Stolnica sv. Trojice, Niš

Stolnica sv. Trojice (srbsko Саборнa црква Свете Тројице, latinizirano: Saborna crkva Svete Trojice) je vzhodno pravoslavna cerkev v Nišu v Srbiji. Je pod jurisdikcijo Niške eparhije Srbske pravoslavne cerkve in služi kot njena stolnica. Po cerkvi svetega Save in cerkvi svetega Marka, ki sta obe v Beogradu, je cerkev sv. Trojice tretja največja v Srbiji. Tako po svoji arhitekturi kot po ikonah, izdelanih za ikonostas, zavzema pomembno mesto v srbski umetnostni zgodovini. Na cerkvi so prisotni različni slogovni motivi: srbsko-bizantinska, romansko-bizantinska in islamska arhitektura, pa tudi renesansa in zahodni barok. Takšna zasnova znamenitosti je prelomnica v zgodovini srbske arhitekture, kar se odraža v opustitvi klasične zasnove in ustvarjanju nacionalnih znamenitosti. Stolnica sv. Trojice je bila močno poškodovana v zavezniškem bombardiranju leta 1944 in v požaru leta 2001. Zgodovina Gradnja cerkve se je začela leta 1856, v času, ko je v Nišu živelo 12.000 pravoslavnih Srbov. Gradnji templja je pripomogel Pariški mir leta 1856, s katerim je Turčija na vztrajanje drugih podpisnikov priznala enakopravnost muslimanov in kristjanov, kar je praktično pomenilo dovoljenje za gradnjo novih in obnovo starih cerkva ter odprtje šol. Tempelj je bil dokončan šele leta 1872. Veliko vlogo pri gradnji templja je imel škof Janićije. 18. oktobra 1856 je niški škof Janićije dal večjo vsoto denarja in povabil premožnejše meščane Niša, da se pridružijo pri zagotavljanju sredstev za začetek gradnje. Naslednje leto, natančneje 12. maja 1857, je občina sklenila pogodbo z arhitektom Andrejem Damjanovom iz Velesa o gradnji triladijske bazilike s petimi kupolami. Predstavniki občine so od Damjanova izrecno zahtevali, da bo njihova cerkev podobna Gračanici ali Visokim Dečanom. Lokacija cerkve je blizu današnjega središča Niša, vendar je bil sredi 19. stoletja del Niša, kjer so živeli večinoma Srbi. Slovesna posvetitev je bila opravljena šele po osvoboditvi Niša 13. februarja 1878, na dan svetega Simeona, ob prisotnosti beograjskega metropolita Mihaila in kneza Milana Obrenovića. Leta 1880 je cerkev prejela pet zvonov, enega je darilo kneza Milana, drugega je ulil iz zaseženih turških topov, ostale tri zvonove pa so darovali meščani Niša. Na zgornji galeriji na severni strani je kapela, posvečena sv. Janezu Krstniku, na južni strani galerije pa kapela, posvečena sv. Simeonu Mironoscu. Poslikava templja je bila izvedena v 1930-ih, dela pa je izvedel Vladimir Predojević, akademski slikar iz Beograda. Delo je bilo ocenjeno kot zelo uspešno z veliko tehnično in koloristično modernostjo ter jasnostjo vsebine. Del relikvij sv. Artemija je poseben zaklad te cerkve. Zelo dragocen je prt iz začetka tega stoletja, izdelan iz bele svile in zlatih žic, okrašen s čipko. Zvonik ima veliko uro in 5 ogromnih zvonov, ulitih v Vršcu med letoma 1877 in 1881. Najpomembnejša vrednost niške cerkve je bil ikonostas, ki je vseboval 54 ikon. Način gradnje cerkve je povzročal veliko težav, zato je bilo treba tempelj le dvajset let po gradnji večkrat popravljati. Ker je bil zgrajen med turško okupacijo, po takratnih pravilih zvonik ni smel biti višji od strehe cerkve. Zvonik z uro je bil dodan šele leta 1937, ko je dosegel višino srednje kupole. Končna obdelava je bila izvedena po projektu niškega arhitekta Aleksandra Mevdedeva. Med zavezniškim bombardiranjem 4. aprila 1944 je bil tempelj močno poškodovan. Zavezniki so bili obveščeni, da Nemci v pristanišču hranijo bencin in parkirajo avtomobile na dvorišču. Ali je to vplivalo na bombardiranje tega dela mesta, še ni znano, a takrat je bila porušena severovzhodna stena cerkve, pa tudi galerija templja, kapela, posvečena sv. Janezu Krstniku in kapela sv. apostola Nikanorja. Tudi glavni ladji templja, ki je bila na severni strani močno prizadeta, ni bilo prizaneseno. Zahvaljujoč donacijam je bila cerkev hitro sanirana in pripravljena za bogoslužje že junija 1945. Leta 2001 je tempelj zgorel v požaru. Požar je tempelj zajel zgodaj zjutraj 12. oktobra 2001, prvi znaki plamenov pa so bili zabeleženi okoli 16. ure. Zaradi neustreznih pogojev za približevanje gasilskih vozil, del v bližini cerkve, parkiranih vozil pred cerkvijo, velike količine vnetljivih materialov se gasilci niso mogli približati in pogasiti požara, zato je bil tempelj v veliki meri uničen. Požar je bil omejen malo po 9. uri. Od katedrale so ostali le še zidovi. Vzrok požara še ni pojasnjen, vendar se ugiba, da je šlo za malomarnost, saj so dela na vgradnji talnega ogrevanja potekala že več kot eno leto, financirana pa so bila z donacijami iz Grčije. Določene stvari, sumi dela domačinov in določeni grafiti v okolici in na cerkvenem dvorišču so vzbudili sum, da gre za požig, vendar za kaj takega ni dokazov. V ognju je zgorel celoten ikonostas, ki ga je skoraj v celoti poslikal znani srbski slikar Đorđe Krstić. V plamenih so izginila tudi carska vrata, najbolj dekorativni del niškega ikonostasa. Plamen je pogoltnil tudi celoten ikonostas, ki ga je izdelal beograjski rezbar Louis Kapelnik, medtem ko so bile uničene freske manjšega pomena, delo beograjskega slikarja Vladimirja Predojevića. Ohranila se je le freska sv. Trojice. Kmalu po požaru leta 2001 je niški škof Irinej sprožil obnovo templja. Na pomoč so priskočili številni dobrotniki, vlada Republike Srbske, zasebna podjetja in prebivalci Niša. Tempelj je bil v celoti obnovljen in posvečen 8. oktobra 2006. Cerkev je posvetil metropolit zagrebško-ljubljanski Jovan skupaj z nadškofi Srbske pravoslavne cerkve. Sklici Zunanje povezave