NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Crkva svetog Ahilija u Arilju

Crkva sv. Ahilija (Црква Cветог Ахилија) nalazi se u Arilju, Srbija te je poznata i kao manastir Arilje (Mанастир Aриље). Građevina pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi, a posvećena je svetome Ahiliju, koji je bio biskup Larise u Grčkoj. Opis Crkva je izgrađena 1296.; srpski kralj Stefan Dragutin dao je podići crkvu. Crkva je „galerija” prelijepih freski. Dragutin je prikazan sa svojim bratom Milutinom i suprugom, Katarinom Arpadović. Prikazani su i Dragutinovi sinovi, Stefan Vladislav II. i Urošica, koji je pokopan u crkvi.
Église Saint-Gabriel de Belgrade

L'église Saint-Gabriel de Belgrade (en serbe cyrillique : Црква Светог архангела Гаврила у Београду ; en serbe latin : Crkva Svetog arhangela Gavrila u Beogradu) est une église orthodoxe serbe située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Savski venac. Construite en 1939, elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1943) et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation L'église du Saint-Archange-Gabriel, située 26 rue Humska, a été dessinée par l'architecte russe Grigorije Samojlov en 1939. Bâtie sur un plan de tréflé tronqué et elle possède deux clochers flanquant l'entrée occidentale. Construite en l'honneur des libérateurs de la Première Guerre mondiale, elle a été fondée par Milan et Radmila Vukićević. Un appareillage de briques entoure les ouvertures ; la façade principale est surmontée d'un dôme constitué de douze côtés et flanqué de deux dômes plus petits. Le décor de la façade rappelle celui des églises serbes de style moravien, avec des motifs en plâtre imitant la pierre et la brique autour du portail, autour des fenêtres et sur les arcades des étages des clochers. Le mobilier et l'iconostase ont également été créés par Samojlov. Les icônes du trône ont été peintes par Dragomir Glišić. Glišić a également réalisé les fresques de l'église entre 1985 et 1987. Notes et références Voir aussi Articles connexes Monastère de Senjak Église de l'Ascension de Belgrade Architecture à Belgrade Monuments culturels de la ville de Belgrade Lien externe (sr) « Crkva Svetog arhangela Gavrila », sur arhiepiskopija.rs, Site de l'archevêché de Belgrade-Karlovci (consulté le 20 septembre 2016) Portail de Belgrade Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог архангела Гаврила у Београду

Црква Светог архангела Гаврила је храм Српске православне цркве који се налази на општини Савски венац у Београду. Саграђена је у периоду између 1937. и 1939. године у славу настрадалих српских војника за време Првог светског рата. Ктитори су били брачни пар Радмила и Милан Вукићевић, солунац, носилац Албанске споменице и послератни народни посланик. Обоје су сахрањени у својој задужбини. Храм је 4. јуна 1939. освештао патријарх Гаврило. Први свештеник је био Јеврем Илић. Пројекат храма у српско-византијском стилу је израдио архитекта и сликар Григорије Самојлов. Иконостас од ораховине у дуборезу су израдила браћа Милојевић, а иконе на иконостасу су сликали академски сликари. Првобитан фрескопис храма урадили су академски сликари Варун-Секрет (рус. Евганий Варун-Секрет) и Ретлингер, али су оне временом оштећене од влаге. Довршавање живописања је прекинуо Други светски рат. После рата рестаурацију су извршили академски сликари, брачни пар Даница и Милосав Младеновић. По жељи ктитора, под је израђен у мозаику, по угледу на манастир Светих Архангела код Призрена. Септембра 1946. године је извршен свечани пренос моштију Светог Пантелејмона у ову цркву. Црква је изграђена у крају који се тада звао Котеж Франше д'Епереа, поред игралишта Београдског спорт клуба, којег ће педесетих заменити Стадион Партизана, а у близини је и Војна гимназија из седамдесетих година. Види још Манастир Ваведење Пресвете Богородице Референце Литература „Храм Светог Архангела Гаврила, Београд”. vavedenjebeograd.net. Манастир Ваведење Пресвете Богородице. 10, јануар 2015. Архивирано из оригинала 18. 05. 2015. г. Приступљено 9 мај 2015. Спољашње везе СПЦ - Црква светог Архангела Гаврила Време, 17. нов. 1937, стр. 16 - слика из времена градње
Église Saint-Georges d'Uzdin

L'église Saint-Georges d'Uzdin (en serbe cyrillique : Храм светог Георгија у Уздину ; en serbe latin : Hram svetog Georgija u Uzdinu) est une église orthodoxe roumaine située à Uzdin, en Serbie, près de Kovačica, dans la province de Voïvodine et dans le district du Banat méridional. Elle dépend du diocèse orthodoxe roumain de Serbie et est inscrite sur la liste des monuments culturels d'importance exceptionnelle de la république de Serbie (identifiant no SK 1029). Histoire et architecture L'église Saint-Georges d'Uzdin a été construite dans un style baroque au tout début du XIXe siècle. La nef, de forme rectangulaire, se prolonge d'une abside semi-circulaire. La façade est surmontée d'un grand clocher et ornée d'un fronton, de pilastres monumentaux et de sculptures abritées dans des niches, le tout s'inspirant de l'architecture classique. Les côtés de l'église sont eux aussi abondamment décorés. Décor intérieur L'iconostase est constituée de 69 icônes, pour la plupart de petit format, peintes en 1833-1836 par Konstantin Danil ; par leur thème et leur style, elles s'inscrivent dans la tradition de la peinture d'icône du XVIIIe siècle. En y ajoutant celles du trône de l'archiprêtre, elles constituent le plus important ensemble de peintures religieuses de cet artiste. Les fresques peintes sur les voûtes de l'église sont probablement dues à Jovan Zejku et ont été réalisées en 1908. Références Article connexe Monuments culturels du district du Banat méridional Lien externe (sr) Courte notice Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Свято-Георгиевская церковь (Уздин)

Свято-Георгиевская церковь (серб. Храм Светог Георгија) — православная церковь в селе Уздин общины Ковачица Южно-Банатского округа Воеводины. Относится к епархии Дакии Феликс Румынской православной церкви. Памятник культуры Сербии исключительного значения. История Строительство православной церкви в Уздине началось в 1801 году и было окончено в 1804 году. В 1833—1836 году был сделан иконостас, иконы для которого были написаны художником Константином Данилом. В 1850 году церковь пострадала от пожара: сгорела башня и была повреждена крыша. В 1883—1884 годах они были полностью восстановлены. Фрески на стенах были написаны в 1908 году Йованом Зейком и Филиппом Матеем. Церковь построена в стиле барокко. В плане имеет прямоугольник с полукруглой апсидой с восточной стороны. С западной стороны надстроена колокольня. Фасад украшен лепниной. Церковь известна иконами работы Константина Данила, в том числе иконостасом с 69 иконами, иконами на Богородичном и архиерейском троне. Церковь является важным культурным центром румын в Воеводине. Примечания
Румунска православна црква Светог Георгија у Уздину

Румунска православна црква Светог Георгија у Уздину, насељеном месту у општини Ковачица, подигнута 1801. године, под заштитом је државе као споменик културе од изузетног значаја. Црква има одлике барока и класицизма. Архитектура Црква је посвећена Светом Георгију, спада у највеће и најраскошније храмове Румунске православне цркве у Војводини, у духу барока почетком 19. века. Изграђена је као једнобродна грађевина издужене правоугаоне основе са полукружном олтарском апсидом на истоку и звоником на западној страни, декорисана је класицистичком архитектонском пластиком на фасадама. Храм је страдао у пожару 1850. године, када је изгорео торањ и дрвена кровна конструкција, па је 1883. године обновљен торањ, а годину касније и целокупан кров храма. Иконостас са 72 иконе углавном мањег формата, осликао је од 1833 до 1836. године Константин Данил. Неуобичајени распоред икона као и избор тема указују на утицаје иконописачке традиције 18. века. Смирене колористичке вредности пастелних боја подређене су цртежу и несвојствене сликарском маниру и раскошној палети Константина Данила. Укључујући иконе на Богородичином и архијерејском трону, уздински храм постаје највећа галерија Данилових црквених слика. Зидне слике на сводовима цркве је извео Јован Зејку и Филип Матеј 1907. и 1908. године. Галерија Види још Списак споменика културе од изузетног значаја Списак споменика културе у Јужнобанатском округу Референце Спољашње везе „Румунска православна црква — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Church of St. George, Banoštor

The Church of St. George (Serbian: Црква светог Георгија) in Banoštor is Serbian Orthodox church in Vojvodina, Serbia. The building is under the protection of the Republic of Serbia as a part of the Immovable Cultural Heritage of Great Importance. The Orthodox Church in Banoštor, dedicated to Saint Great Martyr George, was erected with an unusually low bell tower compared to other orthodox churches in the region. In the same village there are also ruins of the Roman Catholic church that was built by Danube Swabians community in 1914 in memory of the medieval seat of the Roman Catholic Diocese of Srijem in Banoštor, yet that building was abandoned after the expulsion of Germans from Yugoslavia. See also Eparchy of Srem References
Église Saint-Georges de Banoštor

L'église Saint-Georges de Banoštor (en serbe cyrillique : Црква светог Георгија ; en serbe latin : Crkva svetog Georgija) est une église orthodoxe située dans le village de Banoštor, en Serbie, dans la municipalité de Beočin et dans le district de Bačka méridionale. Construite dans la première moitié du XIXe siècle, elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1093). Présentation L'église Saint-Georges se trouve à Banoštor, un village situé à 30 kilomètres au sud-ouest de Novi Sad, le long du Danube. Le village est mentionné pour la première fois au XIIe siècle, ce qui en fait un des villages les plus anciens de la région de Syrmie ; il fut autrefois le siège d'un évêché. L'édifice est constitué d'une nef unique prolongée par un chœur rectangulaire ; un clocher trapu surmonte la partie occidentale de l'église. L'église possède une iconostase qui lui donne toute son importance. Elle a été sculptée par Maksim Lazarević en 1833, dans un style classique ; les icônes ont été peintes par Konstantin Pantelić en 1836, ainsi qu'en témoigne une inscription située sur les portes royales. Les fresques qui ornent les murs sont d'un autre artiste, inconnu. L'église abrite une icône représentant une Vierge à l'Enfant, copie de la Vierge dite « de Vinča » ; cette œuvre baroque du XVIIIe siècle est due à Grigorije Davidović-Opšić, un peintre originaire de Čalma qui était au service du patriarche Arsenije IV Jovanović-Šakabenta. L'église conserve également des objets liturgiques, dont des tables de chœur, remontant au XVIIIe siècle. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Bačka méridionale Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Chiesa di San Giorgio (Banoštor)

La chiesa di San Giorgio è una chiesa ortodossa di Banoštor, comunità amministrativa di Beočin, nella provincia serba della Voivodina e nell'eparchia della Sirmia. È iscritto alla lista dei monumenti di grande importanza della Serbia. Descrizione Completata nella prima metà del XIX secolo, possiede una navata unica prolungata da un coro rettangolare. L’estremità occidentale è sormontata da un tozzo campanile. L’importanza del monumento deriva dall’iconostasi scolpita da Maksim Lazarević nel 1833, in stile classico. Le icone vennero dipinte da Konstantin Pantelić nel 1836. Gli affreschi delle pareti sono invece di un artista anonimo. Un’altra opera d’arte che la chiesa contiene è una Vergine col bambino, copia della Vergine Vinča ed opera barocca di Grigorije Davidović-Opšić (XVIII secolo). Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Giorgio Collegamenti esterni Descrizione, su spomenicikulture.mi.sanu.ac.rs.
Српска православна црква у Баноштору

Српска православна црква у Баноштору, у општини Беочин, подигнута је у првој половини 19. века и представља споменик културе од великог значаја. Црква је посвећена Светом Георгију као једнобродна грађевина са правоугаоним певницама и несразмерно ниским звоником на западној страни. Иконостас који има одлике класицизма је резбарио 1833. године Максим Лазаревић, а Константин Пантелић га је осликао 1836. године, као и део зидног живописа. На Богородичином трону са иконом Богородице са Христом налази се запис у барокној картуши из 1781. године који помиње сликара Григорија (Давидовић Опшић) из Чалме и наручиоца Арсенија IV. Најстарији предмети су два певничка стола, као и мали шестоугаони сто из прве половине 18. века. Запис у два реда о настанку столова почиње на северној, а завршава се на јужној певници годином 1749. године и именом аутора Хаџи-Силвестра Поповића, јеромонаха манастира Раковца, књижевника и путописца, значајне личности наше културне историје. Галерија Види још Списак споменика културе у Јужнобачком округу Референце Спољашње везе „Црква Св. Георгија — Споменици културе у Србији”. САНУ. ПЗЗЗСК/Непокретна културна добра од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Église Saint-Georges de Bežanija

L'église Saint-Georges de Bežanija (en serbe cyrillique : Црква Св. Георгија у Бежанији ; en serbe latin : Crkva Sv. Georgija u Bežaniji) est une église orthodoxe située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Novi Beograd et dans le quartier de Bežanija. Construite en 1878, elle est inscrite sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation L'église Saint-Georges, située 70 rue Vojvodjanska, a été construite en 1878 ; elle est constituée d'une nef unique, d'une abside demi-circulaire à l'est et d'un narthex doté d'un chœur et surmonté d'un clocher de trois étages à l'ouest. L'architecture de l'édifice est composite : elle mêle des éléments néoclasiques, baroques et néoromantiques, dans la lignée de l'éclectisme dominant en Europe à cette époque. L'intérieur de l'église est divisé en quatre parties à l'aide d'arches et de pilastres, division visible dans la partition de la façade principale. L'église a connu un important remaniement en 1938, avec une nouvelle iconostase et de nouvelles fresques dues au peintre Andrej Bicenko. L'iconostase originale, les portes et les icônes de l'autel ont été installées dans l'église du village de Kupinovo ; l'église de Bežanija conserve néanmoins quelques icônes de l'ancienne iconostase. Références Voir aussi Articles connexes Architecture à Belgrade Liste des monastères orthodoxes serbes Lien externe (sr) Site officiel Portail de Belgrade Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог Георгија у Бежанији

Црква Светог Георгија у Бежанији, насељеном месту на територији градске општине Нови Београд, подигнута је 1827. или 1878. године и представља непокретно културно добро као споменик културе. Прва црква у Бежанији Место Бежанија се први пут спомиње 1645. године, али све до 1733. године у њему није постојала црква, када се спомиње прва црква, која је била направљена од черпића (непечена цигла), непатосана, шиндром покривена и без звона, са сводом од дасака. Била је посвећена Светом великомученику Георгију, али се у њој није служило. Тек ју је 1753. године освештао епископ Партеније. Због слабог материјала црква је поправљана и дозиђивана, тако да су олтар и мушка црква били од ћерпича, а женска од цигала. Касније је црква добила звонару и звона. Црква је постојала до 1827. године када је скупљен прилог и сазидана данашња црква. Данашња црква Црква у Бежанији, православна црква посвећена Светом великомученику Георгију, сазидана је као једнобродна грађевина с једном полукружном апсидом на источној страни и припратом са хором и високим троспратним звоником на западном делу. У архитектонској концепцији није спроведен до краја један стил. Црква у архитектонском погледу представља мешавину разних стилских компонената - класицизам са елементима барока и романтизма. Унутрашњост цркве подељена је на четири тревеја помоћу лукова и пиластера, што се одразило и на рашчлањавање фасада. Већу поправку црква је доживела 1938. године, када су настали нови иконостас и зидна декорација, коју је радио руски сликар Андреј Биценко. Првобитни иконостас старе бежанијске цркве, управо његов најзначајнији део – царске двери, престоне иконе и др. – пренет је после поправке цркве 1938. године у село Купиново. Неколико икона које су припадале овом иконостасу још увек се чувају у бежанијској цркви. Види још Списак споменика културе у Београду Бежанија Напомене Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Градска општина Нови Београд/Цркве
Church of St. George, Takovo

The Church of St. George (Serbian: Црква Светог Ђорђа, romanized: Crkva Svetog Đorđa) is a Serbian Orthodox wooden church in Takovo, Serbia; it is located in the Gornji Milanovac municipality of the Moravica District. The church is included in the list of Monuments of Culture of Exceptional Importance of the Republic of Serbia (SK 502). History The church in Takovo, dedicated to Saint George, was built in 1795, shortly after the end of the Koča's Frontier revolt, on the site of another church dating back to 1726. The church owes its fame to the fact that Miloš Obrenović launched the Second Serbian Uprising against the Ottomans there. This important historical event, known as the Takovo Meeting, took place on 23 April 1815, on Palm Sunday; after receiving communion, the other insurgent leaders, in front of the church, took a solemn oath of loyalty to Miloš and the Serbs, "by the Honorable Cross and Golden Freedom" (Serbian: на крст часни и слободу златну, romanized: na krst časni i slobodu zlatnu). Architecture The very simple Church of St. George consists of a single nave extended by a semicircular apse. It has a stone base on which the oak walls rest; the steeply sloping roof is covered with oak wood shingles. The whole is the work of master craftsmen from the Osat region in eastern Bosnia; these craftsmen are also responsible for a rich decoration, with doors and beams adorned with geometric or floral motifs characteristic of the influence of Islamic art. Paintings The iconostasis of the church was donated by Jovan Obrenović, brother of Miloš. Painted at various times, it lacks any real stylistic unity. The Annunciation and the portraits of the Four Evangelists were painted in 1808 by Jeremija Mihailović, who was part of Hadži-Ruvim's artistic circle; the Crucifixion dates from the 1830s; other icons, in rather poor condition, date from the first half of the 20th century. See also Monument of Culture of Exceptional Importance Takovo Museum Miloš Obrenović's House References
Église en bois Saint-Georges de Takovo

L'église en bois Saint-Georges de Takovo (en serbe cyrillique : Црква Светог Ђорђа у Такову ; en serbe latin : Crkva Svetog Đorđa u Takovu) est une église en bois située à Takovo, dans la municipalité de Gornji Milanovac et dans le district de Moravica, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels d'importance exceptionnelle de la république de Serbie (identifiant no SK 502). Histoire L'église de Takovo, dédiée à saint Georges, a été construite en 1795, peu après la fin de la révolte de la Krajina de Koča, à l'emplacement d'une autre église remontant à 1726. Elle doit sa renommée au fait que le prince Miloš Obrenović y a lancé le second soulèvement serbe contre les Ottomans. Cet événement historique inaugural, connu sous le nom de « soulèvement de Takovo », a eu lieu le 23 avril 1815, le dimanche des Rameaux ; après avoir communié, les autres princes insurgés, devant l'église, prêtèrent un serment solennel de fidélité à Miloš et aux Serbes, « par la croix vénérable et la liberté d'or » (en serbe : « na krst časni i slobodu zlatnu »). Architecture L'église Saint-Georges, très simple, est composée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire. Elle possède un soubassement de pierre sur lequel reposent les murs en bois de chêne ; le toit en forte pente est recouvert de bardeaux eux aussi en chêne. L'ensemble est l'œuvre de maîtres artisans originaires de la région de l'Osat, dans l'est de la Bosnie ; ces artisans sont également les auteurs d'une riche décoration, avec des portes et des poutres ornées de motifs géométriques ou floraux caractéristiques de l'influence de l'art musulman. Peintures L'iconostase de l'église est un don de Jovan Obrenović, le frère du prince Miloš. Peinte à des époques variées, elle ne possède pas de véritable unité de style. L'Annonciation et les portraits des Évangélistes ont été peints en 1808 par Jeremije Mihailović, qui faisait partie de l'entourage artistique de Hadži-Ruvim ; la Crucifixion date des années 1830 ; d'autres icônes, plutôt en mauvais état, datent de la première moitié du XXe siècle. Références Articles connexes Soulèvement de Takovo Second soulèvement serbe Monuments culturels du district de Moravica Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du christianisme orthodoxe Portail de la protection du patrimoine
Église Saint-Jean de Sombor

L'église Saint-Jean de Sombor (en serbe cyrillique : Црква светог Јована у Сомбору ; en serbe latin : Crkva svetog Jovana u Somboru) est une église orthodoxe serbe située à Sombor, en Serbie et dans la province de Voïvodine. Elle figure sur la liste des monuments culturels d'importance exceptionnelle de la république de Serbie (identifiant no SK 1174). Présentation L'église Saint-Jean a été construite en 1790, à l'emplacement d'une église plus ancienne détruite quatre ans plus tôt ; elle est caractéristique de l'architecture baroque en Voïvodine au tournant des XVIIIe et XIXe siècles. L'édifice est constitué d'une nef unique précédée d'un narthex et prolongée d'une abside à cinq pans. La façade occidentale est dominée par un clocher de deux étages qui se termine en volutes. Une corniche court tout le long de l'édifice. Décoration intérieure Les peintures de l'iconostase ont été réalisées en 1809 par Pavel Đurković (1772-1830) ; spécialiste du portrait, Đurković a travaillé dans un style mêlant baroque et classicisme ; l'iconostase a été sculptée par Aleksa Teodorović. Les fresques de l'église ont été peintes en 1883. Restauration Des travaux de restauration ont été effectués sur l'église en 1987. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Bačka occidentale Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe