NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Црква Живоносни источник Пресвете Богородице

Црква Живоносни источник Пресвете Богородице је православна црква у Солотуши у општини Бајина Башта, на обронцима планине Таре и у оквиру НП Тара. Црква, припада Епархији жичкој Српске православне цркве. Црква је подигнута недалеко од извора Солотник, на месту које је одредио владика жички Хризостом, а на земљи коју је поклонила породица Стаменић. Радови су започели 2006. године по пројекту Дамњана Злопорубовића из Бајине Баште. Завршена је 2011. године, радове је извршио као главни мајстор Радисав Јелисавчић, столарске је извео Ратко Стаменић. Пројекат иконостаса дело је Саве Стражимештерова, иконе је осликала Негослава Павловић. Галерија Референце
Црква Светог Јована Крститеља у Мокрој Гори

Црква Светог Јована Крститеља на Мокрој Гори, се налази на на извору Беле Воде, на левој обали Камешине, у оквиру Парка природе Шарган—Мокра Гоара. Припада Епархији жичкој Српске православне цркве. Подигнута је на темељима некадашње цркве коју је подигао неки Дубровчанин у знак захвалности. Изградња Градња цркве је започета 2000. године на иницијативу Одбора за обнову и изградњу црквених објеката при Завичајном удружењу Мокрогораца „Шарган”. Темеље храма освешатао је 2002. године епископ жички Хризостом. До 2011. године црква је озидана и обложена декоративном фасадом (ружичаста камена поља и сиве површине испуњене сигом), простор око храма уређенм и подигнут прилазни мост преко Камешине. У лунети изнад улазних врата изведено је попрсје Светог Јована Крститеља у мозаику. Пројекат храма је урадио Саобраћајни институт CIP Београд по идејном решењу архитекте Милоша Миловановића. Галерија Види још Беле Воде (извор) Референце Литература Лексикон националних паркова Србије - ТАРА. Београд: ЈП Службени гласник; ЈП Национални парк Тара;ГИ "Јован Цвијић"-САНУ. 2015. стр. 290—291.. ISBN 978-86-519-1899-8. Спољашње везе „Намесништво Ужичко”. Епархија жичка. Приступљено 13. фебруар 2017.
Helige Johannes Döparens kyrka, Užice

Helige Johannes Döparens kyrka (serbisk kyrilliska: Црква Светог Јована Крститеља; latinska: Crkva Svetog Jovana Krstitelja) är en serbisk-ortodox kyrkobyggnad belägen i staden Užice, i distriktet Zlatibor, i västra Serbien. Kyrkan är helgad åt Johannes Döparen och tillhör det serbisk-ortodoxa stiftet Žičas stift. Historik Helige Johannes Döparens kyrka i Užice började byggas år 2000 och grunden invigdes 2002. 2011 dekorerades fasaden. Bilder Se även Östortodoxa kyrkor Religion i Serbien Källor ЦРКВА СВ. ЈОВАНА КРСТИТЕЉА; Беле воде; Мокра гора (youtube.com)
Спомен-дом пророка Тарабића

Спомен-дом пророка Тарабића се налази у Кремнима, насељеном месту на територији града Ужица, удаљен три километра од центра насеља, на путу према планини Тари. Подигнут је у спомен пророцима из породице Тарабић, чије су визије забележене у познатом Креманском пророчанству. У дрвеној брвнари изложени су бројни сувенири и фотографије везане за Кремна и креманско пророчанство, а туристи могу да чују занимљиву причу о пророцима и самом селу које је у прошлости било важно туристичко средиште овог дела Србије. Види још Кремна Тарабићи из Кремне Креманско пророчанство Литература Лексикон националних паркова Србије - ТАРА. Београд: ЈП Службени гласник; ЈП Национални парк Тара;ГИ "Јован Цвијић"-САНУ. 2015. стр. 306—307.. ISBN 978-86-519-1899-8. Референце Спољашње везе
Планинарски дом Тара

Планинарски дом Тара, Калуђарске Баре је подигнут 1938. године, непосредно до пута Калуђерске Баре—Бајина Башта, на планини Тари, у оквиру Национални парк Тара. Грађен је за потребе Поште Краљевине Југославије, више пута је мењао име, а данас њиме руководи Планинарски савез Београда. Историјат Планинарски дом Јавор су подигли политички прваци и трговци, заслужни за почетке развоја туризма на Тари-браћа Милоје и Милорад Рајаковић из Перућца. Дом је спратна грађевина мањих димензија начињена од борових талпи постављених на мањи камени темељ. У доњем делу су трпезаријски простор и помоћне просторије, у горњем су спаваће собе. Зграда располаже са шест соба (20 лежаја) и трпезаријом за 30 особа. У једној од последњих адаптација, на чеоном делу је дограђен мањи анекс за складиштење огревног материјала. Испред објекта је уређен простор за седење. Двоводни кров, претходно покривен црепом, у последњој реконструкцији је покривен сивим масивним салонит плочама. Од 2015. године Планинарски дом Јавор је променио име у Планинарски дом Тара. Види још Национални парк Тара Литература Лексикон националних паркова Србије - ТАРА. Београд: ЈП Службени гласник; ЈП Национални парк Тара;ГИ "Јован Цвијић"-САНУ. 2015. стр. 138.. ISBN 978-86-519-1899-8. Референце
Манастирски станови

Манастирски станови су комплекс, који је удаљен 2,5 km од центра Калуђерских Бара, на планини Тари, у оквиру НП Тара, на којем су некада биле манастирске грађевине и који припада Манастиру Рача, као његов метох. Грађевине је у периоду између два рата подигао тадашњи игуман манастира Захарије Милекић. Сматра се да су то били први туристички објекти на Тари (зидана вила на спрат, планинска кућа и стара кућа) са укупно 60 лежаја. Бугарски војници опљачкали су и спалили грађевине 1943. године. Старешина манастира игуман Хризостом (Пајић), са манастирским братством, започео је 1973. године градњу спратне куће са капелом и собама за преноћиште. Капела је посвећена Сабору српских Светитеља. Радови су завршени 1975. године, освећење је извршено 25. септембра 1977. године. Обновљена је и једна пренета дрвена грађевина осаћанка. Главни објекат зидан је од камена, сиге и опеке са декоративном фасадом. Истурени доксат на источној фасади спратног дела представља олтарски простор капеле. Неколико година после подизања главног здања, игуман Хризостом, са оцем Савом (Ристићем), подигао је још једну мању зграду (у форми капеле) који служи као продавница сувенира. У оквиру комплекса, на манастирском имању постоји ергела коња, на којој се организује обука и постоји могућност рекреативног јахања. Галерија Види још Манастир Рача Национални парк Тара Литература Лексикон националних паркова Србије - ТАРА. Београд: ЈП Службени гласник; ЈП Национални парк Тара;ГИ "Јован Цвијић"-САНУ. 2015. стр. 287.. ISBN 978-86-519-1899-8. Референце Спољашње везе VU Tara/Manastir srpskih svetitelja
Блок 32

Блок 32 је стамбено насеље и један од новобеоградских блокова на Новом Београду део месне заједнице Фонтана. Положај Блок се налази у источном делу Новог Београда, на 6 км удаљености од центра Београда.. Оивичен је улицама Булевар Зорана Ђинђића, Булеваром Арсенија Чарнојевића, Булевар уметности и улицом Омладинских бригада. Око њега се налази Блок 1, Блок 28, Блок 29, Блок 30, Блок 31, Блок 33, Блок 38 и Блок 39. Стамбени и други објекти Стамбене зграде у Блоку 32 познатије као „Универзитетско насеље “, изграђене су за младе научнике који су 2003. године аплицирали за добијање станова. Прва зграда је изграђена 2004. године, друга 2008. године, док је последња зграда у насељу изграђена и усељена 2015. године. Поред стамбених објеката у блоку се налазе и : Седиште оператера Телеком Србија Амбасада Републике Словачке Црква Светог великомученика Димитрија Фонд за пензијско и инвалидско осигурање Пошта Вртић Чаролија Седиште Јумбес банке У блоку се налази и трафостаница, због чије изградње су становници Блока 32 и околних блокова протестовали И велики број других услужних, занатских, трговинских и пословних објеката. Саобраћај До блока се градским превозом које обезбеђује ГСП Београд може стићи аутобусима линија 94 Блок 45 - Ресник. линија 68 (Блок 70 - Зелени венац). линија 85 Баново брдо - Борча. линија 88 (Земун - Железник). линија 18 (Медаковић - Земун). линија 601 (Железничка станица Београд–главна - Сурчин). линија 708 Блок 70а - Земун поље. Види још Црква Светог великомученика Димитрија на Новом Београду Новобеоградски блокови Градска општина Нови Београд Референце Спољашње везе Вики Карта - Блок 32 Сајт општине Нови Београд У Блоку 32 нова „Београђанка” („Политика”, 30. август 2022)
Манастир Васкрсења Христова

Манастир Каћ је манастир који припада Епархији бачкој Српске правослане цркве. Налази се 10 км источно од Новог Сада, у четврти званој Сунчани брег у насељу Каћ, недалеко од Шајкаша, на путу према Тителу. Приступ манастиру остварује се лако аутобусом, нарочито из Новог Сада. Подигнут је трудом и заузимањем Епископа бачког Господина Др Иринеја Буловића и монахиње Порфирије. Темељи су изливени 2007. године. Грађен је у стилу светогорских манастира са капијом и оградама које опасују цео манастирски комплекс. Посвећен је Васкрсењу Христовом. Галерија Референце Спољашње везе Манастир Каћ Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (27. март 2017) Манастир посвећен Васкрсењу Христовом у Каћу Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (27. март 2017)
Црква Свете Тројице у Сремчици

Црква Свете Тројице у Сремчици је православна црква која се налази у насељу Сремчица у градској општини Чукарица. Црквена слава су Духови. Архитекта који је пројектовао цркву и њене објекте је Љубица Бошњак. У дворишту цркве налази се и парохијски дом и капела за паљење свећа. Око цркве се налази пространа порта у којој су дечија игралишта, а у тој порти насеље Сремчица прославља своју славу. Црква припада београдско-карловачкој архиепископији. Тројице или Духови Духови, тројице, тројчиндан или педесетница (грч. πεντηκοστή pentekostē - педесети дан) хришћански је празник којим се прославља силазак светог Духа на апостоле у Јерусалиму, 50 дана након Христовог Васкрсења. Назив Духови је дословце преузето из старословенског, где је то датив једнине, а заправо се односи на Духа Светог који је један, а не на више духова како се то одомаћило у имену које овај празник носи. Хронологија и историјат градње цркве Планови за изградњу цркве кренули су још 1990. године, када је основана нова парохија и црквена општина у Сремчици. 7. септембра 1990. године поднет је захтев градској општини Чукарица за одређивање локације и изградњу цркве, пратећим објектима и црквеног простора у Сремчици. 1994. године формирана је грађевинска парцела, односно место где ће се изградити црква. 1996. године освештани су темељи храма. 6. новембра 1997. године договорено је око имена цркве. 12. новембра 1997. године је прихваћен предлог о имену цркве „Света Тројица“. 8. јула 1999. године кренули су радови на изградњи цркве. 19. јуна 2001. године у скоро завршеној цркви је служена прва литургија. 15. јуна 2003. године на Духове освећење храма извршио је Патријарх српски Павле. Референце Спољашње везе Званична интернет страница цркве Свете Тројице у Сремчици Сајт Српске православне цркве Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (24. фебруар 2011) Сајт београдско-карловачке архиепископије Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (3. јануар 2020) Храм Свете Тројице у Сремчици - снимак из ваздуха
Црква Светог пророка Илије у Малом Пожаревцу

Црква Светог пророка Илије је Српска православна црква која се налази у Малом Пожаревцу, општина Сопот и припада Архиепископији београдско-карловачкој. Свети Илија Илија или Елаја (хебр. אליהו — Eliyahu) је био израелски пророк из 9. века п. н. е. Помиње се у Талмуду, хришћанској Библији и Курану. Био је родом из Ароноба из града Тесвита. По предању, када се Илија родио, његов отац Сабах је видео око њега анђеле који га повијају огњем и хране пламеном, што је било знамење његовог пламеног карактера и силе огњене. Младост је провео у дубоком размишљању и молитви, често сам у пустињи. Срби су преласком у хришћанство многе особине свог старог бога Перуна, који је управљао муњама и громовима. Свети Илија је у Србији био слава ваздухопловаца, обнародована указом из 1924. године. Међутим након пропасти краљевине Југославије и долазак комуниста на власт слава је престала да се поштује. Године 1992. свети Илија поново постаје слава ваздухопловаца. Дан Светог пророка Илије се обележава 20. јула по јулијанском календару, а 2. августа по грегоријанском календару Црква у Малом Пожаревцу кроз историју Црква Светог Илија у Малом Пожаревцу први пут се спомиње у записима на литургијским књигама, као мала пожаревачка црква у првој половини 19.века. Подигнута је 1862. године као једнобродна грађевина са великом полукружном апсидом и две почне певнице. Црква има два портала западни и јужни који су обрађени каменом са полукружним завршетком. Стари црквени иконостар није сачуван,а нови је насликао Димитрије Посниковић 1882. године. У црквеном дворишту налази се и дрвена звонцара, која је подигнута почеком 19.века, када је постојала стара црква. Поред верског и историјског значаја, звонара представља значајан примерак и народне архитектуре. Види још Сопот Мали Пожаревац Архиепископија београдско-карловачка Референце Литература Младеновац и његова околина 1950—1968. објавјено (1971/1972 г.) Спољашње везе Црква у Малом Пожаревцу (Званична страница градске општине Сопот) Сајт београдско карловачке архиепископије Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (3. јануар 2020) Српска православна црква - званична страница Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (24. фебруар 2011)
Манастир Сабор Српских Светитеља

Манастир Сабор Српских Светитеља подигнут је 1975. године. Прошлост Манастирски станови, тј. манастир Сабор српских светитеља подигнут је 1975. године, захваљујући мудрости и довитљивости старешине оца Хризостома који је од тадашњих власти тражио дозволу да подигне планинску кућу за монахе. Било је то време када су се тешко добијале дозволе за изградњу нових цркви, али је планинска кућа прихваћена. У крајњој линији, за сваку зграду на планини може се рећи да је то планинска кућа, али ова на првом спрату има молитвеник и олтарски простор. Види још Списак манастира Српске православне цркве Референце Спољашње везе Епархија Жичка Епархија Жичка Српски Манастири Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (10. април 2017) Манастирски станови
Chiesa della Santa Ascensione del Signore (Žarkovo)

La Chiesa della Santa Ascensione del Signore (in serbo Црква Светог Вазнесења Господњег?) è una chiesa ortodossa serba situata nel sottoquartiere di Bele Vode (inquadrato nel quartiere di Žarkovo) nel comune cittadino di Čukarica e appartiene all'arcivescovado di Belgrado-Karlovci. Dedicata alla figura dell'Ascensione del Signore, la quale è simbolo del quartiere di Žarkovo e della città di Belgrado. Storia Prima della prima guerra mondiale, Žarkovo era considerato uno dei comuni più ricchi della Serbia e occupava un territorio molto più vasto di quello che oggi è considerato l'omonimo quartiere. Nel 1929 fu lanciata un'iniziativa per costruire un tempio all'interno del vasto terreno cittadino. L'anno seguente venne formato un comitato ecclesiastico per costruire una chiesa. Nel 1936, con la benedizione del patriarca serbo Varnava, iniziò la costruzione della chiesa della Santa Ascensione del Signore. Il 7 settembre dello stesso anno, le fondamenta della chiesa furono consacrate dal vescovo Sava Trlajić. I lavori della furono completati nel 1938, successivamente, il 15 maggio dello stesso anno la chiesa venne consacrata dal Patriarca di Serbia in persona, Gavril Dožić. Il progettista che lavorò alla costruzione del tempio fu Vіktor Lukoms'kij, uno degli architetti più famosi a lavorare in Serbia, che, oltre alla Chiesa della Santa Ascensione del Signore, progettò anche la sede del Patriarcato serbo, la Chiesa di San Sava a Belgrado, la Casa russa e molti altri edifici in tutta la capitale- Il comune del villaggio di Žarkovo fornì fondi per 850.000 dinari, il che ha rappresentò "un raro caso di tempio costruito con denaro comunale". Nel 1940 venne costruita la prima iconostasi del tempio, realizzata dall'intagliatore Blagoje Milojević, le icone furono realizzate da Aleksandar Trojicki e le campane da Živo Burić. Nel 1941, durante la guerra, i tedeschi trasformarono il cancello della chiesa in una base militare e l'allora arciprete e diverse persone che si trovavano nella chiesa furono deportati in un campo di concentramento. Nel 1966 iniziarono i lavori di tinteggiatura della chiesa. Tra il 1997 e il 1998 la struttura subì un ciclo di ristrutturazione, mentre nel 2012, con la benedizione del patriarca serbo Irinej, iniziò il restauro degli affreschi presenti all'interno della chiesa. Note Collegamenti esterni (SR) Sito ufficiale della Chiesa della Santa Ascensione del Signore a Žarkovo, su vaznesenjska.rs. URL consultato il 5 maggio 2025. (SR) Sito web della Chiesa ortodossa serba, su spc.rs. URL consultato il 5 maggio 2025.
Црква Светог Вазнесења Господњег у Жаркову

Храм Светог Вазнесења Господњег је српска православна црква која се налази у насељу Жарково у градској општини Чукарица и припада београдско-карловачкој архиепископији. Црквена слава је Спасовдан која је и крсна слава Жаркова и града Београда. Вазнесење Господње (Спасовдан) Спасовдан или Вазнесење Христово је хришћански празник, који се слави у 40. дан након Васкрса. По хришћанском веровању, васкресењем Господ је показао да је јачи од смрти и 40. дана од васкрсења његови су се ученици налазили за трпезом. Тог дана им се Христос поново јавио и рекао: Викицитати „Идите по свему свети и проповедајте Еванђелије сваком створењу. Ко поверује и крсти се, биће спасен, а ко не поверује биће осуђен.” Да би у томе успели Христос им је обећао Духа Утешитеља, и заповедио да до силаска Духа Светога не излазе из Јерусалима. Тако су могли пренети Христову веру у свет и тиме људство спасавати у вери - одатле назив Спасовдан. Подигнутих руку Христос је ученике и благословио након чега се почео узносити на небо - Узнесење, тако се, завршивши дело спасења, вратио Богу на небесима. Историјат и хронологија изградње храма 1929. године потекла је иницијатива за изградњу храма 1930. године формиран је црквени одбор за подизање цркве. 1936. године започетак је изградња храма Светог Вазнесења Господњег по благослову патријарха српског Варнаве, а радови на храму су завршени 1938. године 1936. године 7.септембра су освештани темељи цркве од стране епископа Саве Трлајића 1938. године 2. тј. 15. маја је освештана црква од стране Његове Светости патријарха српског Гаврила Дожића. 1940. године изграшен је први иконостас за храм, а направио га је дуборезац Благоје Милојевић, иконе је правио Александар Тројицки, а звона је израдио Живо Бурић. 1941. године за време рата Немци су од црквене порте направили војну базу, а ташадњег проту и неколико људи који су били при цркви одвели у логор. 1966. године започето је живописање храма 1977. године пошумљен је већи део црквеног плаца 1983. године-1987. године грађен је парохијским дом а пројектовао га је Мирољуб Рајућ. 1992. године-1995. године изграђена је црквена зидана ограда 1997. године-1998. године обнавњана је конструкција храма 2010. године изграђен је летњиковац посвећен Светом Николи. 2012. године започетак је обнова фресака у храму, благословом Његове Светости патријарха српског Иринеја Пројектант који је радио на изградњи храма био је Виктор Лукомски, један од најпознатијих архитеката, који је поред храма Светог Вазнесења Господњег пројектовао и Српску патријаршију, Храм Светог Саве у Београду, Руски дом и многа друга зданња широм Београда. Средства од 850.000 динара је обезбедила општина села Жаркова, што је био "редак случај да се храм подигне општинским новцем". Референце Литература Монографија Храма Вазнесења Господњег у Жаркову објављено (2017 г.), аутор Оливер Суботић Спољашње везе Званична интернет страница храма Светог Вазнесења Господњег у Жаркову Сајт Српске православне цркве Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (24. фебруар 2011) Сајт београдско-карловачке архиепископије Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (3. јануар 2020)
Партизанско спомен-гробље на Доварју у Ужицу

Партизанско спомен-гробље на Доварју се налази у оквиру гробља Доварје у Ужицу. Спомен-гробље је изграђено 1958. године на врху Доварја, на месту где је 2. октобра 1941. године, за време Ужичке републике, извршена сахрана погинулих партизанских бораца страдалих на Дрежничкој градини, 18. августа 1941. године. Спомен-костурница је изграђена по пројекту архитекте Ружице Илић, а свечано је откривена поводом Дана устанка народа Србије, 7. јула 1958. године. Овде су сахрањени изгинули и стрељани борци и родољуби из Ужица и околних места, који су страдали у периоду од 1941. до 1945. године. Овде се налазе посмртни остаци 230 бораца и родољуба, од чега су на гранитној спомен-плочи изнад костурнице уписана имена 176 сахрањених, с назнаком да се ту налазе и посмртни остаци 54 непозната борца. Међу сахрањенима се налази и известан број бораца страдалих у бици на Кадињачи. Овде су сахрањени и посмртни остаци неколико народних хероја — Милана Мијалковића, Желимира Ђурића, Богдана Капелана, Алексе Дејовића и Наде Матић. Споменик Душану Јерковићу и Вуколи Дабићу У подножју гробља Доварје налази се архитектонско-скулптурална композиција на месту где су децембра 1941. године Немци спалили посмртне остатке партизанских команданата, страдалих на Кадињачи — Душана Јерковића, команданта Ужичког партизанског одреда и Вуколе Дабића, командната Радничког батаљона. Ова архитектонско-скулптурална композиција откривена је на годишњицу ослобођења Ужица, 24. септембра 1968. године, а њени аутори су архитекта Угљеша Богуновић и вајарака Милица Рибникар-Богуновић. На бакарној плочи се налази запис песника Славка Вукосављевића: Литература Спољашње везе Невидљиве силе против књиге о гробљу („Политика”, 11. фебруар 2018)
Црква Светог пророка Илије у Миријеву

Црква Светог пророка Илије је Српска православна црква која се налази у насељу Миријево у градској општини Звездара и припада београдско-карловачкој архиепископији.. Изградња и историја цркве Црква Светог пророка Илије подигнута је 1834. године на месту на којем се раније налазила мања црква, која је била саграђена од слабог материјала. Порта старе цркве је била подељена на два дела,тако да је један део служио за похађање школске наставе. Нова црква Светог Илије саграђена је од квалитетног материјала, који је узет из разрушеног Манастира Сланци по одобрењу Кнеза Милоша. У цркви су сачувани протоколи из 1834. године,као и писмо Кнезу Милошу у коме се дају извештаје у вези градње цркве и моли за помоћ. Црква је саграђена настојањима и прилозима села Миријева,као и прилозима из Малог Мокрог Луга и Великог Мокрог Луга. Обновљена је 1873. године и тада добија свој садашњи изглед.У том обнављању,дограђена јој је и данашња припата са звоником. То је једина грађевина сасведена полуоличастим соводом,са тространом апсидом споља и изнутра,са припатом и две бочне певнице које имају правоугаону основу. Иконостас је рађен у периоду од 1918 до 1919. године,по пројекту свештеника Јована Димића. Одрађен је духу неокласицизма са карактеристичном обрадом сокла,стубова,пиластера,тимпана и архитравно венца. На иконостасу се налази 14 икона,а насликане су вероватно крајем 19. века. У цркви постоје две иконе Благовести,које су насликане пре него што је изграђен иконостас. Оригинални изглед икона је нарушен,јер су времено досликаване и премазиване. Зидне композије је насликао Велимир Маретић,1948. године,а исте године је почела акција сакупљања добровољних прилога за обнову живописа који је временом дотрајао. Нови живопис је израдио свештеник,сликар и рестауратор - Добрица Костић. Икона која се налази изнад улазних врата цркве израдио је Ђуро Радловић. Црква је 2014. године обележила 180. година постојања. Референце Литература Срби у миријевској парохији (1997 г.) Спољашње везе Званична интернет страница храма Светог пророка Илије у Миријеву Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (2. децембар 2016) Сајт Српске православне цркве Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (24. фебруар 2011) Сајт београдско-карловачке архиепископије Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (3. јануар 2020)