NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bâtiment du fonds de pension de la cimenterie de Beočin

Le bâtiment du fonds de pension de la cimenterie de Beočin (en serbe cyrillique : Зграда Пензионог фонда Беочинске фабрике цемента ; en serbe latin : Zgrada Penzionog fonda Beočinske fabrike cementa) est situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Stari grad. Construit en 1934, il est inscrit sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation Le bâtiment du fonds de pension, situé 10 Bulevar despota Stefana et 21 rue Braće Jugovića, est un immeuble résidentiel construit en 1934 dans un style moderne, d'après des plans de l'architecte Dragiša Brašovan. La partie angulaire de l'édifice, accentuée par rapport aux autres parties plus basses, est rythmée par des balcons. Le rez-de-chaussée et l'étage supérieur de la façade principale sont légèrement en retrait. L'ensemble est couronné par un toit en terrasse. L'attique est orné de fenêtres rondes. Le bâtiment se caractérise par son aspect monumental et sa composition équilibrée et constitue une œuvre exemplaire de l'architecture de Brašovan et se présente comme un modèle pour les blocs résidentiels modernes de la capitale serbe. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Stari grad (Belgrade) Portail de Belgrade Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Зграда Пензионог фонда Беочинске фабрике цемента у Београду

Зграда Пензионог фонда Беочинске фабрике цемента у Београду се налази на углу Булевара деспота Стефана и улице Браће Југовића и представља непокретно културно добро као споменик културе. Саграђена је 1934. године, према пројекту истакнутог архитекте Драгише Брашована, као стамбени објекат. Обликована у стилу модернизма, приземље и последњи спрат су повучени унутра, на углу здања, оштрије акцентован од подножја решен је у балконима. Чеоно платно зграде је решено у ритмичким низовима прозорских трака и балкона. У самом поткровљу појављују се округли прозори, као ликовни знак, док је на крову као и обично постављен носач за заставу. Зграда Пензионог фонда Беочинске фабрике цемента, својом монументалношћу, уравнотеженим односима делова и целине, посебним акцентом на детаљу, представља значајно архитектонско-урбанистичко остварење. Види још Списак споменика културе у Београду Референце Спољашње везе Политика/Нови споменици културе Новости/култура Републички завод за заштиту споменика културе - Београд САНУ-Листа споменика
Bâtiment du fonds de pension à Belgrade

Le bâtiment du fonds de pension (en serbe cyrillique : Палата Пензионог фонда ; en serbe latin : Palata Penzionog fonda) est situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Stari grad. Construit entre 1938 et 1940, il est inscrit sur la liste des biens culturels de la Ville de Belgrade. Présentation Le bâtiment du fonds de pension, situé 3 place Nikola Pašić et 29 Terazije, a été conçu par l'architecte russe Grigory Ivanovich Samoilov et construit entre 1938 et 1940. Ce bâtiment d'angle est à la fois résidentiel et commercial. Son agencement est contraint par sa position d'angle et, à l'intérieur, les pièces sont disposées autour d'un espace central rectangulaire se terminant en demi-cercle. Le bâtiment se caractérise par un mélange de deux styles : l'académisme et le modernisme. Les matériaux utilisés, la façade tripartite avec une avancée centrale et deux avancées latérales, aussi bien que les divisions horizontales à l'aide de corniches, reflètent une approche académique de l'ensemble. En revanche, au rez-de-chaussée, de nouveaux matériaux sont utilisés comme le verre et le métal pour les entrées, le vestibule et les vitrines ; certains motifs académiques sont utilisés d'une nouvelle façon afin d'accentuer l'aspect moderne de l'édifice. Le bâtiment du fonds de pension possède une grande valeur architecturale et historique ; il tient une place à part dans l'importante création de Samoilov, parmi de nombreux projets pour des maisons résidentielles ou des bâtiments religieux ou industriels. Il constitue également l'un des points de repère de la place de Terazije. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Stari grad (Belgrade) Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Stadion Careva ćuprija

Stadion Careva ćuprija (serb. Стадион Царева ћуприја) – stadion w Belgradzie o pojemności 2400 widzów. Swoje mecze rozgrywa na nim FK BASK Belgrad. W 2011 obiekt przeszedł renowację, w wyniku której jego pojemność wzrosła do 2400 widzów. Ponadto w pobliżu stadionu wybudowano hotel, parking i pomieszczenia klubowe, dzięki czemu otrzymał on certyfikat FIFA. Planuje się zwiększyć pojemność obiektu do 3000 widzów. Bibliografia Careva ćuprija u engleskom stilu. vesti-online.com, 2011-03-14. [dostęp 2014-05-23]. (serb.). Stadion Careva Ćuprija, [w:] baza Soccerway (stadiony) [dostęp 2014-05-23] . Stadion Careva Ćuprija – Beograd. europlan-online.de. [dostęp 2014-05-23]. (niem.).
Стадион Царева ћуприја

Стадион Царева ћуприја, такође познат и као стадион ФК БАСК, је фудбалски стадион на Савском венцу, у Београду, на коме игра ФК БАСК. Стадион је отворен 2011. године и капацитета је 1.640 седишта. Види још Списак фудбалских стадиона у Србији Референце Спољашње везе Стадион Царева ћуприја Stadion Careva Ćuprija - Beograd
Vila Mir

Vila Mir (v srbské cyrilici Вила Мир) se nachází v bělehradské čtvrti Dedinje a sloužila jako jedno ze sídel bývalé jugoslávské hlavy státu, Josipa Broze Tita. Vila byla rovněž známá také jako Oválná budova. Vybudována byla na konci 70. let 20. století. Disponovala bílým a zlatým salonem pro příjem hostů. Celková plocha stavby pro potřebu hlavy státu měla 4000 m2. Měla vlastní bazén, saunu a zázemí pro případné léčebné procedury, které musel Tito ve svém vysokém věku podstupovat. Podle jedné z městských legend byl bazén plněn léčivou vodou dovezenou až z Argentiny, což bylo později správci domu vyvráceno. Historie Tito se do luxusní vily nikdy nenastěhoval; původně se měl přestěhovat dne 22. prosince 1979 na den Jugoslávské lidové armády, nakonec však vzhledem k špatnému zdraví maršála, které vedlo k jeho dlouhodobé hospitalizaci, z něj sešlo. Po jeho smrti se stala součástí Pamětního centra Josipa Broze Tita. V roce 1984 byla otevřena veřejnosti jako muzeum; byly zde vystaveny osobní předměty z života Josipa Broze v počtu 4500 exponátů, různá ocenění která obdržel z celkem 68 zemí. V roce 1999 po bombardování Jugoslávie ji začal využívat tehdejší prezident Slobodan Milošević a jeho rodina. Milošević nechal interiér vily přestavět; do současné doby se zde nachází řada prvků typických pro 90. léta 20. století. V této vile byl také později i zatčen a odsud byl odvezen do ústřední bělehradské věznice. Vila patří i nadále srbskému státu a občas se zde konají setkání různých politických představitelů, např. v roce 2017 se zde setkali zástupci Srbska a republiky srbské. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Вила Мир na srbské Wikipedii. Související články Užička 15
Вила Мир

Вила Мир (пуног назива: Маршалова интимна резиденција) је резиденцијално здање које се налази у насељу Дедиње у Београду. Позната и као Овална зграда и Спомен збирка, изграђена је 1979. за потребе доживотног председника СФР Југославије Јосипа Броза Тита, али се он у њу никад није уселио, јер је јануара 1980. отишао у болницу, где је преминуо маја исте године. У периоду од 1982. до 1996. објекат се налазио у саставу Меморијалног центра „Јосип Броз Тито”. Након НАТО бомбардовања 1999, у коме је срушена резиденција у Ужичкој 15, овде се преселио тадашњи председник СР Југославије Слободан Милошевић са породицом. Милошевић је овде живео све до 1. априла 2001. када је ухапшен и из ње одведен у Централни затвор. Историја Зграда је изграђена 1979. за потребе доживотног председника СФРЈ и СКЈ Јосипа Броза Тита, који је у њу треабло да се усели 22. децембра, када је обележаван дан ЈНА. За ту прилику припремљен је специјални кључ са стилизованим бројем 22. Том приликом објекат је добио назив Маршалова интимна резиденција. Међутим, како се ближила Нова година, Тито је променио планове и одмах након Дана Републике, 29. новембра, отишао је у војну установу „Карађорђево”, код Бачке Паланке. Његово здравствено стање се овде погоршало, па је почетком јануара 1980. пребачен је у Клинички центар у Љубљани, где је и умро 4. маја исте године. Како се Тито у њу никада није уселио, Овална кућа је остала празна, а 1982. приликом формирања Меморијалног центра „Јосип Беоз Тито”, укључена је у његово састав. Године 1984. пруређена је у спомен-збирку и отворена за посетиоце меморијалног центра. Овде су били изложени лични предмети и поклони Јосипа Броза Тита. У подруму се налазио депо са око 4.500 поклона непроцењиве вредности који су добијени од страних државника; у приземљу су се налазила Титова одликовања из 68 земаља, као и одређени лични предмети и униформе; на првом спрату су изложени вредни предмети примењене уметности од сребра и слоноваче, које су добијени од бројних светских државника; а на другом спрату постављена је археолошка збирка. Укидањем Меморијалног центра „Јосип Броз Тито” 1996. објекат није укључен у састав тада формираног Музеја историје Југославије, већ је заједно са резиденцијом у Ужичкој 15 уредбом Савезне владе СРЈ стављен под управу савезних органа. Након избора за председника СРЈ, јула 1997. Слободан Милошевић се са породицом уселио у резиденцију у Ужичкој 15, где је становао до почетка НАТО бомбардовања СРЈ, марта 1999. године. Како је у току бомбардовања априла 1999. резиденција тешко оштећена, Милошевић се уселио у Вилу Мир, где је остао да живи и након истека мандата октобра 2000. године. У овом објекту, Милошевић је ухапшен у ноћи 31. марта и 1. априла 2001. и одавде одведен у Централни затвор. После Милошевићевог хапшења, у објекту је још неко време живела његова породица, након чега је био празан. После година паузе, објекат је крајем фебруара 2017. поново нашао у јавности, када је у њему одржан састанак државног врха Републике Србије и Републике Српске. Види још Дворски комплекс на Дедињу Референце Спољашње везе Блиц: Шта крије вила "Мир"
Carska bara

Carská bara (v srbštině Царска бара) je přírodní rezervace (mokřady a rašeliniště) v Srbsku na území vojvodinského Banátu. Nachází se na soutoku řek Tisy a Begeje mezi městy Zrenjanin a Perlez. Má rozlohu 11 km² a zahrnuje tři vodní plochy zvané Carska, Perleska a Tiganjica. Název Carska (=císařská) pochází ze skutečnosti, že na začátku 20. století oblast často navštěvoval kvůli lovům císař František Josef I. Zákonem chráněná je Carska bara od roku 1955. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Carska bara na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Carska bara na Wikimedia Commons http://www.zrenjanin.rs/1-137-125-0/carska-bara Archivováno 1. 2. 2014 na Wayback Machine.
Carska Bara

Carska Bara (serbio cirílico: Царска бара) es la ciénaga individual más grande y una de las principales reservas naturales en Serbia. Se encuentra en la región de Banat de la provincia de Voivodina. Carska Bara se encuentra a 17 km al suroeste de la ciudad de Zrenjanin, en la parte centro-occidental de la sección serbia del Banato, cerca de la desembocadura del río Begej en el Tisza. La frontera meridional está limitado por la sección final, navegable del Begej antes de vaciarse en el Tisza (seguido por la carretera Belgrado-Zrenjanin), mientras que al norte están los vastos Ečka fishponds, los mayores de Serbia. Todo el pantano pertenece al municipio de Zrenjanin. La reserva natural especial de Stari Begej-Carska Bara se proclamó en 1955, con un esttus que se revisó en el año 1995. Se extiende por una superficie de 16,76 km cuadrados, más ancho que la propia Carska Bara.​ También ha sido declarado un sitio Ramsar el 25 de marzo de 1996.​ Galeria Referencias Enlaces externos Más información sobre Carska Bara (en serbio) Galería de la reserva natural de Stari Begej-Carska Bara
Carska bara

La Carska Bara (en serbe cyrillique : Царска бара) est une réserve naturelle située au nord de la Serbie, dans la province de Voïvodine (identifiant no RP 09). Depuis 1996, le site est inscrit sur la liste des sites Ramsar pour la conservation et l'utilisation durable des zones humides (site no 819). Il est également considéré comme une zone importante pour la conservation des oiseaux (ZICO no RS013). La Carska bara est la plus vaste tourbière et l'une de plus grandes réserves naturelles en Serbie[réf. nécessaire]. Géographie Flore et faune De nombreuses plantes autochtones côtoient celles d'importation plus récente. On peut y observer diverses plantes aquatiques, parmi lesquelles la fougère aquatique, des nymphéacées, du plumbago, de l'achillée, de l'absinthe. Protection Activités humaines Galerie Notes et références Voir aussi Aires protégées de Serbie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des lacs et cours d'eau Portail de la conservation de la nature Portail de l'ornithologie
Caserne du 7e régiment à Belgrade

La caserne du 7e régiment (en serbe cyrillique : Касарна VII пука ; en serbe latin : Kasarna VII puka) est située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Savski venac. Construite à la fin du XIXe siècle, elle est inscrite sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation La caserne, située 15 rue Nemanjina, a été construite à la fin du XIXe siècle selon les plans de l'architecte Dragutin Đorđević ; installée à proximité d'autres édifices militaires, elle fut une des premières casernes modernes de Serbie. Elle a été conçue dans le style académique et constitue un vaste bâtiment d'angle possédant trois façades sur rue. À l'origine, elle était constituée d'une cave, d'un rez-de-chaussée et de deux étages ; un troisième étage a été ajouté en 1927, sur des plans de l'architecte Božidar Vukićević. Les caractéristiques de la façade principale, située est au centre des autres ailes, sont sa polychromie,un haut porche en arcade et deux avancées symétriques en forme de tours carrées surmontées de dômes dominant eux-mêmes le toit. L'effet monumental de la bâtisse est renforcé, au deuxième étage, par les fenêtres demi-circulaires groupées par paires, par les corniches qui séparent les étages et par les cartouches contenant les emblèmes du royaume de Serbie. Les ornements de la façades, avec les motifs symboliques du bouclier de la cuirasse, indiquent la fonction militaire de l'édifice. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Savski venac Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Касарна 7. пука

Касарна 7. пука се налази у Београду, на територији градске општине Савски венац. Представља непокретно културно добро као споменик културе. Подигнута 1895. према плановима архитекте Драгутина Ђорђевића а извођач радова био је Јован Смедеревац. Зграда се налази у окружењу које су чиниле и друге војне грађевине. Обликована је у духу академизма као маркантна угаона грађевина са три уличне фасаде. Пројектована је као двоспратна зграда са подрумом и сутереном, док је трећи спрат дозидан 1927. године, према пројекту архитекте Божидара Вукићевића. Главним, полихромно решеним прочељем доминира велики, лучно завршени портал и два симетрично постављена ризалита у облику четвртастих кула, чија се кубета издижу изнад кровне конструкције. Монументалном ефекту зграде доприносе и полукружни прозори спрата, решени као бифоре, профилисани подеони венци и пластични украс у облику хералдичких картуша са грбом Краљевине Србије. Романтичарски схваћена пластика фасаде са карактеристичним симболима, попут штита и оклопа, указује на војну намену објекта. Касарна 7. пука представља једну од најрепрезентативнијих грађевина намењених војсци сачуваних до данас. На захтев Министарства одбране РС, катастар је скинуо својство заштићеног културног добра Касарне 7. пука и зграде Старог Генералштаба у Београду, које ће постати део стамбено-хотелског комплекса „Трампове куле“, према пројекту који је уговорио председник Србије Александар Вучић са зетом америчког председника Доналда Трампа, Џерардом Кушнером. Види још Списак споменика културе у Београду Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Листа споменика
Centre clinique et hospitalier de Zemun

Le centre clinique et hospitalier de Zemun (en serbe cyrillique : Клиничко-болнички центар Земун ; en serbe latin : Kliničko-bolnički centar Zemun ; en abrégé : KBC Bežanijska kosa) est un hôpital public situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Zemun. Son origine remonte à la seconde moitié du XVIIIe siècle. Le centre est situé à proximité immédiate du Gradski park, le « parc municipal », qui se trouve dans le centre historique de Zemun. Historique et présentation L'origine de l'hôpital remonte au milieu du XVIIIe siècle, avec la création d'un premier établissement dépendant de la paroisse catholique de Zemun ; il fut installé dans la maison du brasseur Kristof Fichtner mais le lieu se révéla rapidement inadapté et la maison fut vendue en 1773. Avec l'argent de la vente augmenté de dons, un nouvel établissement fut construit en 1775 ; il comptait alors quatre chambres et une cuisine ; le bâtiment de cette époque, qui servit jusqu'en 1893, existe encore aujourd'hui, à l'angle des rues Bežanijska et Majakovskog. La date du 25 février 1784 marque la naissance de l'hôpital moderne, avec la décision du maire de Zemun de créer un établissement plus vaste, ouvert à toutes les confessions religieuses. Aujourd'hui le centre dispose de 684 lits. Il emploie 1 100 personnes, dont 220 médecins ; chaque année, près de 20 000 patients viennent s'y faire soigner ; plus de 30 % des malades traités sont extérieurs à la ville de Belgrade : ils viennent du reste de la Serbie, du Monténégro, de la république serbe de Bosnie et du district de Brčko. Services Parmi les services disponibles dans le centre hospitalier, on peut citer ceux de chirurgie et de neurochirurgie, de traumatologie, d'urologie, d'oto-rhino-laryngologie et de chirurgie maxillo-faciale, de gynécologie et d'obstétrique, de cardiologie, de gastro-entérologie, de néphrologie, de pneumologie, de gérontologie et de neurologie ; il abrite également un département de pédiatrie. Il dispose aussi d'un laboratoire d'analyses médicales, d'un service d'imagerie médicale, d'un centre de médecine physique et de réadaptation avec un secteur de rhumatologie, d'un service d'anesthésie et de réanimation, d'une pharmacie et d'un centre de transfusion sanguine. Transports L'hôpital est accessible par plusieurs lignes de bus de la société GSP Beograd, soit les lignes 15 (Zeleni venac - Zemun Novi Grad), 45 (Novi Beograd Blok 44 – Zemun Novi Grad), 81 (Novi Beograd Pohorska – Ugrinovački put – Altina I) et 81L (Novi Beograd Pohorska – Dobanovački put – Altina I). Références Lien externe (sr) Site officiel Portail de la médecine Portail de Belgrade
Centre clinique et hospitalier de Bežanijska kosa

Le centre clinique et hospitalier de Bežanijska kosa (en serbe cyrillique : Клиничко-болнички центар Бежанијска коса ; en serbe latin : Kliničko-bolnički centar Bežanijska kosa ; en abrégé : KBC Bežanijska kosa) est un hôpital public situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Zemun. Créé en 1956, il fait partie du réseau Health Promoting Hospitals (HPH). Historique et présentation L'hôpital a été fondé en 1956 par la municipalité de Belgrade en tant que sanatorium pour le traitement de la tuberculose. En 1978, il est devenu un hôpital général organisé autour d'un département de médecine interne et d'un département de chirurgie. En 1994, un département de diagnostic rapide Medik y a été établi. Le centre hospitalier, qui s'étend sur plus de 20 000 m2, a été complété par une polyclinique pour les patients de jour en 2007. Il a été complètement rénové, notamment avec la réalisation de chambres de grand confort. L'hôpital dispose de 340 lits. Il emploie environ 1 000 personnes, dont 200 médecins spécialistes répartis dans plus de 50 secteurs. Chaque année, il reçoit plus de 100 000 patients de jour et accueille environ 10 000 malades. Structure Le département de médecine interne est subdivisé en plusieurs services, notamment ceux de pneumologie, allergologie et immunologie, gastro-entérologie et hépatologie, cardiologie ou endocrinologie. L'hôpital abrite aussi un département de chirurgie et un département d'oncologie. Plusieurs autres services sont communs à tous les secteurs, comme le laboratoire de biologie médicale, le département de médecine physique et de réadaptation, le centre de recherche médicale, de médecine sociale et d'informatique, le service des urgences et des admissions, le centre de transfusion, le centre d'imagerie médicale, le centre Médik de diagnostic rapide, la pharmacie ou le service de pathologie. Transports L'hôpital est accessible par les lignes de bus 76 (Novi Beograd Blok 70a – Hôpital de Bežanijska kosa) et 77 (Zvezdara – Hôpital de Bežanijska kosa) de la société GSP Beograd. Références Liens externes (sr + en) Site officiel (sr) Notice sur le site de la Ville de Belgrade Portail de la médecine Portail de Belgrade
Pinki Hall

Pinki Cultural and Sports Center (Serbian Cyrillic: Културно-спортски центар Пинки), commonly known as Pinki Hall (Serbian Cyrillic: Хала Пинки), is an indoor multi-sports venue located in Belgrade's municipality of Zemun, Serbia. The venue has an indoor hall and an indoor swimming pool. The hall has a seating capacity of 2,300 for sports events and around 5,000 for concerts. Opened on 21 October 1974, on the occasion of the 30th anniversary of Zemun being liberated from the Nazis and their puppet state Independent State of Croatia, the hall has hosted various basketball, handball, and volleyball teams. Its initial full official name was Dom sportova, omladine i pionira Pinki (Pinki Home of Sports, Youth and Pioneers). It now mostly serves for recreational use. It is the only sports venue in the city of Belgrade not financed by the city government, because Zemun's municipal government headed by the Serbian Radical Party (SRS) in 2000 transformed the venue's controlling entity into a publicly traded company and sold the controlling stake (49%) to Naftna industrija Srbije (NIS) oil company. The venue is named after Boško Palkovljević Pinki, a prominent Partisan fighter during World War II in Yugoslavia and a People's Hero of Yugoslavia. Concerts 27 April 1975 - Bijelo Dugme (Kad bi bio bijelo dugme Tour) 1975 - Demis Roussos 22 March 1977 - Status Quo 4 April 1977 - Shakti 12 December 1978 - Riblja Čorba 9 February 1979 - John McLaughlin, Larry Coryell, and Paco de Lucía 27 April 1979 - Bijelo Dugme (Bitanga i princeza Tour) 4 November 1979 - John McLaughlin, Billy Cobham, Jack Bruce, and Stu Goldberg 2 December 1979 - Gillan December 1979 - Takmičenje pankera 29 January 1980 - The Ruts 21 March 1980 - Ginger Baker 2 April 1980 - Wishbone Ash 22 April 1980 - Lene Lovich 31 December 1981 - Bijelo Dugme (Doživjeti stotu Tour) 1 January 1982 - Bijelo Dugme 2 January 1982 - Bijelo Dugme 19 December 1982 - Dr. Feelgood 27 January 1983 - Alvin Lee 28 March 1983 - Pat Metheny Group 1 December 1983 - Uriah Heep 22 May 1984 - Laki Pingvini 17 January 1985 - Rory Gallagher 12 October 1989 - Rock za Bebe (Riblja Čorba; humanitarian concert for the maternity ward in Tiršova Street) References Press Online: NA PLAFONU 150 KANTI!, January 16, 2009 See also List of indoor arenas in Serbia