NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Faculté des arts dramatiques de Belgrade

La Faculté des arts dramatiques (FDU) est un établissement d'enseignement supérieur indépendant qui, avec trois autres facultés d'art, fait partie de l'Université des arts de Belgrade. Histoire L'Académie des arts du théâtre a été fondée par décret du gouvernement de la République fédérale populaire de Yougoslavie le 11 décembre 1948, et l'École de cinéma y a été rattachée en 1950. Les cours ont débuté le 12 février 1949. Les premiers professeurs d'art dramatique étaient Mata Milošević et Jozo Laurenčić, assistés de Miroslav Belović, Stevo Žigon et Soja Jovanović, et les premiers professeurs de mise en scène étaient Bojan Stupica et le Dr Hugo Klein. Le premier recteur et doyen de l'académie était Dušan Matić. L'Académie comprenait alors deux départements : Mise en scène et Art dramatique. Ces départements étaient eux-mêmes divisés en classes. Outre les matières professionnelles (mise en scène et art dramatique), dont le programme incluait théorie et pratique, les étudiants devaient également passer des examens d'expression orale et de culture physique (technique d'élocution, respiration, mouvement scénique, escrime, jeux, etc.). Une attention particulière était portée aux matières nécessaires à une compréhension plus approfondie de l'art théâtral (histoire du théâtre et de la littérature dramatique yougoslaves et mondiales, histoire de l'art, histoire de la littérature ancienne et moderne, psychologie, langue maternelle, langues étrangères). Des matières liées au cinéma figuraient également au programme. Les études duraient quatre ans. Voir aussi Articles connexes Liste d'établissements d'enseignement de Belgrade Système éducatif en Serbie Liens externes (sr + en + fr) Site officiel Portail des universités Portail des arts Portail de Belgrade
Факультет драматического искусства

Факультет драматического искусства (серб. Факултет драмских уметности) — один из крупных белградских институтов. История Основан приказом правительства СФРЮ в декабре 1948 года как Академия театрального искусства (Академија за позоришну уметност), при которой в 1950 году открылась Высшая киношкола (Висока филмска школа). Обучение студентов началось 12 февраля 1949 года. Первыми преподавателями актёрского мастерства стали Мата Милошевич и Йозо Лауренчич, ассистировали им Мирослав Белович, Стево Жигон и София Йованович. Режиссуру преподавали Боян Ступица и доктор Хуго Клайн, первым ректором был Душан Матич. В начале 1960-х годов деятельность Факультета была расширена. В 1962 году название поменялось на Академию театра, кино, радио и телевидения (Академија за позориште, филм, радио и телевизију), а в 1973 году — на нынешнее: Факультет драматического искусства (театра, кино, радио и телевидения). В 1974 году Факультет получил новое здание в Новом Белграде, чем было обеспечены оптимальные условия для обучения. В 1998 году, по случаю пятидесятилетия, Факультет был награждён высшей югославской наградой в области культуры, Вуковой наградой. Направления Сейчас обучение ведётся по одиннадцати направлениям: Актёрское мастерство Театральная и радиорежиссура Драматургия Менеджмент в сфере культуры Кино- и телережиссура Производство фильмов и телепередач Операторское искусство Кино- и телемонтаж Звукорежиссура Tеория и история Визуальные эффекты, анимация и игровая графика Галерея Примечания Ссылки Сайт учебного заведения
Факультет драматичного мистецтва (Белград)

Факультет драматичного мистецтва — підрозділ Академії мистецтв (Белград). Заснований 1948 року. Випускники Лільяна Благоєвич Петар Божович Світлана Бойкович Таня Бошкович Марія Віцкович Наталія Влахович Гордана Гаджич Аніца Добра Марія Каран Мір'яна Каранович Гордана Лукич Олівера Маркович Івана Міхіч Наташа Нінкович Сузана Петричевич Горіца Попович Невена Рістіч Сніжана Савич Йована Стоїлькович Бекім Фехмію Ніна Янковіч
Kostel Jména Panny Marie (Novi Sad)

Kostel Jména Panny Marie (srbsky v cyrilici Црква имена Маријиног, v latince Crkva imena Marijinog) je římskokatolický kostel v srbském městě Nový Sad, na Náměstí svobody, v centru města. První kostel byl postaven v roce 1848, nicméně během revolučního roku 1848, kdy se jihouherští Srbové vzbouřili proti vládě v Budapešti[zdroj?] strádal při bombardování města. Odstraněn byl nakonec v roce 1893. Dnešní kostel byl navržen architektem Georgem Molnar na konci 19. století a dokončen v roce 1894. Jeho věž je vysoká 72 metrů. V roce 1904 poškodil kostel požár. Následně byla zcela obnovena střecha budovy. Kostel administrativně spadá pod subotickou diecézi. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol Mena Panny Márie (Nový Sad) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Jména Panny Marie na Wikimedia Commons
Kirche Maria Namen (Novi Sad)

Die Kirche Maria Namen (serbisch Црква имена Маријиног Crkva imena Marijinog) ist eine römisch-katholische Kirche in Neusatz in Serbien. Sie ist der Gottesmutter Mariä Hl. Namen geweiht. Geschichte Die erste römisch-katholische Kirche in Neusatz wurde 1742 als kleiner einfacher Kirchenbau errichtet. Diese wurde in den Revolutionsjahren 1848 zerstört. Die renovierte Kirche fand nicht den Gefallen der katholischen Bürger, hauptsächlich Donauschwaben, weswegen diese eine Initiative für eine neue Kirche starteten, die Novi Sad als freie königliche Stadt gerecht werden sollte. 1891 begann schließlich nach den Plänen des Architekten Georg Molnar der Bau einer neuen Kirche, der bis 1894 dauerte. Die Bauleitung führten Stefan Gusek und Karl Lerer. Die dreischiffige Hallenkirche hat kein Querhaus. Sie ist 52 m lang, 25 m breit und 22 m hoch. Der Glockenturm hat eine Höhe von 72 m. In der Kirche befinden sich vier Altäre. Der Hauptaltar ist der Gottesmutter Maria geweiht, ihr Bild zieren die ungarischen Könige Stefan und Laszlo. Links des Hauptaltars befindet sich der Altar der Auferstehung Christi mit den Figuren der Apostel Petrus und Paulus. Der dritte Altar ist dem hl. Florian geweiht, dem Schutzpatron der Feuerwehrmänner. Der vierte Altar ist dem Grab Christi geweiht und wird geschmückt mit Engelsfiguren. 1904 wurde die Kirche durch einen Brand schwer beschädigt, danach wieder renoviert. Sonstiges Die Kirche wird auch nur Kathedrale genannt, obwohl sie zum Bistum Subotica gehört und die dortige Kirche St. Theresia von Ávila die Kathedralkirche des Bistums ist. Weblinks
Name of Mary Church

The Name of Mary Church (Serbian: Црква имена Маријиног, romanized: Crkva imena Marijinog; Hungarian: Mária Neve katolikus templom) is a Roman Catholic church in Novi Sad, Serbia, dedicated to the feast of the Most Holy Name of the Blessed Virgin Mary. Commonly known as the Cathedral (although Novi Sad belongs to the Diocese of Subotica, whose cathedral is located in Subotica), it is the largest church in Novi Sad, located on the central Freedom Square. History After the 1699 Treaty of Karlowitz, Novi Sad became part of the Habsburg monarchy. The local Catholic parish was established in 1702, and the original church was built in 1719 on the same location as today's church. It was dedicated to Mary Help of Christians in the memory of the Holy League success in the Battle of Vienna. Later, it was renamed the Name of Mary Church. This original church was destroyed in 1742. A new, second church was built on the same location. Catholic Archbishop of Kalocsa Patacsich Gábor dedicated this new church in 1742. This, second church, was heavily damaged in the bombing during the Hungarian Revolution of 1848 and its bell-tower was destroyed. It was later partially reconstructed. In 1891, the city council made a decision to demolish the old church, and to build a new one on the same location. Hungarian architect György Molnár designed the church in 1892 for free. The old church was demolished the same year, and the new one started, with groundbreaking occurring on October 4th. The main construction was finished in November 1893. The 72-metre bell-tower with the golden cross was finished in October 1894. In 1904, the roof of the church burned down due to a fire. It was quickly rebuilt by donations from local worshipers. Architecture The church is a three-nave building, with neo-Gothic arches. There are twenty stained glasses depicting saints and church fathers. The church has mechanical pipe organ with 24 registers. The church has four altars. The main one in the apse is made of the carved wood from Tyrol, the windows with stained glass from Budapest and the roof tiles were made of Zsolnay ceramics. The church has four confessionals and a marble baptistry. It is the third tallest church in Bačka region after the Church of Saint Virgin Mary in Bačka Topola and Church of Saint Stephan in Sombor, dominating the city center of Novi Sad. Gallery See also Religious architecture in Novi Sad Catholic Church in Serbia References
Iglesia del Nombre de María

La Iglesia del Nombre de María​ (en serbio: Crkva imena Marijinog;​ en húngaro: Mária Neve katolikus templom) es una iglesia parroquial católica en Novi Sad, al norte de Serbia,​ dedicada a la fiesta del Santo Nombre de María. Es la iglesia más grande de Novi Sad , y está situada en el centro de la ciudad en Trg Slobode. Los locales se refieren a ella como la "catedral", a pesar de que Novi Sad pertenece a la diócesis católica de Subotica, cuya catedral se encuentra en la localidad del mismo nombre.​ Historia Después del Tratado de Karlowitz de 1699, la ciudad de Novi Sad pasó a formar parte de la Monarquía de los Habsburgo. La parroquia católica local se organizó en 1702 y la iglesia original se construyó en 1719 en el mismo lugar que la iglesia actual.​ Fue dedicada a María Auxiliadora en memoria del éxito de la Liga Santa en la Batalla de Viena. Más tarde, pasó a llamarse Iglesia Nombre de María. Esta iglesia original fue destruida en 1742.​ Se construyó una segunda iglesia, nueva, en el mismo lugar.​ El arzobispo católico de Kalocsa Patacsich Gábor dedicó esta nueva iglesia en 1742.​ Esta segunda iglesia sufrió graves daños en el bombardeo durante la Revolución Húngara de 1848 y su campanario fue destruido.​ Posteriormente fue reconstruido parcialmente.​ En 1891, la ciudad tomó la decisión de demoler la antigua iglesia y construir una nueva en el mismo lugar.​ El arquitecto húngaro György Molnár diseñó la iglesia en 1892 de forma gratuita.​ La vieja iglesia fue demolida el mismo año y comenzó la nueva. La construcción principal se terminó en noviembre de 1893.​ El campanario de 72 metros de altura con la cruz de oro se terminó en octubre de 1894.​ Véase también Iglesia católica Dulce Nombre de María Referencias
Crkva Imena Marijina u Novom Sadu

Crkva Imena Marijina je rimokatolička župna crkva u Novom Sadu u Srbiji, posvećena blagdanu Imena Marijina. Najveća je crkva u Novom Sadu te se nalazi u središtu grada na Trgu Slobode. Mještani je često nazivaju „katedralom“, iako Novi Sad pripada Subotičkoj biskupiji, čija se katedrala nalazi u Subotici. Povijest Nakon sklapanja Karlovačkog mira 1699., Novi Sad je postao dio Habsburške Monarhije. Lokalna katolička župa osnovana je 1702., a prva crkva izgrađena je 1719. na mjestu današnje crkve. Bila je posvećena Mariji Pomoćnici kršćana u znak sjećanja na pobjedu Svete lige u Opsadi Beča 1683.. Kasnije je preimenovana u Crkvu Imena Marijina. Prvotna crkva uništena je 1742. Na istom mjestu podignuta je nova, druga crkva. Posvetio ju je kalački nadbiskup Gábor Patacsich 1742. Ova druga crkva teško je oštećena tijekom bombardiranja za Mađarske revolucije 1848., pri čemu je razoren zvonik. Kasnije je djelomično obnovljena. Godine 1891. gradsko vijeće donijelo je odluku o rušenju stare crkve i izgradnji nove na istom mjestu. Mađarski arhitekt György Molnár projektirao je novu crkvu 1892. besplatno. Stara crkva srušena je iste godine, a nova je započela gradnjom 4. listopada. Glavni građevinski radovi završeni su u studenom 1893. Zvonik visine 72 metra sa zlatnim križem dovršen je u listopadu 1894. Godine 1906. krov crkve izgorio je u požaru, ali je ubrzo obnovljen donacijama vjernika. Značajke Crkva je trobrodna građevina s neogotičkim lukovima. Ima dvadeset vitraja s prikazima svetaca i crkvenih otaca. Crkveni orgulje su mehaničke i imaju 24 registra. Crkva ima četiri oltara. Glavni oltar u apsidi izrađen je od rezbarenog drva iz Tirola, prozori s vitrajima dopremljeni su iz Budimpešte, a krovne pločice izrađene su od Zsolnay keramike. Crkva ima četiri ispovjedaonice i mramorni krstionik. Crkva je treća po visini u Bačkoj nakon Crkve svete Djevice Marije u Bačkoj Topoli i Crkve svetog Stjepana u Somboru, te dominira središtem Starog Grada u Novom Sadu. Izvori
Kościół Imienia Maryi w Nowym Sadzie

Kościół imienia Maryi w Nowym Sadzie (Цкрва имена Маријиног у Новом Саду) – kościół rzymskokatolicki usytuowany na Placu Wolności w Nowym Sadzie naprzeciwko miejskiego ratusza. Historia Pierwszy kościół katolicki w Nowym Sadzie powstał na początku XVIII wieku, lecz uległ on zniszczeniu już w roku 1742. W tym samym roku wybudowano nową świątynię dla miejscowych katolików. Ponad 100 lat później, 12 czerwca 1849 roku w trakcie bombardowania Nowego Sadu przez siły węgierskie z Twierdzy Petrovaradin, zniszczeniu uległa wieża kościoła. Świątynia w takim stanie przetrwała do końcówki XIX wieku, kiedy to podjęto decyzję o jej zburzeniu. W jej miejsce wzniesiono obecny budynek kościoła, który oddano do użytku w 1895 roku. Architektura Kościół wybudowany został w stylu neogotyckim. Do jego budowy wykorzystano żółtą cegłę. Główna wieża ma wysokość 72 metrów. Długość świątyni wynosi 52 metry, szerokość 25 metrów, natomiast dach znajduje się na wysokości 22 metrów. Świątynia wyposażona jest w cztery ołtarze. Galeria Przypisy
Црква Имена Маријиног (Нови Сад)

Црква имена Маријиног (мађ. Mária Neve templom; хрв. Crkva Imena Marijina) је католичка жупна црква која се налази на Тргу слободе, у центру Новог Сада. Празник цркве, Име Маријино, слави се 12. септембра. Ова црква је такође и највећа у Новом Саду. Грађани Новог Сада цркву зову и катедрала, иако Нови Сад припада Суботичкој бискупији, чија је катедрала у Суботици. Католичке цркве у Новом Саду Прва католичка црква у Новом Саду из првих деценија 18. века била је скромна, привремена грађевина која је 1742. порушена. На истом месту изграђена је нова. Католички надбискуп Габор Патачић осветио је нову цркву 1742. године. У бомбардовању 12. јуна 1849. године и она је била запаљена и срушен јој је торањ. У каснијој обнови првобитни торањ није у целости реконструисан. Новосадски католици нису били задовољни изгледом, па су у Градској скупштини дали иницијативу да се подигне такав који ће приличити Новом Саду као слободном краљевском граду. Такође, у мостобрану на обали Дунава, Брукшанцу, налазила се црква светог Ивана Непомука, која је срушена приликом градње прилаза Мосту краљевића Томислава и Булевара краљице Марије, данашњег Булевара Михаила Пупина (1928). Садашња црква Године 1891. донета је одлука да се стара црква поруши и на истом месту изгради нова. Архитекта Георг Молнар израдио је планове током 1892. године и није за тај обиман посао тражио никакву надокнаду (црква му се одужила тако што је поставила његову бисту у ниши лево испод хора у цркви, што је необично за једно световно лице). Исте године стара црква је порушена, а следеће, 1893. године, у новембру месецу предузимачи Стефан Гусек и Карл Лерер, под надзором пројектанта Молнара, завршавају грађевински део посла. У октобру 1894. подигнут је на торањ освећени позлаћени крст. Торањ је висок 72 метра. Црква је дугачка 52, широка 25, висина крова износи 22 метра. У цркви има 4 олтара. Главни је у апсиди где је велика слика Мајке Божије, са угарским краљевима и светитељима Иштваном и Ласлом. Лево од апсиде је олтар Ускрснућа Исусова са фигурама у дрвету светих Петра и Павла. Трећи олтар је посвећен св. Флоријану, заштитнику ватрогасаца, где су у дрвету израђене фигуре светих Емерика и Елизабете, а ту је и слика св. Породице. Четврти олтар смештен је испод хора и посвећен је Христовом гробу са фигурама четири анђела. Скулптуре на свим олтарима су колорисане или су рађене у имитацији камена (мраморација). Фасада је урађена од жуте фасадне цигле, а сама црква, као и унутрашња резбарија је урађена у неоготском стилу. Прозори су украшени пештанским витражима, док Жолнаи керамика прекрива кровну конструкцију. Црква је 1904. године оштећена у пожару, када јој је изгорео кров. Новосађани цркву грешком називају катедралом, што она није, јер се катедрала налази у седишту бискупије, а седиште бискупије је у Суботици. Референце Литература Спољашње везе
Franziskanerkloster Belgrad

Das Franziskanerkloster zum hl. Johannes dem Täufer ist ein römisch-katholisches Kloster im Belgrader Stadtteil Zemun. Geschichte Die ersten Franziskaner in Zemun sind ab 1344 schriftlich belegt; es wird aber angenommen, dass sie schon ab dem Ende des 13. Jahrhunderts eine Mission in Zemun hielten. 1453 wurde Zemun von den Osmanen zerstört, weswegen die Franziskaner die Stadt für die nächsten 300 Jahre verließen. Nach der österreichischen Einnahme Belgrads 1718 errichteten die Franziskaner in Belgrad ein Kloster, gaben dieses jedoch auf, als Belgrad 1739 wieder an die Osmanen fiel. Sie übersiedelten nach Zemun, wo sie zwischen 1750 und 1752 ein neues Kloster gründeten. Gegen Ende des 18. Jahrhunderts versuchte der Zemuner Stadtrat mehrere Male vergebens, die Franziskaner zum Auszug aus der Stadt zu bewegen und ihr Kloster in ein Militärhospital umzuwandeln. 1790 fiel das Kloster einem Brand zum Opfer, ausgelöst durch einen Blitzeinschlag. Der anschließende Wiederaufbau sollte an die vierzig Jahre dauern, der Glockenturm wurde 1838 errichtet. Um die Jahrhundertwende vom 19. zum 20. Jahrhundert existierten zwei Schulen im Kloster, eine öffentliche, in der auf Deutsch unterrichtet wurde, und eine private mit Serbisch bzw. Kroatisch als Unterrichtssprache. 1971 wurde die römisch-katholische Kirchenprovinz Novi Beograd gegründet, mit dem Franziskanerkloster als Hauptkirche. Da der Versuch scheiterte, weitere römisch-katholische Kirchen auf dem Gebiet von Novi Beograd zu errichten, wurde die Kirchenprovinz 2004 aufgelöst und die Gemeinde an das Bistum Syrmien zurückgegeben. Sonstiges In der Kirche befindet sich noch heute das Kreuz der Franziskaner, mit dem sie im 18. Jahrhundert nach Belgrad kamen. In den 1990er-Jahren wurden im Franziskanerkloster etwa 6.000 Bücher und Kunstgegenstände aus Vukovar aufbewahrt. Weblinks Offizielle Webseite des Klosters (Memento vom 27. Juli 2011 im Internet Archive)
Couvent Saint-Jean-Baptiste et Saint-Antoine de Zemun

Le couvent Saint-Jean-Baptiste et Saint-Antoine (en serbe cyrillique : Самостан Светог Ивана Крститеља и Антуна ; en serbe latin : Samostan Svetog Ivana Krstitelja i Antuna) est un couvent franciscain situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Zemun. Le couvent se trouve à l'angle des rues Štrosmajerova et Svetosavska. Les Franciscains à Zemun La présence des Franciscains à Zemun est mentionnée pour la première fois en 1344 mais leur arrivée remonte sans doute à la fin du XIIIe siècle. En 1453, Zemun fut ravagée par les Ottomans et les Franciscains quittèrent la ville. Après la conquête de Belgrade par Eugène de Savoie en 1717, les Franciscains y construisirent un couvent mais la ville fut reprise par les Turcs en 1739 et les Franciscains s'installèrent alors à Zemun demeurée autrichienne ; entre 1750 et 1752, il y édifièrent un couvent et une église dédiée à Saint Jean-Baptiste. XVIIIe et XIXe siècles À la fin XVIIIe siècle, les autorités de Zemun effectuèrent plusieurs tentatives infructueuses pour expulser les Franciscains du couvent, ainsi qu'en atteste un document daté de 1787 dans lequel le Magistrat de la ville (le maire) exigeait que les lieux soient transformés en hôpital militaire. Le 1er août 1790, l'église et le couvent furent touchés par la foudre, ce qui provoqua un incendie qui ravagea les bâtiments. Les travaux de restauration durèrent 40 ans et, si les religieux revinrent s'y installer en 1807, le clocher de l'église ne fut reconstruit qu'en 1838. À la fin du XIXe siècle et au début du XXe siècle, le couvent abrita deux écoles ; l'une était un établissement public où les cours étaient dispensés en allemand, l'autre un établissement privé où l'enseignement se faisait en serbe. Du XXe siècle à nos jours De 1971 à 2004, l'église du monastère a été le siège de la paroisse catholique Saint Jean de Capistran de Novi Beograd. Après une tentative infructueuse des autorités religieuses pour construire une nouvelle église à Novi Beograd, la paroisse a été restituée à l'évêque de Đakovo-Syrmie le 23 octobre 2004. Dans les années 1990, le couvent a recueilli près de 6 000 livres et œuvres d'art provenant de Vukovar, une zone qui, à l'époque, était touchée par la guerre. À la même époque, le monastère était sali par des graffiti et ses fenêtres régulièrement brisées. À la suite de modifications dans les régions administratives de l'Église catholique, depuis 2008, l'église et le couvent relèvent du diocèse de Syrmie dans l'archidiocèse de Đakovo-Osijek. Le monastère abrite la croix sous la protection de laquelle les Franciscains ont fui Belgrade en 1739, ainsi qu'une copie de l'image de Notre Dame de Czestochowa. Références Voir aussi Articles connexes Couvent des Sœurs de Saint Vincent de Paul à Zemun Église de l'Assomption à Zemun Chapelle Saint-Roch de Zemun Religion en Serbie Liens externes Site - Indisponible au 12 octobre 2012 (sr) Ancien site (sr) Notice sur le Portail de Zemun Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail de la Serbie et du peuple serbe
Most na suvom

Die Most na Suvom oder Suvi Most (serbisch Мост на сувом, Суви мост; deutsch Trockene Brücke) ist eine Fußgängerhängebrücke im serbischen Zrenjanin. Ursprünglich zur Querung des Begej gebaut, überbrückt sie heute kein physisches Hindernis wie Wasser oder ein Tal. Geschichte Die Brücke wurde 1962 nach den Plänen des Architekten Rada Janjatov gebaut. Sie sollte das Stadtzentrum von Zrenjanin mit dem Stadtteil Mala Amerika im Norden verbinden. Der nördliche Pylon ist eine 23 Meter hohe Säule, während der südliche Pylon nur 16 Meter hoch und A-förmig ist. Beide Pylonen bestehen aus Stahl und Beton. Das Hängekabel wurde aus 103 Drähten hergestellt. Entfernen des Flusses 1985 entschied der Stadtrat, das zweite Flussbett des Begej zu fluten und damit das erste austrocknen zu lassen. So wurden am heutigen Flussufer Dämme gebaut. Im ehemaligen Flussbett befinden sich jetzt noch einige kleine Seen, das Wasser fließt seitdem jedoch südlich der Altstadt vorbei. Somit verlor die Brücke 23 Jahre nach dem Bau ihren Zweck. Situation heute Im Jahr 2008 plante der Stadtrat die Brücke zu entfernen, da sie 23 Jahre lang keinen Sinn gehabt habe und nun verroste und allgemein in schlechtem Zustand sei. Diese Ankündigung hatte einige Beschwerden zur Folge, da die Brücke zu einem Wahrzeichen der Stadt Zrenjanin geworden ist. Weitere Informationen Über die Brücke (serbisch) Über die Brücke (englisch)