NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kafana Ruski car

La kafana Ruski car (en serbe cyrillique : Кафана Руски цар) est située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Stari grad. En raison de son importance architecturale, cet édifice, construit entre 1922 et 1926, figure sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie et sur la liste des biens culturels protégés de la ville de Belgrade. Présentation La kafana Ruski car, située 7 rue Knez Mihailova et 29 Obilićev venac, a été construite entre 1922 et 1926 d'après un projet de l'architecte Petar Popović et en collaboration avec l'architecte Dragiša Brašovan. L'architecte constructeur fut Milan Sekulić. Le bâtiment a été conçu pour une triple fonction, un restaurant au rez-de-chaussée, des bureaux dans la mezzanine et des quartiers résidentiels dans les étages supérieurs. Dans son ensemble, le bâtiment est caractéristique du maniérisme académique ; il est typique des immeubles construits dans le centre de Belgrade pour être loués. La décoration comporte des éléments néobaroques, notamment dans le dessin du dôme situé à l'angle de l'édifice. En revanche, l'ensemble du bâtiment se présente comme une variante académique de l'Art nouveau. Le nom de Ruski car (le « tsar russe ») rappelle celui d'un ancien bâtiment constitué d'un seul rez-de-chaussée, autrefois situé au même emplacement. Dans l'entre-deux-guerres, la kafana (taverne) Ruski car fut un des restaurants élégants de Belgrade ; il fut fréquenté par des artistes et des écrivains comme Mihajlo Petrov, Veljko Petrović et Branislav Nušić. L'intérieur de la taverne fut endommagé par une reconstruction réalisée dans les années 1960 pour en faire un self-service nommé Zagreb. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Stari grad Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Кафана Руски цар

Кафана „Руски цар“ се налази у Београду, на углу улица Кнез Михаилова 7 и Обилићев венац 29, представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Зграда је саграђена између 1922. и 1926. године по идејном пројекту архитекте Петра Поповића, и уз учешће архитекте Драгише Брашована у разради пројекта. Објекат у целини садржи све одлике академског маниризма и представља типичну велику зграду подигнуту „за ренту“ у центру града, ослањајући се на елементе необарока у обликовању угаоне куполе, док је на корпусу грађевине ближи академизираној варијанти сецесије. Намена се од настанка до данас није битније мењала: становање у горњим спратовима, пословни простор у мезанину и ресторан у приземљу и подруму. Назив "Руски цар" везује се за назив старог приземног објекта који је на истом месту постојао све до подизања новог објекта 1926. године. Оригинални ентеријер Кафане "Руски цар" промењен је приликом реконструкције почетком шездесетих година 20. века када је у овом простору, у августу 1961, отворен први ресторан са самоуслуживањем "Загреб". Назив Руски цар настао је око 1900. године када је руски цар требало да кумује краљу Александру I Обреновић. У међуратном периоду ова кафана је имала изглед отменог београдског локала у коме се поред представника тадашњег отменог света скупљала и интелектуална елита. Седнице српских инжењера и архитеката одржаване су у кафани Руски цар и то пре и после Првог светског рата. Споменик културе Кафана „Руски цар“ проглашена је за споменик културе, Одлука о проглашењу, „Сл. лист града Београда“ бр. 16/87 Налази се у оквиру просторне културно-историјске целине „Подручје око Кнез Михаилове улице”, културног добра од изузетног значаја (Културно добро од изузетног значаја, Одлука о утврђивању, „Сл. гласник СРС” бр. 14/79) Види још Списак споменика културе у Београду Кафана „Два јаблана” Референце Спољашње везе Ресторан "Руски цар" - ruskicar.rs „Кафана „Руски цар“ — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Amidža Konak

Amidža Konak (Serbian: Амиџин конак / Amidžin konak, from Turkish: amca, meaning "uncle"; English: Uncle's Residence) is a 19th-century residence of Ottoman-style architecture located in the old part of the city of Kragujevac in central Serbia. It was built in 1819–1824 by Serbian Prince Miloš Obrenović, and it was named after Sima Milosavljević-Paštrmac, called Amidža, a Serbian hajduk and staff member of the court of Obrenović. Only Amidža Konak remained from large complex of building that existed during Miloš Obrenović time. Nearby, Miloš's Konak existed, and it was destroyed in 1941, during World War II, and also, Princess Ljubica Konak, that burned down in 1884. Amidža Konak served as a residence of Sima and his colleagues that passed through Kragujevac, and now serves as a national museum. It is part of Cultural Monuments of Great Importance. See also Kragujevac Tourism in Serbia References
Konak Amidža

Le konak Amidža (en serbe cyrillique : Амиџин конак ; en serbe latin : Amidžin konak) se trouve à Kragujevac, dans le district de Šumadija, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 272). Présentation En 1818, après le second soulèvement serbe contre les Ottomans, le prince Miloš Obrenović a fait de Kragujevac la capitale de la principauté de Serbie, officieusement autonome vis-à-vis de la Sublime Porte. La résidence Amidža a fait alors partie d'un ensemble de palais construits par le prince pour sa famille et la cour. En revanche, le konak du prince Miloš a été détruit en 1941 et celui de la princesse Ljubica, sa femme, a brûlé en 1884[réf. nécessaire]. Le konak Amidža, la seule résidence subsistant aujourd'hui de l'époque du prince Miloš, a été construit entre 1818 et 1822 pour Sima Milosavljević Paštrmac, originaire du hameau de Paštrma, dans le village de Ramaća ; Miloš l'appelait « mon oncle », ce qui se dit amidža (amca) en turc. Il a été édifié par les maîtres les plus importants de cette époque : Janja Mihailović, Todor Petrović et le maître Veselin, qui l'ont conçu dans un style balkanique oriental. Le konak est construit sur un terrain en pente, ce qui donne l'impression qu'il possède un demi-étage ; une partie du rez-de-chaussée est construite en pierre. Comme beaucoup de constructions du XIXe siècle, le bâtiment est construit selon la méthode des colombages. L'intérieur est constitué de huit pièces. Le konak est aujourd'hui un département du musée national de Kragujevac. Références Articles connexes Maison de Sima Milosavljević Paštrmac à Kragujevac Monuments culturels du district de Šumadija Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des musées Portail de la protection du patrimoine
Амиџин конак

Амиџин конак у Крагујевцу је једина сачувана зграда из комплекса дворских објеката Милошевог доба. Конак носи име и Момачки, јер је служио за смештај кнежевих момака из најближе пратње. Представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја, решењем Завода за научно проучавање споменика културе Београд бр. 446/47, од 28. октобра 1947. године, а категорисана као културно добро од великог значаја за Републику Србију 7. априла 1979.године, Службени Гласник РС, бр. 14/79. У његовој непосредној близини се налазио конак кнеза Милоша (уништен 1941. године) и Шарени конак, конак кнегиње Љубице (изгорео у пожару 1884. године). Саграђен је у периоду од 1818. до 1822. године за дворско особље на чијем челу је био домостроитељ Кнежевог двора Сима Милосављевић Паштрмац, родом из Паштрме, засеока у Рамаћи. Милош га је звао Амиџа (тур. стриц), па је тако конак добио назив. Паштрмчева породична кућа и данас постоји, у ул. Светозара Марковића 3. Конак су градили најбољи мајстори тог времена, Јања Михаиловић, Тодор Петровић, мајстор Веселин. Рађен је у балканско-оријенталном духу, у време када је Србија још увек била под турском влашћу и тек стицала аутономију. Сам конак је саграђен на косом терену, тако да се чини као да има некакав полуспрат. Део приземља је ојачан посебном конструкцијом од камена. На улазна врата је постављен звекир од кованог гвожђа, поред којег су смештени мали прозори, украшени кованим решеткама. На горњем делу се налази трем. Објекат је зидан бондруком, уобичајеним начином грађења у 19. веку. Ентеријер је подељен на осам просторија, које су служиле за смештај и спавање. Почетак владавине кнеза Милоша је уједно и почетак утемељења једног новог грађења, под јаким утицајем уметности турске империје. Овакав начин градње карактерише одсуство орнамената и минимална украшеност. То се посебно односи на фасаде и прозоре на кућама, који су мање украшавани. Данас се делатност Народног музеја Крагујевац обавља и у Амиџином конаку. Галерија Види још Списак споменика културе у Шумадијском округу Кнежев конак у Крагујевцу Шарени конак ‎ Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе — Београд Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (6. фебруар 2021) Листа споменика Амиџин конак отвара врата после 30 година („Политика“, 25. јун 2015)
Laboratoire national de chimie de Belgrade

Le laboratoire national de chimie (en serbe cyrillique : Државна хемијска лабораторија ; en serbe latin : Državna hemijska laboratorija) est située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Vračar. Construit en 1882, il est inscrit sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation Le laboratoire national de chimie, situé 25 rue Kralja Milutina et 12 rue Njegoševa, a été achevé en 1882 et est caractéristique du style académique. Il a été organisé en fonction des exigences de la profession et construit grâce aux efforts du docteur Ferdinand Šams, Un étage supplémentaire a été construit en 1926-1927. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Vračar Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine Portail de la chimie
Зграда Државне хемијске лабораторије у Београду

Зграда Државне хемијске лабораторије се налази у Београду, у Његошевој улици број 12, подигнута 1882. године за потребе већ основане Државне хемијске лабораторије. Представља непокретно културно добро као споменик културе. Залагањем др Фердинанда Шамса, зграда је подигнута као академски конципирана приземница у складу с могућностима државе и потребама струке, иако је одлука о неопходности постојања овакве институције донета још 1859. године. Спрат је дозидан доста касније, 1927. године. Зграда представља документ о развоју хемијске струке у Србији и указује на постојање институције у континуитету од преко сто година. Историја Почеци хемијских анализа почињу доста раније, још 1833. године, са слањем узорака минералне воде које је Кнез Милош Обреновић слао у Беч, а већ од 1837. године анализе српских минералних вода врше се у Државној апотеци од стране државног апотекара Павла Илића. Због изражених потреба Кнез 1859. године, оснива “Државну хемијску лабораторију” и за првог државног хемичара поставио је Павла Илића, бившег државног апотекара, "у којој би се вршиле судске експертизе и анализе минералних вода". У новој згради Државне хемијске лабораторије у почетку су постојала два одељења. Једно је било за хигијенске и санитетско-полицијске анализе, а друго за судске анализе. Са годинама постојања Државна хемијска лабораторија проширује обим анализа, пратећи савремене методе и унапређујући научни рад, долази до оснивања Института за хемију, технологију и металургију. По годинама: Државна хемијска лабораторија (1859—1926), Хемијско одељење Централног хигијенског завода (1926—1941), Научноистраживачки институт Централне дирекције медицинске производње (1944—1948), Хемијски институт Српске академије наука (1948—1954) Хемијски институт (1954—1961), Институт за хемију, технологију и металургију (1961- ) Управници Прве државне лабораторије Павле Илић, апотекар, 1859-1871. године, Др Алојз Хелих, апотекар, 1872-1873. године, Др Фердинанд Шемс, апотекар, 1873-1881. године, Др Отомар Фелкер, дипломирани хемичар, 1882-1894. године, Др Марко Леко, дипломирани хемичар, 1894-1920. године, Др Марко Николић, дипломирани хемичар, 1920-1926. године. Види још Списак споменика културе у Београду Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Државна хемијска лабораторија
Lac de Grošnica

Le lac de Grošnica (en serbe cyrillique : Грошничко језеро; en serbe latin : Grošničko jezero) est un lac de retenue situé en Serbie, sur la rivière Grošnička reka. Il est situé sur le territoire de la ville de Kragujevac, près du village de Grošnica. Caractéristiques Le lac de Grošnica a été créé à la suite de la construction d'un barrage dans la période 1931-1938 ; ce barrage était destiné à l'alimentation en eau de la ville de Kragujevac. Par la suite, son niveau a été élevé et ses eaux se sont mêlées à celles du lac de Dulene voisin pour former le lac Vodojaža. Notes et références Voir aussi Article connexe Liste des lacs de Serbie Liste des cours d'eau de Serbie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des lacs et cours d'eau
Kathedrale St. Teresa von Ávila

Die Kathedrale St. Teresa von Ávila (Serbisch und kroatisch Katedrala Svete Terezije Avilske, ungarisch A szabadkai Szent Teréz székesegyház) ist eine römisch-katholische Kirche in Subotica, Serbien. Die der hl. Teresa von Ávila gewidmete Kathedrale ist Sitz des Bischofs von Subotica und trägt den Titel einer Basilica minor. Geschichte Die Kirche wurde zwischen 1773 und 1779 zur Zeit des Habsburgerreiches gebaut. Mit der Errichtung der Apostolischen Administratur Jugoslawien am 10. Februar 1923 durch Papst Pius XI. und der Errichtung des Bistums Subotica am 25. Januar 1968 wurde die Kirche zur Kathedrale. Seit 1973 ist die Kathedrale ein geschütztes Kulturdenkmal von Serbien. Papst Paul VI. gab der Kathedrale am 29. April 1974 zusätzlich den Rang einer Basilica minor. Bauwerk Die barocke Kirche wurde durch den Pester Architekten Franz Kaufmann mit einer Doppelturmfassade entworfen. Das Gebäude hat bei einer Länge von 61 Metern eine Breite von 26 Metern. Die Kirchenschiffe haben eine Höhe von 18 Metern, die Türme ragen 64 Meter hoch. Noch im Jahre 1797 wurde auf dem Giebel zwischen den Glockentürmen eine Marienstatue von Friedrich Held aufgestellt. Die wertvollen Altarmalereien stammen vom Maler Joseph Karl Schöfft, abgesehen von dem Bild der Heiligen Familie, gemalt von Kaspar Schleibner und dem Heiligen Kreuz, das von Emanuel Walch aus Innsbruck stammt. Die heutige Orgel wurde von József Angster 1897 gebaut, eine Renovierung erfolgte 1997. Am Ende des 19. Jahrhunderts erhielt Kirche die heutigen Bleiglasfenster, 18 lebensgroße Statuen und eine Sakristei. Die Außenseite wurde im Jahre 1912 letztmals instand gesetzt. Aus Anlass des 200. Jahrestags der Kathedrale wurde die Ausstattung in den Jahren 1972 und 1973 restauriert. Weblinks Kathedrale Subotica (kroatisch und ungarisch) Einzelnachweise
Cathedral of St. Theresa of Avila, Subotica

The Cathedral of St. Theresa of Avila (Hungarian: Avilai Szent Teréz székesegyház; Croatian: Katedrala Svete Terezije Avilske; Serbian: Катедрала Свете Терезе Авилске) is a Roman Catholic church and minor basilica located in Subotica, Serbia.' It is under jurisdiction of the Diocese of Subotica and serves as its cathedral church. History The cathedral was built between 1773 and 1779 in the baroque style. At the time, Subotica was part of the Habsburg monarchy. The building was designed by architect Franz Kaufmann from Pest. The altar is decorated with several paintings by Josef Schoefft, one painting of the Holy Family by Kasper Schleibne, and one painting of the True Cross by Emmanuel Walch. The building is 61 metres (200 ft) long and 26 metres (85 ft) wide. The nave is 18 metres (59 ft) tall, while the bell towers are 64 metres (210 ft) tall. On the roof of the building, between the two bell towers, is a statue of Virgin Mary. The pulpit was built in 1808. The pipe organ was installed in 1897 and renovated in 1997. The whole interior of the church was renovated in 1972-73 for the bicentennial of the building. The building was declared the Monument of Culture of Great Importance in 1973. Pope Paul VI granted the title of minor basilica to the cathedral on 29 April 1974. There is a bust of Aleksandar Lifka in front of the church. See also Catholic Church in Serbia List of cathedrals in Serbia References External links Official web site
Catedral de Santa Teresa de Ávila (Subotica)

La Catedral de Santa Teresa de Ávila​ (en serbio: Katedrala Svete Terezije Avilske) es una catedral y basílica menor católica ubicada en Subotica, Serbia, que constituye la sede de la diócesis de Subotica. Está dedicada a Santa Teresa de Ávila. La catedral fue construida entre 1773 y 1779 en el estilo barroco. En ese momento, Subotica era parte de la monarquía de los Habsburgo. El edificio fue diseñado por el arquitecto Franz Kaufmann de Pest. El altar está decorado con varios cuadros de Josef Schoefft, una pintura de la Sagrada Familia de Kasper Schleibne, y una pintura de la Vera Cruz de Emmanuel Walch. Véase también Catedral de Santa Inés (Rockville Centre) Catedral de Santa Margarita (Ayr) Catedral de Santa María (Ranchi) Catedral de Santa Teresa (Changchun) Catedral de San Juan Nepomuceno (Zrenjanin) Referencias
Cathédrale Sainte-Thérèse-d'Avila de Subotica

La cathédrale Sainte-Thérèse-d'Avila de Subotica (en serbe cyrillique : Римокатоличка црква Свете Терезе Авилске ; en serbe latin : Rimokatolička crkva Svete Tereze Avilske) est une cathédrale catholique située à Subotica, dans la province autonome de Voïvodine et dans le district de Bačka septentrionale en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1216). Présentation La cathédrale a été construite entre 1773 et 1797 sur des plans de l'architecte Gábor Glaser ; est caractéristique de la transition entre le style baroque et le style néo-classique. Elle se présente comme un édifice monumental dont la masse domine l'une des places principales de la ville. La construction, qui s'inscrit dans un plan tréflé, est dotée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire ; elle possède également une sacristie latérale. La façade occidentale est dominée par deux clochers à deux étages entre lesquels se trouve un fronton triangulaire ; le portail principal est encadré par des pilastres profilés. L'intérieur possède des voûtes sphériques formant des arcs, tandis que les murs sont ornés de pilastres. L'autel central a été peint par József Károly Schöfft de Pest de 1802 à 1820, à l'exception de la Sainte Famille due à Kaspar Schleibner de Munich et de la Sainte Croix due à Emmanuel Walch d'Innsbruck. Les fresques de la cathédrale remontent aux dernières décennies du XIXe siècle et ont été réalisées par Kaspar Schleibner et Johannes Clausen. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Bačka septentrionale Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail du néo-classicisme Portail de la protection du patrimoine
Katedrala sv. Terezije Avilske u Subotici

Katedrala sv. Terezije Avilske u Subotici je katedralna bazilika u Subotici. Ova rimokatolička crkva posvećena je sv. Tereziji Avilskoj. Nalazi se na adresi Trg žrtava fašizma 19. Subotičani svoju stolnicu zovu još Velika crkva. Građena je prema projektima peštanskog arhitekta Franza Kaufmanna od 1773. do 1779. godine. Duga je 61 m, široka 26 metara, visina broda je 18 metara, zvonik joj je visok 64 metra. Crkvu rese lijepe oltarne slike. Svojim su likovnim djelima ovu crkvu ukrasili slikar iz Pešte Josef Schoefft, iz Münchena slikar Kasper Schleibner, iz Innsbrucka slikar Emmanuel Walch, iz Zagreba danski slikar-dekorater Johannes Clausen, Friedrich Held. Johannes Clausen je 1893. – 1894. obnavljao unutrašnjost crkve. Nastojanjem župnika Matije Mamužića ova katedrala dobila je prozore u boji koje ima i danas, zatim dva križna broda s oltarima, 18 kipova u naravne veličine te dograđene sakristije. Sve kipove izradila čuvena austrijska tvrtka Ferdinand Stuflesser iz mjesta St. Ulrich, južni Tirol. Obnovljena je na svoju 200. godišnjicu. 1972. i 1973. zidne i oltarne slike obnovili su Nikola Jandrijević, Dušan Nonin, Lajos Kiss. Od 1973. zaštićeni je spomenik kulture, pod zaštitom Zavoda za zaštitu spomenika kulture. Papa Pavao VI. je na dne 29. travnja 1974. godine ovu stolnu crkvu odlikovao manje bazilike, te od tog dana nosi naslov katedrala - bazilika odnosno stolna bazilika svete Terezije. Otkad je ova crkva ustanovljena, sjedištem je župe. Župnici su bili: dr Stipan Ranić, Ivan Lukić, Pavao Sučić od Pačira, Ante Šarčević, Béla Czorda, Ferenc Szép, Ivan Probojčević, Matija Mamužić, Veco Mamužić, Dezső Vojnich od Bajše, Lajčo Budanović, Matija Zvekanović, Franjo Vujković te od 1985. Stjepan Beretić. Danas je sjedište Subotičke biskupije. U Velikoj se crkvi održava godišnja glazbena manifestacija malih župnih zborova Zlatna harfa. Izvori Subotička stolna crkva (katedrala) svete Terezije Arhivirana inačica izvorne stranice od 28. srpnja 2017. (Wayback Machine) Subotička biskupija Vanjske poveznice O Subotici: Subotica od A do Ž: Katedrala Sv. Terezije Avilske[neaktivna poveznica], Subotica.rs
Szent Teréz-székesegyház

A Szent Teréz-székesegyház (szerbül és horvátul: Katedrala Svete Terezije Avilske) a Szabadkai egyházmegye püspöki széktemploma a vajdasági Szabadkán. Védőszentje Ávilai Szent Teréz. Történelem 1773-tól 1779-ig épült barokk stílusban. Az épületet Franz Kaufmann pesti építész tervezte. Orgonája 1897-ben épült, 1997-ben felújították. 1972–1973-ban a kétszáz éves évforduló emlékére teljes belső terét restaurálták. 1974. április 29-én VI. Pál pápa basilica minor rangra emelte. Épület Hossza 61 m, szélessége 26 m; a hajó magassága 18, a tornyoké 64 m. A két torony között a tetőn Szűz Mária szobra áll. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a St. Theresa of Avila Cathedral, Subotica című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Cattedrale di Santa Teresa d'Avila (Subotica)

La cattedrale di Santa Teresa d'Avila (in serbo Римокатоличка црква Свете Терезе Авилске?, Rimokatolička crkva Svete Tereze Avilske) è un luogo di culto situato a Subotica, in Serbia. La chiesa, sede della diocesi di Subotica, si trova in piazza delle Vittime del Fascismo. Storia La chiesa è stata costruita in stile barocco secondo i disegni dell'architetto ungherese Franz Kaufmann tra il 1773 ed il 1779. In occasione del secondo centenario dell'edificazione, è stata restaurata. Dal 1973 è protetta come monumento culturale dall'Istituto per la protezione dei beni culturali. Nel 1974 papa Paolo VI concesse alla cattedrale il titolo di basilica minore. Note Voci correlate Chiesa cattolica in Serbia Cattedrali in Serbia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di Santa Teresa d'Avila Collegamenti esterni (HR, HU) Sito ufficiale, su suboticka-katedrala.info. (EN) Cattedrale di Santa Teresa d'Avila, in GCatholic.org. Sito della diocesi di Subotica, su suboticka-biskupija.info.