NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
FK Radnički 1923 Kragujevac

Fudbalski Klub Radnički 1923 (serb. cyr.: Фудбалски Клуб Раднички 1923), potocznie Radnički Kragujevac (serb. cyr.: Раднички Крагујевац) – serbski klub piłkarski z siedzibą w Kragujevacu (w okręgu szumadijskim). Został utworzony w 1923 roku, jako FK Mladi Radnik. Obecnie występuje w Super liga Srbije. Historia W 1923 zarząd Niezależnych Związków Zawodowych w Kragujevacu podjął decyzję o utworzeniu klubu sportowego. Inicjatywa wyszła z lokalnej organizacji Związku Młodzieży Robotniczej Niezależnych Związków Zawodowych. Zebranie założycielskie klubu odbyło się w maju 1923, w restauracji Park, ówczesnej siedzibie spółdzielni robotniczej. Klub otrzymał nazwę Mladi Radnik (pol. Młody Robotnik). Na zjeździe uchwalono regulamin i wybrano zarząd. Pierwszym prezesem został Aleksandar Ratković, a klub oficjalnie rozpoczął działalność 31 maja 1923. Podczas szóstostyczniowej dyktatury, poważny cios doznały wszystkie organizacje robotnicze w Kragujevacu. Niezależnym związkom zakazano pracy. Mimo zakazu, robotnikom skupionym wokół Mladiego Radnika udało się zachować swój klub pod nową nazwą Kragujevčki Sport Klub Radnički (pol. Kragujevacki Sport Klub Robotniczy), którą nosił od jesieni 1929. Regulamin klubu znacznie rozszerzył jego dotychczasową działalność. Oprócz piłki nożnej klub zaczął angażować się w działalność kulturalną i edukacyjną. W czasach Socjalistycznej Federacyjnej Republiki Jugosławii najwyższym poziomem rozgrywek piłkarskich w których Radnički występował to rozgrywki Prvej ligi SFR Јugoslavije, gdzie klub występował 5 sezonów: 1969/70-71/72 i 1974/75-75/76. W czasach Federalnej Republiki Jugosławii najwyższym poziomem rozgrywek piłkarskich w których Radnički występował, to rozgrywki Prvej ligi SR Јugoslavije, gdzie klub występował 5 sezonów: 1997/98-2001/02. Kalendarium 31 maja 1923 – został założony jako Fudbalski Klub Mladi Radnik. 1929 – zmienił nazwę na Kragujevčki Sport Klub Radnički. 2009 – połączył się z FK Šumadija Kragujevac tworząc Fudbalski Klub Šumadija Radnički 1923. 2010 – zmienił nazwę na Fudbalski Klub Radnički 1923. Stadion Klub rozgrywa swoje mecze domowe na stadionie Stadion Čika Dača w Kragujevacu, który może pomieścić 15.100 widzów. Sezony * W sezonie 2009/10 klub po fuzji z FK Šumadija Kragujevac występował w rozgrywkach Srpskiej ligi Zapad jako FK Šumadija Radnički 1923 Kragujevac. ** Z powodu sytuacji epidemicznej związanej z koronawirusem COVID-19 rozgrywki sezonu 2019/2020 zostały zakończone po rozegraniu 30 kolejek. Europejskie puchary Sukcesy 9. miejsce Prvej ligi SR Јugoslavije (1x): 2001. mistrzostwo Drugiej ligi SFR Јugoslavije (2x): 1969 i 1974 (awanse do Prvej ligi SFR Јugoslavije). mistrzostwo Srpskiej ligi – Grupa Zapad (III liga) (3x): 2005, 2010 i 2017 (awanse do Prvej ligi Srbije). wicemistrzostwo Drugiej ligi SFR Јugoslavije (1x): 1980. wicemistrzostwo Drugiej ligi SR Јugoslavije (1x): 1997 (awans do Prvej ligi SR Јugoslavije, po wygranych barażach). wicemistrzostwo Prvej ligi Srbije (1x): 2011 (awans do Super ligi Srbije). Bibliografia FK Radnički 1923 Kragujevac, [w:] baza Soccerway (drużyny) [dostęp 2021-02-22] . Srbijasport-Profil klubu
Раднички (футбольный клуб, Крагуевац)

«Ра́днички» (серб. ФК Раднички 1923) — сербский футбольный клуб из города Крагуевац, в Шумадийском округе в центральной Сербии и играющий в Суперлиге Сербии. Клуб основан в 1923 году под названием «Млади Радник», в 1929 году получил нынешнее название. Домашние матчи проводит на стадионе «Чика Дача», вмещающем 15 100 зрителей. В начале 1970-х годов провёл пять сезонов в высшем дивизионе чемпионата Югославии, но не поднимался выше 15-го места. История названий 1923—1929 — Млади радник 1929—2009 — Раднички 2009—2010 — Шумадия Раднички 1923 2010 — н. в. — Раднички 1923 Тренеры Славиша Ковачевич (апрель — июнь 2017) Славко Воичич (2017—2018) Дарко Тешович (июнь — октябрь 2018) Дарко Милисавлевич (и. о., октябрь — ноябрь 2018) Деян Николич (ноябрь 2018 — сентябрь 2019) Дарко Войводич (сентябрь — ноябрь 2019) Дарко Милисавлевич (ноябрь 2019 — июль 2020) Александар Линта (июль 2020 — апрель 2021) Деян Йоксимович (апрель — июнь 2021) Владимир Раденкович (июнь — ноябрь 2021) Зоран Милинкович (ноябрь 2021 — февраль 2022) Ненад Лалатович (февраль — июнь 2022) Деян Йоксимович (июнь 2022 — сентябрь 2023) Феджа Дудич (сентябрь 2023 — август 2025) Александар Лукович (август — октябрь 2025) Младен Жижович (23 октября — 3 ноября 2025) Боян Пузигача (с 10 ноября 2025 года) Примечания Ссылки Официальный сайт (серб.) Сайт болельщиков (серб.)
Раднички 1923

Футбольний клуб Раднички 1923 або просто Раднички 1923 (серб. Фудбалски клуб Раднички 1923) — професійний сербський футбольний клуб з міста Крагуєваць. Одна з основних частин Спортивного Товариства Раднички Крагуєваць. Назва клубу «Раднички» в перекладі з сербської означає «Трудящі», вона підкреслює зв'язок клубу з робітничими рухами в Сербії на початку 20 століття. Досягнення Друга ліга чемпіонату Югославії з футболу Чемпіон (2): 1969, 1974 Перша ліга чемпіонату Сербії з футболу Чемпіон (1): 2010 Чемпіонат субасоціації Крагуєваць з футболу Чемпіон (4): 1935, 1936, 1938, 1939 Відомі гравці Щоб потрапити до цього розділу гравець має відповідати хоча б одному з нижче вказаних критеріїв Зіграти принаймні 100 матчів у вищому дивізіоні сербського чемпіонату. Зіграти принаймні 80 матчів у складі команди. Протягом свого перебування в клубі встановити клубний рекорд або виграти індивідуальну нагороду. Зіграти принаймні один матч у футболці національної збірної. Винко Бегович Предраг Джорджевич Срболюб Кривокуча Жарко Оларевич Сава Паунович Александар Стоянович Івиця Краль Ненад Лалатович Данко Лазович Станимир Милошкович Радован Радакович Зоран Радославлєвич Джордже Ракич Предраг Спасич Боян Малишич Саша Стеванович Філіп Костич Лука Миливоєвич Неманья Томич Александар Косорич Момчило Стоянович Ненад Ерич Драган Чадиковський Тоні Якимовський Владімір Божович Марко Симич Ан Іл Бом Рі Кванг-Іл Відомі тренери Примітки Джерела Офіційний сайт клубу [Архівовано 1 квітня 2018 у Wayback Machine.] Сторінка клубу в соціальній мережі Facebook Сторінка клубу в соціальній мережі Twitter Профіль клубу [Архівовано 4 вересня 2016 у Wayback Machine.] на сайті transfermarkt.de Профіль клубу [Архівовано 9 травня 2016 у Wayback Machine.] на сайті futbol24.com Профіль клубу [Архівовано 21 вересня 2016 у Wayback Machine.] на сайті soccerway.com Профіль клубу [Архівовано 23 грудня 2015 у Wayback Machine.] на сайті uefa.com Профіль клубу на сайті goalzz.com
Église Saint-Georges d'Osmakova

L'église Saint-Georges d'Osmakova (en serbe cyrillique : Црква Св. Ђорђа у Осмакови ; en serbe latin : Crkva Sv. Đorđa u Osmakovi) est une église orthodoxe serbe serbe située à Osmakova, dans la municipalité de Pirot et dans le district de Pirot, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 661). Présentation L'église remonte au Moyen Âge, peut-être au XVe siècle ; si l'on en croit les fouilles archéologiques réalisées sur le site, elle a été construite à l'emplacement d'un temple pré-romain ou romain dédiée au dieu perse Mithra. L'église est constituée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire à l'extérieur comme à l'intérieur. La lumière pénètre à l'intérieur de l'édifice par trois fenêtres sur les côtés est nord et sud ; sur le côté ouest se trouve l'entrée surmontée d'un arc aveugle en plein cintre faisant saillie ; cet arc est le seul élément décoratif de la façade. Les murs extérieurs sont enduits de plâtre et peints. À l'intérieur, les murs sont ornés de fresques qui ne subsistent qu'à l'état de fragments ; parmi les scènes représentées figurent l'Annonciation (mur est) et la Communion des Apôtres sous les espèces du pain et du vin (abside) ; sur le mur sud figurent la Nativité du Christ, le Baptême du Christ et la Résurrection de Lazare et sur le mur ouest la Dormition de la Mère de Dieu. Le cycle des Grandes fêtes liturgiques était séparé des figures en pied par une frise de médaillons avec des bustes de saints. Selon leurs caractéristiques stylistiques et iconographiques, les fresques conservées datent des premières décennies du XVIIe siècle, lorsque l'église a probablement été peinte pour la première fois. Références Article connexe Monuments culturels du district de Pirot Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог Ђорђа у Осмакову

Црква Светог Ђорђа у Осмакову једна је од цркава у саставу Архијерејског намесништава пиротског у Епархији нишкој. Највероватније је подигнута у 15. веку, на старијем култном месту. Не зна се ко је њен ктитор. Положај Црква се налази између огранака Сврљишких планина, у планинском подручју Висока, које са налази у средишњем делу понишавља у селу Осмаково састављеном из више махала и засеока, на 7 km северозападно од села Црноклиште, 15 km источно од Беле Паланке и 25 km северозападно од Пирота на старом бановинском путу. Администартивно црква припада општини Пирота у Пиротском округу, а црквено Архијерејском намесништву пиротском. Географски положај Северна географска ширина: 43° 16′ 34" Источна географска дужина: 22° 25′ 19" Надморска висина: 486 m Степен заштите Црква као значајни сведок историје има статус споменика културе, и стављена је под заштиту 1974. године. Архитектура и фрескодекорација Црква је једноставна једнобродна грађевина подигнута на старијем култном месту о чему сведочи фрагменти касноантичке пластике. Засведена је полубличастим сводом. На истоку има олтарску апсиду која је и споља и изнутра полукружног облика. Светлост у унутрашњост цркцу улази кроз кроз три прозора на источној северној и јужно страни. На западној страни је улаз изнад којег је избочени полукружни лук као једини декоративни елемент. Споља је омалтерисан и окречена. На унутрашњим зидовима налазе се остаци фресака, међу којима се распознају Благовести на источном зиду, Причешће апостола хлебом и вином у конхи апсиде. На јужном зиду видљиве су преставе: Рођење Христово, Крштење и Лазарево васкрсење. На западном зиду назире се Богородичино успење. Циклус Великих празника од стојећих фигура одвајао је фриз медаљона са попрсјима светитеља. Према стилским и иконографским одликама, највероватније да очувани живопис потиче из првих деценија 17. века, када је вероватно и црква први пут и осликана. Галерија Део олтара са остацима фрескодекорације Референце Спољашње везе Црква Св. Ђорђа
Црква Светог Николе у Врелу

Црква Светог Николе у Врелу, насељеном месту на територији општине Уб, припада Епархији ваљевској Српске православне цркве. Проглашена је за споменик културе Републике Србије децембра 2022. године. Црква посвећена Преносу моштију Светог Николе, подигнута је у периоду од 1844. до 1848. године и представља монуметалну грађевину са торњем високим 41 метар. Саграђена је у романтичарском стилу (подстил јужноугарски) . Иконостас у цркви осликао је 1898. године уметник Лазар Крџалић из Ваљева. У току лета 2017. године на цркви је обновљена фасада, порта и извршена комплетна реконструкција торња. Обнову храма је финансирао Немања Матић, родом из овог села. Галерија Види још Епархија ваљевска Референце Спољашње везе
Град Лесковац

Град Лесковац (на сръбски: Град Лесковац или Grad Leskovac) е административна единица с ранг на община в Югоизточна Сърбия, Ябланишки окръг. Заема площ от 1025 км2. Административен център е Лесковац. История Административната единица Град Лесковац е създадена през 2007 г. чрез Закона за териториалната организация на Република Сърбия, като обхваща територията на старата Лесковашка община. Население Според преброяването от 2011 г. населението на Град Лесковац възлиза на 144 206 души. Гъстотата е 143 души/km². Етнически състав сърби – 133 623 жители цигани – 7700 жители македонци – 291 жители черногорци – 192 жители българи – 91 жители югославяни – 88 жители хървати – 55 жители албанци – 20 жители мюсюлмани – 19 жители германци – 19 жители словенци – 19 жители унгарци – 15 жители руснаци – 13 жители словаци – 9 жители украинци – 8 жители бошняци – 5 жители горанци – 4 жители румънци – 4 жители власи – 2 жители русини – 2 жители други – 96 жители неизяснени – 965 жители регионална принадлежност – 16 жители неизвестно – 950 жители Селищна мрежа В границите на Град Лесковац влизат 144 населени места. 4 града: Лесковац, Вуче, Гърделица и Предеяне. 140 села: Бележки
Лесковац (городское поселение)

Лесковац (серб. Град Лесковац) — городское поселение в Сербии, входит в Ябланичский округ. Население городского поселения составляет 151 964 человека (2007 год), плотность населения составляет 148 чел./км². Занимаемая площадь — 1025 км², из них 56,2 % используется в промышленных целях. Административный центр городского поселения — город Лесковац. Городское поселение Лесковац состоит из 144 населённых пунктов, средняя площадь населённого пункта — 7,1 км². Статистика населения Примечания Ссылки gradleskovac.org (серб.)​ (англ.) — официальный сайт Лесковац Официальная статистика Сербии Архивная копия от 3 февраля 2015 на Wayback Machine (серб.) PDF версии издания «Издаје и штампа — Републички завод за статистику Србије» (серб.)
Vieux cimetière de Niš

Le vieux cimetière de Niš (en serbe cyrillique : Старо нишко гробље ; en serbe latin : Staro niško groblje) se trouve à Niš, dans la municipalité de Palilula et dans le district de Nišava, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1011). Présentation Le vieux cimetière est situé au sud du centre-ville de Niš. À l'époque de la domination ottomane, il se trouvait à l'extérieur des remparts turcs de la ville. Il occupe plus de 17 hectares et compte près de 3 000 monuments funéraires, dont 200 présentent une valeur artistique ou historique certaine. On a sans doute enterré des morts à cet endroit au XVIIIe siècle, mais l'époque de son origine ne peut être déterminée avec précision ; en tout cas, le monument le plus ancien du cimetière remonte à 1819 et se trouve dans sa partie ouest. Tombes classées parmi les monuments culturels protégés Huit tombes, en particulier, ont été placées sous la protection de l'État : le monument d'Atanasije Petrović (1824-1894), surnommé maître Tasa, l'éducateur le plus célèbre de Niš au XIXe siècle ; le monument de Nikola Kole Rašić (1839-1898), qui a été un fondateur du Comité de Niš en 1874 et l'organisateur de la révolte contre les Turcs ; la tombe de Stanko Atanacković Vlasotinski (1792-1853), marchand et chef de la révolte de Niš en 1841 ; la tombe de Todor Milovanović (1850-1912), organisateur du soulèvement à Niš et dans le sud de la Serbie contre les Turcs ; la tombe de Jole Piletić (1814-1900), chef militaire monténégrin et homme d'État ; la tombe de Milovan Nedić (1866-1913), colonel, commandant de la Division de la Morava à partir de 1912 ; celles de Pavle Stojković, leader et organisateur du mouvement ouvrier en Serbie avant la Première Guerre mondiale, et de Proka Jovkić (1886-1915), connu sous le pseudonyme de Nestor Žučni, un poète ouvrier. La tombe de Todor Stanković (1852-1925), qui a fait partie du Comité de Niš et a participé aux guerres serbo-turques de 1876-1878, est elle aussi classée. Quelques autres monuments funéraires Références Article connexe Monuments culturels du district de Nišava Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la mort Portail de la protection du patrimoine
Kirche Hl. Großmärtyrer Georg (Valjevo)

Die Kirche Hl. Großmärtyrer Georg der Siegbringende (serbisch: Црква Светог великомученика Георгија Победоносца, Crkva Svetog velikomučenika Georgija Pobedonosca) in der Stadt Valjevo, ist eine serbisch-orthodoxe Kirche im westlichen Serbien. Die Kirche wurde im Jahr 2000 erbaut und eingeweiht. Sie ist dem Heiligen Großmärtyrer Georg geweiht und ist die Pfarrkirche der Kirchengemeinde und Pfarrei Novo Naselje im Dekanat Valjevo II der Eparchie Valjevo der Serbisch-Orthodoxen Kirche. Lage Die Kirche steht im Zentrum des neuen Stadtteils Novo Naselje oder auch Novo Valjevo genannt, am Platz Trg Vladike Nikolaja und nahe der Straße Ulica 4. Jula im nordöstlichen Stadtgebiet. Neben der Kirche steht das Pfarrhaus der Pfarrei und der neu erbaute Bischofspalast der Eparchie Valjevo. Die Kirche und der Bischofspalast schmücken diesen kleinen Platz auf dem auch ein Denkmal für den Bischof Hl. Nikolaj von Žiča und Ohrid steht, dessen Namen der Platz auch trägt. Geschichte Im Jahre 2000 zur Zeit des damaligen Patriarchen seiner Heiligkeit Pavle und des Bischofs Lavrentije Trifunović der damaligen Eparchie Šabac-Valjevo wurde die Kirche erbaut. Ktitoren der Kirche und des Pfarrhauses waren die Brüder und Geschäftsleute Vidoje und Vladisav Vujić aus Valjevo. Im Jahre 2006 wurde die damalige Eparchie Šabac-Valjevo aufgelöst und es entstanden die zwei neuen Eparchien: Eparchie Šabac und Eparchie Valjevo. Die Kirche und Pfarrei kamen zur Eparchie Valjevo und in unmittelbarer Nähre der Kirche wurde der Bischofspalast der Eparchie erbaut. Die Kirche verfügt über einen eigenen Kirchenchor. Am 2. August 2021, der Slava (Feiertag) des Hl. Propheten Elija, hielt der Bischof der Metropolie Australien-Neuseeland, Siluan, die Hl. Liturgie mit anderen Geistlichen in der Kirche ab. Architektur Die einschiffige Kirche mit einer halbrunden Altar-Apsis im Osten, kleinen rechteckigen Seitenchören und einem Kirchturm mitsamt Zwiebelkuppel und Eingangsportal im Westen ist im modernen Serbisch-byzantinischen Stil erbaut. Der Haupteingang der Kirche ist im Westen und es existieren zwei kleinere Nebeneingänge an der Nord- und Südseite. Neben der Tür des Haupteingang wurde eine kleine Gedenkplatte mit Informationen zur Kirche angebracht. Über der Eingangstür befindet sich ein Patronatsmosaik des Hl. Georg. Sie besitzt typisch für Orthodoxe Kirchenbauten eine (marmorne) Ikonostase mitsamt Ikonen. Zurzeit ist das Kircheninnere nicht mit Fresken bemalt. Galerie Quellen Informationen über die Kirche auf der Seite der Tourismusseite von Valjevo, (serbisch) Informationen über die Kirche auf der Seite des radioistocnik.info, (serbisch) Artikel über die Weihe eines Diakons in der Kirche auf der Seite der Serbisch-orthodoxen Kirche, (serbisch) Artikel über den Bischofsbesuch am 2. August auf der Seite der Serbisch-orthodoxen Kirche, (serbisch) Weblinks
Црква Светог Георгија у Ваљеву

Црква Светог Георгија у Ваљеву, подигнута је 2000. године и припада Епархији ваљевској Српске православне цркве. Храм су подигли браћа Видоје и Владисав Вујић. Црква посвећена Светом великомученику Георгију, подигнута је у Новом насељу у Ваљеву, непосредно уз нови епархијски дом Епархије ваљевске. Дом и црква уоквирују омањи трг на којем је споменик епископу Николају Велимировићу, који носи његово име. Галерија Види још Епархија ваљевска Референце Спољашње везе
Црква Светог Георгија у Дивцима

Црква Светог Георгија у Дивцима, насељеном месту на територији града Ваљева, припада Епархији ваљевској Српске православне цркве. Цркву посвећену Светом Георгију подигао је Никанор Савић (1902—1990), архимандрит и проигуман манастира Хиландар, родом из Диваца. Галерија Види још Епархија ваљевска Референце Спољашње везе
Парк Војводе Вука

Парк Војводе Вука (познат још и као Парк Пролеће, Парк код Паласа, Парк код Топличиног венца) је један од градских паркова града Београда. Локација Парк је стациониран у градској општини Стари Град, у непосредној близини Кнез Михаилове улице. Простире се између улице Царице Милице и Топличиног венца. У његовој непосредној близини налази се хотел Александар Палас, Прекршајни апелациони суд Републике Србије, Музеј примењене уметности и Обилићев венац. Карактеристике парка Један је од мањих градских паркова и просторе се на површини од 0,35 хектара, троугласто трапезног облика. Иако неуређен, парк је постојао и пре 1914. године, а у његовом средишњем делу налази се споменик војводи Вуку, подигнут 1936. године. Испод парка налази се археолошко благо из урбане зоне римског Сингидунума, које се чува као археолошки резерват. 2009. године у оквиру овог простора отворен је интернет парк и омогућен је бесплатни брзи интернет на простору целог парка. Историјат Тачна година настанка парка није позната, али зна се да је постојао и пре Првог светског рата. На једној од клупа у парку, Гаврило Принцип, сматрајући да су околне кафане превише опасна места за изношење одлука, поверио је Недељку Чабиновић своју идеју да убије Франца Фердинанда. Овај парк је био место где је било смештено импровизовано аустријско-немачко војничко гробље. Након његовог измештања, 1915/1916. године у парку је подигнута спомен чесма у част погинулим јунацима око Београда. На тој чесми је стајало, као украс укрштено оружје и шлем, што је представљало паролу аустроугарског царства СМС Вирибус Унитис, како се звао и највећи брод Аустроугарске. Иако је то био симбол непријатељске војске, стајао је у парку још десет година по ослобођењу Београда, вероватно зато што су у то време грађани били суочени са много већим проблемима у разрушеном граду и нико није мислио на то. На средини "сквера" се налазила биста Фрање Јосифа. У парку се данас налази споменик војводи Вуку, постављен 1936. године, а направљен 1922. године од стране српског вајара Ђорђа Јовановића. Војин Поповић, познат као Војвода Вук био је један од најпознатијих заповедника српске војске, учесник у борбама за Македонију, Балканским ратовима и Првом светском рату. Споменик војводи Вуку у парку је преживео све ратове, али и доба социјалистичке државе, иако се са на споменику налази лобања са укрштеним костима, четничко обележје у Првом и Другом светском рату. Референце Литература Beograd - plan i vodič. Geokarta. 1999. ISBN 978-86-459-0006-0.
Srbobran (općina)

Općina Srbobran je jedna od općina u Republici Srbiji. Nalazi se u AP Vojvodini i spada u Južnobački okrug. Po podacima iz 2004. općina zauzima površinu od 284 km² (od čega na poljoprivrednu površinu otpada 26.460 ha, a na šumske 14 ha). Središte općine je grad Srbobran. Općina Srbobran se sastoji od 3 naselja. Po podacima iz 2002. godine u općini je živjelo 16.268 stanovnika, a prirodni prirast je iznosio -6,9 %. Po podacima iz 2004. broj zaposlenih u općini iznosi 3.329 ljudi. U općini se nalaze 4 osnovne i 1 srednja škola. Općina Srbobran je raskrižje puteva u poljoprivrednom području s trgovinom, ugostiteljstvom i industrijskim pogonima. Na području kanala i poljoprivrednom zemljištu razvijen je lov i ribolov. U selu Turija održava se tradicionalna turistička manifestacija „Kobasicijada“. Naseljena mjesta Nadalj Srbobran Turija Etnički sastav Srbi - 11.963 (67%) Mađari - 3.920 (21,95%) Jugoslaveni - 462 (2,58%) Romi - 361 (2,02%) ostali Sva tri naseljena mjesta u općini imaju većinsko srpsko stanovništvo. Poznate osobe Aleksandar Katai, nogometaš
Szenttamás község

Szenttamás község (szerbül Општина Србобран / Opština Srbobran) egy közigazgatási egység (község, járás) Szerbiában, a Vajdaságban, a Dél-bácskai körzetben. Központja Szenttamás. Földrajz A község (járás) Bácska középső részén terül el. Északon és nagyrészt keleten Óbecse község, délkeleten Zsablya község, délen Temerin község, nyugaton pedig Verbász község és Kishegyes község határolja. A község vizei a Ferenc-csatorna és a Bács-ér (Krivaja). Települések A község (járás) három településből áll: Népesség Lakossága 2002-ben 16 268 fő, 2011-ben pedig 16 317 fő volt. Etnikai összetétel A 2002-es adatok szerint: szerbek 11 963 (67%) magyarok 3920 (21,95%) jugoszlávok 462 (2,58%) cigányok 361 (2,02%) egyebek A 2011-es adatok szerint: szerbek 10 709 (65,63%) magyarok 3387 (20,75%) cigányok 629 (3,85%) horvátok 118 (0,72%) egyebek Az összes település szerb többségű. Jegyzetek
Србобран (община)

Србобран (серб. Србобран) — община в Сербии, входит в Южно-Бачский округ. Население общины составляет 17 017 человек (2007 год), плотность населения составляет 60 чел./км². Занимаемая площадь — 284 км², из них 92,6 % используется в промышленных целях. Административный центр общины — город Србобран. Община Србобран состоит из 3 населённых пунктов, средняя площадь населённого пункта — 94.7 км². Статистика населения общины Примечания Ссылки srbobran.rs (серб.) — официальный сайт общины Официальная статистика Сербии (серб.) PDF версии издания «Издаје и штампа — Републички завод за статистику Србије» (серб.)