NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Narodno kazalište Sombor

Narodno kazalište Sombor (srp. Народно позориште Сомбор) je kazališna ustanova iz Sombora, autonomna pokrajina Vojvodina, Republika Srbija. Nalazi se na adresi Trg Koste Trifkovića 2, Sombor. Povijest Zgrada somborskog kazališta izgrađena je inicijativom Deoničarskog društva somborskog pozorišta utemeljenog 1879., a kojeg su činili somborski građani. Prva predstava izvedena je 25. studenog 1882. Od tada somborsko kazalište djeluje bez prekida u radu. Stalni profesionalni postav djeluje nakon Drugog svjetskog rata, od 1946. godine. 1952. je somborsko Kazalište preraslo u Narodno kazalište. Zadnjih dvadeset godina jedno je od najmobilnijih kazališta u Srbiji. Istaknuti redatelji koji su djelovali u somborskoj kazališnoj kući su Mata Milošević, Marko Fotez, Jovan Putnik, Slavoljub Stefanović Ravasi, Ljubomir Draškić, Dejan Mijač, Paolo Magelli, Vida Ognjenović, Dimitrije Jovanović, Stevo Žigon, Petar Veček, Ljubiša Ristić, Zoran Ratković, Ljuboslav Majera, Egon Savin, Jagoš Marković, Dušan Petrović, Kokan Mladenović, Gorčin Stojanović, Boris Liješević, Milan Nešković. Upravnici Kazališta od 1952. do danas bili su Josip Jasenović, Nikola Petrović, Božo Despotović, Mirjana Markovinović, Milivoje Mlađenović, Srđan Aleksić, Biljana Keskenović i danas Mihajlo Nestorović. Kazalište ima dvije scene: Veliku scenu i malu scenu - Studio 99. Trista je mjesta u gledalištu Velike scene,a 99 u gledalištu Studija 99. U kazalitu je 48 zaposlenika i zaposlenica, od čega glumački ansambl čini sedamnaest glumaca. Višegodišnja tajnica Kazališta bila je Antonija Čota Rekettye, popularna Tonka, dobri duh somborskog kazališta. Od 1993. godine, sezonu završavaju festivalom Pozorišni maraton. Zgrada Zgrada Narodnog kazališta datira iz 1882. godine i predstavlja nepokretno kulturno dobro kao spomenik kulture od velikog značaja. Nagrade Brojne nagrade osvojili su predstavama „Ukroćena goropadnica“, „Figarova ženidba“, „Fiškal galantom“, „Afera nedužne Anabele“, „Zla žena“, „Ruženje naroda u dva dela“, „Bogojavljenska noć“, „Buđenje proleća“, „Kazimir i Karolina“, „Opsada crkve Svetog Spasa“, „Paradoks“, „Mračna komedija“, „Buba u uhu“, „Projekcija“, „Nora (lutkina kuća)“, „Ženidba“, „Pučina“, „Predstava Hamleta u selu Mrduša donja“, „Čarobnjak“, „Gospođa Olga“, „Doktor Nušić“. Izvori
Зграда Народног позоришта у Сомбору

Зграда Народног позоришта у Сомбору је подигнута 1882. године и представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Историјат и архитектура Оснивањем Акционарског друштва за изградњу позоришта 1877. године и доношењем одлуке 1879. године о расписивању конкурса за израду плана, зграда је подигнута по пројекту Адолфа Вајте. Смештена у старом градском језгру, својим складним и одмереним линијама у духу класицизма представља једно од најрепрезентативнијих позоришта на подручју Војводине. Крајем седамдесетих година 20. века извршена је доградња, реконструкција и адаптација, када је додавањем другог крила објекат добио симетричан изглед, сасвим у складу духа времена у коме је настао. Фасади из улице Косте Трифковића са монументалним прочељем и два крила, посебан акценат даје испад у виду трема у приземљу са балконом на спрату и класицистички конципиран фронтон са тосканским и јонским пиластрима и тимпаноном. Богато обрађен ентеријер у барокном стилу, са сликаном и штуко декорацијом, рађен по узору на бечка и пештанска позоришта један је од ретких позоришних простора који је до данас сачуван у аутентичном облику. Конзерваторски радови су извођени 1977. и 1981–82. године. Види још Народно позориште Сомбор Списак споменика културе у Западнобачком округу Споменик културе од великог значаја Референце Спољашње везе „Зграда Народног позоришта — Споменици културе у Србији”. САНУ. Списак споменика културе од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Зграда Народног позоришта у Сомбору
Національний театр в Сомборі

Національний театр в Сомборі — театральний заклад у місті Сомбор, Сербія. Вперше театр у цьому місті був заснований письменником Йованом Джорджевичем, котрий заснував тут Сербську театральну громаду у березні 1850. Діяльність Джорджевича з організації театру викликала потребу у відповідному приміщенні. У 1877 році в Сомборі було утворене акціонерне товариство із спорудження будівлі театру. Товариство провело конкурс архітектурних проектів і визнало кращою пропозицію архітектора Адольфа Вайта, котрий спланував будову у стилі (нео)класицизму з еклектичними елементами. Цей проект Вайта було реалізовано, будівництво завершилося 1882. Перша вистава у новому приміщенні була зіграна 25 листопада 1882. Від 1946 приміщення театру стало постійною сценою для професійного театрального колективу, а в 1952 р. театру присвоєно звання народного. З нагоди сторіччя будівлі театру у 1982 її було реконструйовано та розширено. Примітки Див. також Європейський маршрут історичних театрів Посилання Historic Theatres Across The Adriatic Route // European Route of Historic Theatres. — P. 2. National Theatre Sombor - Theatre Database / Theatre Architecture Зграда Народног позоришта - Споменици културе у Србији Sombor National Theatre // In: Joint Survey of Cultural Values. Synergy of culture and tourism: utilisation of cultural potentials in less favoured rural regions. — P. 118. []
Museum of 4 July

The Museum of 4 July was a museum located in Belgrade, the capital of Serbia. It was established in 1950 in the house where members of the Central Committee of the Communist Party of Yugoslavia decided to encourage the people's uprising against Yugoslavia's German occupiers on 4 July 1941. That date was later dubbed Fighter's Day, a public holiday during the existence of Socialist Federal Republic of Yugoslavia. Located at number 10/A Prince Alexander Karađorđević Boulevard, the museum opened on 1 May 1950. The building is marked by a memorial plaque. A monument entitled Call of the Uprising, sculpted by Vojin Bakić, adorns the front of the building. It was closed in 2003, after the property was returned to the Ribnikar family. History The house was built in 1934 by Vladislav Ribnikar. Before the outbreak of World War II, a shelter was buried in the back yard, and the building itself was prepared as a base for illegal operations. In the first years of the war, it hid illegal immigrants. and for some time was used by the Yugoslav Partisans (NOVJ). In 1943, after Vladislav and his wife Jara departed with the Partisans, the house was confiscated and occupied by German officers. After Yugoslavia was liberated at the end of World War II, the Germans left the house empty and vandalized. Ribnikar gave the house to the Communist Party of Yugoslavia to form a museum. The Republic of Serbia declared the building a Monument of Culture of Exceptional Importance in 1979, granting it protected status. In 2003, the museum was closed, and the property was returned to the Ribnikar family. Also, in the same year, Ribnikar Fond decided to use old Museum building, and open new museum, called "Museum of Politika and Serbian press". Notable residents Edvard Kardelj Vladimir Dedijer Ivo Lola Ribar Josip Broz Tito, lived on the first floor See also Monument of Culture of Exceptional Importance List of museums in Serbia References External links
Museo del 4 de julio

El Museo del 4 de julio (en serbio: Музеј 4. јули; Muzej "4. juli") en Belgrado, Serbia era un museo ubicado en la casa donde los miembros del Comité Central del Partido Comunista de Yugoslavia decidieron alentar el levantamiento popular contra los ocupantes nazis de Yugoslavia el 4 de julio de 1941. Esa fecha se denominó más tarde el Día de combate, un día festivo en la República Socialista Federal de Yugoslavia. Situado en el número 10 / A Bulevar Príncipe Alexander Karađorđević,​ el museo abrió sus puertas el 1 de mayo de 1950 y fue cerrado en 2003. El edificio se caracteriza por una placa conmemorativa. Un llamado monumento titulado como la sublevación, fue esculpido por Vojin Bakić y adorna la parte delantera del edificio. Véase también Museología Museografía Museos Referencias
Musée du 4 juillet

Le musée du 4 juillet (en serbe cyrillique : Музеј 4. јули ; en serbe en écriture cyrillique : Музеј 4. јули ; en serbe latin : Muzej 4. juli ; en serbe en alphabet latin : Muzej 4. juli) est un musée situé à Belgrade, en Serbie, dans la municipalité de Savski venac. Il est lié au souvenir du 4 juillet 1941, date à laquelle les Partisans communistes de Josip Broz Tito décidèrent de se lancer dans la résistance contre l'occupant nazi. Le bâtiment, construit en 1934, est inscrit sur la liste des monuments culturels d'importance exceptionnelle de la république de Serbie et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Il est fermé en 2000. Présentation Le bâtiment est construit en 1934 pour Vladislav C. Ribnikar, le directeur du journal Politika. Dès avant la Seconde Guerre mondiale, un abri souterrain est creusé dans la cour arrière de la maison, tandis que le bâtiment lui-même est réorganisé pour y accueillir des activités illégales. De fait, pendant les premières années de la guerre, la maison abrite des clandestins et le Bulletin du Haut commandement des Partisans y est publié. Elle sert de cachette à des immigrants illégaux comme Edvard Kardelj, Vladimir Dedijer ou Ivo Lola Ribar et, à l'étage, se trouve une pièce qui sert de bureau à Josip Broz Tito. La maison doit une partie de sa notoriété au fait que, le 4 juillet 1941, le bureau politique du Parti communiste de Yougoslavie y prend la décision de lancer la résistance contre l'occupant nazi. En 1943, Vladislav Ribnikar et sa femme Jara prennent leur distance avec les Partisans. Leur maison est confisquée et occupée par des officiers nazis. À la libération, les Allemands quittent la maison, après l'avoir vidée et gravement endommagée. La famille Ribnikar fait don du bâtiment à la Ligue des communistes de Yougoslavie pour en faire un mémorial. Le Musée du 4 juillet ouvre ainsi ses portes le 1er mai 1950 et poursuit ses activités jusqu'en 2000. Sur la maison, une place commémorative est apposée et, devant elle, est placée L'Appel aux armes, une œuvre du sculpteur Vojin Bakić. Future destination Après la fermeture du musée, la propriété est revenue à la famille Ribnikar. En 2003, le Fonds Ribnikar décide de se servir du bâtiment pour en faire un musée de Politika et de la Presse serbe. Références Articles connexes Liste des musées de Belgrade Architecture à Belgrade Portail de la Yougoslavie Portail de Belgrade Portail de la Seconde Guerre mondiale Portail des musées Portail de la protection du patrimoine
Музеј 4. јули

Музеј „4. јули“ је био музеј, који је од 1950. до 2003. године постојао у Београду. Налазио се у Булевару кнеза Александра Карађорђевића бр. 10/а у кући Владислава Рибникара, у којој су чланови Политбироа Централног комитета Комунистичке партије Југославије, 4. јула 1941. године, одржали седницу на којој су донели одлуку о подизању устанка народа Југославије против окупатора. Овај дан се касније прослављао као Дан борца. Музеј се првобитно звао „5. јула”. Кућа-музеј Кућу је 1934. године саградио Владислав Рибникар. Пре избијања Другог светског рата у дворишту је ископано склониште, а сама зграда припремљена је за илегални рад. У њој су се, у првим годинама рата, крили илегалци и неко време је ту штампан Билтен Врховног штаба НОВ и ПОЈ. Између осталих, у њој су живели: Едвард Кардељ, Владимир Дедијер и Иво Лола Рибар, а на спрату је била соба у којој је боравио Јосип Броз Тито. Након одласка Владислава и Јаре Рибникар у партизане, 1943. године, кућа је конфискована и у њу су се уселили немачки официри. По ослобођењу земље, Владислав Рибникар је кућу, коју су Немци оставили празну и демолирану, поклонио Комунистичкој партији Југославије, са жељом да у њој формира музеј. Музеј је отворен 1. маја 1950. године и налазио се у саставу Музеја града Београда. Године 1982, укључен је у састав Меморијалног центра „Јосип Броз Тито“, а по његовом укидању 1996. године, укључен је у састав Музеј града Београда. Музеј је затворен за посетиоце 2000. године, а априла 2003. кућа је враћена породици Рибникар. Фонд Рибникар је маја 2003. године, донео одлуку да у кући формира музеј листа „Политике“ и српске штампе. Тада је одлучено да се кућа реновира како би се створили услови за стварање сталне поставке, али оно још увек није почело. Кућа је обележена спомен-плочом, а 17. маја 1965. године је проглашена за Споменик културе од изузетног значаја. Испред зграде је постављен споменик „Позив на устанак“, рад вајара Војина Бакића. Галерија Референце Литература Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Меморијални центар Јосип Броз Тито — Документарни филм из 1984. године www.youtube.com
Raichelův palác

Raichelův palác (srbsky Рајхлова палата/Rajhlova palata, maďarsky Raichl-palota) je secesní palác, který se nachází v srbském městě Subotica (ul. Đure Đakovića). Vybudován byl v letech 1903/1904 a název má podle svého architekta, Ference Raichleho. Raichle nechal dům zbudovat jako své velkolepé sídlo. Sloužilo mu však jen pouhých několik let, neboť po čtyřech letech od dokončení nedokázal Raichle platit své dluhy, velmi rychle zbankrotoval a soud mu zabavil veškerý jeho majetek. V soukromém vlastnictví byl dům až do roku 1949, kdy do něho bylo přemístěno Subotické muzeum. Od roku 1968, resp. 1970 slouží jako galerie výtvarného umění. V současné době patří budova mezi ukázky maďarské secese z přelomu 19./20. století a je památkově chráněna. V roce 2004 byla fasáda budovy rekonstruována. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Raichelův palác na Wikimedia Commons Informace o paláci na stránkách města Subotica (srbsky)
Palais Raichle à Subotica

Le palais Raichle à Subotica (en serbe cyrillique : Палата Рајхл у Суботици ; en serbe latin : Palata Rajhl u Subotici) est situé à Subotica, dans la province de Voïvodine et dans le district de Bačka septentrionale, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1218). Présentation Le palais a été conçu en 1903 par l'architecte Ferenc Raichle (1869-1960) pour y installer sa propre famille, son bureau et une maison destinée à la location. L'ensemble s'inscrit dans l'esprit de la Sécession hongroise d'Ödön Lechner qui mêle l'architecture Art nouveau et les motifs nationaux traditionnels et de Gyula Pártos. La façade réalise ainsi la synthèse entre les lignes courbes, le jeu sur les couleurs, le caractère expressif des masses en accentuant les contrastes entre les parties planes, les parties en retrait et les parties saillantes. Une attention particulière a été accordée à l'entrée, avec son portail et son balcon aménagés dans une niche profonde. La décoration de la façade, avec ses reliefs polychromes, sont en céramique de Zsolnay. La décoration intérieure a été partiellement conservée ; en revanche, le mobilier a été détruit. Depuis 1970, le palais accueille la galerie d'art contemporain « Rencontre d'art ». Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Bačka septentrionale Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine Portail de l’Art nouveau
Palača Raichl u Subotici

Palača Franje Raichla (Ferenca Raichla) (Reichl, Reichle) u Subotici je secesijska palača. Sagrađena je 1904. godine.Za sebe ju je dao podići Franjo Reichl (Franjo Rajhl, Ferenc Raichl). Zaštićeni je spomenik kulture u Sjevernobačkom okrugu. U njoj je nekad bio smješten Gradski muzej koji jekrajem 1960-ih (1948. – 1968.) preselio je u prostorije Gradske kuće, a poslije ova palača bila izložbeni prostor. U palači je djelovala galerija Likovni susret Palić, kasnija Moderna galerija Likovni susret. Izvori Ante Sekulić: Umjetnost i graditeljstvo bačkih Hrvata, Matica hrvatska, Zagreb, 1998., ISBN 953-150-167-X, str. 57. Službeni list Grada Subotice na hrvatskom[neaktivna poveznica] Pojedinačno zaštićeni spomenici kulture kojie se nalaze unutar granica plana Međuopćinski zavod za zaštitu spomenika kulture Subotica Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. ožujka 2016. (Wayback Machine) (srpski) (xls) Popis spomenika kulture u Srbiji prema identifikatoru (SK) Arhivirana inačica izvorne stranice od 23. travnja 2012. (Wayback Machine) (srpski) Kulturna dobra Arhivirana inačica izvorne stranice od 19. ožujka 2012. (Wayback Machine) (srpski) (engl.) Popis spomenika kulture u Srbiji
Pałac Raichle w Suboticy

Pałac Raichle w Suboticy – pałac w Suboticy z początków XX wieku, zaliczany do zabytków kultury materialnej Serbii o wielkim znaczeniu. Historia Budynek powstał w 1904 roku z inicjatywy węgierskiego architekta Ferenca Raichlego. Przez kilka lat obiekt stanowił miejsce pracy i zamieszkania dla Węgra, jednak w 1908 roku z powodu bankructwa był on zmuszony do oddania nieruchomości pod licytację. Przez kilkadziesiąt lat pałac znajdował się w prywatnych rękach, aż do momentu, w którym przejęło go miasto. W 1949 roku otworzono w tym miejscu Muzeum Suboticy, natomiast w 1970 roku Galerię Sztuki Współczesnej. Funkcję tę Pałac Raichle spełnia do dziś. Architektura Ferenc Raichle wzniósł swoją siedzibę w duchu architektury secesyjnej. W elewacji budynku dominuje środkowa część z reprezentacyjnym portalem wejściowym. Z obu stron loggii widnieją drewniane wykusze z ozdobną mozaiką. Dominuje biel z elementami niebieskimi i rdzawymi. Przypisy Galeria
Палата Рајхл

Палата Рајхл у Суботици подигнута 1904. године као породична палата архитекте Ференца Рајхла, за становање и пројектни биро. Грађевина представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Архитектура Палата као једно од најмаркантнијих остварења мађарске сецесије представља животно ремек дело архитекте Рајхла. Прочељем доминира централни део са улазним репрезентативним порталом, по замисли аутора, а по ободу уоквиреном жолнаи керамиком и кованим гвожђем. Са сваке стране лође постављени су дрвени еркери, са декоративним зтакама мурано мозаика. Керамички украси на фасади су израђени у Печујум а допуњавају их мурански мозаици. Разноврсност и богатство материјала који су се користили на фасадама пренели су се и на ентеријер. За сваку просторију посебно су пројектовани плафонски гипсани ба-рељефи и рељефни фризови у горњој партији зидова. На спрату су се, поред велике трпезарије, која је служила и као балска дворана, налазили мушки салон за пушење и билијар сала, а одмах до њих музички салон. Иза мушког салона били су смештени женски салон и спаваћа соба, која је била повезана са купатилом, гардеробом и дечијом собом. Ова палата је још имала и просторију за породични доручак, која је била повезана са кухињом у приземљу. Зграда поседује 35 соба од којих су све сачуване у аутентичном стилу. Фасада дворишног дела је стилски изведена у складу са зачељем палате Рајхл, мада их је ипак дискретно делила ограда од кованог гвожђа као и тераса са држачима за цвеће, а са улице је парк Рајхлове палате био скривен високом оградом са малом дрвеном и великом колском капијом. 1904. године је почела градња овог здања где је почетна идеја била две зграде као два одвојена дела, стамбени дом и простор за изнајмљивање. Финансијски проблеми породице Рајхл су довели до обуставе радова и банкрота 1908. године након чега је зграда више пута мењала власнике, све до национализације 1948. године. Од 1970. године се у Палати Рајхл налази Галерија модерне уметности „Ликовни сусрет“, а од 1979. године је уписана у регистар заштићених добара као споменик културе. Галерија Референце Литература Алфиревић, Ђорђе: Експресионизам у српској архитектури. Београд: Орионарт, 2016. Списак споменика културе у Севернобачком округу Спољашње везе ТО Суботица/Рајхлова палата ТО Војводине/ Палата Рајхл Суботица Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Кућа као из бајке са тајним ходником ("Политика", 6. април 1937)
Koviljsko-petrovaradinski rit

Koviljsko-petrovaradinski rit je chráněné území (zvláštní přírodní rezervace), které zahrnuje lužní lesy řeky Dunaje mezi městy Novi Sad a Gardinovci v Srbsku. Přírodní rezervaci tvoří dvě fyzicky oddělné části; část pravého břehu mezi městy Sremski Karlovci a Petrovaradín (říční kilometr 1231-1250) a mnohem větší část levého břehu řeky od Sremských Karlovců až po obec Gardinovci (říční kilometr 1245-1251 km). Rozloha rezervace činí 4 840 ha. Zatímco pravý břeh Dunaje je v této oblasti strmý, neboť evropský veletok se zde zakousává do podhůří pohoří Fruška Gora, levý břeh tvoří řada záplavových oblastí, lesů, slepých ramen a ostrovů, jakými jsou například Krčedinska ada, Koviljska ada a další. Přírodní rezervace byla vyhlášena v roce 1998. Již roku 1989 byl Koviljsko-petrovaradínský rit prohlášen za významné hnízdiště ptactva (IBA) a v současné době je rovněž jedním z kandidátů pro lokality tzv. Ramsarské úmluvy. Vymezení ochrany Rezervace je rozdělena do tří pásem, která požívají různý stupeň ochrany, od I. stupně (509 ha, 10,5 % rezervace), přes II. stupeň (2082 ha, 43 %) až do III. stupně (2249 ha, 43,5 %). Jako cenné jsou chráněny především lužní lesy na ostrovech Krčedinska a Koviljska ada. Zhruba 55 % území rezervace tvoří lesy. V centrální části prochází skrz rezervaci dálnice spojující města Bělehrad a Novi Sad, která překonává Dunaj po vysokém mostě. Fauna Celá oblast není intenzivně zemědělsky využívána a slouží jak pro příležitostnou pastvu hospodářských zvířat, tak i jako domov spousty druhů divoké zvěře. Žije zde 42 druhů hmyzu, 26 druhů ryb, 11 druhů obojživelníků, 206 druhů ptáků a 26 druhů savců. Řada druhů, pro které je tato rezervace domovem, patří mezi ohrožené. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Koviljsko-petrovaradinski rit na Wikimedia Commons
Koviljsko-petrovaradinski rit

La réserve naturelle de Koviljsko-petrovaradinski rit (en serbe cyrillique : Специјални резерват природе Ковиљско-петроварадински рит), en français : la réserve des « marais de Kovilj-Petrovaradin », est une aire protégée située au nord de la Serbie, dans la province de Voïvodine (identifiant no RP 14). Depuis 2012, le site est inscrit sur la liste des sites Ramsar pour la conservation et l'utilisation durable des zones humides (site no 2028). Il est également considéré comme une zone importante pour la conservation des oiseaux (ZICO no RS005). Géographie Flore et faune Protection Activités humaines Notes et références Voir aussi Aires protégées de Serbie Liens externes Ressources relatives à la géographie : Service d'information sur les Sites Ramsar World Database on Protected Areas Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des lacs et cours d'eau Portail de la conservation de la nature Portail de l'ornithologie
Posebni rezervat prirode Koviljsko-petrovaradinski rit

Posebni rezervat prirode Koviljsko-petrovaradinski rit je posebni rezervat prirode u Vojvodini. U naravi je ritska cjelina osebujne flore i faune. U njoj žive brojne rijetke i ugrožene vrste. Sastoji se od Koviljskog i Petrovaradinskog rita. U zaštitu autohtone bioraznolikosti uključeni su obližnji stanovnici. Ondje se osim očuvanja divljine, čuvaju genetski resursi agrobioraznolikosti (balkanski magarac, podolsko govedo, mangulica). Rezervatom upravlja JP Vojvodinašume. Izvor Zelena mreža Vojvodine Arhivirana inačica izvorne stranice od 4. ožujka 2016. (Wayback Machine)