NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église Saint-Constantin-et-Sainte-Hélène de Koceljeva

L'église Saint-Constantin-et-Sainte-Hélène de Koceljeva (en serbe cyrillique : Црква Светог цара Константина и царице Јелене у Коцељеви ; en serbe latin : Crkva Svetog cara Konstantina i carice Jelene u Koceljevi) est une église orthodoxe serbe serbe située à Koceljeva et dans le district de Mačva en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 1472). Présentation L'église, construite de 1868 à 1870, a été plusieurs fois endommagée. Pendant la Première Guerre mondiale, elle a été pillée, transformée en prison puis a servi d'entrepôt ; restaurée en 1932, elle a de nouveau servi de prison et d'entrepôt pendant la Seconde Guerre mondiale. Construite en briques, elle est constituée d'une nef unique dotée d'une voûte en berceau ; les murs et la voûte sont renforcés par trois paires de pilastres soutenant les arcs. L'intérieur est subdivisé en quatre parties : le narthex surmonté d'une galerie, la nef, la zone de l'autel et le chœur ; l'abside du chœur prend une forme demi-circulaire à l'extérieur. La décoration des façades est relativement modeste : deux corniches courent le long du toit ; les ouvertures sont surmontées d'arcades en stuc. La façade occidentale est dominée par un haut clocher en cuivre formé d'un bulbe aplati, d'une lanterne et d'une croix ; le portail d'entrée est surmonté d'une fenêtre allongée et est encadré par deux niches peu profondes de même dimension que la fenêtre ; dans les niches se trouvent deux peintures dont l'une représente saint Nicolas et l'autre saint Jean-Baptiste. Les façades sont enduites de plâtre et peintes en blanc. Le toit, quant à lui, est recouvert de tuiles. À l'intérieur se trouve une iconostase peinte par quatre artistes différents ; le seul qui soit identifié est Nikola Marković qui a travaillé sur elle en 1871. Références Article connexe Monuments culturels du district de Mačva Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог цара Константина и царице Јелене у Коцељеви

Црква Св. цара Константина и царице Јелене у Коцељеви је подигнута у периоду од 1868. до 1870. године. Припада Епархији шабачкој Српске православне цркве Историја Својим залагањем свештеник Љубомир- Љуба Бабовић ће успети да у Коцељеви изгради нову (данашњу цркву ), на плацу који је за ту прилику дао у размену коцељевачки трговац и дугогодишњи председник општине Илија Ковачевић. Црква је подигнута по најбољем архитектонском пројекту који је тадашње Министарство Кнежевине Србије одобрило, а грађена је у периоду од 1858. до 1872. године. Црква је посвећена првом хришћанском цару Константину (Великом)и његовој мајци, царици Јелени. Прву службу у новој недовршеној цркви свештеник Љуба Бабовић одслужио је на Божић 1870. године. Следеће, 1871. године, по конкурсу који је расписало тадашње Министарство просвете и црквених дела Кнежевине Србије, иконописац Никола Марковић из Београда (члан Српског ученог друштава), осликао је нови иконостас цркве коцељевачке. Током Првог светског рата Аустријанци су цркву претворили у затвор за српске затворенике и избеглице, а затим у ратни магацин, да би по повлачењу 1918. године је запалили. Између два светска рата, коплетна обнова је урађена тек 1932. године, да би за време Другог светског рата црква доживела исту судбину као из првог. Садашњи иконостас 1962. године је поклонио епископ сремски Макарије Ђорђевић. Иконостас је урадио столар Александар Новаковић из Свилеуве по нацрту архиктете др Драгољуба Шарића из Београда, а осликали Јован Плавшић и Михаило Јунас. Тада су у иконостас уграђене и првобитне црквене двери, затим, две иконе (Богородица и св. Јован Богослов), као и распеће из 1871. године који су сачувани после аустроугарског паљења цркве 1918. године. Иконе на светим дверима осликао је 1871. године Никола Марковић, сликар из Београда. Садашње иконе и орнаментику у цркви урадио је Жарко Ђукић сликар иконописац из Пивница од 2005 до 2008 године. Изглед цркве Црква Св. цара Константина и царице Јелене је једнобродна грађевина правоугаоне основе, зидана од тврдог материја. Црква има три портала: западни, северни и јужни. Високи звоник покривен бакарним лимом доминира западним делом. Кровне површине су двоводне, са бибер - црепом као кровним покривачем. Види још Списак споменика културе у Мачванском округу Референце Литература Зоран Живановић: " Храм Св. цара Констатина и царице Јелене у Коцељеви", издавач Српска православна општина Коцељева, Звичајни музеј Коцељева, Коцељева. 2011. ISBN 978-86-84115-15-9.. COBISS.SR 185984780 Завод за заштиту споменика културе Ваљево: "Споменичко наслеђе Колубарског и Мачванског Округа" , Ваљево. 2006. ISBN 978-86-904745-2-3.. COBISS.SR 131307532 Спољашње везе Цркве и манастири Епархија шабачка Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Ensemble commémoratif de la colline de Ljubić

L'ensemble commémoratif de la colline de Ljubić (en serbe cyrillique : Меморијални комплекс на Љубићу ; en serbe latin : Memorijalni kompleks na Ljubiću) se trouve à Ljubić, sur le territoire de la ville de Čačak et dans le district de Moravica, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 396). Présentation Le 6 juin 1815, la bataille de Ljubić s'est déroulée sur la colline de Ljubić, située à proximité du village du même nom ; elle a été la plus importante du Second soulèvement serbe contre les Ottomans. 1 500 Serbes et environ 5 000 Turcs, menés par Imshir Pacha, ont pris part à cette bataille qui s'est terminée par la victoire des insurgés serbes. Pendant le combat, Tanasko Rajić, le commandant de l'artillerie serbe, cerné par les Turcs, a trouvé la mort en défendant le canon ; cependant, le commandant ottoman Imshir Pasha a lui aussi été tué au cours de la bataille. Un monument en l'honneur de Tanasko Rajić et d'autres insurgés morts au cours de la bataille a été érigé sur la colline en 1938. Il se présente comme un haut obélisque qui se dresse sur un piédestal et il est décoré d'un relief en bronze représentant Rajić défendant un canon. Cette composition est l'œuvre de Milovan Krstić, un sculpteur de Niš. Dans les environs immédiats du monument se trouvent les tombes des cheminots et des ouvriers tués pendant la guerre de libération nationale ; on y trouve aussi une plaque commémorative apposée en l'honneur du héros national Radomir Đurakić (1921-1943), ainsi qu'un mémorial dédié aux victimes des Première et Seconde Guerres mondiales et aux combattants de l'Armée rouge morts lors de la libération de Čačak. Sur la colline, une église, dédiée au saint prince Lazare, a été construite entre 2006 et 2008 selon un projet de l'architecte Predrag Peđa Ristić (1931-2019) de Belgrade, qui a par exemple dessiné l'église du Synaxe-de-Tous-les-Saints-Serbes de Mississauga au Canada (1993) et la cathédrale de la Résurrection-du-Christ de Podgorica (1993). Elle a été ornée de fresques par le peintre Goran Jović. L'église a été consacrée par le patriarche serbe Irénée, avec l'aide de l'évêque de Žiča Jovan et de l'évêque de Ras-Prizren Teodosije, en présence de nombreuses personnalités comme le président de l'Assemblée nationale serbe Nebojša Stefanović. Références Articles connexes Maison de Tanasko Rajić à Stragari Monuments culturels du district de Moravica Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’histoire militaire Portail de la protection du patrimoine
Меморијални комплекс и споменик на Љубићу

Меморијални комплекс и споменик на Љубићу је посвећен боју на Љубићу 1815. године, у току Другог српског устанка. Споменик је подигнут 1938. године у атару села Љубић код Чачка и посвећен је ратницима и догађајима из ослободилачких ратова Србије у 19. и 20. веку. Меморијални комплекс је под заштитом државе и представља знаменито место од изузетног значаја, као и споменик који је засебно непокретно културно добро и има статус споменика културе од изузетног значаја. Споменик на Љубићу Споменик на Љубићу је најстарији споменик у меморијалном комплексу чија је градња започета 1938. године по пројекту вајара Милована Крстића. Израђен је у облику високог обелиска на постољу, украшеном бронзаним фризом са представом Танаска Рајића како гине бранећи топ. Радови на споменику су настављени 1978. године, када је довршен и уређен. Посвећен је устаницима на челу са Танаском Рајићем, који је погинуо за време боја, 25. априла 1815. године. Меморијални комплекс на Љубићу Поред најстаријег споменика посвећеном Танаску Рајићу и устаницима из Другог српског устаника, меморијални комплекс обухвата гробље палих железничара и радника у НОБ-у, као и гробови народног хероја Радомира Ђуракића и бораца Црвене армије који су погинули у борбама за ослобођење Чачка, као и новоподигугнута црква посвећена Светом кнезу Лазару. У спомен на победу у боју на Љубићу, кнез Милош је подигао Цркву Светог Саве на Савинцу 1819. године, која је постала гробна црква породице Вукомановић. Галерија Види још Списак споменика културе у Моравичком округу Списак знаменитих места у Србији Битка на Љубићу Танаско Рајић Референце Спољашње везе „Споменик на Љубићу — Споменици културе у Србији”. САНУ. „Меморијални комплекс на Љубићу — Споменици културе у Србији”. САНУ. Бој на Љубићу 1815-1990 Чачак-Историјска места Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Непокретна културна добра Листа споменика
Église Saint-Nicolas de Martinci

L'église Saint-Nicolas de Martinci (en serbe cyrillique : Црква Светог Николе у Мартинцима ; en serbe latin : Crkva Svetog Nikole u Martincima) est une église orthodoxe serbe située à Martinci, dans la province de Voïvodine, dans le district de Syrmie et sur le territoire de la Ville de Sremska Mitrovica en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1326). Présentation L'église Saint-Nicolas a été construite dans la seconde moitié du XVIIIe siècle. Caractéristique de l'architecture baroque, elle est constituée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire ; la façade occidentale est dominée par un clocher à deux étages surmonté d'un bulbe aplati, d'une lanterne et d'une croix. Les façades sont rythmées horizontalement par une corniche courant au-dessous du toit et, verticalement, par des pilastres moulurés encadrant des ouvertures arrondies sans décoration particulière ; la même décoration, très simple, se retrouve au niveau du clocher. À l'intérieur, la nef, constituée de plusieurs travées, est couverte de voûtes sphériques renforcées par des arcs. L'iconostase, de style baroque, a été réalisée en 1780 par un maître sculpteur inconnu ; les icônes qu'elle abrite ont été peintes en 1782 par Mojsej Subotić ; cet artiste a également réalisé les médaillons des « portes royales ». Les fresques de l'église sont l'œuvre d'un peintre inconnu du XIXe siècle. Des travaux partiels de restauration ont été effectués sur l'église en 1988. Références Article connexe Monuments culturels du district de Syrmie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Српска православна црква Светог Николе у Мартинцима

Српска православна црква Светог Николе је богослужбени православни храм у Мартинцима код Сремске Митровице. Црква припада Епархији сремској Српске православне цркве. Црква је данас посвећена Светом Николи. Црква је споменик културе од великог значаја. Историјат Црква Светог Николе у Мартинцима изграђена је у другој половини 18. века. Изградња торња започета је 1766. године. Црква је 1786. године добила иконостас, а 1780-их украшена је унутрашњост цркве. Радови на обнови цркве спроведени су 1988. године. Спољашњост цркве је „освежена“ последњих година. Значај Црква Светог Николе је једнобродна грађевина барокне основе с олтарском апсидом на источној страни и барокним звоником призиданим на западу. Црква поседује хорску галерију у западном делу наоса. Иконостас је настао 1780-их у духу барока и рококоа, има изузетну резбарију. Иконе осликао Мојсеј Суботић. Галерија Референце Спољашње везе „Српска православна црква Св. Николе — Споменици културе у Србији”. САНУ. САНУ - Споменици културе РЗЗСК - Непокретна културна добра СПЦ Св.Николе у Мартинцима
Villa Škarka

La villa Škarka (en serbe cyrillique : Шкаркина вила ; en serbe latin : Škarkina vila) est située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Savski venac. Construite en 1926 et 1927, elle est inscrite sur la liste des biens culturels de la Ville de Belgrade. Présentation La maison, située 13 rue Deligradska, a été construite pour Richard Škarka, directeur belgradois de la succursale de la Banque de Prague ; elle a été édifiée en 1926 et 1927 et se présente comme une villa typiquement urbaine. La maison a été planifiée par l'architecte Dragiša Brašovan, l'une des personnalités les plus importantes dans son domaine dans l'entre-deux-guerres, et, caractéristique de l'architecture conçue pour la classe moyenne, elle constitue une des réalisations pré-modernistes de Brašovan. L'édifice, qu'il a pensé d'après l'éclectisme académique est également inspiré du néoromantisme. La façade de l'édifice se présente comme une surface plate ornée d'élément décoratifs empruntés à divers styles : néoromans, gothique vénitien et baroque. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Savski venac Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Monastère de Raletinac

Le monastère de Raletinac (en serbe cyrillique : Манастир Ралетинац ; en serbe latin :Manastir Raletinac) est un monastère orthodoxe serbe situé à Velike Pčelice, dans le district de Šumadija et sur le territoire de la Ville de Kragujevac en Serbie. Localisation Le monastère, situé sur les pentes du mont Kremenac, est situé à proximité du village de Velike Pčelice près de Rekovac ; il est dédié aux saints Apôtres. Historique La date de la fondation du monastère n'est pas connue avec certitude. Selon une tradition populaire, il aurait été construit au XVe siècle en tant qu'ermitage du monastère de Denkovac. Selon une autre tradition, il aurait été fondé par une certaine Rala, l'une des trois filles d'un noble serbe inconnu mort à la bataille de Kosovo Polje (1389). Selon la tradition, ces trois jeunes filles s'appelaient Rala, Dena et Sara et auraient laissé leur nom à trois monastères de la région de Velike Pčelice, Raletinac, Denkovac et Sarinac. Cette légende est toujours vivante puisqu'en 1940 le peintre Janko Brašić d'Oparić a représenté les trois sœurs dans le réfectoire du monastère. L'église la plus ancienne n'existe plus. Jusqu'en 1870, le monastère était en ruines et, à cette époque, le riche marchand Jovan Rakić en a entrepris la reconstruction ; sur le site de l'ancienne église, il a fait édifier un lieu de culte et un konak (résidence monastique). L'église actuelle date de 1893 et les travaux de reconstruction de l'ensemble monastique ont duré jusqu'en 1977. Église Saint-Pierre-et-Saint-Paul L'église, dédiée à saint Pierre et à saint Paul, est construite en pierres de taille et partiellement recouverte de plâtre blanchi à la chaux. Elle est constituée d'une nef rectangulaire unique prolongée par une abside demi-circulaire et précédée par un narthex ; elle est dotée d'une voûte en berceau. Au-dessus du narthex s'élève un petit clocher carré en briques. Sur les façades se trouvent de grandes ouvertures cintrées. La façade occidentale est décorée par une grande archivolte ornée de motifs stylisés et dominée par une rosace dans le style de l'école moravienne de la Serbie médiévale. À droite de l'entrée sud se trouve une pierre tombale sans inscription, qui pourrait être celle d'un ermite inconnu ou celle du fondateur du monastère. Notes et références Voir aussi Liste des monastères orthodoxes serbes Éparchie de Šumadija Monuments culturels du district de Šumadija Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail du christianisme orthodoxe
Манастир Ралетинац

Манастир Ралетинац је женски манастир припада епархији шумадијској Српске православне цркве, посвећен св. Апостолима Петру и Павлу. Налази у селу Велике Пчелице, између Крагујевца и Рековца. Историја Верује се да је настао као испосница манастира Денковац, за време српске деспотовине у 14. веку. Према народном предању у Левач су се после Косовске битке преселиле три девојке из властелинске породице Рала, Дена и Сара, и ту су подигле три манастира Ралетинац, Саринац и Денковац. Срушен је од стране Турака, и до краја 19. века на месту манастира су се налазиле само рушевине. Обнову манастира је започео трговац Петар Ракић 1893, да би манастир био потпуно обновљен тек 1977. године. Старешине манастира Гаврило (Димитријевић), (1947—1977). Харитина (Мидић), (1977—2005). Евгенија (Симоновић), (2005—тренутна). Ходочашће Сваке године у манастир Ралетинац долази велики број људи, који молитвом и водом са манастирског извора, за коју верују да је лековита, траже лек за разне болести. Сабор У манастиру се традиционално сваке године одржава Петровдански сабор, који посети велики број људи. Галерија Види још Списак манастира Српске православне цркве Референце Литература Неодређена средњовековна традиција, Археолошки споменици и налазишта II, Београд 1956, 173. Д. Кашић, Цркве у крушевачком крају до Првог српског устанка, Крушевац кроз векове, Крушевац 1972, 99. Ф. Каниц, Србија, земља и становништво I, Београд 1985, 621—622. П. Пајкић, Опис манастира Епархије шумадијске, Српска православна епархија шумадијска 1947—1997, Шематизам, Крагујевац 1997, 218—219. Спољашње везе Презентација манастира на сајту Епархије шумадијске О манастиру на сајту Манастири-Цркве Документарна емисија о манастиру Ралетинац из 2014. године
Božić house

The Božić family house is located in Belgrade, at 19 Gospodar Jevremova Street. Today, this house represents a cultural monument of great importance for Serbia. Miloje G. Božić Miloje G. Božić was born in village Čumić, near Kragujevac, and was a merchant in Belgrade. From his biography stands out information that Božić, due to his disagreement with Miloš Obrenović's dynasty, helped royal family Karađorđević to gain power. Using the technique of oil on canvas, painter Jovan Popović immortalized Miloje G. Božić in a painting in 1841. History and architecture Božić’s family house was built in 1836. It was the middle class ground floor house built above the cellar of a demolished Turkish building. Over the main entrance was incised the initials of the owner, and the year of building. House represents a classic example of transitory type architecture – the disposition of the floor plan is symmetrical, of Balkan type, while the facades reflect influences of western European architecture with its proportions, the rhythm of apertures and decorative elements. In the nineteenth century the house was used exclusively as a residence. Rista Hadži-Popović, exporter possessed house until 1920. From year 1920 to 1924 house served as the studio and apartment of Toma Rosandić, and was later turned into a "painters house" where eminent Belgrade painters and sculptors used to live and work. The Serbian Museum of Theater Art also had their premises there in 1951. The house represents one of the oldest preserved houses in Belgrade. Building today Božić’s family house is a part of Area around Dositej's Lyceum, a spatial cultural-historical unit of exceptional importance. References
Божићева кућа у Београду

Божићева кућа се налази у Београду, улица Господар Јевремова 19. Као пример грађевине прелазног типа у београдској архитектури убраја се у непокретна културна добра као споменике културе од великог значаја. Милоје Г. Божић Милоје Г. Божић је родом из села Чумић код Крагујевца, потоњи трговац у Београду. Због неслагања са кнезом Милошем Обреновићем, помагао је долазак династије Карађорђевић 1841. године, Божић и његова жена овековечени су на слици Јована Поповића, у техници уље на платну. Историјат и изглед Саграђена је 1836. за београдског трговца Милоја Г. Божића, у тада главној улици у Београду, после Царског хатишерифа 1830. године. Кућа је приземна, надзидана над подрумом раније срушене турске зграде и у њу се улазило са улице. Са уличне стране је главни улаз са малим истуреним тремом са два полукружна стуба и засведеним пролазом. Пространо предворје наставља се у унутрашњи хол и диванхану, просторију која је истурена према дворишту, која је за служила за седење и дружење, преостала из архитектуре османлијских кућа. Лево и десно од овог простора се налазе по три просторије. Током 19. века кућа је искључиво служила је као стамбени простор. Кућа данас Кућа је до 1920. године била у власништву Ристе Хаџи Поповића, да би после служила као сликарски атеље до 1951. године када се у њу усељава Музеј позоришне уметности. Данас двориште, Божићева кућа дели са Музејом Вука и Доситеја који се налазе у старијој турској кући из 18. века. Види још Списак споменика културе у Београду Споменик културе од великог значаја Референце Спољашње везе „Божићева кућа — Споменици културе у Србији”. САНУ. Политика/Дом трговца Божића Знаменитости Београда/Божићева кућа Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Божићева кућа
Deux châteaux à Kulpin

Les « deux châteaux à Kulpin » (en serbe cyrillique : Два дворца у Кулпину ; en serbe latin : Dva dvorca u Kulpinu) sont situés à Kulpin, dans la province de Voïvodine, dans la municipalité de Bački Petrovac et dans le district de Bačka méridionale, en Serbie. Ils sont inscrits sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1092). Les deux châteaux, situés dans un parc, font partie de l'ensemble muséographique de Kulpin, qui dépend du musée de Voïvodine. Historique Les deux châteaux, de style néo-classique, ont été construits pour la famille Stratimirović, à laquelle appartiennent le métropolite Stefan Stratimirović et Đorđe Stratimirović, qui a été le commandant des Serbes lors de la révolution hongroise de 1848-1849 ; en 1745, elle avait été l'une des premières familles serbes à avoir reçu des titres de noblesse de l'empire d'Autriche en raison de ses mérites militaires. Pendant une courte période, la propriété a été détenue par un certain Matej Semzo puis, en 1889, elle a été rachetée par Lazar Dunđerski, de la famille Dunđerski, une famille de riches marchands. En 1945, l'ensemble a été « nationalisé ». Petit château Le « petit château » ou « vieux château » (en serbe : Stari kaštelj) a été construit à la fin du XVIIIe siècle. Il est constitué d'un simple rez-de-chaussée reposant sur un haut soubassement. La façade, strictement symétrique, est dotée d'une avancée centrale surmontée d'un fronton triangulaire. Les fenêtres sont décorées avec des grilles en fer forgé. Grand château Le « grand château » a reçu son apparence actuelle en 1912 après des travaux de restauration réalisés par l'architecte Momčilo Tapavica. La façade sur rue comporte un simple rez-de-chaussée tandis que la façade sur jardin est constituée d'un rez-de-chaussée et d'un étage. La façade principale est dominée par un grand porche classique, avec un escalier, une rampe d'accès et quatre paires de colonnes de style ionique qui supportent une architrave et un fronton. Au-dessus de la corniche du toit se trouve un attique qui, à chaque angle, est orné de vases en pierre. Côté cour se trouve un porche d'entrée pentagonal avec des colonnes cannelées supportant une petite coupole. Collections du grand château Le grand château, ouvert à la visite, abrite une collection de meubles et d'objets relevant des arts décoratifs, installée dans les lieux en 2009. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Bačka méridionale Liens externes (sr) Article dans le quotidien Politika (sr) Article dans le quotidien Večernje novosti Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des châteaux Portail du néo-classicisme Portail de la protection du patrimoine