NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Beograd-Glavna

Dworzec Belgrad-Glavna (serb. Београд-Главна, Beograd-Glavna) – nieczynny gmach dworca kolejowego w Belgradzie, który w latach 1884–2018 pełnił funkcję głównej stacji kolejowej miasta. Budynek, wzniesiony w latach 1882–1885 według projektu architekta Dragišy Milutinovicia, ma status pomnika kultury o dużym znaczeniu. Po zamknięciu dla ruchu kolejowego, budynek przechodzi rekonstrukcję w celu adaptacji na nową siedzibę Muzeum Historycznego Serbii. Historia Budowa dworca była bezpośrednio związana z powstaniem pierwszej serbskiej linii kolejowej Belgrad–Nisz, będącej częścią międzynarodowej trasy Wiedeń–Stambuł. Gmach wzniesiono w stylu akademizmu na terenie dawnych mokradeł, znanych jako Bara Venecija. Pierwszy pociąg odjechał z dworca 1 września (20 sierpnia według starego kalendarza) 1884 roku do Zemunu. Pierwszymi pasażerami byli król Milan I Obrenowić, królowa Natalia i następca tronu Aleksander. W okresie swojego funkcjonowania dworzec był świadkiem wielu ważnych wydarzeń historycznych. W 1888 roku stał się przystankiem na trasie Orient Expressu. W 1980 roku przejeżdżał tędy pociąg z trumną Josipa Broza Tity. W 2015 roku, podczas europejskiego kryzysu migracyjnego, dworzec stał się jednym z centralnych punktów na tzw. trasie bałkańskiej. Zamknięcie i przyszłość budynku W ramach projektu deweloperskiego Belgrad na wodzie (Beograd na vodi) podjęto decyzję o przeniesieniu głównego węzła kolejowego miasta na nową stację Beograd Centar. Ruch pociągów był stopniowo ograniczany, a 1 lipca 2018 roku, po odjeździe ostatniego pociągu do Budapesztu, dworzec został ostatecznie zamknięty. Po zamknięciu zdecydowano, że zabytkowy budynek zostanie przekształcony w nową siedzibę Muzeum Historycznego Serbii. Architektura Gmach dworca jest jednym z najbardziej monumentalnych budynków XIX-wiecznego Belgradu. Zaprojektowany w duchu akademizmu, w kompozycji architektonicznej dominuje centralny ryzalit w stylu klasycyzmu, zwieńczony trójkątnym tympanonem. Od 1983 roku budynek jest chroniony jako pomnik kultury o dużym znaczeniu. Galeria Zobacz też Beograd Centar Przypisy
Gara Belgrad Glavna

Clădirea fostei Gări Principale din Belgrad (în sârbă Зграда старе Главне железничке станице, cu alfabet latin: Zgrada stare Glavne železničke stanice), cunoscută anterior ca Gara Belgrad-Glavna, este o clădire monumentală din Piața Sava din Belgrad, care a servit drept principala gară a orașului între anii 1884 și 2018. Construită după planurile arhitectului Dragiša Milutinović, clădirea are statutul de monument cultural de mare importanță. După închiderea pentru traficul feroviar, clădirea se află în proces de reconstrucție și adaptare pentru a deveni noul sediu al Muzeului de Istorie al Serbiei. Istoric Construcția clădirii este direct legată de realizarea primei linii de cale ferată din Principatul Serbiei, Belgrad–Niš, care făcea parte din magistrala internațională Viena–Istanbul. Clădirea a fost construită între anii 1882 și 1885, după modelul gărilor din marile orașe europene, în stil academism. Locul unde a fost ridicată, o zonă mlăștinoasă cunoscută sub numele de Țiganska bara (Balta țiganilor) și mai târziu Bara Venecija, a fost ales datorită proximității față de râul Sava. Primul tren din această gară a plecat spre Zemun cu onoruri princiare la 20 august (1 septembrie pe stil nou) 1884. Primii pasageri au fost regele Milan I Obrenović, regina Natalia și prințul moștenitor Alexandru. De-a lungul istoriei sale, gara a fost martora multor evenimente istorice importante pentru Serbia și Iugoslavia. În 1980, cortegiul funerar al lui Iosip Broz Tito a trecut prin această gară. În 2015, în timpul crizei europene a migranților, gara a devenit unul dintre centrele de pe ruta balcanică. Închiderea și viitorul clădirii În cadrul proiectului de dezvoltare urbană Belgradul pe apă (Beograd na vodi), s-a decis mutarea principalului nod feroviar al orașului în noua stație Belgrad Centar (Prokop). Traficul feroviar a fost redus treptat, iar gara a fost închisă definitiv la 1 iulie 2018, odată cu plecarea ultimului tren spre Budapesta. După închidere, s-a decis ca clădirea, fiind un monument cultural protejat, să fie renovată și adaptată pentru a deveni noul sediu al Muzeului de Istorie al Serbiei. Lucrările de reconstrucție a clădirii și de reamenajare a Pieței Sava din fața acesteia, unde a fost ridicat un mare monument al lui Ștefan Nemanja, au început în anii următori. Arhitectură Clădirea gării este una dintre cele mai monumentale clădiri din Belgradul secolului al XIX-lea și un simbol al fostei capitale regale. A fost proiectată în spiritul academismului, ca o clădire reprezentativă. Compoziția arhitecturală este dominată de rizalitul central în stil clasicism, încununat de un fronton triunghiular. Clădirea este o mărturie a dezvoltării tehnice și arhitecturale a Serbiei din ultimele decenii ale secolului al XIX-lea. Galerie Vezi și Gara Belgrad Centar Muzeul de Istorie al Serbiei Piața Sava Belgradul pe apă Note Legături externe Clădirea gării Arhivat în 4 iulie 2018, la Wayback Machine. pe site-ul Institutului pentru Protecția Monumentelor Culturale din Belgrad ro
Белград-Главный

Здание старого Главного вокзала в Белграде (серб. Зграда старе Главне железничке станице), ранее вокзал Белград-Главный — бывший главный железнодорожный вокзал в центре Белграда. Построен между 1882 и 1885 годами по плану архитектора Драгутина Милутиновича, имеет статус памятника культуры большого значения (объявлен в 1983 году). Закрыт для движения 1 июля 2018 года, после чего началась его реконструкция для размещения в нём Исторический музей Сербии. История Строительство здания напрямую связано с прокладкой первой железнодорожной линии в Королевстве Сербия, Белград—Ниш, завершённой в 1884 году. Место, где был построен вокзал, носило название Цыганский пруд (серб. Циганска бара), а позже Бара-Венеция. Первый поезд с этого вокзала отправился в Земун с дворцовыми почестями, 20 августа (1 сентября по новому стилю) 1884 года. Первыми пассажирами были король Милан I Обренович, королева Наталия и наследный принц Александр, направлявшиеся в Вену. На торжественном открытии присутствовало более 200 иностранных гостей и несколько тысяч граждан. На протяжении своей истории вокзал служил как пассажирской, так и грузовой станцией. В рамках проекта «Белград на воде» было решено перенести главный железнодорожный узел на станцию Белград-Центр (Прокоп). Вокзал был окончательно закрыт для движения 1 июля 2018 года. После закрытия было принято решение адаптировать здание под нужды Исторического музея Сербии. Архитектура Здание вокзала является одним из самых монументальных зданий Белграда и символом бывшей королевской столицы. Оно было спроектировано в академическом духе как представительное здание со сложной планировкой. В архитектурной композиции доминирует центральный ризалит главного входа в духе классицизма, увенчанный треугольным тимпаном. Своим специфическим решением здание является свидетельством технического и архитектурного развития Сербии в последние десятилетия XIX века. Галерея См. также Белград-Центр Исторический музей Сербии Савская площадь Белград на воде Примечания Ссылки Здание вокзала на сайте Института по защите памятников культуры города Белграда (серб.)
Зграда старе Главне железничке станице у Београду

Зграда старе Главне железничке станице је монументално здање на Савском тргу у Београду, које је од 1884. до 2018. године служило као главна железничка станица у граду. Изграђена је по плановима архитекте Драгутина Драгише Милутиновића и има статус споменика културе од великог значаја. Након затварања за железнички саобраћај, зграда је у процесу реконструкције и адаптације у простор Историјског музеја Србије. Историјат изградње Изградња зграде је директно повезана са подизањем прве железничке пруге у Кнежевини Србији, на релацији Београд—Ниш. Зграда је грађена између 1882. и 1885. године, по узору на станице великих европских земаља, у духу академизма. Архитектонском композицијом доминира средишњи класицистички ризалит главног улаза, надвишен троугаоним тимпаноном. Место где је подигнута, некада мочварни и неугледни предео познат као Циганска бара, а касније Бара Венеција, одабрано је због близине Сави и потребе за изградњом луке. Нова ложионица је освећена 20. септембра 1925. Функција кроз време Отварање и рад станице Први воз са ове станице кренуо је ка Земуну уз велике дворске почасти, 20. августа (по старом календару, 1. септембра по новом) 1884. године. Први путници били су краљ Милан, краљица Наталија и престолонаследник Александар Обреновић, на путу ка Бечу. Свечаном отварању присуствовало је више од 200 иностраних званица и више хиљада грађана. Прва редовна линија ка Нишу кренула је 3/15. септембра исте године. Од пуштања у рад, станица је имала улогу и путничке и теретне станице, све до пресељења теретног саобраћаја 2016. године. Од 1980. до 2009. године, испред зграде је била изложена локомотива Плавог воза. Затварање станице и будућност зграде У оквиру реализације пројекта Београд на води, донета је одлука о измештању главног железничког чвора у станицу Београд центар (Прокоп). Уз постепено преусмеравање линија, станица је коначно затворена за саобраћај 1. јула 2018. године, када је последњи воз испраћен за Будимпешту. Након затварања, донета је одлука да се зграда, као заштићени споменик културе, адаптира и претвори у нови простор Историјског музеја Србије. Реконструкција је почела, а око зграде је формиран нови Савски трг са великим спомеником Стефану Немањи. Галерија Види још Железничка станица Београд центар Историјски музеј Србије Савски трг (Београд) Београд на води Списак споменика културе у Београду Референце Спољашње везе Зграда железничке станице на сајту Завода за заштиту споменика културе града Београда Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (4. јул 2018) Перони на којима су дочекани Тесла и „Оријент експрес” („Политика”, 20. јануар 2018) Илустровани лист; бр. 23 - 1925; стр. 16-17 (нова ложионица и скретница)
Weißes Palais (Belgrad)

Das Weiße Palais (serbisch Бели Двор Beli dwor) liegt zusammen mit dem Königlichen Schloss auf dem höchsten Hügel des Stadtviertels Dedinje in der serbischen Hauptstadt Belgrad. Beschreibung Das Weiße Palais wurde ab 1934 vom Architekten Aleksandar Đorđević für König Alexander I. Karađorđević gebaut und 1937 fertiggestellt. Alexander I. wollte, während er im Königlichen Schloss residierte, eine eigene Wohnstätte für seine später erwachsenen Söhne, weswegen das kleinere Gebäude als Prinzenpalais gedacht war. Es diente sowohl Josip Broz Tito als auch Slobodan Milošević als repräsentative Residenz und ist insbesondere durch die Verhandlungen während der Krisen in Bosnien und im Kosovo zwischen Richard Holbrooke, Madeleine Albright und Joschka Fischer mit Slobodan Milošević, die häufig im Weißen Palais abgehalten wurden, auch einer breiteren Öffentlichkeit bekannt geworden. Seit den politischen Veränderungen nach dem 5. Oktober 2000 ist das Palais wieder in Besitz der ehemaligen Königsfamilie. Das Palais kann an Wochenenden besichtigt werden und beherbergt eine wertvolle Sammlung der europäischen Malerei von der Spätgotik bis zu Frühmoderne. Unter den Werken sind Gemälde von Eugène Fromentin, Simon Vouet, Nicolas Poussin, Sébastien Bourdon, ein Gemälde aus dem Umfeld Albrecht Altdorfers, ein Gemälde aus dem Umfeld Rembrandt van Rijns, Paolo Veronese, ein Gemälde aus dem Umfeld Breughels, zwei Gemälde Antonio Canalettos, Eugène Fromentin, Đura Jakšić, Steva Todorović, Skulpturen Ivan Meštrovićs und Vlaho Bukovacs. Während der Regierung von Slobodan Milošević diente der Große Salon von 1997 bis 2000 als repräsentativer Empfangsort für ausländische Regierungschefs und hochrangige Diplomaten. Im Weißen Palais ist auch das wesentliche Dokument zur Beendigung des Kosovokrieges unterzeichnet worden. Weblinks Offizielle Webseite des Weißen Palais
Palacio Blanco (Belgrado)

El Palacio Blanco (en serbio: Бели двор, Veli dvor) es una mansión con sede en Belgrado, la capital de Serbia. La mansión es parte del complejo real, una serie de residencias reales y parques ubicados en Dedinje, una exclusiva zona de la capital serbia. El complejo real Dedinje cubre un área de más de 100 hectáreas, de las cuales 27 hectáreas rodean el Palacio Real y otras 12 hectáreas al Beli dvor (Palacio Blanco). Los edificios de servicio incluyen cocinas, garajes, edificios de la guardia de palacio, la administración de la Oficina del Jefe de la Corte Real, etc.​ La palabra "dvor" en serbio se traduce como "castillo" o "palacio".​ Los comunicados de prensa oficiales de la "Familia Real" y sus folletos utilizan el término "Palacio Blanco". Véase también Palacio Arquitectura Referencias Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Palacio Blanco.
Palais Blanc

Le palais Blanc (en serbe cyrillique : Бели двор ; en serbe latin : Beli dvor) est un palais serbe situé à Belgrade. Il fait partie du Complexe royal, un ensemble de résidences royales et d'espaces verts situé dans le quartier de Dedinje, l'une des zones les plus résidentielles de la capitale serbe. Le Complexe royal couvre une superficie de 100 hectares dont 27 entourent le Palais royal et 12 le Palais blanc. Histoire Le palais Blanc fut conçu par l’architecte Aleksandar Đorđević dans un style néo-palladien, vraisemblablement inspiré par les manoirs anglais du XVIIIe siècle, comme celui de Ditchley. Ses intérieurs furent décorés par la maison française Jansen dans le style géorgien. Les meubles sont de style russe du XIXe siècle. Pendant la construction du Palais royal, le roi Alexandre Ier de Yougoslavie souhaita bâtir une maison pour ses enfants, c'est ainsi que naquit le Palais blanc. Après l'assassinat du roi en 1934 à Marseille, la reine Marie et les enfants princiers, dont le jeune roi Pierre II qui était âgé de 11 ans, résidèrent au Palais royal et au Novi dvor situés dans le centre de Belgrade, ce dernier devenant la résidence officielle de la famille et, plus tard, le siège de la présidence serbe. La construction du Palais blanc se poursuivit jusqu'en 1936, date de l'achèvement des travaux. Il devint alors la résidence du prince régent Paul de Yougoslavie et de sa famille en attendant que le roi Pierre II obtienne sa majorité. Après la Seconde Guerre mondiale, sous la république fédérative socialiste de Yougoslavie, le palais Blanc fut utilisé par Tito et, plus tard, par Slobodan Milošević. Après la révolution des bulldozers du 5 octobre 2000, la famille royale, qui vivait au Royaume-Uni, fut invitée à revenir en Yougoslavie, ce qu'elle fit en 2001. Le prince Aleksandar Karađorđević, sa femme Catherine et les trois enfants du prince vivent aujourd'hui dans le complexe royal. Visites Le palais Blanc est ouvert au public les fins de semaine entre avril et novembre. Collection d'art Le palais abrite différentes collections, dont des peintures d'Eugène Fromentin, Simon Vouet, Nicolas Poussin, Sébastien Bourdon, Albrecht Altdorfer, Rembrandt, Paolo Veronese, Antonio Canaletto, Breughel, Biagio d'Antonio, Giuseppe Crespi, Franz Xaver Winterhalter, Đura Jakšić, Stevan Todorović, Ivan Meštrović et Vlaho Bukovac. Notes et références Voir aussi Article connexe Complexe royal Lien externe (en + sr) Site officiel de la famille royale Portail de Belgrade Portail des châteaux Portail de la monarchie
Beli dvor

Beli dvor (Nederlands: Wit paleis) is een voormalige koninklijke residentie van de Karađorđević-dynastie. Het paleis ligt in het Koninklijke complex in Dedinje, een deelgemeente van de Servische hoofdstad Belgrado. Het paleis ligt in hetzelfde complex als het Koninklijke Paleis, de officiële residentie van de familie Karađorđević. Het paleis werd ontworpen door architect Aleksandar Đorđević in een neo-palladianisme stijl, geïnspireerd door de achttiende-eeuwse Engelse huizen zoals in Ditchley Park. Het interieur is door het Franse ontwerpbureau Jansen gedecoreerd met Engels-Georgische en 19e-eeuwse Russische antiquiteiten, deze firma decoreerde later het Witte Huis tijdens het presidentschap van John F. Kennedy.
Белый дворец (Белград)

Бе́лый дворец (серб. Бели двор / Beli dvor) — один из дворцов династии Карагеоргиевичей в Белграде. Является частью комплекса на холме Дединье, включающего также Королевский дворец с часовней Андрея Первозванного. Строительство дворца для сыновей короля Александра I велось по поручению, отданному незадолго до его убийства на личные средства короля . Надзор над строительством взял на себя принц-регент Павел вплоть до его завершения в 1937 году. Королева Мария и ее три сына, включая 11-летнего короля Петра II, в это время продолжали проживать в Королевском дворце. Принц Павел оказался единственным членом королевской семьи, проживавшим во дворце до начала Второй мировой войны и последующего вторжения в Югославию. После окончания войны новое коммунистическое правительство конфисковало активы и собственность королевской семьи. Белый дворец периодически использовался Йосипом Броз Тито, а затем Слободаном Милошевичем для официальных государственных мероприятий и визитов иностранных гостей. Милошевич встречал американского посланника Ричарда Холбрука во дворце перед началом бомбардировки Югославии со стороны НАТО; в этом же дворце Милошевич позже официально ушел в отставку. Белый дворец открыт для посещения публики по выходным в туристический сезон с апреля по ноябрь. Примечания Ссылки Дворец на официальном сайте королевской семьи (англ.)
Білий двір

Білий двір (серб. Бели двор) — палац у Белграді. Палац є частиною комплексу площею близько 130 га, що включає також Королівський палац і Королівську каплицю Святого Апостола Андрія Первозванного. Сам Білий двір займає близько 12 га. Будівництво палацу завершилося лише в 1936 році, призначався комплекс королівській сім'ї. Після Другої світової війни Білий двір був однією з резиденцій Тіто і Мілошевича. У комплексі переважає палладіанський стиль. Посилання Official site of the Royal Family [Архівовано 5 лютого 2016 у Wayback Machine.] Oplenac, The Mausoleum of the Royal Family [Архівовано 3 червня 2013 у Wayback Machine.] Aerial video of the Beli Dvor [Архівовано 18 січня 2015 у Wayback Machine.]
Beograđanka

Beograđanka, nebo také Palata Beograd (srbsky Београђанка, Палата Београд) je výšková budova v Bělehradu. Nachází se mezi ulicemi Masarikova a Krále Milana, má adresu Srpskih vladara 38. 101 m vysoká budova má 23 pater. Budova vznikla v období mezi lety 1969 a 1974 podle projektu architekta Branka Pešiće. Projektanti stavby byli Đorđe Lazarević a Milorad Ivković. Ve své době se jednalo se o první výškovou stavbu v užším centru města a také o manifestaci technických možností jugoslávské architektury konce 60. let 20. století. Po svém dokončení byla nejvyšší nejen v SFRJ, ale i na celém balkánském poloostrově. Stavba má betonovou konstrukci, která je obložená hliníkovými obklady v tmavě hnědé barvě. Budova byla slavnostně otevřena dne 22. dubna 1974. Kanceláře uvnitř sloužily řadě jugoslávských podniků, které byly dobře reprezentovány i v zahraničí (Geneks aj.) Budova je rozčleněna na dominující věž s 24 podlažími a na širší třípatrový objekt v spodní části, kde se nachází obchodní dům a kancelářské prostory. Pod budovou se nacházejí tři podzemní podlaží, která byla vyčleněna pro supermarkety a další obchodní prostory. Původně se v nejvyšším patře nacházela také restaurace s vyhlídkou na město, kterou navštěvovaly tisíce lidí. Postupně však návštěvnost klesala a nejvyšší patro si zakoupila lokální stanice RTV Studio B. Některé další významné společnosti obsadily hned několik pater. Výhledově se plánuje oprava budovy a rekonstrukce fasády. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Beograđanka na srbské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Beograđanka na Wikimedia Commons
Beograđanka

Beograđanka (serbisch-kyrillisch Београђанка, auf Deutsch: Belgraderin) ist ein Bürohochhaus in der serbischen Hauptstadt Belgrad. Es liegt an der Straße Kralja Milana und ist das dritthöchste Gebäude Serbiens. Erbaut wurde das Gebäude zwischen 1969 und 1974 nach einem Plan des Architekten Branko Pešić. Das Gebäude ist 101 m hoch und hat 24 Stockwerke. Im obersten Stockwerk war bis in die 1990er Jahre ein Restaurant untergebracht, bis der im Haus beheimatete Lokalsender Studio B das Stockwerk für seine Zwecke übernahm. Im Gebäude befinden sich die Büros verschiedener Institutionen der Stadtverwaltung als auch ausländischer Firmen wie IKEA. Im unteren Bereich befinden sich Läden. Weblinks Seite über die Beograđanka auf der Homepage der Stadt Belgrad (deutsch)
Beograđanka

El Beograđanka (cirílico: Београђанка), oficialmente conocido como Palacio Belgrado (en serbio: Палата Београд o Palata Beograd) es un rascacielos del centro de Belgrado, la capital de Serbia, que cuenta 101 metros de altura. Durante mucho tiempo, el Beograđanka fue el edificio más alto de Belgrado, superado en 1980 por la torre Genex. Historia La construcción del edificio se llevó a cabo entre 1969 y 1974 según el diseño del arquitecto Branko Pešić. El rascacielos se erigió en el corazón del casco antiguo, con miras a convertirse en el punto de referencia de la ciudad. La planta más alta alberga un restaurante que permanece cerrado por motivos de seguridad desde la década de 1990. Actualidad En las primeras plantas funcionan los almacenes Beograd, mientras que las demás corresponden a las oficinas de Studio B (una emisoria municipal de radio y televisión) y el canal Košava TV, a la sede de IKEA en Serbia y a otros medios de comunicación de la ciudad. Reformas La ciudad de Belgrado prevé realizar una reforma del edificio que consistirá en la limpieza de la fachada, la reconstrucción de la entrada e incluso la reapertura del restaurante de la planta superior. Véase también Belgrado Enlaces externos Ciudad de Belgrado Edificios más altos de Belgrado (Emporis) Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Beograđanka.
Beograđanka

La tour Beograđanka (en serbe cyrillique : Београђанка) est un gratte-ciel situé dans le centre-ville de Belgrade, la capitale de la Serbie. La tour est officiellement appelée le Palais Beograd (Палата Београд et Palata Beograd). Le bâtiment s'élève à une hauteur de 101 m. Histoire La tour Beograđanka fut construite de 1969 à 1974 par l'architecte Branko Pešić. Elle fut élevée au cœur de la ville entre les places Terazije et Slavija et, plus précisément, entre les rues Kralja Milana et Masarikova ; cette position centrale renforce l'impression de hauteur que donnent ses 24 étages. Longtemps, la tour Beograđanka fut l'immeuble le plus haut de la capitale serbe. La tour abrite un restaurant panoramique à son sommet. En revanche, pour des raisons de sécurité, l'établissement est fermé au public depuis les années 1990. Aujourd'hui Les premiers étages de la tour sont occupés par le grand magasin Beograd ; on y trouve aussi les bureaux du Studio B (station de radio et de télévision de la ville de Belgrade) et ceux de TV Košava. Plus haut se trouvent les bureaux de la Société IKEA, ainsi que d'autres médias de la capitale, comme le quotidien Blic qui y conserve quelques bureaux. Le rez-de-chaussée est occupé par un magasin Chrysler, tandis que le sous-sol abrite un supermarché Maxi. Notes et références Voir aussi Article connexe Architecture à Belgrade Liens externes (fr) Notice sur la tour Beograđanka (avec identification des immeubles voisins) Portail de Belgrade Portail des gratte-ciel