SMS Bodrog

Az SMS Bodrog Ausztria-Magyarország egyik Temes-osztályú folyami monitora volt az első világháborúban. A korabeli hírközlések szerint ez a hadihajó adta le az első lövéseket a konfliktus során 1914. július 29-én röviddel éjjeli 01:00 után, mikor két másik monitorral együtt tűz alá vették Belgrád védműveit a Dunáról. A Dunai Flottilla tagjaként harcolt a szerbek és a románok ellen a folyam Belgrádtól a Duna-deltáig terjedő szakaszán. A háború végén a Monarchia utolsó monitora volt, mely Budapest irányába visszavonult, azonban eközben Belgrádtól délre homokzátonyra futott és a szerbek zsákmányul ejtették. A háború után az újonnan létrejövő Szerb-Horvát-Szlovén Királysághoz, a későbbi Jugoszláviához került, ahol a Száva folyó után nevezték el (Sava). A két világháború között mindvégig szolgálatban állt, bár a költségvetési megszorítások miatt nem volt mindig teljes értékűen hadra fogható. A tengelyhatalmak 1941 áprilisi inváziója idején az 1. monitor-osztályhoz volt beosztva. A Vardar (ex-Bosna) monitorral együtt vízi aknákat telepített a Dunába a szerb-román határ közelében a hadjárat első napjaiban. A két monitor a Luftwaffe gépeinek több támadását is visszaverte, de vissza kényszerültek térni Belgrádba. A magas vízállás és az alacsony hidak miatt a navigálás nehézkes volt és emiatt április 11-én a legénysége elsüllyesztette. A legénységének egy része az Adria déli partjának irányába igyekezett elmenekülni, de őket mind elfogták még a jugoszláv kapituláció előtt. A függetlenné vált Horvátország kiemelte és nevét megtartva állította szolgálatba. 1944. szeptember 8-án ismét saját legénysége süllyesztette el. A második világháború után újfent kiemelték és 1952–1962 között újra a Jugoszláv Haditengerészet szolgálatában állt. Ezután egy állami tulajdonban lévő vállalathoz került, amit később privatizáltak. 2005-ben a szerb kormányzat korlátolt örökségvédelem alá helyezte, miután civilek azt követelték, hogy múzeumhajóként őrizzék meg, de ekkor még keveset tettek a helyreállítására. 2015-ben a szerb védelmi minisztérium és a belgrádi Hadtörténeti Múzeum megszerezte a hajót, 2019 elejére helyrehozták és 2021 novembere óta úszó múzeumként horgonyoz a Dunán. Építése és technikai leírása A Temes-osztályú folyami monitort a Császári és Királyi Haditengerészet számára építették meg a Ganz Műveknél az osztrák Josef Thiel hajótervező mérnök tervei alapján. A gerincfektetésére 1903. február 14-én került sor. Testvérhajójához, a Temeshez hasonlóan 57,7 m volt a hosszúsága, 9,5 m a szélessége és 1,2 m a normál merülése. A standard vízkiszorítása 440 t volt, a fedélzetén pedig 86 tiszt és sorállományú teljesített szolgálatot. A Bodrog meghajtásáról két darab háromszoros expanziójú gőzgép gondoskodott, melyek egy-egy hajócsavart forgattak meg. A gőzt két Yarrow-típusú vízcsöves kazán szolgáltatta, melyek összteljesítménye 1400 le volt. Tervezett maximális sebessége 13 csomó volt és 62 t szénnek volt hely a raktáraiban. A fő fegyverzetét két darab 12 cm űrméretű, 35-ös kaliberhosszúságú löveg (12 cm L/35) alkotta, melyeket külön lövegtornyokban helyeztek el. Rendelkezett egy 120 cm-es, 10-es kaliberhosszúságú tarackkal is, mely önálló lövegtalpon kapott helyett, továbbá két 3,7 cm-es löveggel. A Skoda által gyártott ágyúk maximális lőtávolsága 10 km volt, a tarack a 20 kg-os lövedékét 6,2 km távolságra tudta kilőni. Az övpáncélzat, a keresztirányú válaszfalak és a lövegtornyok páncélzata 40 mm vastagságú volt, a fedélzetét pedig 25 mm vastag páncéllemezek borították. A parancsnoki torony páncélvastagsága 75 mm volt. A Bodrogot 1904. április 12-én bocsátották vízre és 1904. augusztus 2-án adták át a folyami haderőknek, ahol 1904. november 10-én állították szolgálatba. Szolgálata Első világháború Szerbiai hadjárat A Bodrog a Dunai Flottillához tartozott és a háború kitörésekor a nem sokkal Belgrád felett lévő Zimony volt a támaszpontja. Parancsnoka ekkor Paul Ekl sorhajóhadnagy (Linienschiffsleutnant) volt. A támaszponton három másik monitorral és három járőrhajóval osztozott. Ausztria-Magyarország 1914. július 28-án hadat üzent Szerbiának, röviddel rá, másnap kevéssel hajnali 01:00 után a Bodrog és két másik monitor leadták a háború első lövéseit a Zimony-Belgrád vasútvonal Szávát átívelő hídjának és a Topčider-domb szerb erődítményeire. A monitorok nagyobb tűzerővel rendelkeztek, mint a szerbek, ezért a velük való küzdelemhez Oroszország augusztustól tengerészeti ágyúkat, vízi akadályokat és vízi aknákat küldött Szerbiának. Szeptember 8-án a zimonyi bázist evakuálta a Monarchia, mivel veszélyeztette egy szerb ellentámadás. A Bodrog és az Andor aknakereső Pancsova irányába hajtott végre elterelő hadműveletet szeptember 19-én, hat nappal később pedig a Bodrog a Száva partján lőtt szerb állásokat Belgrád közelében. Szeptember 28-án a Szamos monitorral találkozott Banovci közelében, majd másnap együtt lőtték Belgrád erődjét és felderítést végeztek Zimony irányába. Október 1-én a Bodrog felhajózott Budapestre, ahol szárazdokkba került két hétre. Innen október 15-én tért vissza a flottillához. Novemberre megérkeztek a franciák által küldött tüzérségi eszközök Belgrádhoz, melyek veszélyeztették a monitorok horgonyzóhelyét. November 12-én Ekl sorhajóhadnagyot Olaf Wulff sorhajóhadnagy váltotta a Bodrog parancsnokaként. A patthelyzet a frontszakaszon a következő hónapig állt fenn, mikor a szerbek kiürítették Belgrádot az osztrák-magyar offenzíva miatt. December 1-én a Bodrog az újonnan átadott Enns monitorral együtt támadta a visszavonuló szerb csapatokat. Kevesebb, mint két hét elteltével az osztrák-magyar csapatok visszavonultak Belgrádból, az oroszok és franciák által támogatott szerbek pedig visszafoglalták a várost. A Bodrog decemberig harcolt a szerbekkel és szövetségeseikkel, ekkor a támaszpontját az Újvidék melletti Péterváradra helyezték át a tél idejére. A németek és az osztrák-magyarok a Dunán terveztek eljuttatni lőszerszállítmányokat az Oszmán Birodalomnak, és ehhez a Bodrog, az Álmos aknaszedő, a ’b’ jelzésű járőrhajó és két vontatóhajó 1914. december 24-én a Trinitas lőszerszállító gőzhajót kísérték Zimonyból Belgrádon át a Vaskapuig, a szerb-román határig. A konvoj sértetlenül hagyta el a Belgrádot övező erődítményrendszer gyűrűjét, de Szendrőhöz érve azt az információt kapták, hogy az oroszok aknamezőt telepítettek és akadályokat létesítettek közvetlen a Vaskapu után. A hajók heves tűz közepette visszafordultak és jelentősebb sérülések elszenvedése nélkül visszatértek Pancsovába. A Bodrog visszatért a támaszpontjára és a lőszerszállítmány őrzésére és a konvoj Péterváradra való visszakísérésére az Inn monitort küldték ki. 1915 januárjában brit tüzérség érkezett Belgrádba, tovább erősítve a város védelmét, és a Bodrog az év első napjait Zimonyban töltötte. Február 23-án Kosimus Böhm sorhajóhadnagy vette át a monitor parancsnokságát. Március 1-én több más hajóval együtt, köztük a Körössel, át lett helyezve Péterváradra. A Gallipoli hadjárat kezdetével a törököknek küldött lőszerszállítmányok kritikus jelentőségűekké váltak, ezért újabb szállítmányokat terveztek lehajózni a Dunán. Március 30-án a Bodrog és az Enns a Zimonyból induló Belgrad gőzhajót kísérte. A konvoj észrevétlenül túl tudott jutni Belgrádon a viharos éjszakának köszönhetően, de miután a monitorok visszafordultak, a Belgrad gőzös Vinča közelében aknára futott és miután heves tüzérségi tűzbe került, Ritopek közelében felrobbant. 1915. április 22-én egy Thesszalonikiből vasúton ideszállított járőrhajó a Dunai Flottilla zimonyi horgonyzóhelye ellen intézett támadást két torpedó kilövésével, de találatot nem ért el. 1915 szeptemberében a központi hatalmak oldalán hadba lépett Bulgária, így Szerbia az osztrák-magyar, német és bolgár haderők nyomasztó túlerővel végrehajtott offenzívájával szembesült. Októberben az osztrák-magyar 3. hadsereg támadást intézett Belgrád ellen. A folyami flottilla egységeinek többsége részt vett a harcokban támogatva a Belgrád Erődítmény közelében és az Ada Ciganlija szigetnél végrehajtott folyamátkelést. A romániai hadjárat Belgrád október 11-ei bevétele és a folyóvizek aknáktól és más akadályoktól való megtisztításának megkezdése után a flottilla lehajózott a magyar-román határnál lévő Orsováig és itt kivárták, míg a Dunát aknamentesítik. 1915. október 30-től kezdődően számos lőszerszállító konvojt kísértek a Dunán a bulgáriai Lomig, ahol a lőszert vonatszerelvényekre pakolták át, majd vasúton az Oszmán Birodalomba szállították. 1915 novemberében a Bodrog és a többi monitor a bulgáriai Ruszcsuknál gyülekezett. A központi hatalmak tisztában voltak azzal, hogy Románia a hadba lépéséről egyeztet az antanttal, ezért a flottilla a Belene-csatornán védett bázist alakított ki, hogy védelmezni tudja a Bulgária és Románia közti 480 km hosszúságú határszakaszt a Dunán. 1915 folyamán a Bodrog két 3,7 cm-es lövegét leszerelték és helyettük egy 6,6 cm-es, 18-as kaliberhosszúságú löveget kapott, továbbá felszerelték három géppuskával. A monitorok Ruszcsuknál állomásoztak, mikor Románia 1916. augusztus 27-én belépett a háborúba. A románok ekkor a Duna Ruszcsukkal szemben lévő Giurgiuból három improvizált torpedónaszáddal intéztek ellenük torpedótámadást. A kilőtt torpedók nem találták el a monitorokat, viszont egy üzemanyagszállító uszályt igen. Másnap a 2. monitor-divízió – melyhez a Bodrog is tartozott három másik monitorral együtt – azt a feladatot kapta, hogy támadja Giurgiut. A monitorok olajtározókat, lőszerraktárakat és a vasútállomást borították lángba, valamint több román uszályt elsüllyesztettek. A támadás alatt az 1. monitor-divízió ellátóhajókat kísért vissza a belenei horgonyzóhelyre. A Bodrog a társaival ezután útban vissza Belenéhez megsemmisítettek két román járőrhajót és improvizált aknarakót. A divízió ezt követően Belenétől keleti és nyugati irányba hajtott végre előretöréseket, melyek során Turnu Măgurele és Zimnicea településeket bombázták. 1916. október 2-án a Bodrog a Körössel közösen támadtak egy román pontonhidat a Dunán Orjohovónál és öt közvetlen találatot értek el rajta, amivel hozzájárultak a román támadó hadművelet (ún. Flămânda-offenzíva) kudarcához. Ezt követően August von Mackensen tábornagy alá tartozó 3. osztrák-magyar hadsereg átkelését biztosították Szvistovnál. A Bodrog a telet Turnu Severinben töltötte. Alkalmazása a Fekete-tengeren 1917. február 21-én a Bodrog és a Körös őrhajókként Brăilába lettek rendelve. Március 1-én a Bodrog elakadt a jégben Măcin közelében. 1918-ban Guido Taschler sorhajóhadnagy vette át a parancsnokságát. A tavaszi olvadással a Bodrogot a Körös, Szamos, Bosna monitorokkal és számos más hajóval a Duna deltájához küldték és innen kihajóztak a Fekete-tengerre, ahol a Flottenabteilung Wulff (Wulff flottadivízió) részeként Olav Wulff flottakapitány (Flottenkapitän) parancsnokolta őket miután április 12-én megérkeztek Odessza kikötőjébe. Július 15-én a Bosnával közösen Mikolajiv kikötőjébe hajóztak, majd augusztus 5-től a Bodrog Herszonban állomásozott. Szeptember 12-én visszatért Brăilába több más hajóval együtt. A Bodrogot innen a Duna-delta közelében lévő Renibe irányították, hogy fedezze az osztrák-magyar csapatok visszavonulását, ide október 1-én érkezett meg. Ez után felhajózott a Dunán Ruszcsukig, ahova október 11-én érkezett meg, majd két nap múlva Giurgiuhoz érkezett. Október 14-én Lomba irányították tovább. A Bodrog volt az utolsó osztrák-magyar monitor, mely visszavonult Budapest irányába és egyedül neki nem sikerült hazatérnie, mivel 1918. október 31-én sűrű ködben homokzátonyra futott Vinča közelében. Később a szerb hadsereg zsákmánya lett. A két világháború között és a második világháborúban Az 1918 novemberi fegyverszünettől 1919 szeptemberéig a Bodrogon az újonnan megalakult Szerb-Horvát-Szlovén Királyság (SHS Királyság) tengerészei teljesítettek szolgálatot. Az 1919-es saint-germaini békeszerződés rendelkezése szerint a Bodrog több más hadihajóval, köztük három másik folyami monitorral együtt az SHS-Királysághoz került, bár hivatalos átadásra az SHS haditengerészet részére nem került sor. A monitort 1920. április 15-ig átnevezték Savára. Testvérhajója, a Temes Romániához került és az Ardeal nevet kapta. 1925-26-ban a Savát átfegyverezték, de a következő év során az SHS Királyság négy folyami monitora közül egyszerre nem volt több aktív szolgálatban kettőnél. 1932-ben a brit haditengerészeti attasé azt jelentette, hogy a jugoszláv hajók kevés tüzérségi lőgyakorlatot végeznek és kevés hadgyakorlatot tartanak a csökkentett költségvetési keret miatt. A Sava a dunadombói támaszponton tartózkodott 1941. április 6-án, mikor a tengelyhatalmak támadást indítottak Jugoszlávia ellen. Az 1. monitor-divízióhoz volt beosztva és a román határt biztosította a Dunán a 3. (Dunavska) gyalogos hadosztály hadműveleti irányítása alatt. A parancsnoka S. Rojos volt Poručnik bojnog broda rangban, ami a korvettkapitányi rangnak feleltethető meg. Azon a napon a Sava és a Vardar a Luftwaffe több magányosan támadó gépét is visszaverték a bázisuknál horgonyozva. A következő három nap során a két monitor aknákat telepített a Dunán a román határszakasz közelében. Április 11-én vissza kényszerültek vonulni Dunadombóról Belgrád irányába. A visszavonulásuk közben többször is támadást intéztek ellenük Junkers Ju 87 Stuka zuhanóbombázók. A két monitor sértetlenül vészelte át ezeket és ki tudtak kötni a Duna és a Száva összefolyásánál Belgrád közelében 20:00 körül. Itt a Morava monitor csatlakozott hozzájuk. A monitorok parancsnokai megvitatták a kialakult helyzetet és úgy döntöttek, elsüllyesztik hajóikat, mivel a magas vízállás és az alacsony hidak nem tették lehetővé a szabad manőverezést számukra. A monitorok legénységét ezután két vontatóhajóra szállították át. Mikor az egyik vontatóhajó egy vasúti híd alatt haladt el, a hídra erősített robbanótöltetek véletlenszerűen felrobbantak és a hídszerkezet a vontatóra zuhant. A rajta tartózkodó 110 főből 95 életét veszítette a szerencsétlenségben. A monitorok önelsüllyesztése után mintegy 450 tengerész gyűlt össze a Saváról és más hadihajókról Obrenovácban. A kézi fegyvereikkel és a hadihajókról leszerelt géppuskákkal felfegyverkezve az Adria déli részén lévő Kotori-öböl irányába indultak meg két csoportra válva. A kisebbik csoport elérte az öblöt, de a nagyobbik csak Szarajevóig jutott el április 24-ig, ahol megadta magát. A Kotori-öböl vidékét, ahova a kisebbik csoport megérkezett, április 17-én az olasz XVII. hadtest foglalta el. A Savát a horvát haditengerészet kiemelte, és a Bosnára átkeresztelt Morava monitorral együtt állította szolgálatba. Hat elfogott motorcsónakkal és tíz segédhajóval együtt képezték Horvátország folyami rendőri erejét. A Sava a Folyami Flottilla Parancsnokság 1. őrjárcsoportjához tartozott, melynek bázisa Zimonyban volt. A legénysége 1944. szeptember 8-án éjszaka Slavonski Brod mellett elsüllyesztette és átállt a jugoszláv partizánokhoz. Háború utáni időszaka A Savát a második világháború után ismét kiemelték és helyrehozták. A fegyverzetét ezután két 105 mm-es ágyú, három 40 mm-es, forgótalpakon elhelyezett löveg és hat 20 mm-es gépágyú alkotta. A Jugoszláv Haditengerészet kötelékében szolgált 1952 és 1962 között. Ezután egy állami tulajdonban lévő céghez került, amit Jugoszlávia felbomlása után privatizáltak. 2005-ben a szerb kormányzat korlátolt mértékű örökségvédelem alá helyezte, miután állampolgári kezdeményezés indult úszó múzeumként való megőrzésére. 2014-ig keveset tettek az eddig kavicsszállító uszályként alkalmazott hajó restaurálására, de 2015 decemberében a szerb védelmi minisztérium és a Belgrádi Katonai Múzeum szerezte meg, mely intézmény tervbe vette a hadihajóként teljes restaurálását. Az egykori Bodrog egyike annak a máig fennmaradt két osztrák-magyar monitornak, melyek részt vettek az első világháborúban. A másik a Leitha, egy jóval régebbi építésű monitor, mely a magyar parlament előtt horgonyoz a Dunán 2014 óta. 2019 elejére a Savát is helyreállították. A Száva folyó partján horgonyoz Belgrádban, ahol 2021 novemberében úszó múzeumként avatták fel. Megjegyzések Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Yugoslav monitor Sava című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Könyvek és újságok Chesneau, Roger, ed. (1980). Conway's All the World's Fighting Ships, 1922–1946. London: Conway Maritime Press. ISBN 978-0-85177-146-5. Deák, István (1990). Beyond Nationalism: A Social and Political History of the Habsburg Officer Corps, 1848–1918. New York: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-992328-1. Fitzsimons, Bernard, ed. (1977). The Illustrated Encyclopedia of 20th Century Weapons and Warfare. Vol. 8. New York: Columbia House. OCLC 732716343. Gardiner, Robert, ed. (1985). Conway's All the World's Fighting Ships, 1906–1921. London: Conway Maritime Press. ISBN 978-0-85177-245-5. Gardiner, Robert, ed. (1983). Conway's All the World's Fighting Ships, 1947–1982. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. ISBN 978-0-87021-919-1. Greger, René (1976). Austro-Hungarian Warships of World War I. London: Allan. ISBN 978-0-7110-0623-2. Halpern, Paul G. (2012). A Naval History of World War I. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. ISBN 978-0-87021-266-6. Jane's Information Group (1989) [1946/47]. Jane's Fighting Ships of World War II. London: Studio Editions. ISBN 978-1-85170-194-0. Jarman, Robert L., ed. (1997a). Yugoslavia Political Diaries 1918–1965. Vol. 1. Slough, Berkshire: Archives Edition. ISBN 978-1-85207-950-5. Jarman, Robert L., ed. (1997b). Yugoslavia Political Diaries 1918–1965. Vol. 2. Slough, Berkshire: Archives Edition. ISBN 978-1-85207-950-5. Mombauer, Annika (2001). Helmuth von Moltke and the Origins of the First World War. Cambridge; New York: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-79101-4. Pawlik, Georg; Christ, Heinz; Winkler, Herbert (1989). Die K.u.K. Donauflottille 1870–1918 [The K.u.K. Danube Flotilla 1870–1918] (német nyelven). Graz, Austria: H. Weishaupt Verlag. ISBN 978-3-900310-45-5. Shores, Christopher F.; Cull, Brian; Malizia, Nicola (1987). Air War for Yugoslavia, Greece, and Crete, 1940–41. London: Grub Street. ISBN 978-0-948817-07-6. Terzić, Velimir (1982). Slom Kraljevine Jugoslavije 1941: Uzroci i posledice poraza [The Collapse of the Kingdom of Yugoslavia in 1941: Causes and Consequences of Defeat] (szerbhorvát nyelven). Vol. 2. Belgrade, Yugoslavia: Narodna knjiga. OCLC 10276738. Naval Records Club (1965). "The Independent Croatian Navy". Warship International. 2. Rutland, Massachusetts: International Naval Research Organization. ISSN 0043-0374.: CS1 karbantartás: ref az alapértelmezés duplikátuma (link) Csonkaréti Károly – Benczúr László: Haditengerészek és folyamőrök a Dunán 1870–1945 (Zrínyi, 1991) ISBN 963-327-1533 Hajóregiszter.hu Internetes források "Europe's Oldest River Battleship Inaugurated as a Museum at Parliament Pier". Daily News Hungary. 2014. augusztus 15. Jakšić, Pavle (2019. április 3.). "Ratni brod "Bodrog" – Svetska kulturna baština u Srbiji istrgnuta od zaborava" [War Ship "Bodrog" – International Cultural Heritage in Serbia is Plucked Out of Obscurity]. N1 (szerb nyelven). 2020. augusztus 12. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2022. október 12.. Keys, David (2014. július 27.). "Church to mark centenary of the start of WWI". The Independent. 2017. szeptember 8. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2015. június 28.. "New life for "Sava" ship". Ministry of Defence Republic of Serbia. 2015. december 11. Niehorster, Dr. Leo (2013a). "Balkan Operations Order of Battle Royal Yugoslavian Navy River Flotilla 6th April 1941". Dr. Leo Niehorster. Hozzáférés: 2015. május 14.. Niehorster, Dr. Leo (2013b). "Royal Yugoslav Armed Forces Ranks". Dr. Leo Niehorster. Hozzáférés: 2015. május 14.. Niehorster, Dr. Leo (2013c). "Armed Forces of the Independent State of Croatia – Order of Battle Croatian Navy 1st July 1941". Dr. Leo Niehorster. Hozzáférés: 2015. március 11.. Vasovic, Aleksandar (2021. november 12.). "Serbia restores warship that fired first shots of World War One". Reuters. Hozzáférés: 2021. november 13.. "Warship that fired first shots of WWI now a gravel barge in Serbia". The San Diego Union-Tribune. 2014. április 14. 2018. július 29. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2022. október 12.. Zarić, Slađana (27 április 2014). "Aždaje koje su rušile Beograd" [The Beasts That Shelled Belgrade] (szerb nyelven). [[Radio Television of Serbia]]. 27 április 2014 dátummal az eredeti címről archiválva. : line feed character in |publisher= at position 19 (súgó); line feed character in |title= at position 15 (súgó) "Monitors of the Danube Flotilla, 1870-1918" (angol nyelven). cityofart.net. Hozzáférés: 2010. július 18.. "Dunaflottila" (magyar nyelven). K.u.K. kriegsmarine. 2010. január 4. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2010. október 27.. Kapcsolódó szócikkek Császári és Királyi Haditengerészet Első világháború