NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Философски факултет (Белградски университет)

Философският факултет (на сръбски: Филозофски факултет Универзитета у Београду) е най-старият факултет към Белградския университет, основан през 1838 година. Във факултета се изучават около 6000 студента. Декан на факултета е Даниел Синани. Отдели Андрагогика Археология Етнология и антропология История Изкуствознание Класическа филология Педагогика Психология Социология Философия Научни центрове Философският факултет се състои от следните звена на науката: Институт по История на изкуството Институт по педагогика и андрагогия Институт по психология Институт за социални изследвания Институт по философия Център за етноложки и антропологични изследвания Център за кипърските изследвания Археологическа сбирка Декани Декани на факултета от 1905 година са: 1905/06 – Богдан Попович 1906 – 1908 – Светолик Радованович 1908/09 – Михаило Петрович 1909 – 1913 – Джордже Станоевич 1913/14 – Драголюб Павлович 1918/19 – Сима Лозанич 1919/20 – Живойн Джорджевич 1920 – 1923 – Никола Вулич 1923 – 1926 – Владимир К. Петкович 1926/27 – Милутин Миланкович 1927/28 – Милош Тривунац (зимен семестър), Неделко Кошанин (летен семестър) 1928 – 1930 – Милорад Поповиц 1930 – 1933 – Веселин Чайканович 1933/34 – Владимир Джорович 1934/35 – Владимир Джорович (зимен семестър), Миливое С. Лозанич (летен семестър) 1935 – 1937 – Миливое С. Лозанич 1937 – 1939 – Никола Попович 1939/40 – Никола Попович (зимен семестър), Милош Тривунац (летен семестър) 1940/41 – Милош Тривунац 1945/46 – Йован Томич 1946/47 – Любиша Глишич (зимен семестър), Душан Неделкович (летен семестър) 1947 – 1949 – Душан Неделкович 1949/50 – Михаило Стеванович 1950/51 – Михаило Динич 1951/52 – Борислав Стеванович 1952 – 1954 – Боривое Дробнякович 1954/55 – Миодраг Ибровац 1955/56 – Никола Банашевич 1956/57 – Боривое Дробнякович 1957/58 – Георгий Острогорски 1958/59 – Войслав М. Джурич 1959/60 – Драголюб Павлович 1960 – 1962 – Йорьо Тадич 1962 – 1964 – Иван Божич 1966/67 – Михаило Маркович Външни препратки Официален сайт ((sr))
Philosophische Fakultät der Universität Belgrad

Die Philosophische Fakultät der Universität Belgrad (serbisch Филозофски факултет Универзитета у Београду) wurde im frühen 19. Jahrhundert gegründet und gehört zu den ältesten und bekanntesten höheren Bildungsstätten in Serbien und Südosteuropa. Die 255 Lehrkräfte und ungefähr 6000 Studierende und Graduierte der Fakultät sind auf zehn Abteilungen aufgeteilt: Andragogik Archäologie Ethnologie und Anthropologie Geschichte Kunstgeschichte Klassische Altertumswissenschaft Pädagogik Psychologie Philosophie Soziologie Alumni Mira Adanja-Polak, Produzentin, Journalisten und Autorin Alojz Benac (1914–1992), Präsident der Akademie der Wissenschaften und Künste von Bosnien und Herzegowina (1977–1981) Miodrag Bulatović (1930–1991), serbischer Schriftsteller Branko Ćopić (1915–1984), jugoslawischer Schriftsteller Zoran Đinđić (1952–2003), Premierminister Serbiens (2001–2003) Rajko Đurić (1947–2020), serbischer Schriftsteller Jelena Genčić, serbische Tennistrainerin Trivo Inđić, Berater des serbischen Präsidenten (2004–2012) Žarko Korać, Vizepremierminister Serbiens (2001–2004) Sonja Licht, Präsidentin des Belgrade Fund for Political Excellence (2003–heute) Sima Lozanić, erster Rektor der Universität Belgrad Desanka Maksimović (1898–1993), serbische Dichterin Miroslav Marcovich (1919–2001), Philologe und Universitätsprofessor Mihailo Marković (1923–2010), serbischer Philosoph Dragoljub Mićunović (1930–2026), serbischer Philosoph und Politiker Dragoslav Mitrinović (1908–1995), serbischer Mathematiker Vasko Popa (1922–1991), serbischer Poet Nebojša Radmanović (* 1949), Präsident von Bosnien und Herzegowina (2008–2009) Vladislav F. Ribnikar, Gründer von Politika, der ältesten Zeitung Serbiens Veljko Rus (1929–2018), slowenischer Soziologe Ljubodrag Simonović (* 1949), serbischer Philosoph, Autor und ehemaliger Basketballspieler Bogoljub Šijaković, serbischer Religionsminister (2008–2012) Boris Tadić (* 1958), Präsident von Serbien (2004–2012) Ljubomir Tadić (1925–2013), Mitbegründer der Demokratischen Partei Serbiens Weblinks Philosophische Fakultät der Universität Belgrad (Serbisch, Englisch)
Faculty of Philosophy, University of Belgrade

The University of Belgrade Faculty of Philosophy (Serbian: Филозофски факултет Универзитета у Београду, romanized: Filozofski fakultet Univerziteta u Beogradu), established in 1838 within the Belgrade Higher School, is the oldest Faculty at the University of Belgrade. The Faculty building is located at the meeting point of the Čika-Ljubina with the Knez Mihailova Street, the main pedestrian and shopping zone in Belgrade, Stari Grad. The Faculty employs 277 teaching staff and enrolls approximately 4000 undergraduate and graduate students within ten departments: Department of Philosophy, Department of Classics, Department of History, Department of Art History, Department of Archaeology, Department of Ethnology and Anthropology, Department of Sociology, Department of Psychology, Department of Andragogy and Department of Pedagogy. Notable alumni Mira Adanja-Polak, Freelance producer, journalist and presenter Lidiia Alekseeva, Latvian poet and writer of short stories Mehdi Bardhi, Founder of the Institute of Albanology in Priština Alojz Benac, President of the Academy of Sciences and Arts of Bosnia and Herzegovina (1977-1981) Gani Bobi, Albanian philosopher and sociologist Milan Budimir, Serbian classical scholar Miloš N. Đurić, Serbian classical scholar Miodrag Bulatović, Montenegrin Serb novelist and playwright Branko Ćopić, Bosnian and Yugoslav writer Bora Ćosić, Serbian and Croatian writer Zija Dizdarević, Bosnian prose writer Zoran Đinđić, Prime Minister of Serbia (2001–2003) Rajko Đurić, Serbian Romani writer Jelena Genčić, Serbian tennis coach Trivo Inđić, Advisor to the Serbian President (2004–2012) Žarko Korać, Deputy Prime Minister in the Government of Serbia (2001-2004) Desanka Kovačević-Kojić, Serbian historian Sonja Licht, President of the Belgrade Fund for Political Excellence (2003–present) Sima Lozanić, first Rector of the University of Belgrade Desanka Maksimović, Serbian poet Miroslav Marcovich, philologist and university professor Simo Elaković, Serbian philosopher and economist Mihailo Marković, Serbian philosopher Dragoljub Mićunović, Serbian politician and philosopher Nikola Milošević, Serbian writer and political philosopher Dragoslav Mitrinović, Serbian mathematician Vasko Popa, Serbian poet of Romanian descent Branka Prpa (born 1953), historian. Nebojša Radmanović, President of Bosnia and Herzegovina (2008–2009) Šerbo Rastoder, Montenegrin Bosniak philosopher and historian Vladislav F. Ribnikar, founder of Politika, the oldest Serbian newspaper Veljko Rus, Slovenian philosopher and politician Ljubodrag Simonović, Serbian philosopher, author and retired basketball player Bogoljub Šijaković, Serbian Minister of Religion (2008–2012) Boris Tadić, President of Serbia (2004–2012) Ljubomir Tadić, one of the founders of the Democratic Party in Serbia Ljubodrag Dimić, Serbian historian and university professor Lepa Mladjenovic, Serbian feminist and lesbian activist Zdravko Dizdar, Croatian historian Miloje Grbin, Serbian sociologist and poet References External links Official website (in Serbian, English)
Faculté de philosophie de l'université de Belgrade

La faculté de philosophie de l'université de Belgrade (en serbe cyrillique : Филозофски факултет Универзитета у Београду ; en serbe latin : Filozofski fakultet Univerziteta u Beogradu) est l'une des 31 facultés de l'université de Belgrade, la capitale de la Serbie ; elle a été fondée en 1838. En 2021, son doyen est le professeur Danijel Sinani. Histoire Organisation La faculté comprend les 10 départements suivants : Andragogie ; Archéologie ; Langues classiques ; Ethnologie et anthropologie ; Histoire ; Histoire de l'art ; Pédagogie ; Philosophie ; Psychologie ; Sociologie. En plus de ces départements, la faculté compte 8 instituts de recherches : Institut d'histoire de l'art ; Institut d'ethnologie et d'anthropologie ; Institut de pédagogie et d'andragogie ; Institut de philosophie ; Institut de psychologie ; Institut de sociologie et de recherches en sciences sociales ; Centre d'études serbes ; Centre d'études chypriotes. Collections Bibliothèques Étudiants célèbres Mehdi Bardhi (en), fondateur de l'Institut d'albanologie à Pristina Gani Bobi (en), philosophe et sociologue albanais Milan Budimir (en), lettré Miodrag Bulatović, romancier et dramaturge monténégrin Branko Ćopić, écrivain bosnien et yougoslave Zija Dizdarević, écrivain bosnien Zoran Đinđić, premier ministre de Serbie (2001–2003) Rajko Đurić, écrivain serbe Trivo Inđić, conseiller du président de la république de Serbie (à partir de 2004) Žarko Korać, ancien vice-premier ministre serbe Desanka Kovačević-Kojić (née en 1925), médiéviste serbe, membre de l'Académie serbe des sciences et des arts et de l'Académie des sciences et des arts de la République serbe Sima Lozanić, premier recteur de l'université de Belgrade Desanka Maksimović, poétesse serbe Ljubomir Maksimović (né en 1938), byzantiniste et médiéviste, membre de l'Académie serbe des sciences et des arts Miroslav Marcovich (en), philologue et universitaire Simo Elaković (en), philosophe et économiste serbe Mihailo Marković (en), philosophe serbe Dragoljub Mićunović, philosophe et homme politique serbe Nikola Milošević (en), écrivain et philosophe serbe Dragoslav Mitrinović (en), mathématicien serbe Vasko Popa, poète serbe d'origine roumaine Nebojša Radmanović, président de Bosnie-Herzégovine (2008–2009) Šerbo Rastoder (en), philosophe et historien bosniaque et monténégrin Vladislav F. Ribnikar, fondateur du journal Politika Veljko Rus (en), philosophe et homme politique slovène Meša Selimović (1910-1982), écrivain, membre de l'Académie serbe des sciences et des arts Bogoljub Šijaković, ancien ministre Boris Tadić, président de la république de Serbie (2004–2012) Ljubomir Tadić, l'un des fondateurs du Parti démocratique en Serbie Notes et références Voir aussi Articles connexes Université de Belgrade Liste d'établissements d'enseignement de Belgrade Éducation en Serbie Liens externes (sr + en) Site officiel Portail des universités Portail de la philosophie Portail de Belgrade
Filozofski fakultet Sveučilišta u Beogradu

Filozofski fakultet Sveučilišta u Beogradu (srpski: Филозофски факултет Универзитета у Београду, Filozofski fakultet Univerziteta u Beogradu) je najstariji fakultet Sveučilišta u Beogradu. Bio je jedan od fakulteta prilikom osnivanja Velike škole 1863. godine, kao i prilikom osnivanja Sveučilišta u Beogradu 1905. godine. Iz Filozofskog fakulteta izdvojio se 1947. godine Prirodno-matematički fakultet, a 1960. i Filološki fakultet. Na ovom fakultetu studira oko 6000 studenata na svim razinama, od osnovnih do doktorskih studija. Primarni cilj je stvaranje visokoobučenih kadrova za radove i istraživačke projekte iz područja društveno-humanističkih znanosti. Filozofski fakultet ima deset odjeljenja: andragogija arheologija etnologija i antropologija istorija (povijest) istorija umetnosti (povijest umjetnosti) klasične nauke (klasične znanosti) pedagogija psihologija sociologija filozofija Znanstveni centri Filozofski fakultet u svom sastavu ima i sljedeće znanstvene jedinice: Institut za istoriju umetnosti Institut za pedagogiju i andragogiju Institut za psihologiju Institut za sociološka istraživanja Institut za filozofiju Centar za etnološka i antropološka istraživanja Centar za kiparske studije Centar za teorijsku arheologiju Arheološka zbirka Dekani Dekani ovog fakulteta od 1905. godine bili su: Bogdan Popović (1905. – 1906.) Svetolik Radovanović (1906. – 1908.) Mihailo Petrović (1908. – 1909.) Đorđe Stanojević (1909. – 1913.) Dragoljub Pavlović, zatim Đorđe Stanojević (1913. – 1914.) Sima Lozanić (1918. – 1919.) Živojin Đorđević (1919. – 1920.) Nikola Vulić (1920. – 1923.) Vladimir K. Petković (1923. – 1926.) Milutin Milanković (1926. – 1927.) Miloš Trivunac (zimski semestar), Nedeljko Košanin (ljetni semestar) (1927. – 1928.) Milorad Popović (1928. – 1930.) Veselin Čajkanović (1930. – 1933.) Vladimir Ćorović (1933. – 1934.) Vladimir Ćorović (zimski semestar), Milivoje S. Lozanić (ljetni semestar) (1934. – 1935.) Nikola Popović (1935. – 1937.) Nikola Popović (zimski semestar), Miloš Trivunac (ljetni semestar) (1937. – 1939.) Miloš Trivunac (1939. – 1940.) Jovan Tomić 1940. – 1941.) Ljubiša Glišić (zimski semestar), Dušan Nedeljković (ljetni semestar) (1945. – 1946.) Dušan Nedeljković (1946. – 1947.) Mihailo Stevanović (1947. – 1949.) Mihailo Dinić (1949. – 1950.) Borislav Stevanović (1950. – 1951.) Borivoje Drobnjaković (1951. – 1952.) Miodrag Ibrovac (1952. – 1954.) Nikola Banašević (1954. – 1955.) Borivoje Drobnjaković (1955. – 1956.) Georgije Ostrogorski (1957. – 1958.) Vojislav M.Đurić (1958. – 1959.) Dragoljub Pavlović (1959. – 1960.) Jorjo Tadić (1960. – 1962.) Ivan Božić (1962. – 1964.) Mihailo Marković (1964. – 1967.) Dekani nakon 1967. godine bili su: Dušan Savićević Ivan Štajnberger Ivan Maksimović Živan Lazović Marica Šuput Aleksandar Kostić Vesna Dimitrijević Miloš Arsenijević Izvori Vanjske poveznice Službena web stranica Filozofskog fakulteta Sveučilišta u Beogradu
Filozofska fakulteta v Beogradu

Filozofska fakulteta (izvirno srbsko Филозофски факултет у Београду), s sedežem v Beogradu, je fakulteta, ki je članica Univerze v Beogradu. Je ena najstarejših visokošolskih ustanov v Srbiji, ustanovljena v zgodnjem 19. stoletju v sklopu takratne Višje šole v Beogradu. Glej tudi seznam fakultet v Srbiji Zunanje povezave Uradna spletna stran Arhivirano 2010-03-23 na Wayback Machine. (v srbščini)
Жича

Жича (на сръбски: Жича) е православен манастир в село Жича край Кралево, Сърбия. Основан е в началото на XIII век от великия жупан Стефан Първовенчани и е седалище на първия сръбски архиепископ Сава и неговите наследници до средата на века. През Средновековието е традиционно място за коронация на сръбските владетели.
Kloster Žiča

Das Kloster Žiča (serbisch Манастир Жича Manastir Žiča) ist ein serbisch-orthodoxes Kloster bei Kraljevo und Vrnjačka Banja am Ausgang der Schlucht des Ibar. Das Kloster liegt am Rande des Dorfes Žiča (Kraljevo). In seiner Stellung als Bischofssitz des ersten serbischen Exarchen ist es neben dem Kloster Studenica, sowie dem Athos-Kloster Hilandar eines der drei serbisch-orthodoxen Klöster, die den Ehrentitel (Carska-)Lawra tragen. Geschichte Das Kloster Žiča wurde 1208 von Stefan Nemanjić, dem „Erstgekrönten“, auf Initiative des Heiligen Sava von Serbien gegründet. Als die serbisch-orthodoxe Kirche 1219 autonom wurde, wurde Sava in Žiča der erste serbische Erzbischof der autokephalen Kirche in Serbien. Das Kloster von Žiča war damit der erste Sitz des serbisch-orthodoxen Erzbistums, bevor es um 1250 nach Peć verlegt wurde. Ein Großteil der serbischen Herrscher wurde in Žiča gekrönt. Heute ist das Kloster von Žiča ein Frauenkloster. Architektur Die Kirche des Klosters, der Himmelfahrt Christi geweiht, gehört zur Raška-Schule. Die Fassade der Kirche ist rot wie die Klöster des Athos. Weblinks Offizielle Webseite des Klosters Žiča Artikel über das Kloster von Žiča (Memento vom 31. Juli 2005 im Internet Archive) Kurze Notize über das Kloster von Žiča (Memento vom 16. Oktober 2008 im Internet Archive) Courte notice Freske der Dormitio der Mutter Jesu
Monastère de Žiča

Le monastère de Žiča (en serbe cyrillique : Манастир Жича ; en latin : Manastir Žiča) est un monastère orthodoxe serbe situé au hameau de Kruševica, dans le district de Raška et sur le territoire de la ville de Kraljevo. Il dépend de l'éparchie de Žiča, dont il est le siège, et est inscrit sur la liste des monuments culturels d'importance exceptionnelle de la République de Serbie (identifiant no SK 159). Le monastère se trouve à l’entrée des gorges de l’Ibar. Histoire Le monastère de Žiča a été fondé en 1208 par Stefan Ier Nemanjić, « le premier couronné », à l’initiative de son frère Saint Sava. En 1219, l’Église orthodoxe serbe devint autonome ; Saint Sava installa à Žiča le premier siège archiépiscopal du patriarcat autocéphale de Serbie. La construction de l’ensemble monastique fut achevée en 1230. Détruit à la fin du XIIIe siècle par les troupes bulgaro-mongoles du despote Shishman de Vidin, le monastère a été reconstruit par le roi Stefan Milutin au début du XIVe siècle. La plupart des évêques et souverains serbes du Moyen Âge y furent consacrés et couronnés. L'église et les fresques L’église du monastère, dédiée à l’Ascension de Notre Seigneur, est caractéristique de l’école de la Raška : elle est constituée d’une vaste nef qui se prolonge en abside sur son côté occidental. En son centre, l’édifice est surmonté d’un dôme. Construite en pierre et en brique, l’église est peinte en rouge, à l’instar des monastères du mont Athos. Des fresques du XIIIe siècle ne subsistent que quelques vestiges. En revanche, l’église abrite encore des peintures murales réalisées entre 1309 et 1316. On peut y voir, notamment les portraits du roi Stefan et de son fils Radoslav. Une très belle Dormition de la Mère de Dieu et une très belle crucifixion sont également représentées. Références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Raška Liens externes (sr + en) « Site du monastère de Žiča » (consulté le 27 avril 2020) (sr) « Manastir Žiča », sur manastiri.rs, Site de Manastiri (consulté le 27 avril 2020) Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine
Monaster Žiča

Monaster Žiča (serb. cyrylicą Жича) – prawosławny klasztor w Kraljevie, pierwotnie męski, obecnie (2011) żeński. Siedziba eparchii žickiej. Klasztor został założony na początku XIII stulecia przez króla Stefana Pierwszego Koronowanego. Znaczne zasługi dla wzniesienia monasteru przypisuje się również św. Sawie, który obrał Žičę na pierwszą siedzibę zwierzchników Serbskiego Kościoła Prawosławnego po uzyskaniu przezeń autokefalii w 1219. Według legendy przyszły święty arcybiskup Serbii został doprowadzony do budynków klasztornych przez zesłaną z nieba złotą nić (serb. žiča). Stąd też pochodzi potoczna nazwa monasteru. Pod koniec XIII w. klasztor został uszkodzony i wymagał renowacji, którą przeprowadził król Stefan Urosz II Milutin przy współpracy z arcybiskupami Eustachym, Nikodemem i Danielem II. W XVI w. monaster był ponownie dewastowany przez Turków, którzy zniszczyli m.in. część fresków, zawierających obce islamowi postacie świętych. W 1562 klasztor odnowiono po tych zniszczeniach. Splądrowany po raz kolejny, został odnowiony po raz drugi w XVIII stuleciu. Kompleks klasztorny został rozbudowany w okresie międzywojennym i poddany kompleksowym pracom konserwatorskim po trzęsieniu ziemi w 1987. Główna cerkiew nosi wezwanie Wniebowstąpienia Pańskiego. Reprezentuje styl szkoły raszkańskiej w architekturze: jest to budynek jednonawowy, z transeptem i szeroką absydą od wschodu, naśladujący katholikony klasztorów Athos. Pierwotnie świątynia była z zewnątrz malowana na różne kolory. Dopiero później tę dekorację zastąpiła barwa czerwona. W świątyni znajdują się dwie warstwy fresków: pierwsza powstała ok. 1220, druga sto lat później. Druga cerkiew w kompleksie klasztornym nosi wezwanie św. Teodora Tyrona i św. Teodora Stratylatesa. Powstała w XIV w. i została odnowiona na przełomie XVIII i XIX wieku. Od 1978 przy klasztorze działa pracownia ikonopisania. Przypisy
Жича

Жи́ча (серб. Жича) — православный монастырь в Сербии, расположен в окрестностях исторической области Рашка. Находится в юрисдикции Сербской православной церкви, центр Жичской епархии. Зачастую называется Царской лаврой. История Основан в начале XIII века Стефаном Первовенчанным при участии своего брата святителя Саввы Сербского, который в 1219 году, возвращаясь после епископской хиротонии из Константинополя, привёз византийских мастеров для росписи собора Вознесения Господня (кафоликон монастыря). В 1221 году Савва после поместного церковного собора, проходившего в монастыре, короновал Стефана как первого сербского короля (от этого он получил своё прозвание Первовенчанный). Вознесенский собор монастыря («Спасов дом») стал местом коронаций сербских правителей (всего было совершено 19 коронаций, последняя в начале XX века — Пётр I Карагеоргиевич) и интронизаций сербских первосвятителей. В украшении монастыря в последующие годы приняли участие святитель Савва III и король Милутин. Монастырь Жича владел огромными имениями. Во время турецкого владычества монашеская жизнь в Жиче практически полностью остановилась, все святыни монастыря были разграблены. Восстановление обители началась с 1855 года трудами епископа Ужичско-Крушевацкого Иоанникия (Нешковича). В XX веке при короле Александре Карагеоргиевиче была проведена масштабная реставрация монастыря, в числе его насельников оказались многие русские эмигранты, работали русские иконописцы Иван Мельников и Николай Майендорф. Монастырь сильно пострадал от бомбардировок в годы Второй мировой войны: была разрушена до основания часть северной стены собора, сожжены кельи и типография, уничтожены средневековые фрески. После войны монастырь был открыт как женский, начались реставрационные и восстановительные работы, выполнена консервация сохранившихся фресок. В 1987 году от землетрясения пострадал Вознесенский собор, но был быстро восстановлен в виде, приближенном к первоначальному. Также монастырь пострадал в ходе бомбардировок НАТО в апреле 1999 года. В настоящее время монастырь Жича один из самых крупных в Сербии, в нём 45 насельниц. Примечания Ссылки Тодич Б., Путятин В. С. Жича // Православная энциклопедия. — М., 2008. — Т. XIX : Ефесянам послание — Зверев. — С. 359—363. — 39 000 экз. — ISBN 978-5-89572-034-9. Мелькова М. Жича — сербская притча
Samostan Žiča

Zgodovina Samostan je zgradil prvi srbski kralj Stefan Nemanjić Prvovenčani (veliki župan 1196-1217, kralj 1217-1228) v letih 1206 do 1221. Pomembno vlogo pri gradnji je imel njegov brat Sveti Sava. Po pridobitvi samostojnosti srbske Cerkve leta 1219 je samostan Žiča postal sedež avtokefalne srbske nadškofije. Na začetku 90. let 13. stoletja je bil samostan opustošen med napadom Tatarov, zato je bil sedež nadškofije prestavljen v samostan Svetih apostolov pri Peći. Samostan Žiča je na začetku 14. stoletja obnovil kralj Milutin (1282-1321). V srednjem veku so se v samostanu ustoličevali škofi in kralji iz dinastije Nemanjić. Med osmansko zasedbo Srbije je bil samostan večkrat opuščen in obnovljen. Med prvo in drugo svetovno vojno je doživel temeljito obnovo. Najpomembnejša konzervatorska dela so bila opravljena po potresu leta 1987. Samostan Žiča je bil leta 1979 razglašen za spomenik kulture izjemnega pomena in prišel pod neposredno zaščito Republike Srbije. Opis Glavna samostanske cerkev je zgrajena v raškem slogu in posvečena Krustusovemu vstajenju. Po mnenju umetnostnega zgodovinarja Vojislava J. Đurića je bila celo 13. stoletje zgled za gradnjo drugih cerkva. V notranjosti cerkve sta dva sloja poslikav (živopis): starejši, naslikan okoli leta 1220, pripada tako imenovani zlati dobi srbskega slikarstva mlajši, naslikan na začetku 14. stoletja, pripada slikarskemu slogu iz obdobja kralja Milutina, nastalemu pod vplivom renesanse Paleologov Oba živopisa sta reprezentativna primera slikarstva svoje dobe. V samostanskem kompleksu vzhodno od glavne cerkve je manjša cerkev iz 14. stoletja, posvečena svetima Tironu in Stratilatu. Sklici Viri
Monestir de Vojlovica

El monestir de Vojlovica (en serbi: Манастир Војловица, Manastir Vojlovica) és un monestir serbi ortodox situat al municipi de Pančevo, a la regió de Banat, al nord de la província sèrbia de Voivodina. Va ser fundat durant el temps de Stefan Lazarević (1374-1427). Referències Enllaços externs More about the monastery Arxivat 2006-08-20 a Wayback Machine.