NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Зграда старе болнице у Шапцу

Зграда старе болнице у Шапцу изграђена је 1865. године као прва Окружна болница кнежевине Србије. Зграда представља непокретно културно добро као споменик културе. Историја Шабац је средином 19. века добио прву пројектовану болничку зграду у Србији. Међутим, још давне 1826. године Јеврем Обреновић подиже у Шапцу, на жалост данас несачувану, прву болницу у Србији пре званичног одобрења за грађење Хатишерифом из 1832]]. године. Опис Зграда старе болнице је пројектована у духу романтизма: примена лучно засведених прозора, боген-фриз у врху фасадних зидова. Објекат је повучен у односу на регулациону линију улице са јако издуженом правоугаоном основом постављеном дужом страном улици. На главној фасади, која је симетрично конципирана, истиче се ризалит оивичен масивним пиластрима завршен атиком која надвишује кровне равни и на којој се поред мање розете истиче фриз слепих аркада у врху, окулар, упечатљиви окуларни отвор аркадираног забата, као и централно постављен главни улаз у односу на два прозорска отвора са страна. У згради старе болнице данас је смештен Историјски архив. Галерија Види још Списак споменика културе у Мачванском округу Референце Литература Завод за заштиту споменика Ваљево: Споменичко наслеђе Колубарског и Мачванског Округа. Ваљево. 2006. ISBN 978-86-904745-2-3. COBISS.SR 131307532 Спољашње везе Архив Шабац Листа споменика Зграда старе болнице Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара
Maison Arambašić à Šabac

La maison Arambašić à Šabac (en serbe cyrillique : Арамбашића кућа у Шапцу ; en serbe latin : Arambašića kuća u Šapcu) se trouve à Šabac, dans le district de Mačva, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 731). Présentation La maison, située 3 rue Karađorđeva, a été construite à la fin du XIXe siècle pour les besoins du célèbre marchand de Šabac Đoka Arambašić. Avec la maison Krsmanović, elle dominait alors le quartier de la ville connu sous le nom de « Grand marché » (en serbe : Velika pijaca. De part et d'autre de l'entrée centrale se trouvent des magasins ; le bâtiment a conservé cette fonction commerciale même après la Seconde Guerre mondiale. Plus récemment, elle a appartenu à l'éparchie de Šabac-Valjevo et abrite aujourd'hui l'évêché de Šabac. Constituée d'un rez-de-chaussée et d'un étage, la maison est caractéristique du style néo-Renaissance. Elle est dotée d'une avancée centrale dominée par un grand fronton triangulaire et ornée d'un balcon avec une balustrade. La façade est décorée de motifs floraux avec les initiales « Đ.A. » en stuc. Au-dessus du fronton se trouve un attique couronné par deux sculptures allégoriques acrotères représentant le commerce et l'artisanat. Globalement, le bâtiment a conservé son apparence d'origine, principalement à l'étage. Références Articles connexes Bâtiment de l'ancien palais épiscopal à Šabac Monuments culturels du district de Mačva Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Арамбашића кућа у Шапцу

Арамбашића кућа у Шапцу, налази се у улици Карађорђевој бр. 13. Кућу је за своје потребе подигао познати шабачки трговац Ђорђе Ђока Арамбашић, унук славног команданта Станка Арамбашића, крајем 19. века. Представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Заједно са Крсмановића кућом била је доминантна у овом делу града, некада познатом као Велика пијаца. У приземном делу, лево и десно од централног улаза је по један локал намењен трговини. Таква намена је задржана и после Другог светског рата. У новије време зграда је припала Епархији шабачкој. Архитектура Репрезентативна спратна грађевина сазидана је у неоренесансном стилу. Има велики тимпанон изнад широко схваћеног ризалита који доминира централним делом здања и на коме се истиче конзолно постављен балкон са оградом од балустера. Натпрозорни тимпанони, као и централни, украшени су декоративном пластиком флоралне инспирације и иницијалима “Ђ. А.”, изведеним у штуку. Изнад тимпанона, у врху атике, постављене су две слободне скулптуре. Зграда је скоро у целости сачувала првобитни изглед, углавном спратног дела. Види још Списак споменика културе у Мачванском округу Референце Литература Спољашње везе „Епархија шабачка СПЦ”. Архивирано из оригинала 26. 10. 2011. г.. „Републички завод за заштиту споменика културе - Београд”. Архивирано из оригинала 06. 02. 2021. г. Приступљено 28. 10. 2013. Листа споменика „Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара”. Архивирано из оригинала 05. 03. 2012. г.. CS1 одржавање: Неподобан URL (веза)
Борачки крш

Борачки крш је редак рељефни феномен и узвишење односно део угашеног вулкана, у оквиру Рудничког масива, који је настао пре око 20 милиона година, а чини га низ стена велике чврстине и постојаности. Због своје карактеристичне боје и светлуцавих делова, Борачки камен користи се као украсни камен у грађевинарству. Његов највиши врх се налази на 515 m нмв. Борачки крш одлуком Владе Републике Србије 2019. године је проглашен спомеником природе. Њиме ће управљати Србијашуме. Овде се налазила тврђава Борач на Кршу. Галерија Референце Литература Војна карта: Краљево 1, издавач Војногеографски институт, 1984. године (лист 530-1)
Вила Златни брег у Смедереву

Вила Златни брег (позната и као Краљев виноград или вила/летњиковац династије Обреновић) смештена је на најлепшем делу града Смедерева, у насељу Плавинац, који је окренут ка северу према Дунаву и банатској равници. Кнез Милош је 1829. године у Смедереву купио виноград. Марта 1836. године кнез Милош шаље Јованчи 500 комада садница од најбољих врста смедеревске лозе за украс врта око новог здања. Испред летњиковца налази се повећи обликовани камен, бињекташ, који је кнезу служио за лакше узјахивање коња, јер је био средњег раста и дежмекаст. Тек касније краљ Милан Обреновић уводи раскош и лакеје у овај летњиковац. Краљевски пар се ту често одмарао, па је изгледало да се двор преселио у Смедерево. Поред виле изграђено је игралиште за крикет и тенис, прво у Србији. У том амбијенту Наталијин син, краљ Александар и краљица Драга Машин, проводили су најдуже време, склањајући се због свог необичног живота и брака, све до погибије 1903. године. За време њиховог боравка у летњиковцу су приређивана свакодневна весеља, гозбе, сусрети и игре. По убиству Александра и Драге, Наталија дарује летњиковац пуковнику Антонију Орешковићу, начелнику штаба дринске војске. Летњиковац има 30 хектара винограда и парка. Галерија Литература Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара The Golden Hill Villa smederevowelcome.com (језик: енглески) Вила Златни брег – информације и фотографије trivago.rs Смедеревски винари у вили Обреновића (7. октобар 2015) vino.rs Ново лице виле Обреновића у Смедереву („Политика”, 26. новембар 2017) Отворене двери виле Обреновића у Смедереву („Политика”, 21. април 2019)
Monastère de Nimnik

Le monastère de Nimnik (en serbe cyrillique : Манастир Нимник ; en serbe latin : Manastir Nimnik) est un monastère orthodoxe serbe situé à Kurjače, dans le district de Braničevo et dans la municipalité de Veliko Gradište en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 568). Le monastère est également connu sous le nom de « monastère de Marijanski ». Il abrite aujourd'hui une petite communauté de religieuses. Histoire Le monastère se trouve dans une forêt de chênes, à environ 3 km du village de Kurjače. D'après la tradition, son église, dédiée à la translation des reliques de saint Nicolas, a été construite par le voïvode Bogosav en 1376, à l'époque où le nord de la région de Braničevo faisait partie des terres du prince Lazare. Nimnik est mentionné pour la première fois en tant que métoque dans une charte du monastère de Ravanica puis dans des « defters » ottomans de la première moitié du XVIe siècle. Pendant la révolte de la krajina de Koča (1788) puis lors du premier soulèvement serbe contre les Turcs, en 1813, Nimnik a été brûlé et détruit. Il a été reconstruit en 1825 à l'instigation du prince Miloš Obrenović. Une école tenue par des moines y a ouvert en 1851-1852. Une seconde campagne de reconstruction a eu lieu en 1891. En 1936, l'église qui servait d'église paroissiale a été rendue à sa vocation monastique. Architecture Nimnik abrite deux chapelles. La première, appelée « Svetinja », le « Sanctuaire », se trouve sur la tombe d'une jeune fille tuée par les Ottomans parce qu'elle refusait de leur indiquer le chemin du monastère ; elle leur aurait répondu en roumain/valaque : « nišću nimnik », « je ne sais rien » ; cette réponse serait à l'origine du nom du monastère. La seconde chapelle se trouve dans le konak du monastère et est dédiée au Linceul de la Mère de Dieu. L'église Saint-Nicolas est constituée d'une nef unique dotée d'une voûte en berceau et prolongée par une abside demi-circulaire aussi large que la nef. Elle est construite en pierre et intègre des blocs qui proviennent de la ville romaine voisine de Viminacium. Plusieurs fois restaurée, elle abrite une iconostase remontant à la fin du XIXe siècle et peinte par Milisav Marković. Notes et références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Braničevo Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail des chrétiens d’Orient Portail de la protection du patrimoine
Блок 62

Блок 62 је стамбени блок на Новом Београду. Ограничен је улицама Јурија Гагарина, Душана Вукасовића, Нехруовом и Војвођанском. У блоку се налазе Основна школа „Кнегиња Милица“ (некад „Ужичка Република“), Техномаркет и супермаркети Универекспорт и Идеа. Блок 62 опслужују аутобуске линије градског превоза 45, 73, 89, 94, 95 и 610, као и трамвајске линије 7, 9, 11 и 13. Током 2009. године је између северног и јужног дела блока изграђен парк. Овај чланак о Београду је клица. Можете допринети Википедији тако што ћете га проширити.
Блок 63

Блок 63 је један од стамбених блокова Новог Београда. Оивичен је улицама Гандијевом, Јурија Гагарина, Нехруовом, и Војвођанском. До блока се градским превозом може стићи аутобусима 73, 82, 89, 94 и 95 као и трамвајима 7, 9, 11 и 13. У блоку се налази основна школа „Јован Стерија Поповић“, Друштво за чување, неговање и заштиту културне традиције народа „Рад“ и Макси супермаркет. Спољашње везе Вики Карта - Блок 63 Blokovi (језик: српски) Друштво за чување, неговање и заштиту културне традиције народа „Рад“ (језик: српски) Овај чланак о Београду је клица. Можете допринети Википедији тако што ћете га проширити.
Блок 67а

Блок 67а је један од блокова Новог Београда. Оивичен је улицама Јурија Гагарина, Омладинских бригада, Агостиња Нета и Ђорђа Станојевића. До блока се градским превозом може стићи аутобусима 67, 68, 73, 76, 81, 89, 94 и 95 као и трамвајима 7, 9 и 13. У блоку се налази средња техничка школа „Нови Београд“ и Руска школа у Београду. У марту 2014. године у блоку 67а је почела изградња пословно-стамбеног комплекса. Спољашње везе Јавна презентација урбанистичког пројекта Приказ пројекта стамбено-пословног комплекса Вики Карта - Блок 67а Blokovi (језик: српски) Овај чланак о Београду је клица. Можете допринети Википедији тако што ћете га проширити.
Nova Pavlica

The Nova Pavlica Monastery (Serbian: Манастир Нова Павлица, romanized: Manastir Nova Pavlica) is a 14th-century Serbian Orthodox monastery located in Pavlica, Raška, in southwestern Serbia. It belongs to the Eparchy of Žiča. The monastery is located near Stara Pavlica, near river Ibar and near old town of Brvenik. Establishing The monastery was founded by Stefan and Lazar Musić, members of Serbian noble Musić family. Their father was čelnik Musa and mother was Dragana Hrebeljanović, sister of Prince Lazar. The icons in church were painted in 1387. The monastery is dedicated to the Presentation of Mary. The monastery belongs to the Morava architectural school. The building of Monastery was completed before the Battle of Kosovo, between 1381 and 1388. When relics of Prince Lazar were transferred to the Ravanica Monastery in 1390, they remained during one night in the Nova Pavlica Monastery. Reconstructions and early mentions The church of the monastery was reconstructed and expanded in 1464 by Michael Angelović. The Ottoman defter of Brvenik kadilik probably mentions this monastery when it described it as New Church. In 1955 the façade of the church was repaired. References Sources
Monastère de Nova Pavlica

Le monastère de Nova Pavlica (en serbe cyrillique : Манастир Нова Павлица ; en serbe latin : Manastir Nova Pavlica) est un monastère orthodoxe serbe situé à Pavlica, dans le district de Raška et dans la municipalité de Raška, dans l'ouest de la Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 172). Présentation L'église du monastère, dédiée à la Présentation de la Mère de Dieu au Temple, a été fondée par Stefan et Lazar Musić, les neveux du prince Lzare dans la seconde moitié du XIVe siècle ; Stefan Musić a été tué lors de la bataille de Kosovo Polje, en 1389. Le monastère a été restauré en 1464 par le métropolite de Raška Joanikije, qui a fait ajouter un narthex à l'église et qui y a fait peindre des fresques à la demande du voïvode de Novo Brdo Mihailo Anđelović. L'église s'inscrit dans un plan tréflé développé ; elle est surmontée par une coupole reposant sur des colonnes. Contrairement aux autres églises de style moravien, elle a été dès l'origine enduite de plâtre et peinte. Depuis la fin du XIXe siècle, la façade occidentale est dominée par un clocher massif. Une grande partie des fresques a disparu. On peut encore y voir une représentation du Christ mort dans la chapelle de la proscomidie et des portraits des fondateurs de l'église et prince Lazare ; ces peintures sont apparemment l'œuvre d'un artiste venu de Macédoine. Les fresques du narthex, dont il ne subsiste que des fragments, offrent des représentations des fondateurs, de l'évêque Joanikije, et vraisemblablement, du voïvode Mihailo Anđelović. Références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Raška Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail des chrétiens d’Orient Portail de la protection du patrimoine
Манастир Нова Павлица

Манастир Нова Павлица се налази поред Ибра у Павлици, недалеко од манастира Стара Павлица и остатака тврђаве Брвеник. Припада Епархији жичкој Српске православне цркве и представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Положај Храм Ваведења Богородичиног у Новој Павлици налази се на подручју средњовековне жупе Брвеник и у близини истоименог старог града, које је, по одобрењу цара Уроша,1363. године челник Муса заменио са моћним кнезом Војиславом Војиновићем, дајући му град и жупу Звечан. Прошлост манастира Манастирску цркву подигли су га крајем 14. века браћа Мусићи (Стефан и Лазар), као задужбину чланова породице поменутог челника, ожењеног Драганом, сестром кнеза Лазара, која је касније примила ризу и име Теодосија. Сматра се да су они, након погибије у Косовском боју, сахрањени испод својих портрета у манастирској цркви. Сам манастир је основан као женски и у њега се повукла и замонашила њихова мајка, супруга челника Мусе и сестра кнеза Лазара (1371—1389) Драгана, која је у њему и преминула као монахиња Теодосија. Након Косовског боја, у манастиру је 1392. године преноћило тело кнеза Лазара, током његовог преношења у Раваницу. Манастирска црква Сама манастирска црква је посвећена Ваведењу Пресвете Богородице, а подигнута је у Моравском стилу, који је тада тек настајао, тако да црква има основу тролиста односно триконхоса. За разлику од осталих споменика овог стила који се одликују богатом орнаментиком и спољном украсном обрадом, Нова Павлица је доста сиромашно украшена са спољне стране. У њеној унутрашњости се до данас очувао живопис, у коме се налази и ктиторски портрет браће Мусића - Стефана и Лазара. Галерија Види још Манастир Стара Павлица Мусићи Списак манастира Српске православне цркве Референце Спољашње везе „Црква Нова Павлица — Споменици културе у Србији”. САНУ. (из књиге Пејић, Светлана; Милић, Милета, ур. (1998). „Нова Павлица”. Споменичко наслеђе Србије: непокретна културна добра од изузетног и од великог значаја (на језику: српски). Београд: Републички завод за заштиту споменика културе. стр. 459. ISBN 8680879126. Манастир Нова Павлица, фотографије Историјска библиотека: Стефан Мусић Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (20. децембар 2024) О манастиру на сајту Манастири-цркве Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Црква Нова Павлица
Војногеографски институт

Војногеографски институт (ВГИ) је установа Војске Србије, која се бави истраживачко-развојним и производним радом у областима геодезије, фотограметрије, картографије, географских информационих система, картографске репродукције, метрологије и других геодисциплина ради израде геотопографских материјала. Делује у саставу Управе за обавештајно-извиђачке послове (Ј-2) ГШ ВС. Резултате своје делатности ВГИ презентира у виду различитих врста штампаних и дигиталних карата, планова, фотодокумената, астрономско-геодетских, геофизичких, алфанумеричких, статистичких и других података, научно-техничких публикација и докумената. Значајни корисници услуга, података и публикација Војногеографског института су и цивилне институције. Војногеографски институт поседује опрему за класичан и ГПС премер, геофизички и геомагнетски премер, аерофотограметријско снимање, фотограметријску реституцију, картографску обраду, израду географских информационих система, израду дигиталних карата и картографску репродукцију. Зграда Војногеографског института у Београду установљена је као споменик културе. Hазиви Петог фебруара 1876. на основу расписа књаза српског Милана М. Обреновића IV, формирано је Друго одељење Главног Ђенералштаба Српске војске, као претеча ВГИ. 1878. Друго одељење је постало Географско одељење 1912. преименовано у Топографско одељење 1920. преименовано у Географски институт 1923. преименовано у Војни Географски институт 1941. ВГИ је прекинуо са радом због почетка Другог светског рата. 1944. Обновљен је рад ВГИ у току Другог светског рата. 1945. добија назив Географски институт Југословенске армије. 1961. добија назив Војногеографски институт Hачелник Војногеографског института Јован Д. Прапорчетовић 1878-1882. Радован О. Милетић 1882-1889. Светолик С. Протић 1889-1896. Светозар Л. Станковић 1896. Миливој Ј. Николајевић 1896. Боривоје Т. Нешић 1896-1898. Јосиф Ђ. Симоновић 1898-1900. Стеван П. Бошковић 1900-1937. Милорад Ј. Терзић 1937-1939. Јосиф З. Ђорђевић 1939-1945. Карел Ф. Марчич 1945-1952. Војислав Ј. Ристић 1952-1960. Драгослав С. Петровић 1960-1979. Мирослав А. Петерца 1979-1987. Властимир Р. Јелић 1987-1992. Здравко В. Ивановић 1992-1996 Михаило Т. Вуковић 1996-1997. Драган М. Марковић 1997-2006. Мирко Борисов 2006-2011. Стеван Радојчић од 2011-2016. Зоран Срдић од 2016-2020. Радоје Банковић од 2020-2021. Дејан Ђорђевић од 2021. године Види још Војнотехнички институт у Београду Референце Спољашње везе Војногеографски институт, Београд, Република Србија
Bâtiment du ministère de la Justice

Le bâtiment du ministère de la Justice (en serbe cyrillique : Зграда Министарства правде ; en serbe latin : Zgrada Ministarstva pravde est situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Stari grad. En raison de son importance architecturale, cet édifice, construit en 1883, figure sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 47) et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation Le bâtiment est situé sur Terazije au n° 41. Il a été construit sur les plans de l'architecte Svetozar Ivačković par l'ingénieur Jovan Subotić pour accueillir les bureaux du ministère de la Justice de l'époque[réf. nécessaire]. Sa construction coïncide avec le moment historique où la principauté de Serbie, indépendante, est devenue le royaume de Serbie (1882) et avec la construction du Stari dvor, le « Vieux palais », situé à proximité, ces deux édifices faisant de Terazije l'un des grands centres administratifs de la capitale. Il est un des rares exemples de l'architecture ministérielle du XIXe siècle subsistant à Belgrade. Architecture Le bâtiment a été construit dans un style néorenaissance, avec une réminiscence claire des palais de la Renaissance italienne et une influence de l'architecture néoclassique. Il est composé d'un rez-de-chaussée et d'un étage et, en 1883, il possédait deux entrées, correspondant aux deux autorités qui avaient présidé à sa construction : le ministère de la Justice et le quartier de Terazije ; l'une de ces portes a été supprimée en 1910 lors de travaux d'aménagement. Le rez-de-chaussée est constitué de grands blocs de pierre tandis que le premier étage est recouvert de tuiles jaunes et doté de fenêtres en demi-cintre surmontées de tympans triangulaires. La façade se termine par une corniche richement décorée, elle-même couronnée d'un attique doté d'une balustrade. La grande salle du bâtiment est décorée de stucs et de boiseries. Un escalier à balustrade en marbre relie le rez-de-chaussée et le premier étage. Restauration Des travaux de restauration ont été effectués sur l'édifice en 1978 et 1979. Références Article connexe Architecture à Belgrade Lien externe (sr) Notice sur www.arte.rs Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Зграда Министарства правде у Београду

Зграда Министарства правде се налази у Београду, на Теразијама 41. Представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Историјат Зграда је подигнута 1883. године за потребе Министарства правде, према пројекту архитекте Светозара Ивачковића, у сарадњи са инжињером Јованом Суботићем. Пројектована је и изграђена за два надлештва – Министарство правде и Теразијски кварт. Због тога је зграда првобитно имала два истоветна, симетрично постављена портала, од којих је један затворен 1910. године, приликом проширења зграде. Грађење зграде историјски се поклапа са оснивањем Краљевине Србије и са подизањем палате Старог двора на потезу Теразија се формира репрезентативно-административни центар престонице. Архитектура Пројектована је као зграда у низу као једноспратни објекат, везана калканима, са подрумом, приземљем и спратом коме је накнадно дограђено једно дворишно крило. Фасада је обликована у неоренесансном стилу по узору на изглед италијанских ренесансних палата. Приземље је обрађено рустично, крупним квадерима, који прате лучно засведене прозоре и портал, док је спратни део фасаде обложен керамичким плочицама. Лучно обликовани прозори спрата су добро пропорционисани, са профилисаним оквирима и троугаоним тимпанонима. Завршни елемент фасаде је богато декорисани кровни венац изнад кога се налази атика са балустрадама. Обрада ентеријера степенована је према намени просторија – важније су обложене дрвеном ламперијом и штуко украсима, степениште са балустрадом које спаја приземље и спрат изведено је од мермера. Зграда некадашњег Министарства правде, једна од ретких сачуваних зграда министарстава из 19. века, значајно је сведочанство развоја државне управе у Србији. Конзерваторски радови изведени су 1978–1979. године. Види још Списак споменика културе у Београду Теразије (улица у Београду) Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара