NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Атлетска дворана Београд

Атлетска дворана Београд је спортска дворана која се налази на Бањици у Београду. Опште информације На иницијативу Атлетског савеза Србије, у јануару 2013. године почела је реализација овог пројекта, који су подржали Министарство омладине и спорта Републике Србије са око 5 милиона евра, док је земљиште за изградњу објекта уступило Министарство одбране Републике Србије. Дворана представља први затворени атлетски тренинг центар са могућношћу организовања такмичења до регионалног нивоа. Укупна површина објекта је око 7.200м2 и садржи дворански простор са трибинама капацитета за 1000 гледалаца и помоћни простор за спортисте и администрацију. Унутар дворане пројектована је стаза са четири овалне траке дужине 200 м, а у њеном средишњем делу су стазе за трчање дужине 50 и 60 м, као и четири борилишта за скок са мотком, скок у даљ-троскок, скок у вис и за бацање кугле. Остале просторије у дворани су свлачионице са купатилом, теретане, простори за антидопинг контроле и друге. У оквиру просторија налазе се и канцеларије Атлетског савеза Србије. Изградња дворане започела је у оквиру војног комплекса касарне „Генерал Јован Мишковић” 2012. године у Булевару ослобођења, а радови су завршени у фебруару 2016. године. Атлетски комплекс свечано је отворен 1. марта 2016. године. Прва је дворана овог типа у Београду и Србији, и у њој се организују бројна домаћа и међународна такмичења. Референце Спољашње везе Снимак Атлетске дворане Београд на сајту Јутјуб
Институт за здравствену заштиту мајке и детета Србије ,,Др Вукан Чупић’’

Институт за здравствену заштиту мајке и детета Србије „Др Вукан Чупић” је здравствени центар у Београду, који се налази на територији градске општине Нови Београд. Представља једну од највећих и најзначајнијих дечијих болница у региону. Основан је Декретом Владе Народне Републике Србије (тада дела ФНРЈ) 1950. године са циљем организовања и развијања националне мреже здравствених установа намењених женама генеративног доба, предшколској и школској деци. Опште информације Декретом Владе Народне Републике Србије, 1950. године основан је данашњи Институт за здравствену заштиту мајке и детета Србије „Др Вукан Чупић” са циљем организовања и развијања националне мреже здравствених институција намењених женама генеративног доба, предшколској и школској деци. Године 1993. и 1995, одлуком Министарства здравља Републике Србије, Институт постаје национална референтна установа за здравствену заштиту жена генеративног доба, предшколске и школске деце. Носи име по Вукану Чупићу, српском лекару и дугогодишњем директору ове институције. Институт чини седам организационих целина, а оне су: Педијатријска клиника Клиника за дечју хирургију Служба за хуману репродукцију Републички центар за планирање породице Служба за научно-истраживачку и образовну делатност Служба за организацију, планирање, евалуацију и медицинску информатику Служба за не-медицинске послове Институт се на данашњој локацији налази од 1974. године. Институт је наставна база Медицинског факултета у Београду за будуће лекаре опште праксе, педијатре, дечије хирурге, гинекологе и анестезиологе. На челу Етичког одбора Института је др Катарина Седлецки, гинеколог-акушер из Републичког центра за планирање породице. На челу Управног одбора Института је др Душан Јовановић, хирург са Клинике за ургентну хирургију Клиничког центра Србије. На челу Надзорног одбора Института је Милош Чавић, правник из Службе правних, кадровских и општих послова. Директор Института је доц. др Радоје Симић, дечији хирург. Он је уједно и начелник Одељења за пластичну и реконструктивну хирургију и опекотине. Заменик директора Института је проф. др Владислав Вукомановић, педијатар и кардиолог, управник Педијатријске клинике и шеф Одсека за инвазивну дијагностику и интервентну кардиологију са Одељења за испитивање и лечење болести срца и крвних судова. Директори Неки од директора Института за мајку и дете: др Властимир Ивковић, педијатар (1950—1951) др Милош Бајшански, педијатар (1951—1953) проф. др Вукан Чупић, педијатар и дечији хирург (1953—1981) прим. др Драгутин Тричковић, дечији хирург и уролог (2004—2013) проф. др Радован Богдановић, педијатар (2013—2016) доц. др Радоје Симић, дечији хирург (2016— ) Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
ОШ „Никола Тесла” Раковица

ОШ „Никола Тесла” једна је од основних школа у општини Раковица. Налази се у улици Др Миливоја Петровића 6, а основана је 1935. године. Опште информације Школа је основана 1935. године и првобитно је носила назив по патријарху Димитрију који је био 39. врховни поглавар Српске православне цркве, од 1920. до 1930. године. Године 1953. школа је названа по Николи Тесли, српском научнику. Школу данас похађа више од 1300 ученика који су распоређени у више од 45 одељења. У оквиру школе налази се базен који користе сви ученици од првог до осмог разреда, као и кабинет за информатику и библиотека са 16.000 књига. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Француско војно гробље у Београду

Француско војно гробље у Београду се налази у склопу Новог гробља, на углу Рузвелтове и улице Светог Николе. Историја Француско војно гробље је изграђено 1931. године, у оквиру Новог гробља у Београду. Уредили су га Французи, а Београдска општина је Републици Француској поклонила капију око гробља. Освећење гробља је било 11. новембра 1931. године. Ограда са капијама је 132 метра дужине, а изграђена је бјеловодским пјешчаром и црвеном опеком, по изгледу српских манастира ресавског стила по пројекту архитекте Рајка Татића. У склопу гробља су и двије капеле, по пројекту архитекте Милутина Борисављевића. Улаз на гробље је из Рузвелтове улице. Галерија Референце
СЦ Слодес

Спортски центар Слодес (СЦ Слодес) је спортски центар у Београду. Налази се на адреси Борска 92/Ф, а изграђен је 1995. године. Опште информације Налази се на адреси Борска 92/Ф у општини Раковица, недалеко од Старог Кошутњака и Бањичке шуме. Слодес постоји од 1995. године, користе га многи клубови као центар за тренирање и утакмице, укључујући РК Слодес, КК Слодес, БК Слодес и КМФ Слодес. У оквиру спортског центра организовано је више спортских такмичења односно утакмица и турнира. Спортски центар поседује терене за кошарку, одбојку, рукомет и мали фудбал, са трибинама које примају до 2.000 гледалаца. Комплекс се састоји од велике сале димензија 50 х 30 м која је прекривена паркетом, са головима и кошевима и монтажном мрежом за одбојку. Велика сала поседује трибине које имају око 2000 места, два семафора и озвучење, свлачионице са тушевима и посебне свлачионице за судије, као и новинарску ложу. У центру се организују Мини рукометна лига Београда, Лиге будућих шампиона, Лиге здравства, такмичења у плесу, боксу и промоцији нових спортова, као и часови физичког васпитања. Мала хала спортског центра је димензија 30 х 15 м, прекривена је бродским подом са малим и мини головима, као и кошевима и монтажном мрежом за одбојку. Поседује две свлачионице са тушевима, а нема трибине. У спортском центру Слодес налази се и аеробна сала која је површине око 100 м2, као и теретана. У оквиру спортског центра налази се паркинг са око 80 места, а цео објекат физички је повезан са хотелом Слодес. Референце Спољашње везе „Спортски центар Слодес”. Званична презентација. Архивирано из оригинала 4. 4. 2021. г. Приступљено 4. 4. 2021.
СЦ Раковица

Спортски центар Раковица је спортски центар у Београду. Налази се на адреси Вишевачка 2, а отворен је 1. фебруара 2001. године. Опште информације СЦ Раковица налази се на Кошутњаку у општини Раковица, недалеко од железничке станице Раковица. У оквиру центра налази се спортска дворана која је капацитета 1.100 м2 и има паркетну подлогу. У оквиру центра налази се и теретана, фитнес сала, мултифункционални терен и сала за борилачке вештине. Трибине спортског центра имају више од 1.000 места за седење. У оквиру центра налази се и фитнес центар површине 300 м2, мултифункционални терен на отвореном намењен за одбојку, мали фудбал и тенис. Спортска дворана такође поседује салу за борилачке спортове као и салу за женски фитнес. Дворана сарађује са великим бројем београдских спортских клубова и професионалним спортисима, а погодна је пре свега за рукомет, фудбал, кошарку, футсал, флорбол, за припреме професионалних спортиста, као и за борилачке спортове попут бокса, каратеа, теквонда и других. Спортски центар Раковица послује у оквиру Јавног предузећа „Пословни центар Раковица" чији је оснивач Градска општина Раковица, од јула 2014. године. Изузев редовних активности у спортском центру организују се спортска такмичења, бројне спортско-рекреативне манифестације, првенствене утакмице и програмске активности намењене специфичним циљним групама. Дворана је погодна за остале врсте врсте догађаја, за културно-забавне приредбе и концерте, конгресне скупове и бројне друге манифестације. Комплетну понуду СЦ Раковица чине : Спортскa халa за мали фудбал и рукомет, фитнес сала са теретаном и кардио програмом, отворени мултифункционални терен, травнати фудбалски терен са трибинама и помоћни фудбалски терен на шљаци. Спортска дворана је површине 1.000 м2 Реконструкције У августу 2019. завршена је реконстукција спортског центра, која је укључила реконструкцију пет свлачионица и кровне конструкције површине 1.400 м2. У хали је постављен нови паркет на 1.100 м2 погодак за рукомет, кошарку и друге спортове. Нове клупе, голови за рукомет и електронске кошаркашке конструкције такође су постављене. У претходном периоду постављена је нова изолација у спортском центру. Током реконструкције која је завршена крајем 2020. године замењени су врата и прозори, постављена нова лед расвета, окречени су хала, теретана, свлачионице и ходници, док је обновљено хиљаду квадратних метара трибина. Референце Спољашње везе „Спортски центар Раковица”. Званична презентација. Приступљено 5. 4. 2021.
Българско военно гробище (Белград)

Българското военно гробище в Белград (на сръбски: Бугарско војно гробље у Београду) е гробница и мемориален паметник, който е част от Новото гробище в Белград. История Българското военно гробище е костница на български офицери и войници, паднали във войната от 1912 – 1918 г. Намира се в парцел 99 на гробищния парк. Над костницата има паметник, а около костницата е оформен гранитен бордюр. Там са положени тленните останки на 32 български офицери и войници. Белградското духовенство освещава костницата на 2 декември 1934 г. Източници
Бугарско војно гробље у Београду

Бугарско војно гробље у Београду се налази у склопу Новог гробља. Историја Бугарско војно гробље је костурница бугарских официра и војника палих у рату од 1912.-1918. године. Налази се на простору парцеле 99. Изнад костурнице је споменик, а около костурнице гранитни ивичњак. Ту су сахрањени посмртни остаци 32 бугарска официра и војника. Београдско свештенство је освештало костурницу 2. децембра 1934. године. Референце
Иверска капела на Новом гробљу у Београду

Иверска капела на Новом гробљу у Београду руска је капела, изграђена 1931. године. Историја Подизање Иверске капеле повезано је са стварањем руског гробља у Београду и залагањем кнегиње М. А. Свјатополк-Мирске да се изгради капела за одржавање опела за покојнике. Током преговора са градским властима стигла је вијест о рушењу Иверске капеле у Москви (1929. год.), и тада се родила идеја о градњи Иверске светиње на српској земљи. Изградња капеле према пројекту Валерија Владимировича Сташевског завршена је 1931. год. То је копија Иверске капеле која је порушена од комуниста у Кремљу. Посвећена је 6. јуна 1931. године од патријарха Варнаве и митрополита Антонија Храповицког. Тада је из руске цркве Свете Тројице на Ташмајдану у ову капелу пренешена икона Иверске Богородице, која се данас налази у Народном музеју. У гробници испод капеле сахрањени су митрополит Антоније Храповицки, првојерарх Руске Заграничне Цркве, и његов некадашњи сакелејник архимандрит Теодосије Мељник, каснији игуман Царске лавре Високи Дечани, а око капеле – истакнута духовна лица руске емиграције. Галерија Референце
Наутичко село „Бисер”

Наутичко село „Бисер” је туристичка атракција Београда и општине Сурчин. Налази се у насељу Бољевци, а чини га комплекс од 16 кућа на води. Опште информације Наутичко село налази се на левој обали реке Саве, 35 км узводно од центра Београда, односно 29 км копненим путем. Наутичко село „Бисер” прво је направљено село овог типа у Србији, а чини га 16 кућица на води које у низу и изгледају као накит обале, а популарно их зову „савски бисери”. Погодно је за одмор, рекреацију, риболов и организацију манифестација. Кућице наутичког села су модерно опремљене, а село такође нуди конгресну салу. Куће на води имају градску воду и канализацију, а главна стаза на води уједно је и марина за педесет везова, док се у средини села налази брод-ресторан са великом терасом са везовима за мања пловила. У оквиру комплекса налази се и марина где посетиоци могу оставити своја пловила, као и место за чување кућних љубимаца. Посетиоци села могу користити терене за фудбал на песку, одбојку, бициклистичку стазу, купалишта и плажу у току сезоне, парк прилагођен најмлађим посетиоцима, а недалеко се налази и паркинг. Наспрам села на обали налази се излетиште површине 12 хектара са масивним дрвећем. До комплекса се са копна долази преко два зглобна моста, а цело село је стабилизовано са тридесет шипова дужине 24 метра. Референце Спољашње везе Наутичко село „Бисер” Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (1. април 2021) на сајту градске општине Сурчин
Хала спортова Жарково

Хала спортова Жарково је једна од најсавременије опремљених спортских хала у Београду, налази се у улици Олимпијских игара 14. Хала пружа квалитетан ниво услуге спортистима и рекреативцима како у погледу комфора, тако и у погледу разноврсних спортских и рекреативних активности. Организована је у смислу припреме спортиста и обављања спортских активности као и рекреације, а њу чине: мултифункционална хала, терен за фудбал са вештачким травом, теретана и сала за фитнес. Саставни део хале чине и 15 модерно опремљених и максимално функционалних свлачионица са тушевима и подним грејањем. Лоцирана је у једном од најлепших делова Београда, у кошутњачкој шуми. Хала спортова се налази на 250 метара од Факултета спорта и физичког васпитања, главни улаз у халу је из улице Благоја Паровића. Мултифункционална хала се састоји од два бочна кошаркашка терена, односно једним централним. Поред кошарке у хали се могу одржавати и сви остали дворански спортови. Капацитет је око 800 гледалаца, од чега је 350 седећих места. Референце Спољашње везе Хала спортова
Парк Диане Будисављевић

Парк Диане Будисављевић је београдски парк на обали Саве, између Бетон хале и Бранковог моста. На овом простору се некада налазила царинарница, као и Театар на Ђумруку - прво стално позориште у Београду које је радило током 1841. и 1842. године. Парк је формиран у склопу реконструкције Карађорђеве улице. Име је добио 21. маја 2020. године по Диани Будисављевић, хуманитарки аустријског порекла која је током Другог светског рата из логора Независне Државе Хрватске спасила 15.336 деце углавном српске националности. У парку се налази споменик палим обалским радницима, који је померен са првобитног места и постављен у непосредној близини Бетон хале. Предвиђено је да на овом простору буде подигнут и споменик Диани Будисављевић, за шта је формиран одбор у Граду Београду, на чијем се челу налази Леон Којен, а који још чине заменик градоначелника Београда Горан Весић, градски урбаниста Марко Стојчић, заменица председника Скупштине града Београда Андреа Радуловић и Оливера Вучковић, директорка Завода за заштиту споменика културе Града Београда. Види још Споменик палим обалским радницима Бетон хала Референце
Споменик руске славе

Споменик руске славе се налази на руском Некропољу у оквиру Новог гробља у Београду и представља први меморијал подигнут императору сверуском Николају II Александровичу Романову и руским војницима из Првог светског рата. Историјат Иницијатива за подизање споменика потекла је од пуковника Михаила Фјодоровича Скородумова, припадника Лејб-гардијског павловског пука. Осим самог значаја изградње оваквог меморијала, он је требало да потпомогне јачање одређене фракције унутар руске емиграције која је била подељена унутрашњим сукобима након што велики кнез Кирил Владимирович прихватио титулу императора и дужност старешине Руског императорског дома у изгнанству. На другој страни, генерал Петар Николајевич Врангел је заговарао став да се о облику владавине треба одлучивати после рушења бољшевизма, чиме је отворио сукоб са монархистима-легитимистима. Замисао пуковника Скородумова била је да кроз организацију преноса посмртних остатака руских војника са Солунског фронта и одавање поште императору Николају II, може постићи консензус међу емигрантима. Патријарх српски Варнава и митрополит Антоније Храповицки, првојерарх Руске православне заграничне цркве, одмах су дали благослов за подизање споменика руске славе, па је формиран и Управни одбор за изградњу. Београдска општина је 13. априла 1934. године за потребе споменика бесплатно уступила земљиште у оквиру комплекса Новог гробља. Споменик са спомен-костурницом је дело архитекте Романа Верховског. Камен-темељац је положен 19. јула 1934. године, уз присуство капетана Николе Павлића као личног изасланика краља Александра I Карађорђевића, који је донирао 5.000 динара за изградњу. Споменик је заједно са Иверском капелом свечано откривен 24. маја 1935. године, а освештани су 12. јануара 1936. године. Види још Руски Некропољ у Београду Иверска капела на Новом гробљу у Београду Референце
Црква Сабора српских Светитеља у Мосни

Црква Сабора српских Светитеља у Мосни, насељеном месту на територији општине Мајданпек, припада Епархији тимочкој Српске православне цркве. Црква посвећена Сабору српских светитеља подигнута је у периоду 1906—1907. године, а освештана 1909. године. Била је изграђена од тврдог материјала, покривена црепом, скромне унутрашњости. Деловала је у оквиру Доњомиловановачке парохије, која је покривала сва насеља Поречког среза. Новом организацијом 1903. године основана је Црквена општина Мосна са насељима Мосна, Голубиње, Тополница и Мироч, која су дала и допринос у изградњи цркве. Потапањем старе Мосне 1970. године црква је срушена. Ново насеље пресељено је два километра узводно Поречком реком и у њему је изграђена нова црква, истог посвећења. Лоцирана је поре потока Корешин, дуга је 8,4 m, широка 6,6 m, с торњем који је са крстом висок 16 m. Обнова и реконструкција цркве извршена је 2012. године уз помоћ општине Мајданпек и прилога приватних предузетника и мештана села. Обновљени храм освештао је епископ тимочки Јустин 9. септембра 2012. године током црквене славе. Види још Епархија тимочка Референце Литература Више аутора (2015). Лексикони националних паркова Србије - Ђердап. Београд: ЈП Службени гласник - Географски институт "Јован Цвијић" САНУ. стр. 265. ISBN 978-86-519-1799-1. Спољашње везе
ТЦ Дејан Милојевић

Тренинг центар „Дејан Милојевић” (ТЦ „Дејан Милојевић”) спортски је центар који се налази у београдској општини Вождовац. До 2017. године носио је назив Спортски центар „Спорт еко”, када је променио назив у Хала „Мега Фактори” (енгл. Mega Factory). Тај назив је носио све до 2024. године када добија данашњи назив — Тренинг центар „Дејан Милојевић”. Опште информације Спортски центар почео је са радом 1. октобра 2002. године, а налази се на адреси у Улици Браће Јерковић 119а на Вождовцу. Комплекс спортског центра Спорт еко обухвата затворену дворану за кошаркашке, одбојкашке, рукометне утакмице, мали фудбал и друге спортове. У оквиру комплекса налазе се два отворена терена за тенис, теретана, кафић, канцеларије и друге просторије за потребе такмичења. Хала се простире на површини од 1.200 м2 укупне дужине 45 м, ширине 27, а висине од 8 до 11 м. Капацитет гледалаца је 1.700 места на трибинама и 150 места у ВИП ложи. У оквиру центра постоји паркинг капацитета 35 места, а цео простор је климатизован. Центар има сарадњу са Одбојкашким савезом Србије, Одбојкашким савезом Београда, Кошаркашким Савезом Србије, Рукометним Савезом Србије, Карате савезом Србије, Карате савезом Београда и многим другим клубовима. У оквиру овог спортског центра тренирали су клубови као што су ЖОК Поштар, КК Партизан, КК Црвена звезда, КК Мега баскет, КК Суперфунд, ОК Волеј стар, КК Волеј стар и други. Референце
Сквер Мире Траиловић

Сквер Мире Траиловић налази се на Општини Стари град Београда, и протеже се од Улице Дринчићева до Кнез Милетине, код Бајлонијеве пијаце. Име сквера Сквер је добио назив 1992. године. Назван је по Мири Траиловић, редитељки, уредници драмског програма Радио Београда и управници Атељеа 212. Мира Траиловић Мира Траиловић рођена је 1924, а умрла је 1989. године. Била је позоришни редитељ, управник позоришта Атеље 212, иницијатор оснивања БИТЕФ-а, Београдског интернационалног театарског фестивала. Поред Мире Траиловић иницијатори су били и Јован Ћирилов и још неки њихови сарадници. Сквер је понео њено име испред Битеф театра. Улога Битеф театра од првих дана била је, поред реализације Битеф фестивала и ширење ефеката фестивала и нових позоришних тенденција током целе године. Битеф театар Битеф театар је основан 1989. у реконструисаној немачкој евангелистичкој цркви у близини Бајлонијеве пијаце. Суседне улице Улица Ђорђа Јовановића Улица кнез Милетина Улица Џорџа Вашингтона Улица Дринчићева Галерија Референце Литература Улице и тргови Београда, II књига (Н-Ш). Београд: Библиотека града Београда. 2004. стр. 697—698. Спољашње везе План плус Атеље 212, 7. август 2020. године
Црвени барјак (Земун)

Црвени барјак је градско насеље у Београду, лоцирано у општини Земун. Историја Насеље је планирано крајем 70-их и почетком 80-их година 20. века, генералним урбанистичким планом града Београда. Изградња насеља је кренула 1982. године. Насеље је завршено и усељено 25. маја 1984. године. Црвени барјак се састоји од низа зграда, црвене и жуте боје, до карингтонки које су изграђене на угледу на карингтонке у Лондону. Црвене зграде и карингтонке изградила је некадашњи грађевински гигант „Комграп”, а жуте зграде компанија „7. јули”. Опис Насеље има своју цркву, топлану и канализацију. Једно је од ретких насеља у Србији које има топлу воду из топлане. Поред се налази аутопут до Новог Сада. Има пуно паркова и зеленила. У Бојчинској улици постоји пијаца. Транспорт Кроз насеље пролазе линије градског превоза: 73, 700, 703, 706 и 706Е. Локација Црвени барјак се налази у западном делу Земуна. Кроз насеље саобраћају линије 73 (Батајница /железничка станица/—Нови Београд /Блок 45/),703 (Угриновци-Земун/Кеј ослобођења/), 706 (Батајница—Зелени венац), 706Е (Аеродром Батајница—Земун /Кеј ослобођења) и 706Н (Батајница—Трг републике). Историја Цело насеље је изграђено и насељено 1984. године. Изграђено је као идеја о урбанизацији града Београда. Компанија „Комграп” и „7. јули” су изградиле стамбене зграде, а карингтонке (дуплекси) по угледу на Велику Британију је изградила такође компанија „Комграп”. Насеље је отворено 25. маја 1984. године на Дан младости.