NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Klooster Kovilj

Het Klooster Kovilj (Servisch: Манастир Ковиљ, Manastir Kovilj) is een Servisch-orthodox klooster gelegen in de regio Bačka in de noordelijke Servische autonome provincie Vojvodina. Het ligt in de gemeente Novi Sad. Het klooster werd gerenoveerd van 1705 tot 1707. Volgens traditie werd het klooster gesticht door de eerste Servische aartsbisschop, de heilige Sava, in de 13de eeuw.
Монастырь Ковиль

Монастырь Ковиль (серб. Манастир Ковиљ или Монастырь Святых Архангелов серб. Манастир Светих Архангела у Ковиљу) — православный мужской монастырь Бачской епархии Сербской православной церкви, расположенный близ деревни Ковиль в провинции Воеводина региона Бачка в Сербии. История По преданию, монастырь основан в первой четверти XIII века святым Саввой Сербским. После периода запустения обитель была возобновлена в 1705—1707 годах. 1990-е годы монастырь вернул себе 300 гектаров пахотных земель и 700 гектаров леса, реквизированных в период коммунистического правительства СФРЮ. Благодаря сельхозугодьям, монастырь производит мёд, а также ежегодно до 50 тысяч литров бренди из айвы, сливы и орехов. В монастыре приняли монашество многие сербские иерархи и священностужители — Даниил (Влахович), Иоанн (Раич), Лукиан (Владулов), Фотий (Сладоевич), Иероним (Мочевич), Иларион (Зеремский) и другие. Настоятели Порфирий (Перич) (6 октября 1990 — 13 июня 1999) Примечания Ссылки Манастир Ковиљ Манастир Светих Архангела у Ковиљу (серб.). Дата обращения: 15 ноября 2016. Аронија расте у манастиру Ковиљ (серб.). Дата обращения: 15 ноября 2016.
Голям военен остров

Големият военен остров (на сръбски: Велико ратно острво) се намира в Сърбия на десния бряг на Дунава, на километър 1170 от устието на реката в Черно море. Островът е образуван от наносите на река Сава при нейното вливане в р. Дунав. Името му означава „велика, голяма война“, в смисъл „островът на голямата война“, като историята го свързва със злополучното превземане на Белград от османците-еничари през 1521 година под предводителството на султан Сюлейман Великолепни. Бележки Външни препратки Beogradski izlet - Veliko ratno ostrvo Архив на оригинала от 2011-08-22 в Wayback Machine.
Velký válečný ostrov

Velký válečný ostrov (srbsky Велико ратно острво) je nezastavěný ostrov při ústí řeky Sávy do Dunaje na území srbského hlavního města Bělehradu. Administrativně patří do bělehradského obvodu Zemun. Ostrov má rozlohu 157,75 hektarů a je tak jedním z největších v zemi. Není zastavěn, nachází se na něm pouze několik menších rekreačních objektů. Nevede na něj žádný most, je dostupný po přívozu ze Zemunu. V jeho východní části se nachází kanál Veliki Galijaš. Ostrov má historický význam, neboť v minulosti často tvořil hranici mezi dvěma velkými říšemi. Až do 19. století zde probíhala hranice mezi Osmanskou říší a Rakousko-Uherskem. Ostrov sloužil jako základna rakousko-uherské armády v bojích proti Osmanům o Bělehrad. Odtud pochází současný název ostrova. Tento z velké části nezastavěný ostrov je od roku 2005 přírodní rezervací a je na mezinárodním seznamu ptačích rezervací. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Große Kriegsinsel na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Velký válečný ostrov na Wikimedia Commons
Große Kriegsinsel

Die Große Kriegsinsel (serbisch Велико ратно острво Veliko ratno ostrvo) ist eine unbebaute Insel an der Mündung der Save in die Donau auf dem Territorium der serbischen Hauptstadt Belgrad. Administrativ gehört sie zum Belgrader Stadtteil Zemun. Die Insel hat eine Fläche von 157,75 Hektar und ist somit eine der größten Serbiens. Die vorgelagerte Kleine Kriegsinsel hat eine Fläche von 10,15 Hektar. Die Insel ist von historischer Bedeutung, da sie in der Vergangenheit oft die Grenze zwischen zwei großen Imperien ausmachte. Bis zum 19. Jahrhundert verlief hier die Grenze zwischen dem Osmanischen Reich und Österreich-Ungarn. Die Insel diente der österreichisch-ungarischen Armee als Stützpunkt im Krieg gegen die Osmanen um Belgrad. Daher erhielt die Insel auch ihren heutigen Namen. Die weitgehend unbebaute Insel steht seit 2005 unter Naturschutz und auf der internationalen Liste der Vogelschutzgebiete. Weblinks
Isla Gran Guerra

Isla Gran Guerra (en serbio: Велико ратно острво; Veliko ratno ostrvo)​ es una isla fluvial en Belgrado,​ capital del país europeo de Serbia.​ Geografía Se encuentra ubicada en la confluencia de los ríos Sava y Danubio.​ Aunque deshabitada, la isla es parte de la ciudad de Belgrado propiamente dicha, y pertenece al municipio de Zemun. La isla de la Gran Guerra es generalmente de forma triangular y ocupa una superficie de 2,11 km². Es baja, la mayor parte de su superficie es pantanosa y con frecuencia es inundada por el Danubio. Véase también Geografía de Serbia Geografía de Europa Referencias Enlaces externos Mapa de localización de la Isla
Marea Insulă a Războiului

Marea Insulă a Războiului (în sârbă: Велико ратно острво, Veliko ratno ostrvo) este o insulă din Belgrad, Serbia. Se află la confluența Dunării cu râul Sava. Vara este pus timpuriu un pod care leagă suburbia Zemun cu insula. Nume Numele insulei provine de la importanța strategică în războaie pe care a avut-o insula de-a lungul timpului. Caracteristici Insula face parte din programul IBA (Important Bird and Biodiversity Area). Marea Insulă a Războiului face parte, de asemenea, din Rețeaua de Smarald, care este rețeaua ecologică europeană pentru prezervarea florei și faunei sălbatice și habitatele lor naturale din Europa. Cea mai mare parte a insulei este acoperită de păduri, care în unele locuri sunt de netrecut. În centrul insulei se află un lac lung care a rămas după o cădere de apă care a fost pe insulă și care împărțea insula în două. Pajiștile de pe insulă sunt pline de ierburi medicinale. Insula este un adăpost pentru aproape 200 de specii de păsări. Zonă protejată Proprietatea naturală Marea Insulă a Războiului, care este formată din cele două insule (Marea Insulă a Războiului și Mica Insulă a Războiului), a fost declarată zonă de merit excepțional din 8 aprilie 2005. Se află sub conducerea Societății de Utilități Publice Zelenilo-Belgrad și Administrația comunei Zemun. Decizia privind protejarea zonei a fost luată de Adunarea orașului Belgrad la propunerea Secretariatului pentru Protecția Mediului. Activul natural protejat Marea Insulă a Războiului este format din două insule, Marea Insulă a Războiului și Mica Insulă a Războiului. Apele insulei au fost declarate zonă naturală de reproducere a peștilor din zonele de pescuit „Dunărea III” și „Sava II”. Împreună cu Mica Insulă a Războiului, Marea Insulă a Războiului a fost plasată sub protecție pentru păstrarea caracteristicilor peisajului pitoresc și a valorilor peisajului primar netulburat de o importanță excepțională pentru conservarea habitatelor, a rarităților naturale, a păsărilor rare și pe cale de dispariție din zonele umede, cu semnificație ecologică, cultural-istorică și recreativă pentru orașul Belgrad. Zona protejată are un regim de protecție de nivel 1 și un caracter de rezervație naturală specială și include întreaga Mare Insulă a Războiului, zona de coastă a Marei Insule a Războiului, complexul forestier, zonele umede din cadrul Marei Insule a Războiului și corpurile de apă din jurul Micii Insule a Războiului. Note Vezi și Mica Insulă a Războiului (în sârbă: Мало ратно острво, Malo ratno ostrvo) sau Insula Cailor (Коњско острво)
Велико-Ратно

Велико-Ратно (серб. Велико ратно острво, Veliko ratno ostrvo, дословно - Большой военный остров) — речной русловый остров на Дунае, расположенный в границах Белграда, напротив Калемегдана. На севере острова находится популярный пляж Лидо, наречённый в честь Венецианской лагуны. Остров богат птичьими колониями, некоторые из них имеют статус природных заказников. Рядом с ним находится Мали-Ратни (Малый военный остров). Название известно с 18 века. Географическое местоположение Остров Велико-Ратно расположен в границах Белграда, в месте впадения Савы в Дунай, относительно близко к берегу: крайние точки на юге и юго-западе острова расположены всего в двухстах метрах от берега Дуная (Нови-Београд) и берега Савы (Калемегдан). Административно остров относится к общине Земун округа Белград. Официально не заселён, но на острове имеется непризнанный дачный посёлок. В летний период к острову устанавливается понтонный мост. История Остров Велико-Ратно получил своё название ещё в XVI веке. Когда в 1521 году Сулейман Великолепный осаждал Белград, он разместил на этом острове янычарский лагерь. Здесь же в 1806 году дислоцировал повстанческую артиллерию легендарный Карагеоргий: отсюда 500 сербских войников обстреливали Калемегдан, который обороняли янычары. Карагеоргию удалось выбить янычар из Белграда и основать одну из двух конкурирующих династий Сербии. В Первую мировую войну остров Велико-Ратно использовала в качестве плацдарма против Белграда уже австро-венгерская армия. Примечания Ссылки Miloš Bobić. Veliko ratno ostrvo (серб.). «Vreme» (4 июля 2002). Дата обращения: 12 декабря 2019.
Великий Ратний острів

Великий Ратний острів (серб. Велико ратно острво) — річковий острів в Белграді, Сербія, при злитті річок Сава та Дунай. Належить общині Земун. Великий Ратний острів має приблизно трикутну форму, займає площу 2,11 км². Рельєф рівнинний, значною мірою болотистий, часто затоплений річкою. Рослинність острова є типово болотяною, включає очерет та ситник, проте є й дерева - тополя, ясен, бузина, глід і навіть деякі рідкісні хвойні породи. Острів отримав свою назву через неодноразове використання у військових цілях. Під час турецької облоги 1521 року турки розмістили на острові свою артилерію для обстрілу фортечних мурів. 1806 року повстанці Карагеоргія саме звідси почали атаку на місто. 1915 року австро-угорські війська використовували острів як плацдарм для штурму міста. Посилання Путопис са Великог ратног острва (серб.) Див. також Малий Ратний острів
Seismological Institute Building

Seismological Institute Building (Serbian: Зграда Сеизмолошког завода, Zgrada Seizmološkog zavoda) is located in Tašmajdan, a park in Belgrade, Serbia. Built and adapted from 1908 to 1939, it was the first public building in this part of Belgrade and the first work of architect Momir Korunović, who later designed some of Belgrade's most important buildings during the interbellum, and was nicknamed "Serbian Gaudi". It was declared a cultural monument in 2007. History After an earthquake hit the town of Svilajnac in 1893, the Geology institute of the Great School began collecting data on earthquakes. The event was declared by geologist Jovan Žujović to be one of Serbia's strongest. After the Great School transformed into the University of Belgrade in 1905, the university established a Seismology Institute in 1906 and proposed to locate it in Tašmajdan. The commitment of the then assistant, and future professor, Jelenko Mihailović, Serbia's first and for many years only seismologist, is significant for the construction of the building. Construction Construction took place from 1908 to 1939, in four stages. The foundation stone was laid on 10 September 1908. The original building was constructed in 1909 by Korunović, using the Belgrade company of Stevan Hibner. The work was continued in 1912, based on a design by architect Đuro Bajalović. After another two periods of construction in 1926 and 1939, the building took its ultimate form. Design Originally, the building had a single story, approximately square in plan, built entirely of brick, with a façade devoid of ornament. It was a pavilion-type construction, designed to serve a purpose rather than be decorative. Successive additions were more ornate, with arched lintels above the windows and regular prongs over the roof cornice. The Seismological Institute is considered an object of significant cultural, historical and architectural value. As the first work of Serbian architect Momir Korunović, it is the oldest public building erected in Tašmajdan and one of the hallmarks of Tašmajdan Park today. The first seismographs were installed in 1909, recording their first earthquake in June 1910. The entire inventory of the institution was destroyed during World War I. Instruments acquired in 1929 as war reparations were used until recent times. The Seismology Institute was officially part of the University of Belgrade until 1995, and is still located in Tašmajdan. References Literature А. Кадијевић, Момир Коруновић, Београд 1996. А. Кадијевић, Један век тражења националног стила у српкој архитектури (средина XIX – средина XX века), Београд, 1997. Н. Несторовић, Грађевине и архитекте у Београду прошлог столећа, Београд 1937. С. Г. Богуновић, Архитектонска енциклопедија Београда XIX и XX века, архитекти, том II, Београд 2005. З. Маневић, Лексикон српских архитеката XIX и XX века, Београд 1999. External links Републички завод за заштиту споменика културе – Београд Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Листа споменика
Bâtiment de l'Institut de sismologie

Le bâtiment de l'Institut de sismologie (en serbe cyrillique : Зграда Сеизмолошког завода ; en serbe latin : Zgrada Seizmološkog zavoda) est situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la partie urbaine de la municipalité de Palilula. Construit entre 1908 et 1939, il est inscrit sur la liste des biens culturels de la Ville de Belgrade. Présentation Le bâtiment, situé dans le parc de Tašmajdan, a été conçu par l'architecte Momir Korunović. La première pierre a été posée le 10 septembre 1908 et ce premier ensemble a été construit en 1909 par la société belgradoise de Stevan Hibner. Les travaux ont repris en 1912 d'après des plans de Đura Bajalović et l'édifice a reçu son apparence actuelle à la suite de modifications apportées en 1926 et 1939. À l'origine, le bâtiment a été conçu comme un pavillon très simple, en briques, avec un seul étage et des façades sans décoration. Les modifications ultérieures lui ont conféré une allure néoromantique, avec des arcs aveugles au-dessus des fenêtres et, surtout, une corniche crénelée couronnant l'édifice. Le bâtiment est la première réalisation de Momir Korunović, l'un des fondateurs du style serbo-byzantin moderne et considéré comme l'un des architectes serbes les plus importants du XXe siècle. Historiquement, il est le plus ancien édifice public construit dans le quartier de Tašmajdan et constitue aujourd'hui l'un des lieux « phares » de ce quartier-parc. Il abrite l'Institut de sismologie de la république de Serbie. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Palilula (Belgrade) Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Зграда Сеизмолошког завода

Зграда Сеизмолошког завода се налази у Београду, у Ташмајданском парку и представља непокретно културно добро као споменик културе.. За изградњу зграде посебно је значајно залагање тада асистента и будућег професора Јеленка Михаиловића, првог и дуго година јединог сеизмолога код нас. Предан рад и изразита стручност овог великог ентузијасте, утицали су на унапређење и развој сеизмологије у Србији, чији су успешни резултати праћени и ван граница земље. Историјат и изглед Камен темељац положен је 10. септембра 1908. године. Првобитни објекат изведен је 1909. године према пројекту архитекте Момира Коруновића, док је радове изводила фирма Стевана Хибнера из Београда. Радови су настављени 1912. године према плановима Ђуре Бајаловића. Још две интервенције из 1926. и 1939. године довеле су до формирања коначног изгледа грађевине. Први сеизмолошки инструменти инсталирани су 1909. године, као и сав инвентар завода уништени су током Првог светског рата. Све до новијих дана коришћени су инструменти добијени 1929. године на име ратне репарације. Првобитно, зграда је била једноставна приземна грађевина, приближно квадратне основе, у целини саграђена од опеке, са чистом фасадом лишеном украса. Каснија дозиђивања довеле су до стварања једног новог романтичарског духа, са лучним надпрозорницима, као и правилним ритмом зубаца над кровним венцем. Зграда Сеизмолошког завода је објекат значајне културно-историјске и архитектонске вредности. Представља прво остварено дело истакнутог српског архитекте 20. века Момира Коруновића, најстарији јавни објекат подигнут на Ташмајдану и данас једно од обележја Ташмајданског парка. Види још Списак споменика културе у Београду Републички сеизмолошки завод Референце Литература А. Кадијевић, Момир Коруновић, Београд 1996. А. Кадијевић, Један век тражења националног стила у српкој архитектури (средина XIX – средина XX века), Београд, 1997. Н. Несторовић, Грађевине и архитекте у Београду прошлог столећа, Београд 1937. С. Г. Богуновић, Архитектонска енциклопедија Београда XIX и XX века, архитекти, том II, Београд 2005. З. Маневић, Лексикон српских архитеката XIX и XX века, Београд 1999. Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Листа споменика
Св. св. Петър и Павел (Рас)

„Св. св. Петър и Павел“ (на сръбски: Црква Светих апостола Петра и Павла) е православна църква в покрайнините на Нови пазар, Сърбия. Сградата е построена в IX век, когато тези земи столетия са част от българската държава. Ротондоподобното ядро на днешния храмов комплекс планировъчно е провинциален аналог на Кръглата църква във Велики Преслав и е най-старата запазена църква в днешна Сърбия. Тя става главна църква на средновековната сръбска столица Стари Рас и е катедрална църква на Сръбската църква до края на XII век. Част е от комплекса Стари Рас, който е в Списъка на световното наследство на ЮНЕСКО. Бележки Марковић, Миодраг, Војводић, Драган. Црква Светих апостола Петра и Павла у Расу. Нови Сад, Платонеум, 2021.
Petrova crkva

Die Petrova crkva (Peterskirche; serbisch-kyrillisch Петрова црква) ist eine Kirche in Serbien. Bauweise, Lage und Geschichte Die Peterskirche liegt in Südwestserbien, zwei Kilometer nördlich von Novi Pazar bei Ras (heute Raška). Sie ist die älteste Kirche in Serbien und das einzige völlig erhalten gebliebene Denkmal aus der Zeit vor den Nemanjiden. Die Kirche steht auf einem Hügel, der schon im 5./6. Jahrhundert vor Christus besiedelt war. Denn bei Konservierungsarbeiten im Jahr 1958 fand man unter den Fundamenten ein illyrisches Fürstengrab mit reichen Grabbeigaben. Der Schmuck aus Gold, Silber und Bernstein, der von der griechisch-archaischen Kunst beeinflusst ist, befindet sich heute im Serbischen Nationalmuseum in Belgrad. Über diesen Funden stand ein römischer Rundbau, welcher als frühchristliche Kirche genutzt war und dessen Fundamente erhalten blieben. Die darauf im 9. Jahrhundert erbaute, byzantinische Rotunde, die der Legende nach vom Apostel-Paulus-Schüler Titus gegründet worden sei, war lange Zeit das bedeutendste Gotteshaus Serbiens und später Sitz des Bischofs, danach Erzbischofs von Raszien. Stefan Nemanja, der Begründer dieser Dynastie, der zur orthodoxen Kirche konvertiert war, hat hier auf einem Konzil die Bogumilen zu Häretikern erklärt und deren Verfolgung beschlossen. Hier trat er auch zugunsten seines Sohnes Stefan Nemanjić zurück. Grundriss der Peterskirche ist eine in vier Apsiden abgeteilte Rotunde. Die östliche Apsis ist stark ausgeweitet. Über dem quadratischen Mittelraum erhebt sich die hohe Kuppel über dem Tambour (Architektur) auf Trompen. Es finden sich in der Kirche drei Bemalungsschichten, von denen die ältesten Freskenreste im Tambour sind. Im Altarraum sind Fresken aus dem 12. Jahrhundert, die am besten erhaltenen des 13. Jahrhunderts zum Teil an Pfeilern im Mittelraum. 1979 ist die Kirche als Teil der Stätte Stari Ras und Sopoćani in die UNESCO-Liste des Weltkulturerbes aufgenommen worden. Literatur Frank Rother: Jugoslawien. Kunst, Geschichte und Landschaft zwischen Adria und Donau. DuMont Buchverlag Köln 1988, ISBN 3-7701-0787-0, S. 242. Franz N. Mehling: Jugoslawien. (Knaurs Kulturführer). Droemer Knaur, München 1984, ISBN 3-426-26135-9, S. 226–228. Miodrag Marković, Dragan Vojvodić: Church of the Holy Apostles Peter and Paul in Ras. Platoneum, Novi Sad 2021 (englisch, academia.edu). Weblinks Peterskirche - Sammlung von Bildern des Fonds Blago Artikel über die Petrova crkva bei www.beo-books.de
Iglesia de San Pedro (Ras)

La iglesia de los Santos Apóstoles Pedro y Pablo o iglesia de San Pedro (en serbio cirílico: Црква светих Апостола Петра и Павла o Петрова црква ; en serbio latinizado: Crkva svetih Apostola Petra i Pavla o Petrova crkva) es una iglesia de Serbia ubicada sobre la colina de la ciudad medieval de Ras, cerca de Novi Pazar. Fue construida en el siglo VIII, lo que le hace una las iglesias más antiguas de Serbia. Desde 1979 figura en la lista del patrimonio mundial de la UNESCO como parte del conjunto de Stari Ras («Viejo Ras») y de Sopoćani.​ También está inscrita en la lista de los monumentos culturales de importancia excepcional de la República de Serbia.​ Historia Las excavaciones arqueológicas efectuadas en 1957 descubrieron en la colina de la iglesia los vestigios de una tumba iliria proveniente del V siglo a. C.; entre los objetos descubiertos figuran jarrones griegos, objetos en bronce y en plata, joyas de oro, así como cristalería, todo de un excepcional valor arqueológico e histórico.​ La iglesia actual se construyó junto a la tumba. Edificada entre los siglos VIII y IX, es la única iglesia de Serbia previa a la dinastía de Nemanjić.​ Frescos Ciertos frescos de la iglesia de San Pedro datan de los siglos X, XII y XIII, otros de los siglos XVII y XIX. Notas y referencias Enlaces externos (en serbio) «Petrova Crkva». http://www.raska.org.rs. Sitio oficial del distrito de Raška. 25 de noviembre de 2007. Consultado el 8 de abril de 2011. Bibliografía Aleksandar Deroko, Monumentalna i dekorativna arhitektura u srednjevekovnoj Srbiji, Belgrado, 1985 Jovan Deretić, Kulturna istorija Srba, Kragujevac, 2001. Marković, Miodrag; Vojvodić, Dragan (2021). Church of the Holy Apostles Peter and Paul in Ras. Novi Sad: Platoneum.
Église Saint-Pierre de Ras

L'église des Saints-Apôtres-Pierre-et-Paul ou église Saint-Pierre (en serbe cyrillique : Црква светих Апостола Петра и Павла ou Петрова црква ; en serbe latin : Crkva svetih Apostola Petra i Pavla ou Petrova crkva) est une église de Serbie située sur le site de la ville médiévale de Ras, près de Novi Pazar. Elle a été construite au VIIIe ou au IXe siècle, ce qui en fait l'une des plus anciennes de Serbie. Depuis 1979, elle figure sur la liste du patrimoine mondial de l'UNESCO, avec l'ensemble de Stari Ras (« Vieux Ras ») et de Sopoćani. Elle est également inscrite sur la liste des monuments culturels d'importance exceptionnelle de la république de Serbie (identifiant no SK 182). Histoire Des fouilles archéologiques effectuées en 1957 ont mis au jour sur le site de l'église les vestiges d'une tombe illyrienne remontant au Ve siècle av. J.-C. ; parmi les objets découverts figurent des vases grecs, des objets en bronze et en argent, des bijoux en or, ainsi que de la verrerie, le tout présentant une exceptionnelle valeur scientifique. L'église actuelle a été construite à l'emplacement de cette tombe. Édifiée au VIIIe ou IXe siècle, elle est la seule église de Serbie antérieure à la dynastie des Nemanjić. Fresques Certaines fresques de l'église Saint-Pierre datent du Xe siècle, des XIIe et XIIIe siècles, d'autres encore des XVIIe et XIXe siècles. Références Articles connexes Stari Ras Monuments culturels du district de Raška Bibliographie Aleksandar Deroko, Monumentalna i dekorativna arhitektura u srednjevekovnoj Srbiji, Belgrade, 1985 Jovan Deretić, Kulturna istorija Srba, Kragujevac, 2001 (ISBN 86-7247-009-5) (en) Miodrag Marković et Dragan Vojvodić, Church of the Holy Apostles Peter and Paul in Ras, Novi Sad, Platoneum, 2021 (lire en ligne) Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail du patrimoine mondial Portail du christianisme orthodoxe