NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Monaster Studenica

Monaster Studenica (serb. Манастир Студеница, Manastir Studenica) – średniowieczny klasztor prawosławny koło Kraljeva w Serbii. Jeden z najstarszych zabytków tzw. szkoły raszkańskiej. Ufundowany w końcu XII wieku przez wielkiego żupana Raszki Stefana Nemanię (1166–1196). W 1183 r. rozpoczęto trwającą do lat 90. budowę pierwszej cerkwi monasteru – pod wezwaniem Zaśnięcia Bogurodzicy. Była to zadužbina Stefana Nemanii, czyli cerkiew, w której po śmierci chciał być pochowany. Cerkiew została wykończona już po śmierci Stefana przez jego synów: Wukana, Stefana i Rastka, kiedy to w latach 1208–1209 wnętrze świątyni ozdobili artyści greccy. W latach 1228–1234 na polecenie króla Stefana Radosława dobudowano do jej fasady zachodniej narteks (przedsionek) w stylu gotyckiej architektury cysterskiej. Studenica stała się nekropolą Nemaniczów. Klasztor prężnie się rozwijał – na przestrzeni kolejnych stuleci wzniesiono cerkiew św. Mikołaja (ok. 1240), cerkiew św. Jana (XIII w.), cerkiew św. Anny i św. Joachima (pocz. XIV w.) oraz cerkiew królewską (1314). Zarówno cerkiew Bożej Bogurodzicy jak i cerkiew królewska zbudowane są z białego marmuru, ich wnętrza zdobią freski w stylu bizantyjskim z XIII i XIV wieku. W 1986 obiekt został wpisany na listę światowego dziedzictwa kulturowego UNESCO. Freski Przypisy Linki zewnętrzne Monastyr Studenica: Манастир Студеница. manastirstudenica.org.rs. [dostęp 2011-11-18]. (serb.). Kraljevo: Manastir Studenica…. kraljevo.com. [dostęp 2011-11-18]. (serb.).
Kostel svatého Jiří (Užice)

Kostel svatého Jiří (srbsky Црква светог Ђорђа/Crkva svetog Đorđa) se nachází ve městě Užice na jihozápadě Srbska. Byl zbudován v letech 1840–1842. V současné době je chráněn jako kulturní památka. Historie Kostel byl zbudován na základě iniciativy místních občanů pro výstavbu nového chrámu. Rychle rostoucí město Užice totiž v první polovině 19. století mělo jen jediný chrám, který byl zasvěcen sv. Markovi. Půjčku ve výši 20 000 grošů žádali občané od srbského knížectví. Udělil jim ji sám kníže Michal Obrenović III. již v době, kdy již započala výstavba zdí kostela. Dva roky po dokončení stavebních prací byl teprve chrám vysvěcen. Kostel byl několikrát rekonstruován, naposledy v roce 1990, kdy byla zcela obnovena střecha. Tu v současné době tvoří měděné desky. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Crkva Svetog Đorđa u Užicu na srbské Wikipedii.
Église Saint-Georges d'Užice

L'église Saint-Georges d'Užice (en serbe cyrillique : Црква Светог Ђорђа у Ужицу ; en serbe latin : Crkva Svetog Đorđa u Užicu) est une église orthodoxe serbe située à Užice et dans le district de Zlatibor en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 376). Présentation Références Article connexe Monuments culturels du district de Zlatibor Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог Ђорђа у Ужицу

Црква Светог Ђорђа у Ужицу саграђена је у периоду од 1840. до 1842. године, представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Историјат Иницијативу Ужичана за подизањем новог храма, поред постојеће цркве Светог Марка, подржало је тадашње окружно начелство и актом од 6. фебруара 1840. године обавештавају Попечитељство просвештенија да су одлучили да граде цркву и траже зајам у износу од 20.000 гроша. Кнез Михаило Обреновић, актом од 24. марта 1840. године када су Ужичани већ почели зидање, одобрава зајам за наставак градње. После две године изградње, црква је освештана 1844. године. Као ктитори цркве наводи се народ и окружно начелство. Изглед цркве Основа цркве је једнобродна, са полукружном апсидом, али певнички простори су правоугаоне основе. Фасада је једноставна, а испод подстрејног простора иде лучни фриз који артикулише лизене на јужној и северној страни. На западној страни су два слепа лучна прозора и један правоугаони, испод иконе заштитника храма светог Георгија. На јужној фасади, изнад врата, налази се шиљасти турски лук, а изнад два мала слепа прозора. Са обе стране врата су два прозора. Изнад певнице је по један лучни прозор, а изнад њега један мали слепи прозор. На апсиди је један лучни прозор. Унутрашњост наоса подељена је дорским пиластрима на четири травеја. Припрата је засвођена бачвастим сводом. Иконе за иконостас и зидне слике израдио је Димитрије Посниковић заједно са Милијом Марковићем. Сачуване су само царске двери и северна страна иконостаса, пошто је јужна страна страдала у пожару 1955. године. На хору се налазе зидне слике српских светитеља и то: Свети Сава, Свети краљ Урош, Свети краљ Стефан Дечански, Свети краљ Милутин, Свети Симеон Мироточиви, Свети цар Лазар, Свети деспот Јован, Света Мати Ангелина, Свети Стева Штиљановић. Сачуван је и део записа на јужном зиду наоса по коме се види да су зидне слике и иконостас радили Милија Марковић и Димитрија Посниковић, родом из Карловца, Војводства Сербскога, лета Господњег 1851. године. Црква је поправљана више пута, а највећа поправка је извршена 1990. године када је постављен бакарни кров. Види још Списак споменика културе у Златиборском округу Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Flugplatz Valjevo

Der Flugplatz Valjevo oder Flugplatz Divci (serbisch: Aerodrom Valjevo/Aerodrom Divci oder Аеродром Ваљево/Аеродром Дивци, ICAO-Code: LYVA) ist ein Sportflugplatz im Westen Serbiens. Errichtet wurde der Flugplatz 1996. Der Flugplatz ist rund 12 km von Valjevo in Westserbien entfernt. Er liegt nahe dem Bergkurort Divčibare an der Bahnstrecke Belgrad–Bar und an der Autobahn, die Valjevo mit Belgrad verbindet. Der Flugplatz Valjevo ist auch bekannt unter dem Namen Flughafen Divci, da er sich beim gleichnamigen Dorf Divci (Valjevo) befindet. Er besitzt eine 1250 m lange und 50 m breite Piste. Der Flugplatz wird als Trainingsstätte und Landeplatz von Sportflugzeugen, Segelflugzeuge, Fallschirmspringern und motorisierten Hängegleitern benutzt. Der Flugplatz ist auf Grasböden errichtet worden und befindet sich auf einer Höhe von 147 m über NN. Im Jahr 2010 wurde die Helikopterpilotenschule „Heli Master“ beim Flugplatz gegründet, die erste in Serbien. Zukunftsplanung und Eigner In den letzten Jahren stellt sich die Frage, wie man in den Flugplatz investieren kann, um den Okrug Kolubara und die Stadt Valjevo als sein Zentrum wirtschaftlich zu stärken. Um Investitionen bemühen sich die großen regionalen Wirtschaftseinheiten und die Stadt Valjevo, die an einer Beteiligung am Flugplatz noch interessiert ist. Eine Aktionärgruppe aus der Stadt Valjevo und mehreren privaten Firmen betreibt den Flugplatz. Den größten Teil der Aktien hat „Aeroklub Valjevo“ mit 41,72 %, danach folgen: die Firma „Termoelerktro“ mit 23,89 %, an dritter Stelle steht die Firma „Ikar“ mit 16,64 % und „Vujić Valjevo“ mit 13,68. Geringe Anteile hat die Opština Valjevo mit 2,76 %, sowie „JP Valjevo-turist“ mit 1,05 % und zuletzt Krušik mit 0,26 % der Aktien.
Valjevo Airfield

Valjevo Airfield (Serbian: Аеродром Ваљево / Aerodrom Valjevo), also known as Divci Airfield (Serbian: Аеродром Дивци / Aerodrom Divci), is a recreational aerodrome in Divci near the City of Valjevo, Serbia and mountain resort Divčibare. The field has a single grass runway that is 1,250 metres long and 50 metres wide. Future reconstruction The idea of the construction of a cargo-transportation centre in Valjevo, 25 years ago, is again in the focus of interest. The backbone of all plans are Bar's railway, i.e. Valjevo-Loznica railway, future highway to the seaside and airport in Divci. See also List of airports in Serbia Transport in Serbia External links Valjevo airport information (PDF) (in Serbian) Srbija će imati 16 malih aerodroma (in Serbian) Krupne investicije Archived 2009-03-27 at the Wayback Machine
Aeroportul Valjevo

Aeroportul Valjevo (IATA: QWV, ICAO: LYVA) este un aeroport din Divci⁠(d), Districtul Kolubara, Serbia ce deservește zona Valjevo. A fost deschis în 1996 și numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 143 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Aerodrom Valjevo

Aerodrom Valjevo, poznat i kao aerodrom Divci, je aerodrom koji se nalazi u Divcima 12 km od Valjeva i blizu planinskog odmarališta Divčibare. Nalazi se uz prugu Beograd-Bar i uz magistralni pravac koji spaja Valjevo sa Beogradom. Opremljen je jednom poletno-sletnom stazom koja je 1.250 m dugačka i široka 50 m. Travnata poletno-sletna staza se prostire pravcem 08/26 i nalazi se na nadmorskoj visini od 147 m. Aerodrom se koristi za obuku i letenje sportskih pilota, jedriličara, padobranaca, motornih zmajeva i paraglajderista. Planovi Tokom poslednjih nekoliko godina se poteže pitanje ulaganja u aerodrom da bi podstakao privredni razvoj Kolubarskog okruga i Valjeva kao njegovog centra. Za ulaganja su zainteresovani svi krupni privredni subjekti i Grad Valjevo koji ima udela u vlasništvu. Preduzeće „Aerodrom“ Valjevo je akcionarsko društvo. Najveći akcionar preduzeća „Aerodrom“ je aero-klub „Valjevo“ sa 41,72 odsto akcija. Slede firme Termoelektro sa 23,89 odsto, Ikar sa 16,64 i Vujić Valjevo sa 13,68 odsto. Opština Valjevo ima 2,76 odsto akcija, JP Valjevo-turist 1,05 i Krušik 0,26% akcija. Delatnost Na ovom sportskom aerodromu radi škola za obuku pilota firme „Prince Aviation“. U pripremi je otvaranje regionalnog centra za obuku pilota helikoptera, prvog te vrste u Srbiji. „Heli Master“ škola će u početku obučavati zainteresovane za sticanje privatnih pilotskih dozvola. Posebno je značajno što škola „Heli Master“ ima sve sertifikate međunarodnih asocijacija, pa će njena dozvola važiti za sve zemlje sveta. Kao prvi korak u pretvaranju sportskog aerodroma u komercijalni, na Aerodromu Valjevo se očekuje da tokom proleća 2010. počne sa radom i servis za helikoptere i sportske avione. Vidi još Valjevo Kolubarski upravni okrug Divci Spoljašnje veze Članak o servisu za helikoptere i avione u Divcima Prince Aviation
Instituto de Salud Mental (Belgrado)

El Instituto de salud mental (en serbio: Институт за ментално здравље) fundado en 1963 en Belgrado, Serbia,​ es la primera institución psiquiátrico-social en los Balcanes.​ Se trata de una institución de tercer nivel de atención que se especializa en el campo de la psiquiatría, enfermedades de adicción, la psicología clínica, la medicina epiléptica, Neurofisiología Clínica, psico-farmacología, psico-terapia y enfermedades mentales. El tratamiento se basa en los conceptos de la psiquiatría social con el objetivo de la rehabilitación y la reinserción social de los pacientes. El Instituto sirve como un centro de enseñanza de la Escuela de Medicina de Belgrado y otras escuelas en Belgrado. Véase también Sanidad Salud pública Referencias
Church of Saint Elijah, Smederevska Palanka

The Church of Saint Elijah (Serbian: Црква светог Илије) is a wooden Serbian Orthodox church located in Smederevska Palanka, Serbia. Dedicated to Saint Elijah, it was constructed between 1827 and 1828. It is the largest wooden church in Serbia. It is one of two wooden churches in Smederevska Palanka. History Construction of the church began in 1827 and was completed in 1828. According to the official account, the principal benefactor was Prince Miloš Obrenović. However, it remains uncertain whether he genuinely contributed the majority of the funds or if the patronage was attributed to him later, simply because the church was built during his rule. It is also unclear whether the funds, if provided, came from his personal wealth or from state resources. Unlike most wooden churches in Serbia, which are typically situated in rural or remote areas, the Church of Saint Elijah was originally built in the center of Smederevska Palanka. In the late 1906, following the construction of a new masonry church dedicated to the Transfiguration in the town center, the wooden church was relocated to the old municipal cemetery, where it remains today. Protection The Church has been under state protection since 1948, based on a decision issued by the Institute for the Protection and Scientific Study of Cultural Monuments of the People's Republic of Serbia (No. 2266/48 of 20 December 1948). It was officially entered into the local register of cultural monuments on 28 March 1983 and subsequently into the central register on 24 October 1983. It is classified as a Cultural Monuments of Great Importance. See also Eparchy of Šumadija References
Église en bois Saint-Élie de Smederevska Palanka

L'église en bois Saint-Élie de Smederevska Palanka (en serbe cyrillique : Црква брвнара Светог Илије у Смедеревској Паланци ; en serbe latin : Crkva brvnara Svetog Ilije u Smederevskoj Palanci) est une église orthodoxe serbe située à Smederevska Palanka et dans le district de Podunavlje en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 550). Présentation L'église, dédiée à saint Élie, se trouve au centre du cimetière de Smederavska Palanka ; elle est la plus grande église bois de Serbie. Elle a été construite en 1827-1828 grâce à des fonds du prince Miloš Obrenović. D'abord située au centre de la ville, elle a été transférée à son emplacement actuel en 1906 au moment de la construction de l'église de la Transfiguration. Elle a peut-être été construite par Petar Andrejević, originaire de Smederevska Palanka. L'église, dépourvue de porche, est dotée d'un toit recouvert de tuiles. L'intérieur, spacieux, est surmonté d'une voûte en berceau. L'édifice est constitué d'une nef unique prolongée par une abside polygonale et précédée par un narthex. Le sol est recouvert de carreaux en briques. L'édifice repose sur un soubassement en pierres sur lequel s'élèvent les murs en bois de chêne. À l'intérieur, l'iconostase remonte aux années 1830 ; à l'exception des « portes royales », toutes les icônes ont été peintes par Jovan Stergević, davantage connu sous le nom de Janja Moler, un artiste originaire de Macédoine qui a notamment travaillé à trois autres églises en bois : à l'église de Brzan, à l'église de Lozovik et à l'église de la Sainte-Trinié de Selevac. L'église abrite aussi des objets précieux, dont un chandelier sculpté dans une seule pièce de bois, une croix en cuivre et de grands chandeliers en fer forgé. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Podunavlje Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква брвнара Светог Илије у Смедеревској Паланци

Црква брвнара Светог Илије у Смедеревској Паланци се данас налази у централном делу градског гробља, подигнута је у периоду од 1827. до 1828. године, захваљујући најпре средствима кнеза Милоша Обреновића. Представља једну од ретких варошких цркава брвнара, која је до 1906. године налазила у центру Смедеревске Паланке, када је крајем 19. века након изградње новог храма у порти посвећеног Преображењу Христовом, црква брвнара пренета на варошко гробље. Црква се убраја у непокретна културна добра као споменик културе од великог значаја. Изглед Црква је једнобродне је основе са полигоналном олтарском апсидом, без трема. По површини ово је највећа сачувана црква брвнара без трема у Србији. Просторно је подељена на олтарски простор, наос и припрату. Саграђена је од храстове грађе, на темељима од притесаног камена. Кров је низак, са широком стрехом. Некада је био покривен ћерамидом, коју је касније заменио бибер цреп, а данас је на крову ћерамида индустријске производње. Унутрашњост цркве је засведена коритастим сводом од профилисаног шашовца. Под је од опеке квадратног формата. Талпе цркве су у угловима обележене зарезима који су помогли да се црква након расклапања и пресељења на гробље поново склопи. У цркви је аутентичан иконостас из тридесетих година 19. века. Све иконе на иконостасу, изузев царских двери, рад су Јање Молера. Од вредних покретних предмета у цркви се чува свећњак израђен у једном комаду дрвета, бакарни крст и велики чираци од кованог гвожђа. Галерија Види још Списак споменика културе у Подунавском округу Референце Литература Регионална привредна комора Пожаревац, приредила др Радмила Новаковић Костић, 2005. година. Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Kosančićev venac

Kosančićev venac (v srbské cyrilici Косанчићев венац) je část centra města Bělehradu. Nachází se cca 700 m západně od třídy Terazije, na svahu k řece Sávě. Název má podle středověkého ze srbských dějin, Ivana Kosančiće. Jedná se fakticky o historicky nejstarší část města, která se rozkládá mimo hradby Kalemegdanské pevnosti. Původní osada pravoslavného obyvatelstva se po pravém břehu řeky Sávy začala rozrůstat zhruba od roku 1830. Díky tomu je celá čtvrť plná historických památek a důležitých objektů, jakými je např. katedrální kostel Svatého Michala archanděla (vybudovaný v letech 1837 – 1840, budova sídla Srbské pravoslavné církve nebo rezidence princezny Ljubice. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kosančićev venac na Wikimedia Commons
Kosančićev Venac (Belgrado)

Kosančićev Venac (en alfabeto cirílico: Косанчићев венац) da nombre a una calle y un barrio de Belgrado, capital de la República de Serbia. Estos se encuentran ubicados en el distrito o municipio urbano de Stari Grad. Según el censo del año 2002, la comunidad local del barrio contaba con 1 988 habitantes. Ubicación El barrio de Kosančićev Venac está situado alrededor de la calle con el mismo nombre 700 m al oeste de Terazije: considerado como el centro de Belgrado y situado sobre la cordillera que forma el final de la región de Šumadija y que se extiende desde las zonas de Terazijska Terasa hasta Kalemegdan, en Belgrado. La calle Kosančićev Venac, por su parte, nace a la altura de la calle Pol Lukina; que se orienta hacia el este, dejando a la pequeña calle Srebrenička a su derecha. A continuación, se bifurca bruscamente hacia el noroeste, dejando a su derecha las calles Zadarska y Kralja Petra, para terminar en la calle Pariska.​ Historia Kosančićev Venac constituye la parte más antigua de Belgrado fuera de la fortaleza. La nueva ciudad serbia, en contraste con la antigua ciudad otomana, comenzó a crecer en la década de 1830 a lo largo del margen derecho del río Sava, extendiéndose hasta el barrio de Savamala. Arquitectura En 1979, el barrio de Kosančićev Venac fue declarado, en su conjunto, zona de interés histórico-cultural de la República de Serbia;​ así como uno de los bienes culturales protegidos de la ciudad de Belgrado.​ Entre estos monumentos protegidos figura la casa de Mika Alas, situada en el n.º 22 de Kosančićev Venac y construida en 1910 por el arquitecto Petar Bajalović, de estilo Art nouveau.​​ Varios edificios históricos se ubican en el barrio, como la residencia de la princesa Ljubica (Calle de Kneza Sime Markovića, n.º 8), construida entre 1829 y 1831.​​ La catedral de San Miguel (Calle de Kneza Sime Markovića, n.º 3), construida entre 1837 y 1840 por Adam Fridrih Kverfeld, de estilo clasicista, también figura hoy en día entre estos monumentos;​​ junto con el palacio del Patriarcado de Belgrado (Calle de Kneza Sime Markovića, n.º 6), construido entre 1933 y 1935 por Viktor Lukomski en un estilo que combina modernismo con arquitectura serbo-bizantina.​​ Cultura En el número 19, la Galería Prodajna.​ En la misma calle se encuentra también la antigua Biblioteca Nacional de Serbia.​ Educación El rectorado de la Universidad de las Artes de Belgrado está situado en el n° 29.​ Notas y referencias Enlaces externos (en inglés) Listado de barrios y suburbios de Belgrado (en inglés) Listado de edificios más notables de Belgrado (en francés) Arquitectura en Belgrado (en serbio) Informations (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). (en inglés) — PDF Old Town Above the Sava River
Kosančićev venac

Kosančićev venac (en serbe cyrillique : Косанчићев венац) est une rue et un quartier de Belgrade, la capitale de la Serbie. Il est situé dans la municipalité urbaine de Stari grad. En 2002, la communauté locale comptait 1 988 habitants. Emplacement Le quartier de Kosančićev Venac est situé le long de la voie du même nom, à 700 m à l'ouest de Terazije qui est considéré comme le centre de Belgrade sur la crête qui constitue la fin de la région de Šumadija et qui s'étend, à Belgrade, de Terazijska Terasa à Kalemegdan. L'artère de Kosančićev Venac, quant à elle, naît à la hauteur de la rue Pop Lukina ; elle s'oriente vers l'est, laissant sur sa droite la petite rue Srebrenička. Elle bifurque ensuite brutalement vers le nord est, laissant sur sa droite la rue Zadarska puis la rue Kralja Petra. Elle aboutit ensuite dans la rue Pariska. Histoire Kosančićev venac constitue la partie la plus ancienne de Belgrade en dehors de la forteresse. La nouvelle ville serbe, en contraste avec la vieille ville ottomane, a commencé à se développer dans les années 1830 le long de la rive droite de la Save, se prolongeant jusqu'au quartier de Savamala. Architecture Depuis 1979, le quartier de Kosančićev venac est classé dans son ensemble parmi les entités spatiales historico-culturelles de grande importance de la république de Serbie et parmi les biens culturels protégés de la ville de Belgrade. Parmi les monuments classés figure la maison de Mika Alas située 22 Kosančićev venac et construite en 1910 par l'architecte Petar Bajalović dans le style de l'Art nouveau Plusieurs monuments historiques sont situés dans le quartier, comme la résidence de la princesse Ljubica (8, rue Kneza Sime Markovića), construite en 1829 et 1831. La cathédrale Saint-Michel (3 rue Kneza Sime Markovića), construite entre 1837 et 1840 par Adam Fridrih Kverfeld dans un style classicisant, est aujourd'hui classée. Le bâtiment du patriarcat de Belgrade (6 rue Kneza Sime Markovića), construit entre 1933 et 1935 Viktor Lukomski dans un style qui mêle le modernisme et l'architecture serbo-byzantine, est également classé. Culture Au no 19 de la rue se trouve la Prodajna galerija. Dans la rue se trouve aussi l'ancienne bibliothèque nationale de Serbie. Éducation Le rectorat de l'Université des arts de Belgrade est situé au n° 29. Notes et références Voir aussi Articles connexes Quartiers et faubourgs de Belgrade Architecture à Belgrade Liens externes (sr) Informations Portail des routes Portail de Belgrade
Косанчичев венац

Косанчичев венац (серб. Косанчићев венац) — старейший район Белграда, столицы Сербии. Расположен в общине Стари-Град. Расположение Простирается от крепости Калемегдан до Бранкова моста. История и архитектура Исторически район представляет собой первое компактное сербское поселение на территории Белграда. Он изобилует мощеными улицами и старинными семейными домами, относящимися к типичным балканским архитектурным стилям первой половины XVIII, XIX и XX веков. Здесь расположены такие достопримечательности как Дворец княгини Любицы, кафе «?», а также Собор Святого Михаила и здание Сербского патриархата. С 1979 года район классифицируется как часть объектов исторического и культурного значения Республики Сербии и культурных ценностей города Белграда. Среди перечисленных памятников включают дом № 22 Мике Аласа, построенный в 1910 году по проекту архитектора Петра Баяловича в стиле ар-нуво. В районе Косанчичева венца находится Дом Топаловичей из популярного в Сербии фильма «Марафонцы бегут круг почёта» Слободана Шияна. Примечания Ссылки Просторно културно-историјска целина од великог значај Косанчићев венац Споменици културе у Србији