References See also List of caves in Serbia
Kađenica

La Cueva humeante o Kađenica es una Iglesia cueva​ localizada en el pueblo de Dljina cerca de Čačak en el lado derecho de Zapadna Morava, un kilómetro aguas arriba de Ovčar Banja, Serbia. Durante la Revuelta de Hadži Prodan en 1814, la población se refugió en una cueva. Los turcos descubrieron su escondite y utilizaron paja y madera para prender fuego, logrando asfixiar a todos los que lo ocupaban. Este hecho dio nombre a la cueva. En 1936 los restos fueron recuperados,​ todos estaban incinerados y enterrados en dos sarcofagos de piedra. Se encontraban en la cueva de la iglesia en el ábside del altar, bajo la reprentación de la Crucifixión de Jesucristo. Referencias
Кађеница

Кађеница је пећина и збег-црква у Србији. Налази се уз десну обалу Западне Мораве, у близини бране за хидроелектрану у Овчар Бањи, Пећина је површине око 50 m² са неколико мањих џепова. Прилаз пећини је уређен. Главна дворана у пећини је сакрално-споменички простор. У зиду Кађенице је пробијен прозор тако да је пећина доста добро осветљена. Испред пећине је велики крст. За време Хаџи Проданове буне у пећину се сакрио народ од Турака. Међутим Турци су открили збег и на улаз пећине нагомилали грмље и сламу и запалили ватру тако да се народ у пећини угушио. Пошто се народ угушио димом (кадом) од овог догађаја пећина је добила име Кађеница. Кости убијених у пећини су лежале тако до 1936. године када су, на залагање тадашњег владике жичког Николаја Велимировића, сахрањене у два камена саркофага. Прилаз пећини је уређен пред почетак Другог светског рата. Поновно уређење пећине и приступа до ње је извршено 1991. године. Кађеница је под управом манастира Преображење и сваке године се на Видовдан врши парастос. Референце
Каменград (Лазаревац)

Каменград је амбијетална парковска целина која се налази у Лазаревцу, дело је аутора вајара Богосава Живковића и архитекте Драгане Вукмировић. У комплекс се улази кроз једну од четири капије, које су повезане ниским заталасаним зидом који опасује ову целину. У центру се налази позорница за мање позоришне представе, монодраме, концерте, књижевне вечери. Оригиналним делима Богосава Живковића представљени су упечатљиви елементи етно наслеђа као што су млински каменови, жрвањ, огњиште, камене клупе. Маштовит спој камена и негованог зеленила чини Каменград незаменљивим местом за одржавање културних и фолклорних манифестација. Галерија Референце Спољашње везе „Članovi Udruženja turističkih vodiča Srbije posetili Lazarevac”. Kuda za vikend?. Архивирано из оригинала 26. 04. 2019. г. Приступљено 26. 4. 2019.
Hempro (budova)

Hempro (v srbské cyrilici Хемпро) je název budovy, která se nachází v srbské metropoli Bělehradu, na třídě Terazije v centru města. Jedná se o kulturní památku. Nachází se na adrese Terazije 8. V prvním patře se nacházela vstupní hala prostory pro reprezentaci a komunikaci s veřejností, druhé patro bylo určené pro reprezentativní prostory společnosti Hempro a třetí až šesté patro byly určeny jako kancelářské prostory. Na budově obložené bílým kamenem bylo nápadné především rozčlenění hlavní fasády, kterým se architekt vyhnul jednoduchosti funkcionalistických staveb. Historie Stavba vznikla dle návrhu architekta Alekseje Brkiće v závěru 50. let 20. století. Byla vybudována pro potřeby státního podniku, který se v Jugoslávii zabýval vývozem chemických výrobků do zahraničí. Potřeba vzniku reprezentativního sídla společnosti se ukázala v roce 1953 a bylo rozhodnuto o stavbě moderní budovy. Ta vznikla na místě původní známé restaurace s názvem Zlatna slavina. Pozemek byl v rámci různých vln znárodnění původnímu majiteli vyvlastněn, kavárna zbourána a následně začaly přípravné práce pro mnohopatrovou moderní administrativní budovu. Její výšku však omezovaly městské předpisy na maximální počet pater a tak byla vybudována tak, aby odpovídala všem ostatním objektům na třídě Terazije. Přípravné práce na realizaci stavby probíhaly v letech 1954 a 1955. Realizace byla odložena i kvůli výstavbě nedalekého Terazijského tunelu. Podle původních plánů měly být stavební práce dokončeny v závěru roku 1955, některé drobné úpravy interiéru však probíhaly ještě i v následujícím roce. Svému účelu začala stavba sloužit v roce 1957. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Zgrada Hempro na srbské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hempro na Wikimedia Commons
Immeuble Hempro à Belgrade

L'immeuble Hempro à Belgrade (en serbe cyrillique : Зграда „Хемпро“ на Теразијама у Београду ; en serbe latin : Zgrada „Hempro“ na Terazijama u Beogradu) est situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Stari grad. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade (identifiant no SK 2230). Présentation L'immeuble, situé 8 Terazije, a été construit en 1956-1957, selon un projet de l'architecte Aleksej Brkić (1922-1999). Terazje est un lieu central pour le commerce et les affaires à Belgrade et l'immeuble Hempro a été un des premiers bâtiments « modernes » qui y ont été construits, sous l'influence des réalisations de Ludwig Mies van der Rohe et du style international. L'édifice se présence comme un bâtiment simple et géométrique, avec quelques détails architecturaux qui rompent avec le fonctionnalisme strict mais sont choisis pour ne pas nuire au caractère compact de l'ensemble. Sur le plan historique, il représente une œuvre pionnière de l'architecture de Belgrade d'après-guerre en assurant une rupture avec le réalisme socialiste et en marquant une transition vers l'influence architecturale de l'Europe occidentale. Notes et références Articles connexes Architecture à Belgrade Monuments culturels de la ville de Belgrade Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Kikinda Airfield

Kikinda Airfield (Serbian: Aerodrom Kikinda or Aerodrom Drahslerov Salaš, Аеродром Кикинда or Аеродром Драxслеров Салаш) is a recreational airfield in Serbia, situated in the vicinity of the northern town of Kikinda (9 kilometres south-west from the town centre), close to the Subotica-Novi Sad route. It is used mainly for sports flights of aircraft, gliders; helicopter flights and parachute jumps. References
Port lotniczy Kikinda

Port lotniczy Kikinda (serb. Аеродром Кикинда lub Aerodrom Kikinda, IATA: KID, ICAO: LYKI) – lotnisko położone niedaleko Kikindy (9 kilometrów na południowy zachód od centrum miasta) w Serbii. Używane do celów sportowych. Bibliografia Informacje o lotnisku (OurAirports)
Kovilje Monastery

The Kovilje Monastery (Serbian: Манастир Ковиљe, romanized: Manastir Kovilje) dedicated to the archangel Gabriel, is a monastery of the Serbian Orthodox Church, located in the village of Kovilje, in the municipality of Ivanjica, in south-west Serbia belonging to the Žiča Diocese. It is sited between Golija and Javor mountains, in the Nošnica river valley. The monastery has two churches, one built partly in a cave and dedicated to the archangel Gabriel, the other, added later, dedicated to St. Nicholas. The monastery was founded in the 12th century. The first written reference to it is in 1606, in the "Kruševačkom Pomeniku". It was rebuilt in 1644 by Archbishop Gavrilo (Rašković). Records from 1733 mention it as an educational establishment. The hegumen of the monastery is the young Serbian Orthodox Hieromonk Amvrosije. He lives there by himself with his tamed animals of two wolves, a fox, an eagle, a snake, raven, rabbit and an owl. The Serb-American community of Libertyville have donated a motorcycle and 4-wheel-drive to the monastery. The life of the monastery has been documented in the Serbian documentary "Monah i vuk". Architecture The monastery consists of two temples: the first is dedicated to the archangel Gabriel and another, that was later built, is dedicated to Saint Nicholas. The Church of the Holy Archangel partially rests on the rock, so it can be classified in a group of ascetic cave churches. It is a single building with altar niche. It is believed to have been built in the late 12th or the early 13th century, judging by the remains of frescoes and traditions. Another temple has a rectangular base and a dome. From frescoes dating from the 13th century, which have survived only in fragments, characters of saints are still well preserved. Restoration During the year 1644, Metropolitan of Raska, Gavrilo(Rašković), visited the monastery and found it extremely neglected, in serious condition. Then he restored it and stayed in it for a while, and in 1651 he endowed the monastery with a shackled and decorated Holy Gospel for the liturgical needs of the restored Church of St. Nicholas, and freed the monastery land, which was returned to the monastery. From the records of 1733, a spiritualist Filip lived in the monastery, who taught those who wanted to become priests. From all this, the monastery was highly ranked as an important place in both spiritual, as well as in national and political life of the people of this region. One of the oldest schools in Serbia was open here in 1867. There was also a school for future priests. Since 1813, the monastery performed an active function of a regular parochial school. The monastery was restored in 2005, and the monastery refectory was built during 2007–2009. Gallery References External links
Monastère de Kovilje

Le monastère de Kovilje (en serbe cyrillique : Манастир Ковиље ; en serbe latin : Manastir Kovilje) est un monastère orthodoxe serbe situé à Kovilje, dans la municipalité d'Ivanjica et dans le district de Moravica, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1453). Le monastère abrite deux églises, l'une dédiée à saint Michel et à saint Gabriel, l'autre dédiée à saint Nicolas. Il abrite aujourd'hui une communauté de religieuses. Localisation Le monastère se trouve à 20 km d'Ivanjica, dans la région historique et géographique de Stari Vlah, au pied du mont Javor et sur la rive droite de la rivière Nošnica. Histoire En l'absence de données fiables, on suppose que le monastère a été fondé au XIIe siècle ou au XIIIe siècle. Il est mentionné pour la première fois en 1606 et la seconde fois en 1651 ; il a sans doute été détruit par les Ottomans au XVe siècle et reconstruit en 1644 par le métropolite de Raška Gavrilo Rajić, patriarche de Peć de 1648 à 1655, martyrisé en 1659. À partir de 1813, le monastère a abrité une église paroissiale ; en 2005, il a été rendu à la vie monastique et abrite depuis une communauté de religieuses. Église Saint-Michel-et-Saint-Gabriel La plus ancienne des deux églises du monastère est l'église Saint-Michel-et-Saint-Gabriel. Cette église, en partie rupestre, est constituée d'une nef unique, prolongée par une abside demi-circulaire et surmontée d'une petite coupole aveugle. Difficile à dater, elle remonte peut-être à la construction du monastère. L'église abrite quelques fresques mais les spécialistes sont partagés sur leur style qui pourrait tout aussi bien les faire remonter au XIIIe siècle qu'au XVIe siècle. Église Saint-Nicolas L'église Saint-Nicolas, plus tardive, est également dotée d'une nef unique ; cette nef est prolongée par une abside polygonale, surmontée d'une coupole aveugle et précédée d'un narthex. Elle abrite des fresques du XVIIe siècle attribuées à Andrej Raičević. On y trouve aussi un ambon monumental. Références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Moravica Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail du christianisme orthodoxe Portail de la protection du patrimoine
Kovin Airport

Kovin Airport (Serbian: Аеродром Кoвин / Aerodrom Kovin) is an airport in the Kovin Municipality, Vojvodina, Serbia. The airport is near the town of Smederevo and 45 km (28 mi) east of central Belgrade. The airport is a military airport and is used by the Serbian Air Force and Air Defence. In 1998, a Jat Airways McDonnell Douglas DC-9-32 plane successfully made a forced landing at Kovin Airport. See also List of airports in Serbia Transport in Serbia External links (in Serbian) Šutanovac je kazao da je "jedan od važnih segmenata" aktivnosti Ministarstva odbrane konverzija vojnih aerodrome u Lađevcima, Batajnici, a možda i u Ponikvama i Kovinu. Archived 2011-07-23 at the Wayback Machine (in Serbian) Poleće biznis sa vojne piste
Brege Airfield

Brege Airfield (Serbian: Аеродром Бреге / Aerodrom Brege) (ICAO: LYKA) is a recreational aerodrome in Serbia, located in the vicinity of the city of Kraljevo (about 2.5 km southeast from the centre). It is used for sports and training flights for aircraft and gliders, parachuting jumps. See also Aeroeast References
Аеродром Бреге

Аеродром Бреге (IATA: нема, ICAO: LYKA) је спортски аеродром у Краљеву, Србија. Аеродром је лоциран на око 2,5 km североисточно од центра града. Аеродром се користи за спортско и аматерско летење. Полетно-слетна стаза је димензија 1.100x52 m. У склопу аеродрома ради и аеро-клуб „Михајло Петровић”. Референце Спољашње везе Kraljevo razvija vazdušni saobraćaj - sportski aerodrom "Brege" dobija nove sadržaje www.ekapija.com (језик: српски) 4.3.2010. Приступљено 4.6.2016.
Шумарска школа Краљево

Шумарска школа је средња школа која се налази у Краљеву и функционише у оквиру образовног система Републике Србије. У оквиру комплекса налази се и дом ученика средњих школа. Литература Сећања кроз три века – 120 година Шумарске школе у Краљеву. Народни музеј Краљево. Архивирано из оригинала 30. 12. 2019. г. Приступљено 30. 12. 2019. Спољашње везе Званични веб-сајт Шумарска школа Краљево на веб-сајту Facebook „Šumarska škola – Kraljevo”. edukacija.rs. Приступљено 8. 4. 2019.
Church of the Holy Apostles Peter and Paul, Aranđelovac

The Church of the Holy Apostles Peter and Paul (Serbian Cyrillic: Црква Светих апостола Петра и Павла; Latin: Crkva Svetih apostola Petra i Pavla) is a Serbian Orthodox church building located in Aranđelovac, central Serbia. The church is dedicated to the Apostles Peter and Paul. It belongs to the Eparchy of Šumadija. History The church was built in 2004. Gallery References
Црква Светих апостола Петра и Павла у Аранђеловцу

Црква Светих апостола Петра и Павла у Аранђеловцу подигнута је 2004. године и припада Епархији шумадијској Српске православне цркве. Галерија Референце Спољашње везе „Архијериско намесништво орашачко”. Епархија шумадијска. Приступљено 17. 5. 2019.
Heliga apostlarna Petrus och Paulus kyrka, Aranđelovac

Heliga apostlarna Petrus och Paulus kyrka (serbisk kyrilliska: Црква Светих апостола Петра и Павла; latinska: Crkva Svetih apostola Petra i Pavla; kyrkslaviska: Це́рковь Свѧты́хъ Апостлавъ Петра̀ и҆ Па́вла) är en serbisk-ortodox kyrkobyggnad, belägen i staden Aranđelovac i centrala Serbien. Kyrkan är helgad åt apostlarna Petrus och Paulus och tillhör Šumadijas stift. Historik Kyrkan byggdes år 2004. Bilder Se även Östortodoxa kyrkor Östortodoxa kyrkan i Serbien Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Heliga apostlarna Petrus och Paulus kyrka, Aranđelovac.
Orlovača (Čukarica)

Orlovača (en serbe cyrillique : Орловача) est un des cimetières principaux de Belgrade, la capitale de la Serbie. Il est situé dans la municipalité de Čukarica. Localisation Orlovača se trouve à la limite méridionale de la ville de Belgrade proprement dite, le long de l'Ibarska magistrala, « la route de l'Ibar » et à la frontière des municipalités de Čukarica et de Rakovica. En serbe, son nom signifie « l'aire de l'aigle ». Le quartier est bordé par les ruisseaux Krušik (au sud) et Krušički potok (au nord). Il se trouve entre les quartiers de Železnik (à l'ouest) et de Petlovo Brdo (au nord). Transports Le cimetière est accessible par les lignes d'autobus 51, 531, 532 et 533 de la société GSP Beograd. Articles connexes Quartiers et faubourgs de Belgrade District de Belgrade Liens externes (en) Page Portail de Belgrade
Гробље Орловача

Орловача је једно од београдских гробља, а налази се у београдској општини Чукарица. Изградња гробља почела је 1988. године, а оно је са радом почело 1991. године. Локација Гробље се налази у источном делу поља Орловача, на јужном ободу Београда, поред Ибарске магистрале, на граници општина Чукарица и Раковица. На југу се граничи са потоком Крушик, на северу са Крушичким потоком, док је долина Кијевског потока са источне стране гробља. Налази се између насеља Железник на северозападу и Петловог брда на североистоку. Поље се протеже до Железника и на југу је омеђено потоком Рњаковац. Ограничено је пољима Мастирин на северу, Логориштем на југозападу, Дрењаку на југу и Прекопландишту на југоистоку. Северно од гробља налазе се железнички пут и раскрсница Ибарске магистрале, кружни и полукружни пут који повезује јужни руб Београда. Паралелно са кружним путем гради се јужни део нове београдске обилазнице. Историјат У међуратном периоду за време Краљевине Југославије, земљиште је раздвојено и додељено од стране краљевске династије Карађорђевић носиоцима Краљевског ордена Белог орла. Подручје је било познато као Орловат, а после 1945. године комунистичке власти су национализовале земљу и назвали ово подручје Орловача. Детаљни урбанистички план за изградњу гробља завршен је 1985. године. Тим архитеката водила је Мирјана Лукић, а дизајн је урадио Институ за урбанизам, који је укључио идеје за све делова гробља, осим за будућу цркву. Изградња гробља почела је 1988. године, а оно је почело са радом 1991. године. Последњи архитектонски радови изведени су 2008. године, када је изнад главне зграде изграђена купола. Главна зграда дизајнирана је у облику цвета. Купола пречника 10 m направљена је од стакла. Оригиналне капеле биле су смештене на привременом прилагођеном објекту, који није био погодан за то. Године 1998. Српска православна црква затражила је дозволу за изградњу цркве на гробљу, а Патријарх Павле освештао је простор на коме се она градила, 2. јуна 1998. године. Изградња цркве Светог Великомученика Прокопија почела је у јануару 1999. године, а завршена је и посвећена 2001. године. Цркву је дизајнирала архитекта Љубица Бошњак, фреске је радио Мића Белоћевић, а иконостас је насликала група уметника из Херцеговине. Градски саобраћај До гробља се дневним линијама ГСП Београд може стићи : Линија 502 Миљаковац 1 — Орловача /Гробље/ Линија 533 Баново брдо — Орловача /Гробље/ Галерија Референце Спољашње везе Гробље Орловача Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (24. септембар 2020) на интернет презентацији ЈКП „Београдска гробља“
Црква Свете Петке у Петки

Црква Свете Петке у Петки, насељеном месту на територији Градске општине Лазаревац, подигнута је 1869. године и припада Епархији шумадијској Српске православне цркве. Црква у Петки посвећена је Светој Петки. Галерија Референце Спољашње везе „Архијеријско намесништво колубарско-посавско”. Епархија шумадијска. Приступљено 7. 6. 2019.
Moj Kiosk

Moj Kiosk Group (Serbian: Мој Киоск група, romanized: Moj Kiosk grupa) is a Serbian holding company with headquarters in Belgrade, Serbia. It has five subsidiaries and performs variety of services, such as distribution and retail of consumer goods, newspapers, non-alcoholic beverages and confectionery through "Moj Kiosk" convenience stores. History The company was established in 1976 under name "Centroproizvod". In 2011, "Centroproizvod" acquired majority share in "Štampa Sistem" for 5 million euros and in bankrupted Futura plus for 27.66 million euros. At the time of purchase, Futura plus had 2,300 employees and a total of 800 kiosk retail stores. In March 2012, "Centro štampa Holding" re-branded all kiosk retail stores of "Futura plus" and "Štampa sistem" under "Moj Kiosk" brand name. In March 2014, "Futura plus" went out of bankruptcy, after four and a half years. In the same month, "Centro štampa" opened facility in Ub where convenience stores are being manufactured and repaired. In March 2015, all subsidiary companies under "Centro štampa Holding" became subsidiaries of "Centroproizvod" holding company. "Centroproizvod" later changed its name to "Moj Kiosk Group". As of 2017, Moj Kiosk Group subsidiaries Futura plus and "Centro štampa" conducts retail sales through "Moj Kiosk" brand of kiosk retail stores across Serbia. It also has regional and depot centres, and wholesale operations (suppliers, publishers, advertising companies, purchases) and services in the fields of marketing, distribution and transport. Ownership As of July 2019, "Property Plus Establishment" company which is run by Serbian businessman Darko Bajčetić is the majority owner of Moj Kiosk Group. See also List of companies of the Socialist Federal Republic of Yugoslavia References External links Official website Moj Kiosk
Пристанище Нови Сад

Пристанище Нови Сад (на сръбски: Лука Нови Сад) е товарно и пътническо пристанище на река Дунав в Нови Сад, Сърбия. История Пристанище Нови Сад е създадено през 1982 г. и след две години се превръща в международно речно пристанище. Към 2015 г. пристанище Нови Сад е единственото пристанище в Сърбия, което е държавна собственост, докато други 11 пристанища са приватизирани. Оттогава то има няколко неуспешни опита за приватизацията му. През 2016 г. пристанището прави исторически оборот с висок показател за товари – 1,18 милиона тона, най-много от всяко пристанище в Сърбия. През март 2019 г. правителството на Сърбия приема офертата за търг на „P&O Ports“ за експлоатация на пристанището за 7,99 милиона евро. На 11 май споразумението е финализирано и по този начин „P&O Ports“ получава 25–годишна концесия над пристанището. Източници