NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Висока здравствена школа струковних студија Београд

Висока здравствена школа струковних студија једна је од државних високих школа у Београду и прва виша медицинска школа у Народној Републици Србији. Налази се у улици Цара Душана 254. Историјат Виша медицинска школа Београд је основана 7. јануара 1958. и почела је са радом септембра исте године са задатком да образује кадрове више стручне спреме за рад у здравствено–социјалним установама, за организаторе патронажне службе, за рад на здравственом васпитању и за рад у хигијенској служби и санитарној инспекцији. Имали су два периода у свом раду, први је трајао до 1963. када је школа била интернатског типа и школовање је трајало три године, примани су само кандидати женског пола, неудате и са провером физичког и психичког здравља, укупно их је било 137 уписаних на одсецима Виша медицинска сестра и Виши санитарни техничар. Године 1964. је отворен одсек Виши физиотерапеут, а 1965. одсек Виши радни терапеут. Први студенти на групи Виши ортотичко–протетички техничари су уписани 1973—1974, а следеће године и први Виши рендген техничари. Одсек Виши дијететичар–нутрициониста је отворен 1987—1988, одсек Виши зубни техничар–протетичар 1990—1991. и смер Виши медицинско–лабораторијски техничар 1995—1996. Смер Виши естетичар–козметичар је отворен 1999—2000, а Виша стоматолошка сестра 2000—2001. Рад су отпочели у згради садашње Средње медицинске школе у Делиградској улици 31, затим су се преселили у улицу Војводе Миленка 33, па у улицу Панте Срећковића 2, а 1988. године су се настанили на данашњу адресу Цара Душана 254. Поседују библиотеку и читаоницу са фондом од преко 16.000 библиотечких јединица. Види још Списак факултета у Србији Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Висока грађевинско–геодетска школа струковних студија Београд

Висока грађевинско–геодетска школа струковних студија једна је од самосталних високих школа у Београду. Од 2019. године постаје Одсек у оквиру новоформиране Академије техничко-уметничких струковних студија. Налази се у улици Хајдук Станкова 2, на београдској општини Звездара. Историјат Виша грађевинска школа је основана у новембру 1976. под називом ООУР Виша школа усмереног образовања грађевинске струке у оквиру РО Грађевинског образовног центра са још три организације удруженог рада: Архитектонска техничка школа, Грађевинска техничка школа и Грађевинска школа са кадровском и рачуноводственом службом у оквиру радне заједнице заједничке службе. Виша грађевинска школа 1986—1987. ради у оквиру РО Грађевинског образовног центра, 1991. се Центар укида и организације удруженог рада постају радне организације. Школовање је трајало четири семестра, а образовани кадрови су имали звање инжењер грађевинарства. Школовање је проширено на пет семестара 1987—1988. са истим звањем и истим бројем предмета. Виша геодетска школа је установљена Законом о оснивању Више геодетске школе 18. маја 1960, студије су трајале четири семестра, а 1972. прелазе на студије у трајању од пет семестара. На Грађевинском одсеку Више грађевинско–геодетске школе је 1987—2005. укупно дипломирало 1431 студент. Висока грађевинско–геодетска школа струковних студија у Београду је формирана 1. јуна 1996. спајањем тадашње Више грађевинске школе и Више геодетске школе и од тада функционише као јединствена образовна институција са два одсека Грађевински и Геодетски. Министарство просвете Републике Србије је 14. маја 2002. одобрило трогодишње студије Више грађевинско–геодетске школе у Београду. Од 2003. године садрже смерове Грађевинарство, Архитектура и Геодезија. Променили су назив 12. јула 2007. у Висока грађевинско–геодетска школа струковних студија Београд. У фебруару 2017. су постали једна од првих високошколских установа у Србији са акредитованим мастер струковним студијама: Грађевинско инжењерство у високоградњи и Геодезија–Геоматика. Академија техничко–уметничких струковних студија Београд је основана по одлуци Владе Републике Србије 29. августа 2019, а Одсек Висока грађевинско–геодетска школа струковних студија постаје један од пет Одсека у саставу Академије. Види још Списак факултета у Србији Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Дом здравља Стари град (Београд)

Дом здравља Стари град је здравствени центар у Београду, који се налази на територији градске општине Стари град. Опште информације Дом здравља Стари град са седиштем у Симиној улици бр 23-27, званично је регистрован као установа у Окружном привредном суду у Београду 28. децембра 1965. године. У овом здравственом центру постоје службе за здравствену заштиту деце, жена, одраслих, дијагностика (лабораторија, рендген одељење, ултразвучна дијагностика), поливалентна патронажа, специјалистичке службе (интерна медицина, психијатрија, физикална, офталмологија, оториноларингологија и хирургија) и стоматологија. Историјат Прва установа за пружање здравствене заштите у Београду била је Централна амбуланта код Лондона, основана 1923. године и представљала је претечу дома здравља. Правилником из 1930. године, дефинисана је улога и надлежност ове установе са одељењима као што су Диспанзер за матере и децу, Школска поликлиника, Бактериолошко-епидениолошко и хемијско одељење, Диспанзер за турберкулозу и Хигијенска служба. Мажестик - зубна поликлиника основана је 1944. године као Војна зубна амбуланта на месту приватне клинике Др Шнур из 1926. године. Основање Дома здравља Стари град везује се за 1. јул 1948. године, када је формирана Поликлиника и Здравствени центар Народног одбора Првог рејона. Установа се налазила у згради Београдског бродарског друштва, на углу Капетан Мишине и Јевремове улице. У приземном делу било је пријемно одељење, интернистичка служба и гинеколошка амбуланта, на првом спрату биле су амбуланте за очне и ушне болести, лабораторија и рендген. До укидања приватне лекарске праксе на територији општине Стари град дошло је 1959. године, па је формирано 7 секторских амбуланти и то са помесним заједницама. То су биле амбуланте у Солунској, Цетињској, улицама Ђуре Ђаковића, Косте Стојановића, Кондиној, Топличином венцу и у улици Риге од Фере. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Универзитет МБ

Универзитет МБ је приватни универзитет у Београду. Спроводи основне, мастер и докторске академске студије у три научна поља: друштвено-хуманистичком, техничко-технолошком и уметничком. Оснивачи Универзитета МБ су Пословни и правни факултет и Академија класичног сликарства. Историја Универзитета МБ је најмлађи акредитовани приватни универзитет у Србији. Акредитован је по новом Закону о високом образовању. Дан Универзитета је 31. октобра када је 2020. године на седници Сената донешена Одлука о оснивању Универзитета МБ. Први од факултета у оквиру Универзитета МБ био је Факултет за индустријски менаџмент (данас Пословни и правни факултет) који је основан 23. октобра 2002. Основни задаци Универзитета МБ јесу да омогући највише академске стандарде и обезбеди стицање знања и вештина у складу са потребама друштва и пројектованим националним развојем. Задаци и циљеви дефинисани су Стратегијом развоја и Стратегијом обезбеђења и унапређења квалитета. Универзитета МБ школује високостручне кадрове за квалитетан и креативан рад, у области менаџмента и бизниса, економских наука, правних наука, безбедности, спорта, електротехничког и рачунарског инжењерства и ликовне уметности на сва три степена студија. Оснивачи Универзитета МБ (Пословни и правни факултет и Академија класичног сликарства) препознали су разлоге за оснивање Универзитета у складу са приоритетима развоја Србије, потребом за побољшањем квалификационе структуре становништва, развоја струке, науке и уметности и обезбеђеним кадровским, материјалним и просторним условима за реализацију квалитетног високошколског образовања усвојили су основне циљеве Универзитета у складу са циљевима високог образовања који су утврђени Законом. Организација Универзитет МБ чине следећи субјекти: Пословни и правни факултет Академија класичног сликарства Списак студијских програма Управа Рад Универзитета МБ се регулише путем институција Савета Универзитета, Ректорског колегијума, Сената и Наставно научног и Наставно уметничког већа. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Троноша

Троноша (на сръбски: Троноша) е православен манастир в западна Сърбия до село Тършич, град Лозница, Мачвански окръг. Троношкият манастир е изграден в годините 1276 – 1282 от крал Стефан Драгутин и съпругата му – Каталина Унгарска, когато двамата са владетели на Средновековното сръбско кралство (на латински: Regnum Serviae). По време на османското владение, много сърби от Херцеговина се заселват в подринието и манастира се превръща в едно от огнищата на сръбското възраждане. Известен е най-вече с това, че в манастирското училище е учил Вук Караджич от 1797 г., а преди това е тук е съставен един късен троношки летопис – през 1791 г. В 1834 година е обновен, като е изписан от Никола Янкович от Охрид и Михаил Константинович от Битоля. Ктиторският надпис гласи: В Троноша умира от раните си Кондо Бинбаши. Галерия Бележки
Monestir de Tronoša

El monestir de Tronoša (en serbi: Манастир Троноша) és un monestir ortodox serbi, proper al llogaret de Tršić, prop de Loznica, al districte de Mačva. El monestir va ser fundat per Katarina Nemanjić, la vídua del rei Stefan Dragutin, poc després de la mort del seu marit el 1317. A través del treball dels seus monjos, escribes, va tenir un paper important en la preservació de molts documents i, per tant, en la preservació de la cultura i la tradició a Sèrbia. L'església actual va ser renovada el 1599. El monstir està associat amb la memòria de Vuk Stefanović Karadžić (1787-1864), el famós reformador de la llengua literària sèrbia i de l'alfabet ciríl·lic serbi, que encara està en ús avui dia. Ell és l'autor de la famosa fórmula: "escriure com es parla" (Писи како говориш) consigna que va impulsar la reforma de la llengua literària. Originari de Tršić, proper que va arribar a l'escola Tronoša el 1797. El monestir allotja un petit museu dedicat a ell.
Klášter Tronoša

Klášter Tronoša (srbsky Манастир Троноша/Manastir Tronoša) je srbský pravoslavný klášter, nacházející se v regionu Podriní. V jeho blízkosti se rozkládá pohoří Cer, město Loznica a ves Tršić. Administrativně klášter spadá pod Šabackou eparchii. V současné době se jedná o ženský klášter, dříve byl klášterem mužským. Svůj název nese podle třech potoků, které snášejí vodu z okolních kopců a v areálu kláštera se spojují v jeden. Podle pověsti klášter vybudoval Štěpán Dragutin[zdroj?]; podle písemných záznamů byl zbudován někdy na konci 13. století. Těžce strádal po dobytí Srbska Turky v 15. století; byl zničen kostel (obnoven až v roce 1559). Podobně jako celá řada dalších klášterů na území Srbska, i Tronoša se nachází v neprostupném lese, daleko od větších sídel, což mu mělo zajistit menší pozornost ze strany tureckých úřadů.[zdroj?] Tronoša sloužila jako místo, kde mniši přepisovali staré knihy a listiny. Na počátku 18. století zde byl sepsán tzv. Tronošský letopis, jeden z mála srbských psaných textů své doby. Do dnešní doby má proto Tronoša své místo v dějinách srbské literatury. V roce 1797, poté co nedaleký Tršić skolila epidemie moru, docházel do klášterní školy budoucí srbský spisovatel a reformátor Vuk Stefanović Karadžić. V současné době se v areálu kláštera nachází muzeum, zasvěcené období, které zde strávil. Během prvního i druhého srbského povstání sloužila Tronoša jako místo pro setkání vůdců protitureckého povstání. I právě díky tomu se stala cílem četných útoků. Nejinak tomu bylo i v časech první i druhé světové války. V létě 1914 zahájilo Rakousko-Uhersko vojenské tažení proti Srbsku právě útokem na pohoří Cer, a tedy směrem k Tronošskému klášteru. Srbská armáda kladoucí odpor v nedalekých kopcích využívala areál kláštera částečně jako polní nemocnici. Roku 1900 zachvátil klášter požár; obnova poškozených míst byla dokončena v roce 1907. V létě 1941 byl klášter svědkem vypuknutí ozbrojeného povstání proti německým okupačním vojskům. Sloužil jako skrýš srbským četnikům, kteří zde připravovali útok na nedalekou Loznici. V roce 1964 a 1987 byl klášter rekonstruován. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Klášter Tronoša na Wikimedia Commons O klášteru Tronoša na stránkách Rastko.rs (srbsky)
Faculté d'agriculture de l'université de Belgrade

La faculté d'agriculture de l'université de Belgrade (en serbe cyrillique : Пољопривредни факултет Универзитета у Београду ; en serbe latin : Poljoprivredni fakultet Univerziteta u Beogradu) est située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Zemun. Elle a été créée en 1919 et constituait alors l'une des six facultés de l'université de Belgrade. Depuis 1932, la faculté est installée dans ses locaux du 6 rue Nemanjina, dans le Gradski park de Zemun. Le bâtiment dans lequel elle est installée est inscrit au patrimoine culturel de Serbie. Historique Architecture Le bâtiment du 6 rue Nemanjina est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 2138) et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Il a été construit en 1932 sur des plans de l'architecte Gojko Tadić, sur le territoire de l'ancienne « Quarantaine », une institution destinée à accueillir et à maintenir en quarantaine les voyageurs qui, ayant traversé la Save, se rendaient sur les terres impériales autrichiennes. Ce domaine est aujourd'hui devenu le Gradski park (le « parc municipal ») qui abrite notamment la chapelle orthodoxe Saint-Michel et Saint-Gabriel et la chapelle catholique Saint-Roch. Conçu dans un style historiciste, le bâtiment dispose d'un sous-sol, d'un rez-de-chaussée et de trois étages. Le troisième étage a été ajouté en 1947-1948. Dans les années 1970, une aile plus « contemporaine » a été ajoutée à l'ensemble. Départements La faculté comprend les 9 départements suivants : Grandes cultures et légumes Arboriculture fruitière et viticulture Horticulture Zootechnie Bonification des terres Phyto-médecine Ingénierie agricole Technologie alimentaire Économie agricole À ces départements sont associés des chaires d'enseignement et des instituts de recherche. Laboratoires La faculté dispose de deux laboratoires, le laboratoire de miscroscopie électronique et le laboratoire de physique des terres. Notes et références Voir aussi Articles connexes Université de Belgrade Jevto Radulović Časlav Đaja Monuments culturels de la ville de Belgrade Lien externe (en) Site officiel Portail des universités Portail de l'agriculture et de l'agronomie Portail de Belgrade Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la protection du patrimoine
Agronomska fakulteta v Beogradu

Agronomska fakulteta (izvirno srbsko Пољопривредни факултет у Београду), s sedežem v Beogradu, je fakulteta, ki je članica Univerze v Beogradu. Zunanje povezave Uradna spletna stran Arhivirano 2010-03-09 na Wayback Machine. (v srbščini)
Стадион ФК Раднички Обреновац

Стадион ФК Раднички Обреновац се налази у Обреновцу, а на њему наступа ФК Раднички Обреновац. Стадион је изграђен 2001. године, а има капацитет од 5.750 гледалаца. Године 2017. рађене су реконструкције и радови на санацији и уређењу игралишта и трибина, а опредељено је 14 милиона динара од стране градске општине Обреновац за ову активност. До стадиона се може доћи аутобусом 860 са аутобуске станице Ласта. Референце
Специјална основна школа „Милоје Павловић”

„Специјална основна школа „Милоје Павловић” једна је од основних школа у општини Чукарица, а налази се на адреси Милосава Влајића 1. Опште информације Школа се налази у општини Чукарица, а похађа је око 130 ученика са различитим сметњама у развоју. Ђаци у школи углавном долазе са подручја Чукарице, Раковице, Барајева и Савског венца. Поред класичних одељења од првог до осмог разреда школа има предшколску групу и одељење за образовање одраслих и продужени боравак. Разредна и предметна настава одвија се у две смене. У оквиру школе поред просветних радника раде и психолог, логопеди, соматопеди, реедукатори психомоторике и специјални педагог. Школа поседује учионице које су климатизоване, кабинете за индивидуални рад, дигиталне кабинете, фискултурну салу, канцеларије ПП службе, библиотеку, салу са свлачионицама и купатилима, као и отворени спортски терен и летњу учионицу. Од школске 2014/2015. године школа уводи могућност и за образовњање старијих од петнаест година, које траје три године, а подељено је у три циклуса. Организација рада школе „Милоје Павловић” састоји се од класичне наставе, продуженог боравка, образовања одраслих, индивидуалне наставе (логопоред, реедукатор психомотрике, сомапед, библиотекар, хидротерапија, сензорна интеграција, соба за стимулацију развоја), дигиталне наставе, специјалног педагога и психолога и секција (арома, ликовна и спортска секција). Школа носи име по Милоју Павловићу, директору Женске учитељске школе у Крагујевцу и народном хероју Југославије. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Старчевачки музеј

Старчевачки музеј је установа културе која се налази у Старчеву, на Тргу неолита бб. Историјат Пројекат оснивања је покренула Месна заједница уз подршку Дома културе „29. новембар” и Основне школе „Вук Стефановић Караџић”, под окриљем Ресора за културу Града Панчева. Старчевачки музеј је основан 2020. године са циљем очувања културне баштине Старчева која сеже до неолита када се појавила старчевачка култура. За фасаду зграде је заслужна Градска власт, а столарска радионица Ненада Хаџи Милетића је извршила рестаурацију улазних врата у музеј као донацију. Аутори сталне музејске поставке „Старчево кроз векове” су чланови Удружења „Пагус” који су осмислили концепт поставке, обавили истраживања и израдили комплетан дизајн. Музеју су потпомогли Народни музеј Панчева, Завод за заштиту споменика културе и Креативни културни клуб. Данас садрже три сале школског објекта некадашње старчевачке школе, а касније обданишта и три музејске целине. Највећа је едукативно–изложбена поставка „Старчево кроз векове” која презентује 8000 година непрекидног живљења на простору Старчева уз посебан осврт на период Старчевачке културе и Банатске војне границе. Галерија музеја садржи изложбу фотографија „Старчево из ваздуха” и реплику неолитског насеља у дворишту које је доступно посетиоцима. Прва манифестација Ноћ музеја у Старчеву је одржана 19. маја 2022. Током априла 2024. године је отворена изложба старих разгледница „Кроз прозор 20. века – разгледнице”. Музеј је удаљен од Панчева десет километара, од Београда двадесет, од Ковина тридесет и од Смедерева четрдесет километара. Галерија Види још Старчевачка култура Референце
Свети Марко (Белград)

„Свети Марко“ (на сръбски: Црква Светог Марка или Crkva Svetog Marka) е сръбска православна катедрала и място за поклонение в Белград. Намира се в белградския парк Ташмайдан в близост до Скупщината. Ктитор на мястото и на храма е Лазар Панча, като негова задужбина за спасение на душата му и за спомен от него. История Църквата е изградена от 1931 до 1940 г. на мястото на стара църква от 1835 г. Архитектурният ѝ стил наподобява този на манастирската черква в Грачаница. Архитекти са Петър и Бранко Кръстич. Интериорът е завършен след Втората световна война. В южната част на църквата е гробницата на цар Стефан Душан, чийто кости са пренесени през 20 век от призренския манастир „Свети Архангели“. В северната част на църквата се намира гробницата на сръбския патриарх Герман. В криптата са разположени и тленни останки, пренесени от стария храм – на митрополит Теодосий (1815 – 1892), епископ Виктор Нишки, шабачкия епископ Гаврил (1811 – 1871) и тимочкия епископ Мойсий (1835 – 1896), на членове на династията на Обреновичи, включително и на крал Александър, както и на ктитора на стария храм Лазар Панча. В храма се пази сбирка от икони от 18 и 19 век. Бележки
Chrám svatého Marka (Bělehrad)

Chrám svatého Marka (srbsky v cyrilici Црква Светог Марка, v latince Crkva Svetog Marka, celým názvem Chrám svatého apoštola a evangelisty Marka, srbsky v cyrilici Црква светог aпостола и eвангелисте Марка) je pravoslavný chrám v srbské metropoli Bělehradě. Nachází se jihovýchodně od centra města v blízkosti parku Tašmajdan. Nachází se v něm cenný soubor ikon z 19. a 20. století. Chrám je 62 metrů dlouhý a 45 metrů široký; výška hlavní kupole činí 60 metrů. Současný ikonostas chrámu pochází z přelomu let 1991/1992. Dominantním prvkem nad vstupem do chrámu je mozaika Svatého Apoštola od Veljka Stanojeviće. V chrámu jsou mimo jiné pohřbeni car Štěpán Dušan Silný, král Alexandr I. Obrenović s chotí Dragou a patriarcha German. Historie Chrám vznikl v srbsko-byzantském stylu podle návrhu architektů Petara a Branka Krstićů. Inspirováni byli gračnickým klášterem, který se nachází na území Kosova. Potřebu pro výstavbu nového chrámu definoval především prudký růst počtu obyvatel Bělehradu v meziválečném období. Chrám svatého Marka byl vybudován v letech 1931–1940 na místě starší stavby z 19. století. Kvůli vypuknutí 2. světové války nebyl zcela dokončen. Stále chybí instalace řady prvků interiéru. Chrám byl slavnostně vysvěcen dne 14. prosince 1948. Sloužil však i během druhé světové války. Během bombardování v dubnu 1941 spadla na budovu chrámu zápalná puma. Rozsáhleji však poškozen nebyl. Do vzniku chrámu svatého Sávy byl kostel největším pravoslavným chrámem v Srbsku. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chrám svatého Marka na Wikimedia Commons (srbsky) Oficiální stránky chrámu Archivováno 22. 1. 2021 na Wayback Machine.
Hl. Markus (Belgrad)

Die St.-Markus-Kirche (Serbisch: Црква Светог Марка / Crkva Svetog Marka) ist eine im neobyzantinischem Stil erbaute serbisch-orthodoxe Kirche in der serbischen Hauptstadt Belgrad. Die Kirche befindet sich im Tašmajdan-Park in Belgrad, in der Nähe des Serbischen Parlaments, und ist dem Hl. Apostel und Evangelisten Markus geweiht. Sie ist nach dem Dom des Heiligen Sava die zweitgrößte Kirche Belgrads wie des Landes. Neben der Kirche befindet sich die kleine Russisch-orthodoxe Dreifaltigkeitskirche. Die Kirche gehört zur Erzeparchie Belgrad und Karlovci der Serbisch-orthodoxen Kirche. Geschichte Die St.-Markus-Kirche wurde zwischen 1931 und 1940 an Stelle einer älteren Kirche (1835) errichtet. Sie ist im so genannten serbisch-byzantinischen Stil von den Architekten Petar und Branko Krstić gebaut und erinnert insbesondere an das Kloster von Gračanica. Bis zur Errichtung der Kathedrale des hl. Sava galt die Kirche des hl. Markus als größte orthodoxe Kirche im ehemaligen Jugoslawien. Ebenso wie bei der Kathedrale des hl. Sava verhinderte der Zweite Weltkrieg die Vollendung der Kirche, so dass sich weite Bereiche im Inneren noch immer im Rohbauzustand befinden. In der Kirche befindet sich die Grablege u. a. des serbischen Zaren Stefan Dušan und des letzten Königs aus dem Hause der Obrenović’, Aleksandar Obrenović und seiner Frau Draga Mašin. Die Kirche ist 62 m lang und 45 m breit. Die Scheitelhöhe der Kuppel mit einem Durchmesser von 10 m beträgt 60 m. Das Innere der Kirche nimmt eine Fläche von 1150 m² ein und bietet Platz für 2000 Gläubige. Weblinks Kirchenarchitektur in Belgrad Beschreibung der Kirche des Hl. Markus im Register des kulturellen Erbes Belgrads Einzelnachweise
Iglesia de San Marcos (Belgrado)

La iglesia de San Marcos de Belgrado (Црква светог Марка/Crkva Svetog Marka, en serbio) es una iglesia ortodoxa serbia localizada en el parque Tašmajdan, en el barrio de Palilula, no lejos del Parlamento. Fue construida en estilo serbio-neobizantino por los hermanos Petar y Branko Krstić sobre el lugar que había ocupado una iglesia anterior que se remontaba a 1835; las obras concluyeron en 1940, siendo la planta del templo una reminiscencia de la arquitectura del monasterio de Gračanica.​ Sufrió graves daños durante el bombardeo alemán de 1941, por lo que tuvo que ser demolida y reconstruida. Es una de las iglesias más grandes del país, y conserva una rica colección de iconos del arte religioso serbio de los siglos XVIII y XIX.​ Su interior aún no se encuentra completamente terminado. Aloja enterramientos de importantes personajes históricos del país como eclesiásticos, hombres ilustres y miembros de la familia real de Serbia, entre ellos los de Alejandro I y Draga Mašin.​ Galería Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Marcos.