NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Црква Светих Петра и Павла у Житорађи

Црква Светих Петра и Павла у Житорађи, место у истоименој општини Житорађа, грађена је у духу електике у периоду од краја XIX до почетка XX века. 1894–1898. године. Заштићена је као споменик културе од 2001. године. Положај и изглед цркве Парохијска црква Светих апостола Петра и Павла налази се у југозападном делу села, уз пут Дољевац-Прокупље. Црква је грађена у периоду од 1894–1898. године када је освећена од стране нишког епископа Никанора. Стојан Јосифовић из Прокупља је био задужен за грађевинске радове. Црква је зидана од камена и опеке, али након што је омалтерисана и окречена у бело стиче се утисак да је обложена мермерним плочама. У питању је једнобродна грађевина са петостраном апсидом на источној страни. Црква је подељена по дужини на четири поља. Травеји су неједнаке величине и засведени су полуобличастим попречним сводовима. Изнад средишњег травеја налази се крстасти свод, што се одражава на кровне површине. Певнички трансепт је за дебљину зида избачен у односу на фасадну раван. Задњи улаз надвисује преслица за звоно, које из непознатих разлога никада није постављено. Улазну партију наглашавају плитки пиластри и троугласти тимпанон. Прозорски оквири су вишестепено лучно завршени, осим прозори на средишњем травеју који су у облику трифора. Иконостас је завршен 1897. године. Рађен је у стилу класицизма. Царске двери чини дуборезни стилизовани биљни преплет. Иконе поседују документарну вредност и рађене су техником уље на дасци. Галерија Види још Списак споменика културе у Топличком округу Републички завод за заштиту споменика културе Београд Референце Литература М. Ракоција, Документација Завода за заштиту споменика културе Ниш Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Завод за заштиту споменика културе Ниш Листа споменика
Église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu de Žitorađa

L'église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu de Žitorađa (en serbe cyrillique : Црква Успенија Свете Богородице у Житорађи ; en serbe latin : Crkva Uspenija Svete Bogorodice u Žitorađi) est une église orthodoxe serbe serbe située à Žitorađa et dans le district de Toplica en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 1925). Présentation L'église remonte à la période de la dynastie des Nemanjić et, malgré plusieurs détériorations, elle a survécu à la période ottomane ; cette première église s'est finalement effondrée en 1893. Sur ses fondations, une nouvelle église a été érigée en 1910, restaurée en 1996 ; elle mesure 13 m de long sur 6 m de large et s'élève à 10 m de haut. Elle abrite une iconostase sculptée en 2007 et peinte en 2012 par Slaviša Dinić d'Aleksinački Bujmir, avec des icônes dues à Bratislav Marinković de Žitorađa. Références Article connexe Monuments culturels du district de Toplica Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Успења Пресвете Богородице у Житорађи

Црква Успења Свете Богородице у Житорађи, место у истоименој општини Житорађа, саграђена је 1910. године. Заштићена је као споменик културе од 2001. године. Положај и изглед цркве Црква Успења, или Успенија Свете Богородице налази се источно од старог селишта Житорађа, а западно од сеоског гробља. Првобитни храм је изграђен 1814/15. године и служила је као парохијски храм. Парохијски храм је била све до изградње цркве Светих Петра и Павла. После повлачења Турака била је оштећена, али је вршила службу све до 1893. године. Данашња црква саграђена је 1910. године на месту старе. Црква је зидана од камена и опеке уз употребу делова старих надгробних споменика. Након што је омалтерисана и окречена у бело стиче се утисак да је обложена мермерним плочама. У питању је једнобродна грађевина подељена по дужини на три поља. Апсида је споља петострана, а изнутра полукружна. Западни и источни травеј су исте величине што се осликава и на кровним површинама са наглашеним забатним завршецима. Певнички трансепт је највећи и благо је избачен у простор. У подстрешју се простире фриз од слепих аркада. Црква је грађена у духу неокласицизма са троугластим тимпаноном, слепим аркадама и плитким пиластрима. Такође, може се приметити и учешће српског средњовековног градитељства. Иконостас је једноставна дрвена конструкција са иконама пореклом из треће деценије 20. века. Иконе су рађене уљаним бојама на лиму. Основне одлике ових икона су тамне сирове боје, наиван цртеж и погрешно унесене анатомске појединости. У првој деценији 21. века црква је обновљена, а стари иконостас је замењен новим. Галерија Види још Списак споменика културе у Топличком округу Републички завод за заштиту споменика културе Београд Референце Литература М. Ракоција, Документација Завода за заштиту споменика културе Ниш Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Завод за заштиту споменика културе Ниш Листа споменика
Monastère de Gabrovac

Le monastère de Gabrovac (en serbe cyrillique : Манастир Габровац ; en serbe latin : Manastir Gabrovac) est un monastère orthodoxe serbe situé à Gabrovac, dans le district de Nišava et sur le territoire de la ville de Niš en Serbie. Le monastère et son église sont dédiés à la Sainte Trinité. Présentation Le monastère a été construit au début du XIXe siècle, sur les fondations d'un autre ensemble monastique remontant au XIIIe siècle. Selon la tradition, il remonterait à la dynastie des Nemanjić et aurait été construit à l'endroit où l'empereur Dušan aurait communié avec son armée en 1330 juste avant la bataille de Velbajd. L'église actuelle a été construite en 1833 à l'époque du métropolite de Niš Grigorije ; parmi ses fondateurs figure le riche marchand Kosta Todorović. Le monastère a été détruit lors de la révolte de Niš contre les Ottomans en 1841. Avant la libération de Niš en 1877, il a servi de lieu de rassemblement d'un comité de rebelles présidé par Nikola Rašić et par le prêtre Petar Ikonomović. L'église, précédée d'un porche en bois, est ornée de fresques ; on y trouve notamment un portrait de Kosta Todorović. En 1909, avec l'accord du Saint Synode de l'Église orthodoxe serbe, les habitants du village de Gabrovac ont obtenu que le monastère soit transformé en église paroissiale. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Nišava Liens externes (sr) « Manastir Gabrovac », sur manastirispc.org, Site de Srpska Pravoslavna Crkva (consulté le 19 juillet 2016) Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme
Манастир Свете Тројице у Габровцу

Манастир Свете Тројице у Габровцу припада Епархији нишкој Српске православне цркве и представља непокретно културно добро као споменик културе.. Налази се на територији градске општине Палилула у Нишу и подигнут је у време нишког митрополита Григорија 1833. године на темељима манастира посвећеног Пресветој Богородици из 13. века. Историја и архитектура Сматра се да је манастир подигао неко од властеле са двора Немањића, у којем је цар Душан причестио своју војску 1330. године, непосредно пре битке код Велбужда. Манастир је запустео у време Велике сеобе Срба, а обновљен је почетком 19. века. Ктитор манастира био је угледни нишки трговац кир Коста Тодоровић, да би био разорен у време нишке буне 1841. године. Пред ослобођење Ниша од турске владавине, од 1874. до 1877. године, манастир је био место окупљања нишких устаника које су предводили Никола Коле Рашић и прота Петар Икономовић. У њему се крило оружје које је тајно преношено из Србије. Црква је обновљена 1873. године, када је дограђен дрвени трем, а црква живописана. Живопис манастира је интересантан по начину и избору приказаних ликова међу којима су Милош Обилић, Свети кнез Лазар,као и Коста Тодоровић, ктитор новоподигнутог храма. Поред манастира се налази лепа чесма коју је 1737. године подигао непознати занатлија из Ниша. Нови конак саграђен је 1874. године. Крај манастира је сахрањена већина српских војника који су пали у децембру 1877. године пред Нишом,у борбама против Турака. На молбу мештана села Габровац, 31. октобра 1909. године манастир је претворен у парохијску цркву, одлуком Светог архијерејског сабора. Манастир је 1924. био одређен за боравак слепих девојака. Види још Габровац Манастири Епархије нишке Списак споменика културе у Нишавском округу Референце Литература Ракоција, Миша (2013). Манастири и цркве Јужне и источне Србије. Ниш. Милановић, Јован; Михајловић, Љубомир (2015). Манастири Српске православне цркве - водич. Београд. Спољашње везе Манастир св. Тројице Габровац Ниш mojaavantura.com Манастир Свете Тројице - Габровац eparhijaniska.rs Габровачки манастир visitnis.com
Štubik

Štubik (kyrillisch Штубик) ist ein Dorf in der Opština Negotin im Bezirk Bor im Osten Serbiens. Einwohner Die Volkszählung 2017 ergab, dass 1257 Menschen im Dorf leben. Davon waren: Weitere Volkszählungen: 1948: 1886 1953: 1930 1961: 1957 1971: 1660 1981: 1476 1991: 1214 2002: 938 2017: 1257
Štubik

Štubik es un pueblo ubicado en la municipalidad de Negotin, en el distrito de Bor, Serbia.​​ Superficie Posee una superficie de 43,73 kilómetros cuadrados.​ Demografía Hasta 2011 la población era de 874 habitantes,​ con una densidad de población de 19,99 habitantes por kilómetro cuadrado.​ Referencias
Štubik

Štubik (en serbe cyrillique : Штубик) est un village de Serbie situé dans la municipalité de Negotin, district de Bor. Au recensement de 2011, il comptait 848 habitants. Histoire Štubik abrite une trentaine de celliers (en serbe cyrillique : Штубичке пивнице ; en serbe latin : Štubičke pivnice) qui datent des années 1850-1870 ; ils sont inscrits sur la liste des entités spatiales historico-culturelles d'importance exceptionnelle de la république de Serbie et, en même temps que ceux de Rajac et de Rogljevo, ils ont été présentés pour une inscription au patrimoine mondial de l'UNESCO. Démographie Évolution historique de la population Répartition de la population par nationalités (2002) Notes et références Voir aussi Articles connexes Celliers de Štubik Localités de Serbie Villes de Serbie Liens externes (sr) Page sur Štubik - Site de la municipalité de Negotin (en) Vue satellite de Štubik sur fallingrain.com Portail de la Serbie et du peuple serbe
Štubik

Štubik (em cirílico:Штубик) é uma vila da Sérvia localizada no município de Negotin, pertencente ao distrito de Bor, nas regiões de Timočka Krajina e Negotinska Krajina. A sua população era de 939 habitantes segundo o censo de 2002. Demografia Referências Ligações externas «Maplandia.com». Mapa de Štubik (em inglês) «Fallingrain.com». Mapa de Štubik (em inglês)
Štubik

Štubik (izvirno srbsko Штубик) je naselje v Srbiji, ki upravno spada pod Občino Negotin; slednja pa je del Borskega upravnega okraja. Demografija V naselju živi 825 polnoletnih prebivalcev, pri čemer je njihova povprečna starost 47,9 let (46,0 pri moških in 49,8 pri ženskah). Naselje ima 314 gospodinjstev, pri čemer je povprečno število članov na gospodinjstvo 2,99. To naselje je, glede na rezultate popisa iz leta 2002, večinoma srbsko. Viri in opombe Glej tudi seznam naselij v Srbiji
Штубик

Штубик је насеље у Србији у општини Неготин у Борском округу. Према попису из 2022. у насељу је било 601 становника (према попису из 2011. било је 874 становника, према попису из 2002. било је 939 становника а према попису из 1991. било је 1214 становника). Овде је 1807. године била Битка на Штубику. Историја На аустријским картама, Лангеровој и карти Темишварски Банат“, село је забележено под именом Stubika-Stubac. Помиње се и 1736. године. Село Stubik забележено је 1784. године; 1807. године помиње се кнез „Паун Шубик”, а 1811. године као село Штубик. Године 1846. Штубик је имао 163 куће, 1866. 225, а 1924. године 407 кућа. По предању село у Селишту, које је поред реке Замне више данашњих кућа, су засновали досељеници са Косова, пре 300-400 и више година. Много доцније, у Влашком Пољу, које је близу Селишта, засновано је једно мање насеље, али су његови оснивачи били „Унгурјани“. Када је пре 200 година село из Селишта премештено код Црквишта, где су дошли и неки Косовци, међу којима и један „прстенџија“ као досељеници из Кључа и други, Унгурјани су напустили своје насеље и прешли у Малајницу и Плавну. Касније је већина становништва из Црквишта прешла на данашње место а остали су прешли почетком 19. века. Указом Краља од 15. маја 1922. године насеље је добило статус варошице. Село је, по предању, добило име по томе што је наводно било у селу „сто бика”. По другој легенди име је настало од узвика „сту бик”(стој, биче). Постоје традиције о насељавању из Македоније, Румуније, са Косова. Село је подељено на мале, које се углавном поклапају са торевима, салашима. У центру села, које је типично разбијеног типа, је мала „Село”. Данас се поуздано зна да су почетком 16. века постојала два насеља: Горњи и Доњи Штубик. Доњи Штубик је вероватно био на обронцима према неготинској равници судећи по количини произведених житарица и вина. Црква у Штубику саграђена је 1875. године. Овде се налазе Штубичке пивнице. Демографија Према последњем попису из 2022. године у Штубику је живело 601 становника што је за 273 мање у односу на 2011. када је на попису било 874 становника. У насељу живи 530 пунолетних становника, а просечна старост становништва износи 51,15 година (48,90 код мушкараца и 53,51 код жена). Према подацима пописа из 2022. у насељу има 263 домаћинства, а просечан број чланова по домаћинству је 2,29 а према истом попису у насељу има 633 стамбених јединица од којих је 276 насељених. Ово насеље је великим делом насељено Србима (према попису из 2002. године). Референце Спољашње везе Мапе, аеродроми и временска ситуација локација (Fallingrain) Гугл сателитска мапа (Maplandia) План насеља на мапи (Mapquest)
Княжеско-сръбски театър

Княжевско-сръбски театър (на сръбски: Књажевско-српски театар) е най-старият театър в Сърбия. Основан е в Крагуевац през 1835 г. Сградата е опожарявана няколко пъти, но отново е възстановявана. От 2007 г. трупата носи името Княжевско-сръбски театър. Сградата на театъра Галерия Външни препратки Официална страница Официална страница Крагуевац
Knjaževsko-srpski teatar

Knjaževsko-srpski teatar (cyr. Књажевско-српски театар) – najstarszy teatr znajdujący się w Serbii Centralnej. Teatr został założony w 1835 roku przez Miłosza I Obrenowicia. Pierwszym reżyserem w teatrze był Joakim Vujić. Teatr od 1985 roku corocznie przyznaje statuetkę Joakima Vujicia; jest także gospodarzem międzynarodowego festiwalu teatralnego Joakimfest. W 2005 roku teatr rozpoczął działalność wydawniczą. Od 2010 roku jest członkiem World Theater Network Interact. W latach 2008–2009 w repertuarze teatru znajdowały się między innymi sztuki Romeo i Julia, Pionierzy z Ingolstadt i Wędrówki autorstwa Miloša Crnjanskiego. Galeria Przypisy
Ćelije Monastery

The Ćelije Monastery (Serbian: Манастир Ћелије, romanized: Manastir Ćelije) is a Serbian Orthodox monastery dedicated to St. Archangel Michael. It was founded in the late 13th century. Today, monastery is surrounded with tall trees, so cannot be seen from far. It is best known by being the monastery of saint Justin Popović, (1894–1979), who was canonized by the Serbian Orthodox Church in 2010. Ćelije Monastery was declared Monument of Culture of Great Importance in 1979, and it is protected by Republic of Serbia. See also List of Serbian Orthodox monasteries References External links Official site Ćelije Monastery on www.discoverserbia.org
Monastère de Ćelije

Le monastère de Ćelije (en serbe cyrillique : Манастир Ћелије ; en serbe latin : Manastir Ćelije) est un monastère orthodoxe serbe situé à Lelić, dans le district de Kolubara et sur le territoire de la Ville de Valjevo en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 362). Le monastère abrite aujourd'hui une communauté de religieuses. Localisation Le monastère est situé dans les gorges de la rivière Gradac à 6 km de Valjevo. Historique La date exacte de sa fondation est inconnue. Mais il a probablement été construit vers 1280, sous le règne du roi Stefan Dragutin. Si l’on se fonde sur le style architectural et sur l’inscription de l’autel rédigée en vieux slavon, l’église, elle, consacrée à saint Michel et à saint Gabriel, remonterait à la fin du XIVe siècle ou au début du XVe siècle. L’église et le monastère ont été plusieurs fois endommagés pendant la période ottomane. En 1804, lors du Premier soulèvement serbe contre les Turcs, les bâtiments conventuels ont servi d’hôpital militaire. Le monastère a été complètement restauré en 2001. Architecture et fresques L'iconostase de l'église, qui date de 1798–1800, a été peinte par Petar Nikolajević Moler, qui était à la fois un artiste et un voïvode des soulèvements serbes ; détruite en 1810, elle a été repeinte en 1816 par le neveu de Petar Nikolajević, Jeremija Mihailović, qui a notamment travaillé à l'église de l'Ascension de Mionica et à l'église en bois d'Orašac. Personnalités Dans l'enceinte du monastère est enterré Ilija Birčanin, tué au cours du « massacre des princes » en 1804. Ce massacre a provoqué le Premier soulèvement serbe contre les Ottomans. Le monastère de Ćelije est associé au souvenir de l’archimandrite Justin Popović (1894-1979), théologien et philosophe, canonisé par l'Église orthodoxe serbe le 29 avril 2010 (fêté le 1er juin/14 juin du calendrier grégorien). Justin Popović y a été prêtre à partir de 1948. Figurant parmi les fondateurs de la Société serbe de Philosophie, il était soumis à une étroite surveillance de la part du régime communiste. Culture Le monastère (encore en activité) est aujourd’hui un important centre culturel. On y maintient l’art traditionnel de la peinture d'icônes, on y publie des livres. Notes et références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Kolubara Lien externe (sr) Site officiel du monastère Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Monastyr Ćelije

Monastyr Ćelije (serb. Манастир Ћелије) – żeński monaster Serbskiej Cerkwi Prawosławnej, znajdujący się 6 km na południowy zachód od Valjeva, w kotlinie na lewym brzegu rzeki Gradac, w pobliżu wsi Lelić. Obok monasteru znajduje się niewielka cerkiew Świętych Archaniołów Michała i Gabriela. W klasztorze żył święty archimandryta Justyn (Popović) (1894–1979). Po jego śmierci, zgodnie z jego ostatnią wolą, rozpoczęto przed monastyrem budowę nowej, większej świątyni. Linki zewnętrzne
Челие (монастырь)

Монастырь Челие (серб. Манастир Ћелије) — действующий женский православный монастырь Вальевской епархии Сербской православной церкви, расположенный на берегу реки Градац у села Лелич в 6 км к юго-западу от города Валево. История Точное время основания монастыря не известно. Согласно историческим сведениям, монастырь основан в Средние века, а народные предания связывают его основание с королём Сремским Стефаном Драгутином (1282—1316). В эпоху турецкого владычества монастырь часто разрушали и сжигали, но он вновь отстраивался. В XVIII веке обитель играла важную роль в жизни Вальевской нахии. Во время первого сербского восстания (1804—1813) в монастырских постройках располагалась военная больница. В XIX веке, в правление Милоша Обреновича, в монастыре была основана начальная школа, которая являлась одной из первых в Сербии. Позже в этой школе учился прославленный в лике святых Николай Велимирович, родившийся в соседнем селе Лелич. В 1837 году монастырь был превращён в приходскую церковь, а в 1928 году решением Священного Архиерейского синода преобразован в женский монастырь. Известные насельники С 1948 по 1979 годы духовником монастыря был Иустин (Попович), который 2 мая 2010 года был канонизирован Сербской православной церковью в лике святителей под именем Иустин Челийский. Примечания Ссылки Официальный сайт монастыря
Malo Ratno Ostrvo

Lille Krigsø eller Malo Ratno Ostrvo (Serbisk: Мало Ратно Острво) er en flodø (ada) i Donau. Den er en del af bykomplekset omkring Beograd, hovedstaden i Serbien, og hører til den serbiske kommune Zemun. Position Øen ligger mellem den sydlige bred af Store Krigsø og den højre bred af Donau i kommunen Novi Beograd (i nærheden af Ušće), kun 200 m fra Savas udløb i Donau. Kendetegn Øen var betydeligt større inden 2. Verdenskrig. Da konstruktionen af Novi Beograd begyndte i 1948, transporterede man sand fra øen til fastlandet ved hjælp af store rullebånd. Sandet skulle bruges til at dække sumpen, hvor den nye by skulle bygges. I løbet af processen forsvandt det meste af øen, og nogle gange siger folk i spøg, at "Novi Beograd er bygget på en ø". Det, der er tilbage er øen kan kun betegnes som en lille stribe land, mindre end 300 m lang og 60 m bred. øen er fuldstændig dækket af vegetation (hovedsageligt poppeltræer) og ikke åben for besøgende, men kan sagtens ses fra pram-restauranter ved Donaus bred.
Little War Island

Little War Island or Malo ratno ostrvo (Serbian Cyrillic: Мало ратно острво) or Horse Island or Konjsko ostrvo (Serbian Cyrillic: Коњско острво) is a river island (ada) in Serbia, located at the mouth of the Sava river into the Danube. It is part of the Belgrade City proper, the capital of Serbia, and belongs to the municipality of Zemun. Location The island is located between the southern bank of the Great War Island and the right bank of the Danube in the municipality of Novi Beograd (the neighborhood of Ušće), just 200 metres (660 ft) from the Sava's confluence into the Danube. Characteristics The island used to be significantly larger before World War II. When construction of Novi Beograd began in 1948, the sand from the island was transported to the mainland by large conveyor belts and used for covering the swamp on which the new city was to be built. In the process, the island shrank, and sometimes it is poetically said today that "Novi Beograd is a city on the island". What is left of the island is basically a thin strip of land, less than 300 metres (980 ft) long and 60 metres (200 ft) at its widest. The island is completely covered by vegetation (poplar trees) and inaccessible for visitors, but can be observed from the barges-restaurants on the Danube's bank. History The island was previously called Konjsko ostrvo, "horse island". Origin of the name cannot be confirmed by any specific source, but the island was used as a pasture for livestock grazing. Also, when travelling to the other side of the river for trade or supplies, the Prečani left their horses on the island. Area protection The natural property of the Great War Island, which consists of the Great and the Small War Island, has been declared an area of exceptional merit since April 8, 2005. It is entrusted to the management of the Public Utility Company Zelenilo-Belgrade and the Administration of the Municipality of Zemun. The decision on protection was made by the Assembly of the City of Belgrade on the proposal of the Secretariat for Environmental Protection. The protected natural asset Great War Island consists of two islands, the Great War Island and the Little War Island. The island's waters have been declared a natural breeding ground for fish within the "Danube III" and "Sava II" fishing areas. Together with Mali, the Great War Island has been placed under protection for the preservation of picturesque landscape features and undisturbed primary landscape values of exceptional importance for the preservation of habitats, natural rarities, rare and endangered wetland birds, and for the protection of the representative morphological and geological creation of the river island, which was created as the product of the fluvial phase in the bed facies, which has ecological, cultural-historical and recreational significance for the city of Belgrade. The nature protection zone (level 1 protection regime) has the character of a special nature reserve and includes the entire Malo War Island, the coastal zone of the Great War Island, the forest complex, wetlands within the Great War Island and water bodies around the Small War Island. References