NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Скобаљић град

Скобаљић град је средњовековни град (тврђава), налази се на око 15 km јужно од Лесковца, код Вучја. Припадао је војводи Николи Скобаљићу. Данас постоје само остаци града. 1986. године проглашен је за културно добро Републике Србије. Историја Традиција везује овај локалитет за војводу Николу Скобаљића, великог јунака који је ратовао са Турцима Османлијама и никада није био поражен. Он је изградио град на вису изнад Вучја и тај град носи његово име. Испод града се налази његов кладенац. У долини реке Вучјанке сазидао је цркву на чијим је рушевинама 30-их година 20. века подигнта нова црква посвећена Светом Јовану. Локалитет је вишеслојан: најстаријии трагови коришћења овог простора потичу из енеолита — бакарног доба. Такође, фрагменти керамике пронађени током ископавања сведоче да је ово утврђење због стартешки важног положаја и положаја погодног за одбрану коришћено и током више фаза бронзаног доба. Најстарије камено утврђење потиче из предримског доба, а утврђење зидано од камена и опека са малтером из рановизантијског доба. Према археолошким налазима, тврђава је коришћена и у римском, а касније и у периоду од X до XIII века. Најмлађе утврђење, чији се остаци зидова бедема и кула још увек виде потиче из 15. века. Град се састојао од Горњег, Доњег града и подграђа које се простирало на источној страни. Захватао је површину од око 2 хектара. Најмоћнији сачувани бедеми се налазе на западу, а на северу се налази одбрамбени ров. Горњи Град је квадратног облика са око 400 квадрата површине и у њему је сачуван моћан културни слој. Две куле су дијагонално постављене. Мања кула се налази поред капије која води у Доњи град, а већа — Донжон кула се налази у северозапдном делу и њени зидови су очувани до висине приземља. У Горњем Граду су ископавања вршена уз унутрашњу страну јужног бедема. На овом простору пронађени су фрагменти грнчарије из периода III-1. века п. н. е. у слоју рушења зида грађеног од камена повезаног блатом. Слој је датован републиканским денаром из 100. п. н. е. То су остаци тврђаве из предримског времена. Млађа фаза утврђења потиче из рановизантијског времена из 6. века. Сачувани су делови бедема грађени од камена и малтера. Овај бедем је оштећен. Доњи Град са подграђем величине 1400 квадрата се простире источно од Горњег Града и прати конфигурацију терена. Истраживања су вршена на северном, најнижем делу, на месту где се претпоставља да је била капија, која нажалост није откривена. На источној страни откривени су остаци куле која је зидана у мешовитој техници од опеке и камена и припада рановизантијском времену. На основу грнчарије може се идентификовати и слој из X-XI и XII-XIII века који говори да је утврђење имало одређену улогу у догађајима у XI веку, као и доцније у време жупана Десе , Стефана Немање и његових наследника. Галерија Литература Литература Deroko, Aleksandar (1950). Srednjevekovni gradovi u Srbiji, Crnoj Gori i Makedoniji (на језику: српски). Beograd: Prosveta. Приступљено 10. 10. 2023. Спољашње везе Археолошка налазишта: Скобаљић Град Крај у ком је рођен Никола Скобаљић крије многе тајне („Вечерње новости”, 18. новембар 2021)
Prvi Partizan

Prvi Partizan (serbisch-kyrillisch Први Партизан), kurz auch PPU (ППУ) für Prvi Partizan Užice, ist ein serbischer Munitionshersteller. Das Unternehmen produziert nach eigenen Angaben über 400 verschiedene Munitionstypen für Gewehre, Pistolen und Revolver. Neben scharfer Munition werden auch Platzpatronen und Manövermunition hergestellt. Zu den Munitionstypen im Produktportfolio zählen auch seltenere Patronen wie 7,92 × 33 mm oder 6,5 × 52 mm Carcano. Geschichte Unternehmensgründer Jakob Posinger verlegte 1927 in Abstimmung mit Militär und Regierung des Königreichs Jugoslawien seine Werkstatt von Krainburg nach Užice und baute dort eine Produktion für Jagd- und Pistolenmunition auf, die am ersten Mai 1928 anlief. Der Produktionsstandort befand sich auf dem Kasernengelände im Stadtteil Krčagovo, wo bereits nach zwei Jahren 150 Arbeiter beschäftigt wurden. Im Jahr 1935 stellte die Stadt Užice ein Grundstück zum Bau einer neuen Fabrik bereit, deren Grundsteinlegung am 20. Juni 1935 erfolgte. Die Fabrik für Waffen und Munition Užice (Fabrika oružija i municije Užice (FOMU)) zählte hierbei zu den ersten privatwirtschaftlichen Munitionsherstellern auf dem Balkan. Neben der Produktion von Munition in verschiedenen Kalibern produzierte das Unternehmen auch Gewehre für das Militär und reparierte diese in seiner Fabrik. Während des Balkanfeldzuges 1941 wurden die Produktionsanlagen stark beschädigt und das Verwaltungsgebäude vollständig zerstört. Durch die Verlegung von Produktionsmaschinen an andere Standorte in der Umgebung der Stadt konnte zwischen September und November 1941 jedoch eine Produktion unter der Verwaltung von Partisanen der Jugoslawischen Volksbefreiungsarmee aufrechterhalten werden, da sich das Gebiet zeitweilig innerhalb der Republik Užice befand, die sich dem deutschen Einfluss entzog. Im November 1941 wurde das Gebiet im Zuge einer Anti-Partisanen-Offensive von deutschen Truppen zurückerobert und bis 1944 gehalten. Nach dem Krieg wurde das Unternehmen in Prvi Partizan umbenannt und verstaatlicht. Bei einer Serie von Explosionen in der PPU-Fabrik Anfang September 2009 kamen sieben Menschen zu Tode. Weblinks Einzelnachweise
Prvi Partizan

Prvi partizan (Serbian: Први партизан, romanized: Prvi partizan; abbr. PPU) is a Serbian manufacturer of ammunition and handloading components. The company produces ammunition for civilian and military consumers in a variety of calibers in various loadings. Prvi partizan is one of the few sources of certain unusual cartridges, such as the 8x56mmR used in the M95/30 variant of the Mannlicher M1895, the 7.92×33mm Kurz cartridge used in the StG 44 rifle, and the 7.65×53mm Argentine cartridge. In 2009, the company began manufacturing 8mm Lebel ammunition, becoming the first commercial manufacturer in decades to produce it. History The company was founded in 1928 under the name FOMU - Fabrika Oružja i Municije Užice ("Weapons and Munitions Factory in Užice). During World War II the decentralized resistance-run ammunition works run by Tito's partisans was named Prvi Partizan fabrika ("First Partisan factory"). This name was retained after the war when it was moved back to the FOMU facility in Užice. According to the global trade data company Panjiva, Prvi partizan was listed as the third biggest foreign ammunition supplier in the United States market for 2016. The Government of Serbia invested 4 million euros for the new hall construction in 2017. Incidents On 3 September 2009, seven employees died and 15 others had minor injuries after four explosions occurred in the gunpowder area. Headstamp Prvi partizan cartridges carry the headstamp "ППУ" ("PPU"), which stands as abbreviation of the company's name in Cyrillic letters, "Први партизан Ужице" ("Prvi partizan Užice"). Prvi Partizan has made ammunition with the headstamps PP and PPU. See also Defense industry of Serbia References External links Official website PPU USA website
Prvi Partizan

Prvi Partizan est une cartoucherie serbe située dans la ville d'Uzice. Elle a été créée en 1928 sous le nom de FOMU pour produire des munitions ; dix ans plus tard, elle se mit à fabriquer des cartouches pour armes de poing. Description Prvi Partizan fabrique plus de 350 types de munitions et la société est un partenaire important de l'usine Zastava de Kragujevac. Production Arme de poing .25 ACP 7.62×25mm Tokarev 7.63×25mm Mauser 7.65x21mm Luger 7.62 Nagant .32 ACP .32 S&W Long 9mm Browning Long 9×18mm Makarov 9×19mm Parabellum 9×21mm .357 Magnum .357 SIG .38 S&W .38 Special .38 Super .380 ACP .40 S&W .44 Magnum .45 ACP 10mm Fusil .22 Hornet .222 Remington .22-250 Remington .223 Remington .243 Winchester .25-06 Remington .264 Winchester Magnum .270 Winchester .30 Carbine .300 AAC Blackout .300 Winchester Magnum .30-06 Springfield .303 British .30-30 Winchester .308 Winchester .338 Lapua Magnum .375 H&H Magnum .45-70 Government 5.56x45mm NATO 6.5×52mm Mannlicher–Carcano 6.5×54mm Mannlicher–Schönauer 6.5×55mm Grendel 6,5 mm 6.5×57mm Mauser 6.8mm Remington SPC 6mm Remington 7×65mmR 7.5×54mm French 7.5×55mm Swiss 7.62x51mm NATO 7.62×54mmR 7.62×39mm 7.65×53mm Argentine 7.92×33mm Kurz 7×57mm Mauser 7×64mm 7mm Remington Magnum 7mm Mauser 7mm-08 Remington 7×57mmR 8×56mmR 8×60mm S 8mm Lebel 8mm Mauser 8×57 IS 8×57 IRS 9.3×62mm 9.3×74mmR .50 BMG Notes et références Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des armes Portail des entreprises
Prvi partizan

Prvi partizan je srpska vojna industrija sa sjedištem u Užicu koja se bavi proizvodnjom streljiva. Osnovana je 1928. godine kao FOMU - Fabrika Oružje Municija Užice. Od 1947. poduzeće nosi današnji naziv. Tvrtka proizvodi streljivo različitih kalibara za vojno i civilno tržište a njeni proizvodi se izvoze diljem svijeta. U povijesti je tvrtka proizvodila rijetke kalibre streljiva kao što su njemački 7.92x33mm Kurz (od Sturmgewehrea) i 7.65x53mm Argentine. U današnje vrijeme, Prvi partizan je početkom 2009. predstavio kalibar 8x50mm Lebel čime je postao njegov prvi komercijalni proizvođač. Tvrtka na vlastito streljivo postavlja oznake ПП ili ППУ što su ćirilićni akronimi tvrtke, tj. Prvi partizan i Pvi partizan Užice. Na australskom tržištu streljivo se prodaje kao brand Highland AX dok ga je u SAD uvozila tvrtka Hansen Cartridge Company. S ruskom tvrtkom Wolf Ammunition Prvi partizan je sklopio partnerstvo o proizvodnji premium Wolf Gold linije. Proizvodi sportsko, lovačko i vojno streljivo potkalibarsko topničko streljivo oprema i alat za proizvodnju streljiva medicinska oprema Tragedija 3. rujna 2009. u Prvom partizanu je došlo do četiri eksplozije zbog čega je došlo do vatre u odjelu barutnog punjenja. U tragediji je poginulo sedmero radnika dok ih je 14 ozlijeđeno. Godinu dana nakon nesretnog slučaja na ulazu u upravnu zgradu Prvog partizana je postavljena spomen-ploča s imenima nesretno poginulih. Izvori Vanjske poveznice Službena web stranica tvrtke
Први партизан

Prvi Partizan (PPU) — патронный завод в Сербии. Предприятие расположено в городе Ужице. Основан в 1928 году и первоначально носил название «Ужичка фабрика оружја и муниције АД». Компания производит боеприпасы различных калибров для гражданских и военных потребителей под брендом PPU. Prvi Partizan известен в качестве одного из немногих производителей редких патронов, например, таких как 7,92×33 мм Kurz, который использовался в первом автомате StG 44, или старый аргентинский винтовочный патрон 7,65×53 мм Argentino. В начале 2009 года, компания представила публике патрон 8×50 мм R Лебель, использовавшийся французской армией в начале XX века. Официальным дистрибьютором в России является компания ООО «Аврора». Производство Завод производит: боеприпасы к стрелковому оружию; боеприпасы к спортивному и охотничьему оружию; артиллерийские боеприпасы; оборудование для производства боеприпасов; инструменты для производства боеприпасов; медицинское оборудование; Происшествия 3 сентября 2009 в 21:15 в одном из цехов завода произошли четыре взрыва, после которых начался пожар. Погибло семь рабочих (от отравления угарным газом): Светлана Джурич, Елена Лончаревич, Ясмина Остойич, Гордана Джокич, Биляна Лукович, Вида Терзич и Драган Милованович. Ещё 14 человек были госпитализированы. Пожарные сумели остановить распространение пожара и предотвратить возгорание в других цехах. После трагедии на завод немедленно прибыли глава МВД Ивица Дачич и министр обороны Драган Шутановац. В результате расследования пять человек были арестованы полицией. День 5 сентября 2009 в стране был объявлен днём траура. Примечания
Прві Партизан

Прві Партизан (серб. кир.: Прві Партізан, сербська вимова: [přviː partǐzaːn]; абр. ППУ) сербський виробник боєприпасів та компонентів для ручного заряджання набоїв розташований в Ужиці, Сербія. Компанія випускає боєприпаси для цивільних та військових покупців в різних калібрах з різними зарядами. У кількох статтях Прві Партизан згадуть як один з кількох виробників незвичайних набоїв, таких як 8x56mmR який використовували у варіанті M95/30 гвинтівки Mannlicher M1895, набій7.92×33mm Kurz, який використовували в штурмовій гвинтівці StG 44, та набій 7.65×53mm Argentine. На початку 2009 року компанія представила набій 8mm Lebel і стала першим комерційним виробником який почав випускати даний набій через багато років. Маркування Набої виробництва Прві Партизан мають маркування "ППУ" , що є абревіатурою назви компанії кирилицею, "Први партизан Ужице". Прві Партизан випускає боєприпаси з маркуванням ПП та ППУ. Історія Компанія була створена в 1928 році під назвою FOMU - Fabrika Oružja i Municije Užice ("Фабрика зброї та боєприпасів в Ужиці). Під час Другої світової війни децентралізований завод під керівництвом партизан Тіто мав назву Prvi Partizan fabrika ("Перша партизанська фабрика"). Ця назва залишилася після війни, коли завод повернувся до склад FOMU в Ужице. Згідно з даними компанії Panjiva, яка займається міжнародною торгівлею, Прві Партизан знаходиться на третьому місці серед великих іноземних компаній, які займаються поставкою боєприпасів на ринок США в 2016 році. Уряд Сербії інвестував 4 мільйони євро в будівництво нового цеху в 2017 році. Продукція Пістолетні набої Гвинтівкові набої Інциденти 4 вересня 2009 року відбулися чотири вибухи в пороховому цеху, сім робітників загинули, а 15 отримали легкі тілесні ушкодження. Пізніше уряд Сербії оголосив 5 вересня 2009 року Національна днем скорботи за жертвами. Примітки Посилання Офіційний сайт Official website USA [Архівовано 27 січня 2022 у Wayback Machine.]
Quinzième lycée de Belgrade

Le Quinzième lycée (en serbe cyrillique : Петнаеста гимназија ; en serbe latin : Petnaesta gimnazija) est un établissement scolaire situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Rakovica. Il a été créé en 1991. Références Articles connexes Liste d'établissements d'enseignement de Belgrade Éducation en Serbie Lien externe (sr) Site officiel Portail de l’éducation Portail de Belgrade
Гимназија „Патријарх Павле” Београд

Гимназија „Патријарх Павле”, некадашња Петнаеста београдска гимназија, је средња школа у општини Раковица у Београду. Налази се у улици Гочка бр. 40 у насељу Лабудово брдо. Своју зграду дели са основном школом „14. Октобар” и Музичком школом „Даворин Јенко”. Почела је са радом 1991. године. Историја Идеја о формирању XV београдске гимназије добила је своје пуно оваплоћење пре више од три деценије. Наиме, 10. октобра 1991. донето је Решење на основу кога је формирана комисија за почетак рада школе. У међувремену, школске 1991/92. школа је била под патронатом XIII београдске гимназије. Први разред чинила су два одељења природно-математичког смера и два одељења друштвено-језичког, да би већ наредне године тај број био удвостручен. Како је растао број ученика који уписују XV гимназију, тако се она и просторно ширила. Тиме се добијала могућност и за ширење и продубљивање додатног и допунског рада са ученицима, као и оног испуњеног ваннаставним садржајима. XV београдска гимназија мења назив у Гимназија „Патријарх Павле” дана 1. септембра 2016. године. Школа данас Гимназија „Патријарх Павле” се састоји из 10 одељења и 3 смера: Четири одељења друштвено-језичког и четири одељења природно-математичког смера,а од школске 2018/2019 уведена су и два одељења IT смера. У школи постоји Дебатни и Филозофски клуб, као и више секција: Шаховска, драмска, информатичка, новинарска, биолошка, хор, спортска, ликовна, лингвистичка, литерарна, планинарска и рецитаторска. Такође, постоји и школски лист који пишу ученици који се назива De Nobis. Најзначајнији спортски успех школе јесте друго место у Републици у кошарци 2004. године на Олимпијским играма омладине Србије. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Дяволски град

Дяволският град (на сръбски: Ђавоља варош) е природен феномен и забележителност, намираща се в Поморавието, Сърбия, в близост до гр. Куршумлия, разположен на югозападните склонове на Радан планина. Описание Дяволският град представлява комплекс от природни образувания описвани като каменни пирамиди. Намира се във вододелното било между Дяволското дере и Пъкленото дере. Водната ерозия оформя андезитните материали и вулканичния туф в 202 пирамиди, заемащи площ от 4300 m2. Размерите им варират от кули с височина от 2 до 15 m, ширина в основата 1,5 до 6 m и ширина на върха от 1 до 2 m. В горната си част пирамидите са защитени от андезитни блокове с тежина до 100 кг, които ги предпазват от атмосферните въздействия. Надморската височина на Дяволския град е между 700 и 720 m. Име Поморавци приемат пирамидите и кулите в местността за дяволско дело, откъдето идва и наименованието Дяволски град. За придобилото популярност име на местността има няколко причини, които могат да бъдат групирани като: исторически – в граничния район са се водели редица битки; природни – уникалните форми в съчетание с особения червен цвят на почвата и минерализираната вода придават специфично излъчване на местността; релефни – акустиката, която се създава от вятъра във взаимодействие с пирамидите в местността; Води Районът на Дяволския град е вододаен – тук има извор, познат с името Дяволския, от който извира и Дяволска вода. Водата е минерална и се използва с лечебни цели. Източници Външни препратки Информация за Дяволския град в сайта на ЮНЕСКО
Đavolja varoš

Đavolja varoš (v srbské cyrilici Ђавоља варош, česky doslova Ďáblovo město) je přírodní památka nedaleko města Kuršumlija v Toplickém okruhu na jihu Srbska, cca 90 km od města Niš. Tvoří ji 202 zemních pyramid a sloupů o výšce cca 15 metrů, které jsou zakončeny balvany. Vznikla jako velmi vzácný přírodní úkaz eroze nespojitého, nicméně velmi pevného materiálu. Její vznik zapříčinil částečně i člověk, který vykácel husté lesy v oblasti pohoří Radan (Radan planiny), čímž bylo nespojité podloží vystaveno přírodním vlivům. Đavola varoš je chráněnou přírodní památkou od roku 1959. Chráněno je celkem 69 ha území. Od roku 1959 je kategorizována srbskou vládou jako přírodní památka mimořádného významu. Podle lidových pověstí představuje Đavola varoš zkamenělé osazenstvo svatby, kterou nechal Bůh zkamenět. V okolí se nacházejí prameny minerálních vod, známé též jaké Đavoljina voda. Odkazy Související články Zahrada bohů Stobské pyramidy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Đavolja varoš na Wikimedia Commons
Đavolja varoš

Đavolja varoš (dt.: Teufelsstadt) ist eine Gruppe von über 200 zwei bis 15 Meter hohen Erdpyramiden im südserbischen Gebirge Radan auf dem Gebiet der Opština Kuršumlija. Đavolja varoš steht seit 1959 unter Naturschutz, 1995 wurde das Gebiet von der serbischen Regierung als Naturdenkmal benannt. Am Eingang gibt es ein Informationszentrum für Touristen, durch das Gebiet führt ein ausgebauter Wanderweg. Weblinks Website über Đavolja varoš vom Bäderunternehmen Planinka (serbisch, englisch)
Đavolja Varoš

Đavolja Varoš (en serbio cirílico: Ђавоља варош, que significa «Ciudad del Diablo») es una peculiar formación rocosa localizada en el sur Serbia, en la ladera de la montaña Radan, a unos 27 km al suroeste de la ciudad de Kursumlija. Dispone de 202 formaciones exóticas descritas como pirámides de tierra o «torres», según los lugareños se refieren a ellas. Tienen una altura entre 2 y 15 m y de 4 a 6 m de ancho en la base. Estas formaciones fueron creadas por la fuerte erosión del suelo que fue escenario de una intensa actividad volcánica millones de años atrás.​ La mayoría de las torres tienen «tapas» o «cabezas» de andesita, que les protegen de la erosión posterior.​ Un manantial se halla debajo de las formaciones y tiene una alta concentración de minerales. Hay dos fuentes: Đavolja voda («agua del Diablo»), con aguas muy ácidas (pH 1,5) y una alta concentración de minerales (15 g/l de agua) y Crveno Vrelo (Pozo Rojo).​ Protección Desde 1959, Đavolja Varoš ha sido protegida por el Estado y una decisión de 1995 del Gobierno serbio la declaró que bien natural de importancia mayor con la correspondiente categoría de protección.​ En 2002 el gobierno serbio propuso la inclusión del sitio como Patrimonio Mundial de la Humanidad.​ Đavolja Varoš fue nominado en la campaña de las siete maravillas naturales del mundo.​ Leyendas El sitio ha tenido una importante significación histórica, ya que en las regiones fronterizas se han desarrollado muchas batallas. Además de sus formas tan especiales, el suelo rojo y la alta mineralización de sus aguas, así como el sonido del viento al atravesarlas, hace que varias leyendas circulen sobre Đavolja Varos. Una de las reivindicaciones más generalizada es que las pirámides de tierra representan un castigo divino; las formaciones provendrían de los invitados a una boda que fueron petrificados. Galería de imágenes Véase también Chimenea de hadas Notas Enlaces externos Djavolja Varos - Devil's Town Explore Serbia Djavolja Varos - Devil's Town About Devil`S Town The sound of Devil's Town Enlaces externos
Đavolja varoš

Đavolja Varoš, en serbe cyrillique Ђавоља Варош, la « ville du Diable », est une région et un monument naturel du sud de la Serbie. Présentation Le site de Đavolja varoš est situé dans les monts Radan et à 27 km au sud-est de la ville de Kuršumlija. Il offre des formations géologiques en forme de pyramides de terre (cheminées de fées), formées par l'érosion. Plusieurs sources minérales sont situées juste aux pieds des pyramides géologiques. Elles sont particulièrement riches en éléments minéraux. La source appelée Đavolja voda (en serbe cyrillique : Ђавоља вода), l'« eau du Diable », possède un taux d'acidité particulièrement élevé (PH 1,5). L'autre source principale du site porte le nom de Crveno vrelo (Црвено врело), le « puits rouge ». Protection Depuis 1959, le site de Đavolja varoš a été placé sous la protection de l'État et, en 1995, par une décision du gouvernement serbe, il a été déclaré bien naturel national d'importance majeure. En 2002, le Gouvernement de le Serbie a proposé l'inscription du site au patrimoine mondial de l'humanité. En 2007, le site a été retenu pour la désignation des Sept nouvelles merveilles du monde ; lors de cette élection, il est arrivé en 27e position. Légende Plusieurs légendes entourent le phénomène géologique de la Đavolja varoš, provoqué par une activité volcanique, vieille de plusieurs millions d'années. L'une des plus répandues prétend que les pyramides de terre représentent une punition divine ; les formations elles-mêmes proviendraient des invités d'un mariage, pétrifiés. Notes et références Voir aussi Articles connexes Aires protégées de Serbie Liens externes (sr + en) « Site officiel de la Đavolja Varoš » (consulté le 21 mars 2008) (en) « The Djavolja Varos (Devil's Town) Natural Landmark », sur whc.unesco.org, Site de l'UNESCO (consulté le 21 mars 2009) Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la conservation de la nature