NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Погановский монастырь

Погановский монастырь (болг. Погановски манастир; монастырь Поганово серб. Манастир Поганово) во имя святого апостола и евангелиста Иоанна Богослова — мужской монастырь Нишской епархии Сербской православной церкви, расположенный на левом берегу реки Ерма близ села Поганово общины Димитровграда. Памятник культуры Сербии большого значения. История Монастырь основан в конце XIV века. На круглой каменной плите на западном фасаде высечены имена ктиторов «господина Константина» и «госпожи Елены». Предположительно, это были Константин Деянович и его супруга Елена либо он же и его дочь Елена, но выдвигались и другие версии. В 1499 году стены монастырского храма расписаны мастерами из Костур, Греции. До 1927 года каньон реки Ермы был полностью непроходимым, что сохранило монастырь от разрушения. До 1920 года монастырь находился на территории Болгарии и пребывал в юрисдикции Болгарского экзархата, бывшего в тот период в схизме. Перед начало Сербско-болгарская война отец Василий вывезл часть церковных ценностей и теперь они хранятся в Храм-памятник Александра Невского в Софии. Примечания
Сокоград

Соколбанската крепост (на сръбски: Соко-град или Соко Град / Soko Grad), известна също с името Соколец (Соколац), е средновековна крепост в Сърбия, Зайчарски окръг, на 2 километра от град Сокол баня. Изградена е на мястото на стара римска и византийска крепост от IV – VI век. Намира се на югоизток от града, в известната туристическа местност Лептерия в клисурата на река Сокобанска Моравица. История Соколец е важна крепост във Видинското царство. Завоювана е за Османска империя от Муса Челеби по време на потушаването на въстанието на Константин и Фружин в началото на XV век. Външни препратки Крепостта Соколец Архив на оригинала от 2009-03-06 в Wayback Machine.
Sokograd (Festung)

Die Festung Sokograd ist eine mittelalterliche Burgruine in Serbien in der Nähe des Kurortes Sokobanja, in der Opština Sokobanja. Geschichte Erbaut wurde die Festung im 14. Jahrhundert auf einem Berg über dem Fluss Sokobanjska Moravica. Archäologische Ausgrabungen deuten darauf hin, dass die Burg auf den Grundmauern einer älteren Anlage aus dem 4. bis 7. Jahrhundert erbaut wurde. Die Burg wurde 1459 von den Osmanen erobert. Die Reste der Burg stehen heute unter Denkmalschutz. Weblinks Sokograd
Soko Grad (Sokobanja)

Soko Grad (Serbian Cyrillic: Соко Град), also known as Sokolac, is a medieval city and fortress 2 km east of the spa town of Sokobanja, Serbia. The fortress was declared a Monument of Culture of Great Importance in 1982, and it is protected by the Republic of Serbia. History The fortress was founded in the 6th century during the reign of Eastern Roman Emperor Justinian I, to prevent incursions of Pannonian Avars and Slavs into Balkan peninsula. In 1172, it was occupied by Stefan Nemanja and became part of the medieval Serbian state. During the expulsion of the Bogomils from Serbia, Nemanja had a clash with the administrator of Soko, who was a Bogomil himself. The Ottoman Empire occupied it in the year 1398. The town was destroyed in a violent Ottoman attack, and today the only thing visible is the remains of the upper town with a gate, walls, and three towers. Soko Grad's name translates to "falcon city". It got its name because there were many falconers in the town, who paid taxes with trained falcons. Characteristics The original fortification built by Justinian was the citadel built on the tallest part of the rock, rendering it practically unreachable by the enemy. During the subsequent development in Serbian state, the fortress expanded around the citadel and spread lower down the rock. In the middle of the fortification on the top was a citadel with a dominant main tower. From there bulwarks were lowering toward Moravica, forming that way space of Lower town, that was built on more reachable ground. The entire fortification complex had several towers, of which only a few remain today. Only the first entrance tower in Upper town is preserved and in good shape, while other towers and bulwarks are in ruins. See also Monuments of Culture of Great Importance Tourism in Serbia References External links (in Serbian)Soko Grad article in Politikin Zabavnik Section Fortress - Soko Grad Sokograd
Forteresse de Soko Grad (Sokobanja)

La forteresse de Soko Grad (en serbe cyrillique : Соко Град ; en serbe latin : Soko Grad) est située à Sokobanja, dans le district de Zaječar, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 211). En serbe, Soko Grad signifie « la ville du faucon », peut-être en raison des fauconniers qui payaient des taxes pour entraîner des faucons. Présentation Les ruines de la forteresse sont situées dans les gorges de la rivière Moravica, à 2 km, sur une hauteur escarpée et presque inaccessible. Elle est mentionnée pour la première fois dans les ouvrages de Constantin de Kostenec, connu sous le nom de « Constantin le Philosophe », considéré comme le plus important représentant de la littérature savante du XVe siècle en Serbie. En revanche, il est établi qu'elle a été construite sur des fondations plus anciennes, dont des vestiges subsistent dans la base du donjon et dans une tour du rempart est. Après être passée sous le contrôle des Ottomans en 1398 ; elle a été partiellement détruite par Musa Çelebi en 1412. Elle a été reprise conjointement par les Serbes et les Autrichiens en 1689 et, à la fin du XVIIIe siècle, elle a été tenue un temps par les Autrichiens. En 1808, alors qu'elle avait perdu l'essentiel de son rôle stratégique, elle a été prise par Hajduk Veljko, un voïvode du Premier soulèvement serbe contre les Turcs. Par la suite, laissée à l'abandon, elle est progressivement tombée en ruines. La forteresse prend une forme irrégulière qui épouse la configuration du terrain. Elle est constituée de deux parties : la « forteresse basse » (en serbe : Donji grad) et la « forteresse haute » (Gornji grad). La forteresse basse, en grande partie détruite, conserve des restes de remparts, une tour carrée et la porte principale de la citadelle qui est plutôt bien conservée. La forteresse haute conserve une tour carrée. Des fouilles archéologiques ont été réalisées sur le site en 1980-1982. Références Articles connexes Liste des forteresses de Serbie Monuments culturels du district de Zaječar Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des châteaux Portail de la protection du patrimoine
Соко град (Сокобања)

Соко град је средњовековни град зван још и Соколац, смештен на 2 km источно од Сокобање. Истраживања су показала да је град врло разуђен и великих размера. У добром стању је сачувана само прва, улазна кула у горњем граду, а остало је, како куле, тако и зидови, порушено. Легенда о настанку Сокобање Некад, у времена давна, силан велможа, господар тврдог Соко-града, јахаше котлином. Одједном, смрачи се небо над Озреном, севну муња са Оштре чуке, па груну гром и задрхта земља све до Шиљка на суром Ртањ. Поскочи уплашени хат. Јахач паде с њега и изгуби свест. Када се господар Соко-града освести, учини му се да су му све кости поломљене. Није могао на ноге да се ослони. Лежао је тако и чекао смрт... Изненада, зачу клокот воденог кључа. Полако и болно се придиже да се бар жедан од света не растави. Кад велможа први гутљај воде, с дотле врела непознатог, попи, у глави му се намах све разбистри. Кад то господар тврдог Соко-града виде, онако у оделу господскоме, окупа се у кладенцу, оздрави одмах, па се орно врати у град. Одмах нареди да се кућа над извором дигне. Замало прочу се глас о води исцелитељици на све четири стране света. Са свих страна навалише они што им душа у носу бејаше да на кључу воде видарице за своје бољке мелем потраже. Оздравише многи од воде у котлини међу Озреном и Ртњем. Они што су највише болни били ту и домове подигоше. Прошлост града Настао је у периоду византијског цара Јустинијана, као тврђава за спречавање аварских и словенских упада у дубину Балканског полуострва. Стефан Немања га заузима 1172. године и он је од тада у саставу српске средњовековне државе. Током протеривања богумила из Србије у сукобима се нашао и Соко град чији је управник био богумил, због чега је Немања опсео и заузео град који је том приликом претрпео већа разарање. Турци га, као и целу Видинску кнежевину у чијем саставу се Соко град налазио крајем XIV века, заузимају 1398. године. Од турске власти се 1412. године одметнуо соколски и сврљишки бег Хамза који је столовао у Соко граду, тако да се против њега исте године упутио султан Муса. Хамзину побуну угушио је султан наредне године, а током борби Соко град је поново разрушен. Хамза је послат, у тадашњу престоницу, Једрене где је погубљен, док је месно становништво расељено широм Османског царства. Галерија слика Спољашње везе „Секција тврђава: Соко град”. „Соко град — Споменици културе у Србији”. САНУ. Чланак о Соко граду (језик: српски) Соко град
Tomb of People's Heroes, Belgrade

Tomb of People's Heroes (Serbian: Гробница народних хероја, romanized: Grobnica narodnih heroja) in Belgrade is located underneath the walls of the Belgrade Fortress. It holds the remains of four prominent Yugoslavian communists, three of whom participated in the World War II and were proclaimed the People's Heroes of Yugoslavia (Ivo Lola Ribar, Ivan Milutinović and Moša Pijade). The fourth, Đuro Đaković, was a prominent pre-war communist activist killed by the police in 1929. The tomb was built in 1948. Remains of Ribar (1916–1943) and Milutinović (1901–1944) were buried there on 29 March 1948. Remains of Đaković (1886–1929) were buried on the 20th anniversary of his death on 29 April 1949. Pijade (1890–1957) was buried in the tomb in March 1957. Stevan Bodnarov, a sculptor from Belgrade, designed the busts of Ivo Lola Ribar, Ivan Milutinović and Đuro Đaković in 1949. The bust of Moša Pijade, designed by Slavoljub Stanković, was added in 1959. The tomb was declared Monument of Culture by the City Assembly of Belgrade in 1983. Gallery See also Tomb of the People's Heroes, Zagreb Tomb of National Heroes (Ljubljana) References
Tombeau des Héros nationaux de Kalemegdan

Le tombeau des Héros nationaux de Kalemegdan (en serbe cyrillique : Гробница народних хероја на Калемегдану ; en serbe latin : Grobnica narodnih heroja na Kalemegdanu) est situé à Belgrade, en Serbie, dans le parc de Kalemegdan. En raison de sa valeur artistique et historique, il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation Le monument a été construit en 1948 pour abriter les dépouilles d'Ivo Lola Ribar (1916-1943) et d'Ivan Milutinović (1901-1944). Celles de Đuro Đaković (1886-1929) ont été transférées sur le site le 29 avril 1949, pour le 20e anniversaire de sa mort, et celle de Moša Pijade (1890-1957) en mars 1957. Les bustes d'Ivo Lola Ribar, d'Ivana Milutinović et de Đuro Đaković ont été créés en 1949 par le peintre et sculpteur belgradois Stevan Bodnarov et celui de Moša Pijade par le sculpteur Slavoljub Vava Stanković, en 1959. Références Articles connexes Tombeau des Héros nationaux de Zagreb (en) Tombeau des Héros nationaux de Ljubljana (en) Tombeau des Héros nationaux de Sarajevo Portail de Belgrade Portail de la sculpture Portail de l’histoire militaire Portail de la protection du patrimoine
Grobnica narodnih heroja Jugoslavije

Mjesto neposredno ispod Kalemegdanske tvrđave u Beogradu, izgrađeno 1948. i na njemu se nalaze grobnice sa spomen-poprsjima četvorice narodnih heroja: Đure Đakovića, Ivana Milutinovića, Ive Lole Ribara i Moše Pijade. 27. ožujka 1948. godine tu su prenijeti posmrtni ostaci Ive Lole Ribara i Ivana Milutinovića. Posmrtni ostaci Đure Đakovića preneseni su na dvadestogodišnjicu njegove smrti 29. travnja 1949., a nakon smrti 15. ožujka 1957. godine tu je sahranjen i Moša Pijade. Poprsja Ive Lole Ribara, Ivana Milutinovića i Đure Đakovića izradio je 1949. godine akademski slikar i kipar iz Beograda Stevan Bodnarov, a poprsje Moše Pijade akademski kipar iz Beograda Slavoljub Vava Stanković 1959. godine.
Grobnica narodnih herojev, Kalemegdan

Grobnica narodnih herojev na Kalemegdanu se nahaja pod Beograjsko trdnjavo; zgrajena je bila leta 1948. V njej se nahajajo posmrtni ostanki: Ive Lole Ribarja (1916–1943), Ivana Milutinovića (1901–1944), Đura Đakovića (1886–1929) in Moše Pijadeja (1890–1957). Podobe Ribarja, Milutinovića in Đakovića je leta 1949 naredil Stevan Bodnarov, medtem ko je Pijadeja upodobil Slavoljub Vava Stanković leta 1959. Leta 1983 je postala kulturni spomenik z odlokom Skupščine mesta Beograd. Galerija Sklici Glej tudi Grobnica narodnih herojev, Ljubljana Grobnica narodnih herojev, Sarajevo Grobnica narodnih herojev, Zagreb Zunanje povezave
Гробница народних хероја на Калемегдану

Гробница народних хероја на Калемегдану, налази се у продужетку Великог савског шеталишта, под самим бедемом Београдске тврђаве. Изграђена је 1948. године. Општи подаци У гробници су сахрањени: Моша Пијаде (1890—1957), револуционар, друштвено-политички радник и народни херој Иво Лола Рибар (1916—1943), секретар ЦК СКОЈ-а, председник УСАОЈ-а, члан ВШ НОВ и ПОЈ и народни херој Ђуро Ђаковић (1886—1929), синдикални радник и организациони секретар ЦК КПЈ Иван Милутиновић (1901—1944), члан Политбироа ЦК КПЈ, члан ВШ НОВ и ПОЈ, генерал-лајтант НОВЈ и народни херој Посмртни остаци Иве Лоле Рибара и Ивана Милутиновића, пренесени су 27. марта 1948. године. Посмртни остаци Ђуре Ђаковића пренесени су, на двадесетогодишњицу његове погибије, 25. априла 1949, док је Моша Пијаде овде сахрањен марта 1957. године. Попрсја Иве Лоле Рибара, Ивана Милутиновића и Ђуре Ђаковића израдио је 1949. године академски сликар и вајар из Београда, Стеван Боднаров, а попрсје Моше Пијаде академски вајар из Београда, Славољуб Станковић, 1959. године. На зиду на којем се налазе бисте, стоји натпис „Смрт фашизму — слобода народу“. Гробница народних хероја утврђена је за споменик културе одлуком Скупштине града Београда из 1983. године. Галерија Види још Гробница народних хероја у Загребу Гробница народних хероја у Љубљани Гробница народних хероја у Сарајеву Списак споменика НОБ у Србији Референце Литература Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара
Embassy of the United States, Belgrade

The Embassy of the United States in Belgrade is the diplomatic mission of the United States of America in Serbia. Serbia, being at a crucial geographic and strategic juncture in the Balkans, has maintained its significance to U.S. foreign policy. History Originally, the United States had relations with Yugoslavia until 1992, which consisted of several republics including Serbia. Following the declaration of the Federal Republic of Yugoslavia (FRY) by Serbia and Montenegro in April 1992, the United States refused to recognize the FRY as the successor state to the Socialist Federal Republic of Yugoslavia. Consequently, the U.S. Ambassador was recalled from Belgrade, although the embassy continued its functions under a Chargé d'Affaires ad interim. During the Kosovo War and on the eve of the NATO bombing of Yugoslavia, on 23 March 1999, the United States severed diplomatic relations and closed the Embassy in Belgrade. Relations and full diplomatic ties resumed in November 2000, following an exchange of letters between U.S. President Bill Clinton and Yugoslavia President Vojislav Koštunica that reestablished full diplomatic relations between the two countries. The Embassy reopened in May 2001, and the formal appointment of an Ambassador to Serbia followed later that year on November 26, with William Dale Montgomery taking up the post. On 21 February 21 2008, Serbian protesters set fire to the embassy, due to U.S. support for the 2008 Kosovo declaration of independence. On 1 July 2013, after three years of construction, new 14,000 square metres (150,000 sq ft) embassy building was opened in Dedinje neighborhood in Belgrade. See also Embassy of Serbia, Washington, D.C. List of ambassadors of the United States to Serbia Serbia–United States relations References
Амбасада Сједињених Америчких Држава у Србији

Амбасада Сједињених Америчких Држава у Србији (енгл. Embassy of the United States in Serbia) је дипломатска мисија Сједињених Америчких Држава у Србији. Србија, која се налази на кључној географској и стратешкој раскрсници у Балкану, је задржала свој значај за америчку спољну политику. Види још Амбасада Србије у Сједињеним Америчким Државама Односи Србије и Сједињених Америчких Држава Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Амбасада Сједињених Америчких Држава у Србији на веб-сајту Facebook Амбасада Сједињених Америчких Држава у Србији на веб-сајту X Амбасада Сједињених Америчких Држава у Србији на веб-сајту YouTube Амбасада Сједињених Америчких Држава у Србији на веб-сајту Instagram Овај чланак о Србији је клица. Можете допринети Википедији тако што ћете га проширити.
Божиневац

Божиневац (на сръбски: Божињевац или Božinjevac) е село в община Буяновац, Пчински окръг, Сърбия. История В края на XIX век Божиневац е село в Прешевска кааза на Османската империя. Според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) от 1900 година Божкевци, което може и да е Богдановац, е населявано от 170 жители българи християни. Според патриаршеския митрополит Фирмилиан в 1902 година в Божиневац има 15 сръбски патриаршистки къщи. По данни на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Божинарци (Bojinartzi) има 160 българи патриаршисти гъркомани. На 10 октомври 1999 година епископ Пахомий Врански освещава основите на църквата „Вси Сръбски Светии“. Архитект на храма е Любица Бошнаков от Белград. Население 1948- 126 1953- 144 1961- 199 1971- 339 1981- 308 1991- 322 2002- 376 Етническият състав на населението според преброяването от 2002 година е: 368 (97,87%)- сърби 4 (1,06%)- българи 2 (0,53%)- албанци 1 (0,26%)- македонци 1 (0,26%)- хървати Бележки
Božinjevac

Božinjevac (en serbe cyrillique : Божињевац) est un village de Serbie situé dans la municipalité de Bujanovac, district de Pčinja. En 2002, il comptait 376 habitants, dont une majorité de Serbes. Božinjevac est situé à proximité de la route européenne E75. En septembre 2011, l'assemblée des députés albanais de Preševo, Bujanovac et Medveđa a incité les Albanais de Serbie à boycotter le recensement prévu pour le mois d'octobre de cette année-là ; de ce fait, aucun chiffre de population n'a été communiqué pour les localités de la municipalité de Bujanovac. Démographie Évolution historique de la population Répartition de la population par nationalités (2002) Notes et références Voir aussi Articles connexes Localités de Serbie Villes de Serbie Liens externes (en) Vue satellite de Božinjevac sur fallingrain.com Portail de la Serbie et du peuple serbe
Božinjevac

Božinjevac (cirill betűkkel Божињевац) egy falu Szerbiában, a Pcsinyai körzetben, a Bujanovaci községben. Népesség 1948-ban 126 lakosa volt. 1953-ban 144 lakosa volt. 1961-ben 199 lakosa volt. 1971-ben 339 lakosa volt. 1981-ben 308 lakosa volt. 1991-ben 322 lakosa volt 2002-ben 376 lakosa volt, akik közül 368 szerb (97,87%) 4 bolgár, 2 albán, 1 horvát és 1 macedón. Jegyzetek
Božinjevac

Božinjevac (em cirílico: Божињевац) é uma vila da Sérvia localizada no município de Bujanovac, pertencente ao distrito de Pčinja, na região de Binačko Pomoravlje. A sua população era de 376 habitantes segundo o censo de 2002. Demografia Referências Ligações externas «Božinjevac Map» (em inglês). Maplandia.com «Božinjevac Map» (em inglês). Fallingrain.com
Božinjevac

Božinjevac (izvirno srbsko Божињевац) je naselje v Srbiji, ki upravno spada pod Občino Bujanovac; slednja pa je del Pčinjskega upravnega okraja. Demografija V naselju, katerega izvirno (srbsko-cirilično) ime je Божињевац, živi 263 polnoletnih prebivalcev, pri čemer je njihova povprečna starost 34,3 let (32,2 pri moških in 36,5 pri ženskah). Naselje ima 92 gospodinjstev, pri čemer je povprečno število članov na gospodinjstvo 4,09. To naselje je, glede na rezultate popisa iz leta 2002, večinoma srbsko, a v času zadnjih 3 popisov je opazen porast števila prebivalcev. Viri in opombe Glej tudi seznam naselij v Srbiji
Божињевац

Божињевац је насеље у Србији у општини Бујановац у Пчињском округу. Према попису из 2022. било је 385 становника. Овде се налази Железничка станица Бујановац. Демографија У насељу Божињевац живи 263 пунолетна становника, а просечна старост становништва износи 34,3 година (32,2 код мушкараца и 36,5 код жена). У насељу има 92 домаћинства, а просечан број чланова по домаћинству је 4,09. Ово насеље је великим делом насељено Србима (према попису из 2002. године), а у последња три пописа, примећен је пораст у броју становника. Референце Спољашње везе Мапе, аеродроми и временска ситуација локација (Fallingrain) Гугл сателитска мапа (Maplandia) План насеља на мапи (Mapquest)
St Paul's Church, Bač

St Paul's Church (Serbo-Croatian: Crkva svetog apostola Pavla) is a Roman Catholic Parish church in Bač in Vojvodina, Serbia. The church was designed by Oswald Gáspár, architect of Czech origin and the building was constructed between 1773 and 1780. Local parish was important regional centre before the Ottoman conquest of medieval Hungary. Following the Great Turkish War parish was renewed in 1688 and in 1766 Archbishop Bátyany appointed himself as the parish priest. He later funded the building of the new church at his own expense. The majority of the parishioners as well as 14 out of 17 pastors until 2023 were of Šokci community with smaller groups of Catholic Hungarians, Germans and Slovaks. References
Église Saint-Paul de Bač

L'église Saint-Paul de Bač (en serbe cyrillique : Римокатоличка црква Светог апостола Павла у Бачу ; en serbe latin : Rimokatolička crkva Svetog apostola Pavla u Baču) est une église catholique située à Bač, dans la province de Voïvodine et dans le district de Bačka méridionale, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1087). Présentation L'église a été construite entre 1773 et 1780 puis remaniée en 1838. En 1923, un incendie a ravagé le toit et le clocher de l'édifice et l'église a reçu son apparence actuelle en 1937. Sur le plan architectural, l'église est caractéristique du style baroque. Le bâtiment, qui mesure 50,5 m de long sur 20,25 m de large, est constitué d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire moins large que la nef ; une sacristie a été édifiée sur le flanc nord de l'édifice. L'espace intérieur est découpé en trois travées grâce à des demi-piliers massifs décorés de pilastres couronnés de chapiteaux ioniques. La nef est dotée de voûtes sphériques qui atteignent une hauteur de 17 m. La façade occidentale est dominée par un clocher qui s'élève à 60 m de haut. Le portail principal et la fenêtre demi-circulaire qui le surmonte sont entourés de pilastres avec des chapiteaux à volutes. Cette fenêtre est encadrée par deux niches demi-circulaires abritant des vases en pierre. Au niveau de la corniche du toit se trouve un petit fronton triangulaire. La paroisse de l'église Saint-Paul touche environ 2 000 fidèles ; les services religieux y sont assurés en croate, en hongrois et en allemand. Notes et références Articles connexes Monuments culturels du district de Bačka méridionale Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine