NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Општина Србобран

Општина Србобран је општина у Републици Србији. Налази се у АП Војводина и спада у Јужнобачки округ. По подацима из 2004. општина заузима површину од 284 km² (од чега на пољопривредну површину отпада 26460 ha, а на шумску 14 ha). Седиште општине је град Србобран. Општина Србобран се састоји од 3 насеља. Према подацима са последњег пописа 2022. године у општини је живело 14.357 становника (према попису из 2011. било је 16.317 становника). У општини се налази 4 основних и 1 средња школа. Општина Србобран је раскршће путева у пољопривредном подручју с трговином, угоститељством и индустријским погонима. На теренима канала и пољопривредном земљишту развијен је лов и риболов. У селу Турија одржава се традиционална туристичка манифестација „Кобасицијада“. Географија Територија општине је низија, благо нагнута ка југу (од 96 метара до 80 метара апсолутне висине), на којој је свака стопа земљишта плодна и приступачна за обраду. У геоморфолошком погледу на територији општине се разликују следеће целине: а) виша лесна зараван рашчлањена речицом Кривајом северно од Великог бачког канала и б) нижа лесна тераса јужно од Великог бачког канала. У педолошком саставу земљишта преовлађују черноземи и ливадске црнице и једно је од најплоднијих у Европи. Клима је умерено-континентална са изражена четири годишња доба. Површинске воде у општини су: речица Криваја, Велики бачки канал, Бељанска бара и друге мање баре. Све воде се користе за наводњавање, а Велики бачки канал и за водни саобраћај. Одлике привреде општине Србобран проистичу из некадашњих и данашњих физичко-географских и друштвено-економскихуслова. Захваљујући 26.621 хектару пољопривредних површина, пољопривреда је у општини одувек била главна грана привреде и битно је утицала на врсту и карактер занатства. На број становника у општини Србобран, битног утицаја су имали ратови (смањивао се наталитет а повећавао морталитет становништва), као и погибије, миграције и епидемије заразних болести (колера и трбушни тифус). У општини Србобран је остварен мали пораст становништва, знатно слабији од пораста становништва у Војводини, а нарочито од пораста у Бачкој. У последња три пописа после рата, изражена је тенденција смањења становништва у општини укупно, и у сва три насељена места појединачно. Србобран, Турија и Надаљ су све до половине 18. века означавани као српска насеља. Чак и после колонизације Мађара, Немаца и осталих у бившој Аустроугарској, апсолутну већину становништва су чинили Срби. Колонизацијом становништва, већином мађарске народности, углавном је насељаван Србобран. Етничка структура становништва у општини Србобран, задржала се до данашњих дана с мањим одступањима, пошто насеља у општини Србобран нису насељавана колонистима после Другог светског рата. Милешево, насеље основано и изграђено после Првог светског рата, припадало је општини Србобран, али је после Другог светског рата, као насеље Радичевић, припојено општини Бечеј. Етничка структура Сва три насељена места у општини имају већинско српско становништво. Попис 2011. Познате личности Момчило Тапавица Параскева Драпшин Вартоломеј Дебељачки Петар Драпшин Ласло Вегел Ђорђе Дунђерски Лазар Дунђерски Референце
Србобран (община)

Общи́на Србобран (серб. Општина Србобран) — община в Сербії, в складі Південно-Бацького округу автономного краю Воєводина. Адміністративний центр общини у Воєводині — містечко Србобран. Населення Згідно з даними перепису 2007 року в общині проживало 17 017 особи, з них: серби — 11 963 — 67%; мадяри — 3920 — 21,95%; югослави — 462 — 2,58%; Решту жителів — зо два десятка різних етносів, зокрема: югослави, хорвати, угорці, німці. Загалом, русинів-українців налічується близько півсотні осіб, але чимало з них уже асимілювалося. Населені пункти Община утворена з 3 населених пунктів (з них 1 місто — центр общини): Примітки Посилання Вебсторінка сільської общини Србобран [Архівовано 7 січня 2019 у Wayback Machine.]
Televizní věž (Iriški Venac)

Televizní věž na vrchu Iriški Venac se nachází několik kilometrů jižně od města Novi Sad v Srbsku. 170 metrů vysoká konstrukce je tvořena betonovou věží (120 m), ocelovou příhradovou konstrukcí (30 m) s rozhlasovou (FM) anténou) a televizní anténou (20 m). Byla postavena v roce 1975 a výrazně poškozena při Operaci Allied Force (zasažena 50 střelami při bombardování Jugoslávie NATO) v roce 1999. Všechna zařízení byla zničena. Škoda byla odhadnuta na 11,5 milionů dolarů. I přesto věž slouží po bombardování nadále svému účelu. Díky své vhodné poloze (nachází se v jediném pohoří v Panonské nížině) je možné z věže vysílat až ke slovenským hranicím. Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků TV toranj na Iriškom vencu na srbské Wikipedii a TV toranj na Iriškom vencu na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Televizní věž na Wikimedia Commons
Fernsehturm Iriški Venac

Der 170 Meter hohe Fernsehturm auf dem Iriški Venac (serbisch Иришки венац Iriški venac [ǐriʃkiː ʋɛ̌ːnats]) wurde 1975 im Osten des Nationalparks Fruška Gora nahe der vojvodinischen Hauptstadt Novi Sad im Norden Serbiens erbaut. Das vom Architekten Gliša Stajić entworfene brutalistische Bauwerk besteht aus einem 120 Meter hohen Betonschaft mit zwei Turmkörben, auf dem ein 30 Meter langes Segment mit UKW-Antennen platziert ist. Auf der Spitze der Konstruktion ist eine 20 Meter lange Fernsehantenne montiert. Nach seiner Errichtung war der Fernsehturm der zweithöchste Jugoslawiens nach dem Fernsehturm Avala und die primäre Sendeanlage für die gesamte Region Syrmien. 1999 wurde er aufgrund seiner strategischen Bedeutung Ziel von NATO-Luftangriffen im Rahmen der sogenannten „Operation Allied Force“. Ein intensives Bombardement führte zur Beschädigung des unteren Turmkorbs durch mehrere Raketen, doch die strukturelle Integrität des restlichen Turmes blieb erhalten. Die Sendefunktion wurde kurz nach dem Angriff wiederhergestellt. Weblinks Vladimir Dulović: Iriški Venac Tower. In: Nonument. Museum of Transitory Art, Ljubljana; abgerufen am 17. Mai 2025 Donald Niebyl: The Iconic Concrete Transmission Towers of Yugoslavia. In: Spomenik Database. 3. Juni 2020; abgerufen am 17. Mai 2025. Fernsehturm Iriški Venac. In: Structurae
Iriški Venac Tower

The Iriški Venac Tower (Serbian: Кула Иришки венац, romanized: Kula Iriški venac, lit. "Irish Wreath Tower"; pronounced [ǐriʃkiː ʋɛ̌ːnats]) is a 175-metre-tall TV tower built of concrete on Iriški Venac in Fruška Gora near Novi Sad, Serbia. It consists of a 120-metre-tall concrete structure with two baskets on which the 30-metre-long section with FM-antennas has been placed. On the pinnacle there is a 20-metre-long TV antenna. History The tower was built in 1975 and its lower basket was partly destroyed during the NATO bombing of Yugoslavia. Sources estimate that the tower was hit by over 50 missiles. The damage was estimated to be at 11.5 million dollars. References External links Media related to Iriški Venac TV tower at Wikimedia Commons
Tour TV d'Iriški Venac

La tour TV d'Iriški Venac est une tour de retransmission de télévision située au sud de Novi Sad en Serbie. Histoire Elle a été construite en 1975. Sa partie basse a été en partie détruite en 1999 par les bombardements de l'OTAN. Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Serbie et du peuple serbe
Торањ на Иришком венцу

ТВ торањ на Иришком венцу подигнут је 1975. године и висок је 170 метара. Састављен је од: бетонског стуба (120 m), радио-антене (30 m) и антенског стуба за ТВ сигнал (20 m). Торањ је делимично срушила НАТО авијација током НАТО бомбардовања СРЈ, а штета је процењена на 11,5 милиона долара. Види још Иришки венац НАТО бомбардовање СРЈ Референце Спољашње везе Сателитски снимак торња на сајту WikiMapia
Lisieux-i Kis Szent Teréz-emléktemplom

A Lisieux-i Kis Szent Teréz-emléktemplom római katolikus templom Szerbiában, a vajdasági Zentán. A Szabadkai egyházmegyéhez tartozik. 2017. szeptember 11-én, a zentai csata 320. évfordulóján szentelték fel. Történelem A templomot Zenta legtöbb katolikus hívet számláló és legszegényebb részén emelték. A munkásnegyedben már 1912-ben felvetődött a templomépítés gondolata; ebből 1913-ban egy kápolna valósult meg, és ekkortól vezethettek itt anyakönyveket. Az 1970-es években új plébániaépületet emeltek, és a régit templommá és hittanteremmé alakították át. A szentély végleges formáját 1990-ben alakították ki. Az új templom építése 1997-ben, a Zentai csata 300. évfordulóján kezdődött. Lisieux-i Szent Teréz halálának centenáriuma csak néhány nappal tolódott el a csata évfordulójától, ezért az épülő nagytemplomot is neki szentelték. A két említett évforduló mellett egy harmadik is okot adott az építkezés megkezdésére: István 997-ben lett fejedelem, és a koronázás ezeréves évfordulója is közeledett. Épület A templom szimbolikájában az ezeréves magyar államra, és a magyar nemzeti összetartozásra hívatott emlékeztetni, a három kupola a magyar címerben található hármashalomra utal a kettőskereszttel. Ezzel egyúttal a fel nem épült Szent István-templomot is pótolni rendeltetett. Tevékenységek Hitélet Az 1990-es évek elején lelkiségi ifjúsági csoportok, családközösségek alakultak, karmelita harmadrend és karitatív csoportok is létrejöttek. Jegyzetek
Седиште бригаде

Седиште бригаде је зграда у Сремској Митровици, подигнута у другој половини 18. века и првобитно је служила за смештај команде Петроварадинског деветог граничарског пука. Изградњом новог објекта суда, почетком осамдесетих година 20. века, ово здање је уступљено Музеју Срема. Историјат С обзиром на своју основну намену, поседовао је све препознатљиве одлике војнограничарске архитектуре – строгост, симетрију, сведену декорацију. Године 1881. Митровица је стекла статус слободног градског комунитета, а недуго потом, 1886. године, промовисана је у седиште Врховног суда за читаво подручје Срема и источне Славоније. За потребе новооснованог Судбеног стола спољашњост и основа објекта су око 1900. године делимично измењени доградњом спрата и уклањањем приступног дела главног улаза. Архитектура Грађевина је складних и мирних пропорција, строге симетрије и изведена је у стилу неокласицизма са извесним ренесансним елементима. Главно прочеље, окренуто према западу, има у приземљу и на првом спрату истакнут средњи ризалит који је уједно и и декоративно најбогатије обрађен део фасаде. Надвисује га тимпанон у чијем средишњем делу је, током конзерваторско-рестаураторских радова из 2003. године, испод наслага малтера, откривен и реконструисан грб Краљевине Југославије. Посебно обележје у обради фасада дају и две слободно стојеће скулптуре античких богиња Мудрости (Минерва) и Правде (Јустиција). Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара
Gefallenendenkmal der Kosmaj-Partisanen

Das Denkmal für die gefallenen Soldaten der Kosmaj-Partisanentruppe (serbisch Spomenik Kosmajskom partizanskom odredu oder Spomenik palim borcima Kosmajskog odreda) befindet sich am Berg Kosmaj südlich von Belgrad. Es wurde im Auftrag der jugoslawischen Regierung von Bildhauer Vojin Stojić und Architekt Gradimir Medaković 1970 errichtet und 1971 zum Gedenkden der im Zweiten Weltkrieg gefallenen Partisanen der Abteilung von Kosmaj und Posavina enthüllt. Beschreibung Das Denkmal besteht aus fünf unverbundenen 30 Meter hohen Betonsäulen mit jeweils zwei nach außen strebenden Zacken, die in einem Kreis angeordnet sind und zusammen die Form eines Sternes oder Funkens annehmen. Ursprünglich stand in der Mitte des Denkmals ein kreisrunder Sockel mit einer Bronzeverkleidung, der jedoch 2014 zerstört wurde. Auf einer Granittafel ist die Inschrift: „Kosmajci, Posavci, Beograjcani, Smederovci, Moravci, Jasenicani, Mladenovcani.“ zu lesen. Das Denkmal ist von Wald umgeben und eine Stiege führt zu der Plattform, auf der es errichtet ist. Heutiger Zustand (Stand 10. Februar 2025) Das Denkmal ist heute (Stand 10. Februar 2025) in relativ gutem Zustand, hat jedoch wie die umgebende Plattform und Stiege im Laufe der Zeit Schäden erfahren und wird nicht regelmäßig instand gehalten. Dennoch wird es regelmäßig besucht und mit Blumen und anderen Erinnerungsstücken bedacht. Geschichte Die Partisanenabteilung Kosmaj und Posavina wurde am 2. Juli 1941 gegründet. Mitglieder zweier Abteilungen, aus den Regionen Kosmaj und Sava, schlossen sich zu einer Einheit zusammen. Die Zahl der Kämpfenden stieg im gleichen Jahr von rund 95 auf fast 300 und die Abteilung wurde unter dem Namen „Rade Jovanović“ bekannt, nach dem im Kampf gestorbenen stellvertretenden Kompanieführer. Am 22. Februar 1942 versuchten die Partisanen, die Versorgungswege der deutschen Truppen zu unterbrechen, wurden jedoch entdeckt. In dem darauffolgenden Kampf starben bis auf dreizehn alle der 300 Partisanen. Im Mai 1943 wurde die Kosmaj-Abteilung neu gegründet und wuchs mit dem neuen Namen „Kosmajska Brigade“ bis 1944 von 60 auf 1000 Kämpfende. Im Laufe der Jahre nahm die Brigade unter anderem an der Befreiung Belgrads teil und erlitt zahlreiche Verluste. Im März 1945 wurde sie aufgelöst. Geschichte des Denkmals In einem jugoslawienweiten öffentlichen Wettbewerb 1969 wurde Vojin Stojić' und Gradimir Medakovićs Entwurf ausgewählt und 1970 fertiggestellt. Das Denkmal wurde 1971 zum dreißigsten Jahrestag der Gründung der Partisanenabteilung Kosmaj und Posavina enthüllt. Rezeption Das Denkmal ist auch heute noch auf dem Wappen Sopots zu sehen. Ein Nachbau des Denkmals ist ohne Namensnennung in zwei Szenen in Die Tribute von Panem – Mockingjay Teil 2 zu finden. Das Denkmal ist außerdem in mehreren Musikvideos zu sehen, etwa ONE OK ROCKs Save Yourself, Senidahs Crno Srce und Tankarvilles‚Kosmaj Paradox‘ Clip. Weblinks Einzelnachweise
Споменик Космајском партизанском одреду

Споменик Космајском партизанском одреду (познат и као Споменик палим борцима Космајског одреда и Искра слободе) је споменик који се налази на Малом вису, једном од три врха планине Космај. Споменик је изграђен 1971. године и посвећен је Космајском партизанском одреду, који је у току Народноослободилачког рата од 1941. до 1944. године дејствовао на овом терену. Налази се у селу Кораћица, у општини Младеновац и монументалних је димензија — основа споменика износи 18, а висина 30 метара. Аутори споменика су вајар Војин Стојић и архитекта Градимир Медаковић. Опис Споменик представља скулптурално-архитектонску композицију која се састоји из пет бетонских кракова, висине 30 метара, који симболизују слободарску и устаничку искру. С обзиром да се налази на једном од доминантних врхова Космаја — Малом вису (576 метара) и да је висок 30 метара споменик је убрзо по изградњи постао својеврсни знак распознавања Космајског краја и овог дела Шумадије. Између стубова, на тлу се налази кружни постамент који симболизује вечни пламен. На врху постамента се првобитно налазио бронзани поклопац, али је он украден, па је 2014. године приликом обнове на његово место постављен мермерни поклопац. По ободу бронзаног поклопца постамента исписан је текст — Младеновчани, Грочани, Смедеревци, Подунавци, Јесеничани, Поморавци, Београђани, Посавци, Врачарци и Космајци, 2. јули 1941. године, мај 1945. године. Споменик је изграђен 1971. године, а свечано је отворен 3. јула исте године на тридесетогодишњицу формирања Космајско-посавског партизанског одреда. Такође, на овом месту је 8. августа 1941. године, приликом немачке офанзиве на Космај вођена борба између групе бораца Друге младеновачке чете Космајског одреда и Немаца, приликом које су између осталих погинули — командир чете Милан Милисављевић Жућа, курир Ваљевског одред Миливоје Радосављевић и члан Главног штаба НОП одреда Србије Бранко Крсмановић, народни херој. У непосредној близини споменика налази се камени белег са натписом: Галерија Референце Литература Поповић, Разуменка Зума (1981). Споменици Народноослободилачке борбе и револуције СР Србије 1941—1945. Београд: НИРО Експорт Прес. ISBN. Спољашње везе Споменик Космајском партизанском одреду (снимак из ваздуха) Споменици младеновац. рс
Райко Митич (стадион)

„Райко Митич“ е футболен стадион, намиращ се в Белград. На него домакинските си мачове играят „Цървена звезда“ и националният отбор на Сърбия. Има категория 3 звезди от УЕФА. История Строителството на стадиона започва през 1960 година. Открит е на 1 септември 1963, когато „Цървена звезда“ играят с „Риека“. На него присъстват 55 хиляди зрители. Когато стадионът е завършен, капацитетът му е 54 хил. зрители. През 1973 на този стадион се играе финалът за КЕШ между „Аякс“ и „Ювентус“, а на трибуните присъстват над 90 хил. зрители. В средата на 90-те капацитетът му е намален до 55 хил. зрители. Източници Информация на oaza.rs
Stadion Crvena Zvezda

Stadion Crvena Zvezda (cyrilicí Стадион Црвена Звезда), od prosince roku 2014 přejmenovaný na Stadion Rajko Mitić (cyrilicí Стадион Рајко Митић). Mezi fanoušky je rozšířené i označení stadiónu jako Marakana (cyrilicí Маракана). Jde o víceúčelový stadion v Bělehradu v Srbsku, přesněji v městské části Dedinje. S kapacitou 55 538 míst pro sezení je zároveň druhým největším stadiónem na celém balkánském poloostrově. Před ním už je jenom Olympijský stadión v Řecku. Používán je především pro fotbalová utkání. Je domovským stadionem klubu FK Crvena zvezda a své zápasy zde hraje i srbská fotbalová reprezentace. Kromě sportu je obrovská plocha stadiónu využívána jako místo, kde se konají různé koncerty. Významné zápasy finále ME 1976 mezi Československem a Německem finále PMEZ 1972/73 mezi Ajaxem a Juventusem Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stadion Crvena Zvezda na Wikimedia Commons
Stadion Crvena zvezda

Stadion „Rajko Mitić” višenamjenski je stadion u Beogradu, u Srbiji. Najčešće se koristi za odigravanje nogometnih utakmica i na tom prostoru svoje domaće utakmice igra FK Crvena zvezda. 27. prosinca 1959. godine FK Crvena zvezda je odigrala posljednju utakmicu na svom starom stadionu. Momčad Novoga Sada bila je suparnik na oproštaju od dotrajaloga igrališta, sagrađenoga još 1927. godine. S njim je otišao i dio nogometne povijesti. Na tom igralištu Moša Marjanović postigao je pogodak Zamori, savladan je Planička, a nakon Drugoga svjetskog rata odigrane su mnoge lijepe i uzbudljive utakmice. Nakon oproštajne utakmice stadion je porušen i na njegovim temeljima počela je izgradnja novoga, modernoga športskog objekta. Prethodno, kako bi se došlo do površine novog terena, 12 metara nižeg od ranijeg, trebalo je izbaciti preko 350.000 kubika zemlje i 15.000 kubika kamena. Taj novi stadion svjetlost dana prvi je put ugledao tri godine kasnije. Svoje je prodavaonice karata otvorio 1. rujna 1963. godine na prvenstvenoj utakmici s Rijekom (2:1). Tada je na još uvijek nedovršenim tribinama, kroz petnaest osposobljenih ulaza širine pet metara, prošlo 55.000 gledatelja, a rekord te jeseni bio je zabilježen u derbiju s Partizanom – 74.000 gledatelja. Sljedeće godine, nakon što je stadion potpuno završen, kapacitet je iznosio 110.000 gledatelja. Prvi pogodak na zvezdinoj “Marakani” postigao je Trifun Mihajlović, u susretu pionira Zvezde i Jedinstva iz Zemuna, predigri prvenstvenog susreta s Rijekom. Prvi poznati, prvoligaški pogodak, djelo je Riječanina Vukoja, dok je prvi pogodak za seniorski tim Crvene zvezde postigao Dušan Maravić, na istoj utakmici. Ako se gleda po broju prodanih ulaznica, rekord beogradske “Marakane” postavljen je 23. travnja 1975. godine na utakmici poluzavršnice Kupa kupova s mađarskim Ferencvárosom (2:2). Sigurno je na tribinama s kupljenim kartama bilo 96.070 ljudi, ali se procjenjuje da je te travanjske noći zapravo bilo prisutno svih 110.000 gledatelja, koliki je tada bio kapacitet stadiona. U međuvremenu, ta je brojka drastično smanjena. Prateći modernizaciju i istodobno ispunjavajući zahtjeve Europske nogometne unije, u cilju povećanja komfora navijača i njihove sigurnosti, ukinuta su stajaća mjesta na stadionu. Postavljene su stolice na sve četiri tribine, tako danas kapacitet stadiona sigurno iznosi 51.755 sjedećih mjesta. Među rekordnim utakmicama na beogradskoj “Marakani” ubraja se i susret završnice Kupa prvaka između Ajaxa i Juventusa (1:0), odigran 30. travnja 1973. godine. Na tribinama je bilo 91.564 gledatelja s kupljenim ulaznicama, što je treća najposjećenija utakmica na popisu. Izvori
Rajko Mitić Stadion

A Rajko Mitić Stadion (szerb cirill betűkkel: Стадион Рајко Митић) korábbi nevén: Crvena zvezda Stadion (szerb cirill betűkkel: Стадион Цревена звезда) vagy ismertebb nevén: Marakana (szerb cirill betűkkel: Маракана) egy labdarúgó-stadion Belgrádban, Szerbiában. 1963 szeptember 1-jén nyitották meg és azóta a Crvena zvezda otthona. A legnagyobb méretű stadion Szerbiában, 55538 nőző befogadására alkalmas. 2014-ben a klub korábbi játékosáról Rajko Mitić-ről nevezték el a stadiont. Itt játszották az 1972–1973-as bajnokcsapatok Európa-kupájának döntőjét és az 1976-os labdarúgó-Európa-bajnokság döntőjét. Események 1976-os Európa-bajnokság BEK-döntő UEFA-kupa-döntő Jegyzetek Források "Stadion Rajko Mitic a worldstadiumdatabase.com honlapján". Worldstadiumdatabase.com. 2011. november 4. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2017. március 17.. "Stadion Crvena Zvezda a stadiumguide.com honlapján". Stadiumguide.com.
Stadio Rajko Mitić

Lo stadio Rajko Mitić (in serbo Стадион Рајко Митић?, Stadion Rajko Mitić), in precedenza stadio Stella Rossa (in serbo Стадион Црвена звезда?, Stadion Crvena zvezda), noto anche come Marakàna, è uno stadio polifunzionale di Belgrado. Con una capienza di 55 538 spettatori è il più grande stadio nel paese; l'assonanza Marakana con quella del celebre stadio brasiliano è dovuta alla grande capienza avuta in passato dalla struttura, che, fino alla ristrutturazione avvenuta nella seconda metà degli anni novanta per adeguamenti di sicurezza, poteva contenere oltre 100 000 spettatori (record per l'incontro di Coppa delle Coppe 1974/75 Stella Rossa Belgrado-Ferencváros del 23 aprile 1975: 110 000 spettatori). Ospita le partite di calcio interne della Stella Rossa Belgrado. Lo stadio Rajko Mitić, ribattezzato nel dicembre 2014 in onore dell'ex giocatore e leggenda del club Rajko Mitić (1922–2008), ha una capienza di 51.755 posti ed è attualmente lo stadio più grande della Serbia per capienza. Incontri internazionali Europeo 1976 Jugoslavia - Germania Ovest 2-4 d.t.s. (semifinale, 17 giugno) Cecoslovacchia - Germania Ovest 2-2 (5-3 d.c.r.) (Finale, 20 giugno) Finale Coppa dei Campioni UEFA Ajax 1-0 Juventus (30 maggio 1973) Finale di Coppa UEFA Stella Rossa 1-1 Borussia M'gladbach - (andata, 9 maggio 1979). Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stadio Stella Rossa
Rode Sterstadion

Het Rode Ster-stadion of Stadion FK Crvena Zvezda of Rajko Mitićstadion (Servisch: Стадион Црвена Звезда) is een stadion in Belgrado, Servië. In 2014 werd besloten het stadion te vernoemen naar Rajko Mitić. Het stadion wordt ook wel Marakana (Servisch: Маракана) genoemd, vernoemd naar het Maracanã-stadion van Rio de Janeiro, omdat de stadions op elkaar lijken en het Rode Ster-stadion oorspronkelijk plaats bood aan 100.000 toeschouwers. Het stadion is geopend in 1965 en biedt plaats aan 55.538 toeschouwers. Het Rode Ster-stadion is gebouwd op de plek waar in 1927 het eerste stadion van Belgrado werd gebouwd. Gebruik Het wordt voornamelijk gebruikt voor voetbalwedstrijden en is de thuisbasis van Rode Ster Belgrado en van het Servisch voetbalelftal. Op 30 mei 1973 werd in dit stadion de finale van de Europa Cup I gespeeld door AFC Ajax en Juventus. De wedstrijd werd met 1-0 door Ajax gewonnen door een doelpunt van Johnny Rep. EK interlands Op 20 juni 1976 speelde de finale van het Europees kampioenschap voetbal zich af in Marakana. Tsjechoslowakije won van West-Duitsland na strafschoppen, na de legendarische strafschop van Antonín Panenka.