NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Galenika

Galenika ist das größte Pharmaunternehmen in Serbien. Gegründet wurde die Firma 1945 in Belgrad. Sie gehört zu den größten Pharmaunternehmen Südosteuropas und befindet sich noch heute zum Teil in Staatsbesitz. Schwerpunkt des Portfolios sind Generika. Im Juli 2010 wurde eine neue Fabrik eröffnet, deren Bau 50 Mio. € kostete. 2013 hatte das Unternehmen mehr als 2.200 Mitarbeiter. Das Unternehmen wurde bereits teilweise privatisiert, der serbische Staat möchte sich zukünftig auch von den letzten Anteilen trennen (Stand: März 2015). Die bereits an der Börse in Belgrad gehandelten Aktien mit Galenika im Namen sind frühere Tochterunternehmen. Weblinks Offizielle Website Einzelnachweise
Galenika a.d.

Galenika a.d. (Serbian Cyrillic: Галеника а.д.) is a Serbian pharmaceutical company with headquarters in Zemun, Belgrade. History Founded on 18 July 1945, Galenika was a major pharmaceutical drug-maker in the Balkans with exports to Europe, Africa and Asia. During its golden times, it was the greatest Yugoslav pharmaceutical company which controlled over 65% of SFR Yugoslavia market share. In 1991, the company was bought by American ICN Pharmaceuticals, led by Serbian American businessman Milan Panić. Even during the 1990s Yugoslav Wars and massive debts of FR Yugoslavia toward the company, it kept operating positive. In 1999, by political decision of Slobodan Milošević's regime, the FR Yugoslavia took over the majority stake of the company. Following the overthrow of Slobodan Milošević in October 2000, the company returned on track and each year had tens of million euros of positive net income. As of 2006, Galenika remained a leader in research and development as the only pharmaceutical company in Serbia with an institute registered with the Ministry of Science and Environmental Protection. However, from 2008 to 2010, Galenika rapidly accumulated debt to the point where it owed 130 million euros. Once controlling a majority market share in Serbia and former Yugoslavia, during the 2010s it became indebted company. By the 2010s, most of the Serbian formerly domestically controlled pharmaceutical market, has shifted in foreign hands. Since 2013, the Government of Serbia has begun seeking a partner for Galenika through the privatization process. However, over the years several privatization auction processes have failed. In August 2017, the Government of Serbia converted company's debts to state into shares in ownership structure, worth 14.696 billion dinars (122.81 million euros). As of 2017, Galenika controlled around 10% of market share in Serbia. In November 2017, Luxembourg's investment fund Aelius (related to the Brazilian largest pharmaceutical company EMS) purchased 93.73% of the company's shares from the Government of Serbia for a total of 16 million euros. Logos From 1945, Galenika has changed five different logos. The first logo of company was used from 1945 to 1992, the second logo from 1992 to 1998 (which has been marked as ICN Galenika), the third logo was used from 1998 to 2002, the fourth logo has been in use from 2002 to 2021, and the fifth and incumbent logo is in use since 2021. Fraud In October 2018, several high-ranking former officials of the company were sentenced before Belgrade's Special Court for the "fraud by abuse of position", in which they damaged the company for multimillion-euro bills. References External links Official website
Galenika Belgrade

Galenika est une entreprise serbe qui a son siège à Zemun, sur le territoire de la Ville de Belgrade. Elle travaille dans le secteur de l'industrie pharmaceutique, contrôlant un tiers du marché en Serbie. Présentation Galenika, qui est encore une entreprise publique, évolue progressivement vers la privatisation. En 2006, Galenika était considérée comme un leader dans la recherche et le développement en tant que seule entreprise pharmaceutique agréée par le ministère de la Science et de la Protection de l'environnement. En 2011, la société comptait 2 725 employés et elle enregistrait une perte de 12 094 549 000 RSD, soit environ 105,2 millions d'€ de cette époque. Marchés Galenika exporte ses produits en Europe, en Afrique et en Asie. Références Lien externe (sr + en) Site officiel Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des entreprises Portail de la pharmacie
Galenika

Galenika a.d. (serb. Галеника а.д.) – serbskie przedsiębiorstwo farmaceutyczne z siedzibą w Zemunie, dzielnicy Belgradu. Spółka powstała w 1945 roku w Jugosławii, instalacje produkcyjne zostały ukończone w 1947 roku, a 31 lipca 1949 rozpoczęto produkcję penicyliny (Galenika stała się wówczas czwartym wytwórcą tego antybiotyku na świecie). W 1990 roku Galenika była pierwszym jugosłowiańskim przedsiębiorstwem, które zostało sprywatyzowane. Nabywcą był koncern ICN Pharmaceutical kierowany przez Milana Panića. W 1999 roku, w czasie rządów Slobodana Miloševicia, zakład został znacjonalizowany, co wywołało protesty i akcję strajkową pracowników. Jako państwowe przedsiębiorstwo Galenika stała się nierentowna, w 2013 roku rząd podjął próbę jej prywatyzacji, ale jedyny oferent, kanadyjska spółka Valeant (powiązana z ICN), wycofała się, wskazując jako przyczynę niechęć lokalnych związków zawodowych. Do kolejnej próby prywatyzacji doszło w 2017 roku, rząd ogłosił chęć zbycia udziałów w spółce za cenę wywoławczą 1 euro plus pokrycie długów przedsiębiorstwa. Ostatecznie nabywcą została brazylijska spółka farmaceutyczna EMS, która za 93,7% akcji Galeniki zaoferowała 16 mln euro, a także zadeklarowała spłatę długów bankowych w wysokości 25 mln euro oraz odszkodowania dla pracowników, którzy zdecydują się na skorzystanie z programów dobrowolnych odejść. Przypisy
Галеника

Галеника је велика фармацеутских компанија у Србији, основана 1945. године. Од 2017. већински власник је компанија EMS са 100% удела. Налази се поред насеља Нова Галеника, у Београдској општини Земун. Галеника је и даље лидер у истраживању и развоју као једина фармацеутска компанија у Србији са институтом регистрованим код Министарства за науку и заштиту животне средине. Историја компаније Основана 1945. године, Галеника је била главни произвођач лекова на Балкану са извозом у Европу, Африку и Азију. Током својих златних времена, то је била највећа Југословенска фармацеутска компанија која је контролисала преко 65% тржишног удела СФР Југославије. Нови погони Галенике се граде на Батајничком друму од 1961. Међу првим погонима који су били у пробној производњи 1964. била је фабрика хлорамфеникола. У току те године градила се фабрика стрептомицина, парааминобензоеве киселине и изонијазида. У старом погону за то време и даље се производи пеницилин (23 тоне 1964). 1991. компанију је купио амерички ICN, а водио га је српско-амерички бизнисмен Милан Панић. Током Југословенских ратова деведесетих и огромних дугова СР Југославије према компанији, она је и даље пословала позитивно. 1999. године политичком одлуком режима Слободана Милошевића, СР Југославија је преузела већински удео компаније. Након свргавања Слободана Милошевића у октобру 2000. године, компанија се вратила на прави пут и сваке године имала десетине милиона евра позитивног нето прихода. Од 2006. године, Галеника је остала лидер у истраживању и развоју као једина фармацеутска компанија у Србији са институтом при Министарству науке и заштите животне средине. У складу са својим најновијим финансијским извјештајем који се подноси српској Агенцији за привредне регистре, компанија има 2 711 запослених, и има годишњи профит од 949 920.000 динара (према тадашњем курсу 11,9 милиона евра) за 2007. годину. 2. октобра 2017 „Елијус" je купио "Галенику" за 16 милиона евра. Тим новцем је купиo 93,73% укупног капитала. Преузима фабрику која има дуг према банкама, тако да је нови власник у обавези да им исплати 25 милиона евра. Држава је уговором обавезала "Елијус" да у наредне две године задржи 900 запослених у "Галеници" и инвестира 5,52 милиона евра у компанију. Запосленима који су се определили за социјални програм, купац ће обезбедити додатних 200 евра по години стажа на име отпремнине, што је, уз обавезу државе, 400 евра по години стажа. Референце Литература Terterov, Marat (2006). Doing Business with Serbia. GMB Publishing Ltd. ISBN 978-1-905050-68-0. Спољашње везе http://www.galenika.rs/
Galenika

Galenika A.D. är ett serbiskt läkemedelsföretag i Zemun. Galenika grundades 1945 och är en stor läkemedelstillverkare på Balkan med export till Europa, Afrika och Asien. År 2013 aviserade dess ägare, den serbiska staten, att företaget skulle privatiseras. Galenika tillverkar Ksalol (Alprazolam), Bensedin (Diazepam), Rivotril (Klonazepam) med mera. Externa länkar Officiell webbplats
Панчићев парк (Дорћол)

Панчићев парк се налази на територији Градске општине Стари град и највећи је парк на Дорћолу. О парку Панчићев парк носи име по Јосифу Панчићу, српском лекару и ботаничару, који је живео у 19. веку. Иако је београђанима под тим именом најпознатији Универзитетски парк, који се такође налази Старом граду, Панчићев парк на Доњем Дорћолу изграђен је током 20. века. Смештен је између Капетан Мишине, Високог Стевана и Панчићеве улице, непосредно поред старог трамвајског депоа и погона ГСП-а на Дорћолу. Иако представља највећу такву површину у том делу Београда, инфраструктура парка је до краја прве деценије наредног века била у запуштеном стању. Годину дана касније започета је реконструкција која је обухватала замену водоводних инсталација, обнову травнатих површина, уређење дечјег игралишта и адаптирање за особе са инвалидитетом. У склопу радова, постављена је и посебно ограђена зона за кућне љубимце, која се налази у близини Панчићевог парка. Недалеко одатле позиционирана је и Фонтана Мике Аласа. Референце
Subotica Airfield

Subotica Airfield (Serbian: Аеродром Суботица / Aerodrom Subotica) (ICAO: LYSU), also locally known as Bikovo Aerodrome (Serbian: Аеродром Биково / Aerodrom Bikovo), is a recreational aerodrome near the city of Subotica, Serbia. It has one runway that is 800 m long and 30 m wide. The field is mostly used for air sport with active Skydive Drop Zone, pilot school for Glider pilot license (SPL) and private pilot license (PPL) as well as pilot rating courses: Glider towing STR; Aerobatics ARB; Flight instructor FI and NVFR. The club members are very active in paragliding and power kite piloting. Aeroklub Ivan Sarić is the operator of Subotica Aerodrome. Gallery See also List of airports in Serbia External links Aerodrome data Aerodrome chart Subotica airport information Pilot School Subotica ATO Pilotska Skola Subotica instagram profile Skydive Subotica instagram profile Aeroklub Ivan Saric pages
Szabadkai repülőtér

A szabadkai repülőtér (IATA: SUB, ICAO: LYSU) közel Szabadka városához található, másik ismert nevén „Bikovo Airport”, melyet Békova község szerb nevéről kapott. A repülőtér elsősorban sportcélokat szolgál ki. Népszerű több repüléshez kapcsolódó sportág körében, a siklóernyős biatlon szerelmeseinek kedvelt versenyhelyszíne. A kifutópályája 1200 méter hosszú és 100 méter széles fűvel borított. Futópályák A repülőtér futópályái: 15/33 (1200 m, 100 m, szárazföld) Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Subotica Airport című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. További információk A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től "Légiközlekedési Baleset és Repülőesemény Adatlap Sorszám: 071/2002" (magyar nyelven). Polgári Légiközlekedés Biztonsági Szervezet. Hozzáférés: 2010. szeptember 25.. "Airport Subotica Airport" (angol nyelven). fallingrain.com. Hozzáférés: 2011. szeptember 18.. "Aero klub Ivan Sarić" (szerb nyelven). aeroclubivansaric.org. 2011. szeptember 3. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2011. szeptember 18..
Аеродром Суботица

Аеродром Суботица (IATA: нема, ICAO: LYSU), познат и као аеродром Биково, је спортски аеродром недалеко од града Суботице у Војводини, у Србији. Опште информације Налази се шест километара југоисточно од Суботице. Аеродром се користи за спортско-школско и тренажно летење авиона и једрилица, као и скокове падобранаца. Пилотажне зоне размештене су у правилном троуглу око аеродрома. Једриличарска зона за висине изнад 1200 m ограничена је на западу линијом која спаја језеро Палић и Србобран, због близине ваздушног пута који води ка излазној тачки Келебија. Техничке информације Висина школског круга за авионе је 300 m, а за једрилице 200 m. Маршрутни летови и прелети, као и летови ван аеродромске зоне, најављују се најмање дан раније Центру за одобравање летова СМАТСА. Управа Надлежна метеоролошка служба је на аеродрому Никола Тесла у Београду. Исхрана и преноћиште може да се обезбеди у хотелима у Суботици и на Палићу, као и на самом аеродрому у сезони интензивног летења и летачких обука. Референце
Lager Sremska Mitrovica

Das Lager Sremska Mitrovica (serbisch Логор Сремска Митровица Logor Sremska Mitrovica) befand sich während des Kroatienkrieges in Sremska Mitrovica, in Serbien. Im Lager wurden vorwiegend kroatische und andere nicht-serbische Kriegsgefangene und Zivilisten von serbischen Truppen festgehalten. Das Gefangenenlager existierte vom November 1991 bis August 1992. Mindestens 25 Gefangene sollen vor Zeugen ermordet worden sein, andere wurden gefoltert und geschlagen, auch Vergewaltigungen sollen verübt worden sein. Das Lager Im Lager wurden etwa 3000 bis 4000 Menschen festgehalten. Es befand sich in der Ortsmitte von Sremska Mitrovica und bestand aus einem Gebäude, das von einer vier Meter hohen Mauer und Stacheldraht umgeben wurde. Das Hauptgebäude war 60–70 Meter lang und 8 Meter breit. Der Krieg Während des Kroatienkrieges wurde die Stadt Vukovar von der Jugoslawischen Volksarmee und serbischen Paramilitärs nach der Schlacht um Vukovar erobert. Nach der Einnahme der Stadt wurden 260 Menschen beim Massaker von Vukovar ermordet. Die meisten Gefangenen wurden in das 75 Kilometer östlich gelegene Sremska Mitrovica verlegt. Erste offizielle Erwähnung des Lagers Das Internationale Komitee vom Roten Kreuz (IKRK) besuchte das Lager erstmals am 2. Dezember 1991. Siehe auch Lager Keraterm Lager Manjača Lager Trnopolje Lager Čelebići Lager Dretelj Gefangenenlager Stajićevo Weblinks Final report of the United Nations Commission of Experts: ausführlicher Bericht über Gefangenenlager mit Mitrovica Croatian Society of Serb Concentration Camp Inmates (Hrvatsko Društvo Logoraša Srpskih Koncentracionih logora) Informationen aus Aussagen von ehemaligen Gefangenen aus ganz Jugoslawien
Раваница (манастир)

Раваница е православен манастир на Сръбската православна църква. Разположен е в едноименната местност на река Раваница . Намира са на 11 km югозападно от Чуприя. Основан през 1375 г. от Лазар Хребелянович. История Построена между 1375 и 1377 г., Раваница е известната Княз Лазар дарение, където е погребан след смъртта му в Косовска битка. Оттогава Раваница е дестинация за поклонници и важен център на културни дейности и Сръбски народасамблеи. Манастирът е нападнат и повреден от Османски турци няколко пъти, през 1386, 1398 и 1436. В голямата война след втора обсада на Виена редица монаси бяха убити. Останалите монаси, бягайки от турската офанзива през 1690 г., взели мощите на княз Лазар. редица монаси бяха убити, а останалите взеха мощите на канонизирания княз Лазар и се оттеглиха пред офанзивата на османците през 1690. Едва през 1717 г. единственият оцелял сред монасите, учител Стефан, се върна в Раваница и намерете манастира ограбен и пуст. С помощта на местните жители той възстановява манастира и построява нов притвор. Манастирът е претърпял многократни нападения по време на Сръбска революция. В началото на 19 век. Новата реставрация се проведе в средата на 19 век. По време на Втората световна война германците още веднъж нарушават и повреждат манастира и задържат, измъчват и убиват неговия архимандрит Макарие на 24 февруари 1943 г. Архитектура Манастирската църква е посветена на Възнесение Господне и е бил укрепен със здрава отбранителна стена със седем кули, от които е запазена само част. Църквата Раваница е първият паметник на Морава училище от Сръбско средновековно изкуство. Неговият основен план има формата на увеличен трилист с деветстранен купол в средата и по-малки осмоъгълни куполи над ъгловите заливи. Има 62 светлини за прозорци. Църквата е построена в алтернативни ходове от едноредови камъни и триредови тухли. Ценна керамична декорация използва геометрични шарки, флорални мотиви, зооморфен и антропоморфни форми. Изкуство Ти стенописи не са извършвани по едно и също време и от едни и същи художници. Те са датирани между 1385 и 1387 г. Стенописите със среден регистър, които са с най-висока художествена стойност, са рисувани от двама художници, единият от които известен като Константин, оставил подписа си върху стенопис на войн светец. Забележителните композиции включват Причастие на апостолите и Поклонение на Агнето в олтарната апсида, както и фестивален цикъл в горните регистри на църквата. The Ktitor По-късно композицията е пребоядисана и е добавена стенопис на смъртта на Лазар. Той също така изобразява Принцеса Милица Хребелянович и синовете им Вук и Стефан. Вижте също Стари Рас Сопочани Лазар Хребелянович Бележки
Monestir de Ravanica

El monestir de Ravanica (en serbi: Манастир Раваница, Manastir Ravanica) és un monestir ortodox sèrbi situat a le muntanyes de Kučaj, prop de Ćuprija, a la Sèrbia central. Història Construït entre 1375 i 1377, fou fundat príncep Lazar, on va ser enterrat després de la seva mort a la Batalla de Kosovo. Des d'aleshores, ha estat una important destinació de pelegrinatge i reunió per als serbis. El monestir fou assaltat pels otomans en diverses ocasions (1386, 1398 i 1436). Durant la guerra després del segon setge de Viena, alguns monjos del monestir van ser assassinats, i la restà fugí (1690) traslladant les relíquies de Lazar, davant l'ofensiva otomana. El darrer supervivent del monestir, el monjo Stefan, tornà el 1717 i amb l'ajut dels habitants locals va restaurar el monestir i va construir un nou nàrtex. Durant el primer alçament sèrbi contra els otomans (1804-1813), el monestir tornà a patir una important destrucció. Fou de nou restaurat a meitats del segle xix. Durant la Segona Guerra Mundial, els nazis saquejaren el monestir, fets durant els quals torturaren i assassinaren l'Arximandrita Makarije el 24 de febrer de 1943. Arquitectura L'església del monestir està dedicada a l'Ascensió de Jesús, i estava protegida per una forta muralla de set torres, de les quals només una part es conserva. És considerada el primer monument de l'Escola de Morava dins l'art medieval serbi. La seva planta té forma de trèvol, ampliada amb una cúpula de nou cares al centre, i quatre cúpules octogonals més petites. Destaca la bona il·luminació interior, gràcies a presència de finestres a distribuïdes per totes les façanes. L'església fou construïda alternant franges d'una sola línia de pedra i franges de tres línies de maons. Presenta una valuosa ornamentació de ceràmica, que fa ús de models geomètrics, motius florals, zoomorfs i antropomorfs. Art Els frescs més rellevants pintats a Ravanica daten d'entre 1385 i 1387. Les composicions més destacables inclouen la Comunió dels Apòstols i l'Adoració de l'Anyell a l'altar, així com la representació del cicle festiu de l'església. La composició del Ktitor i un fresc de la mort de Lazar van ser pints més tard. Bibliografia Ljubinkovic, Mirjana. Le monastère de Ravanica, Belgrad, 1989. Enllaços externs (anglès) Imatges del Monestir de Ravanica a Blago Treasures Arxivat 2016-11-27 a Wayback Machine.
Kloster Ravanica

Das Kloster Ravanica ist ein Kloster in Serbien. Es befindet sich am Fuße des Serbischen Erzgebirges in der Nähe des Dorfes Senje bei Ćuprija. Ravanica ist eine Stiftung des Fürsten Lazar Hrebeljanović, der 1389 in der Schlacht auf dem Amselfeld ums Leben kam und dessen Gebeine anschließend in diesem Kloster beigesetzt wurden. Ravanica wurde zwischen 1375 und 1377 erbaut. Im Stil der Morava-Schule erinnert die Klosteranlage von außen eher an eine Festung. Der gesamte Klosterkomplex bestand aus Kirche, diversen Wirtschaftsgebäuden, Mönchszellen, Spital und einem Refektorium und war durch eine Befestigungsmauer mit sieben Türmen umschlossen, von denen heute noch Teile der nördlichen Mauer sowie drei Türme existieren. Die Kirche wurde der Himmelfahrt Christi geweiht. Sie hat die Form eines orthodoxen Kreuzes mit fünf Kuppeln, kombiniert mit drei Konchen. Vier freistehende Stützen tragen die zentrale Kuppel. An der Ostseite findet man eine dreigliedrige Apsis. Weblinks Ravanica Archives auf www.srpskoblago.org (englisch) Ravanica – Kloster aus dem 14. Jahrhundert auf www.beo-books.de (deutsch)
Monasterio de Ravanica

Ravanica (en serbio cirílico: Раваница) es un monasterio ortodoxo serbio en las montañas Kučaj cerca de Ćuprija en la Serbia central. Fue construido en 1375-1377 como dotación del príncipe Lazar de Serbia, que está enterrado allí. Gavrila Ignjatović, fue higúmenia Monasterio de Ravanica, 1958-2005. Monumento de cultura de excepcional importancia en 1979, y se encuentra protegido por la República de Serbia. Referencias Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de Ravanica. Fotos de Ravanica y sus frescos Archivado el 5 de enero de 2009 en Wayback Machine. (en serbio) Živorad Janković: Sava, Iguman of Ravanica, "Pravoslavlje", No. 929, 2005. (en serbio)
Manastir Ravanica

Manastir Ravanica samostan je Srpske crkve i zadužbina kneza Lazara Hrebeljanovića, koji se nalazi 12 km jugozapadno od Ćuprije, u selu Senje. Jedan je od najvećih srpskih pravoslavnih manastira. Povijest Manastir Ravanica je srpski pravoslavni manastir na području Senjana u općini i Pomoravskom okrugu u Srbiji. Zavisi od Eparhije branicevske i nalazi se na popisu spomenika kulture od izuzetnog značaja za Republiku Srbiju (ID br. SK 244). Manastir Ravanica nalazi se u dolini Morave. Manastir Ravanicu osnovao je 1377. godine knez Lazar Hrebeljanović, gdje je i sahranjen nakon smrti. Knez je danas pravoslavni svetac i njegove se relikvije čuvaju u manastirskoj crkvi. U ratu koji je uslijedio nakon druge osmanlijske opsade Beča (1683.) mnogi su monasi poginuli, a preživjeli su 1690. pobjegli s relikvijama kneza Lazara. Godine 1717. u Ravanici je bio monah Stefan, koji je jedini iz starog manastira i preživio. Uz pomoć stanovnika susjedstva obnovio je zgrade i okitio crkvu novim pročeljem. Ravanica je dodatno stradala u Prvom srpskom ustanku protiv Turaka. Ponovno je obnovljena sredinom 19. stoljeća. Tijekom Drugog svjetskog rata nacisti su zauzeli samostan i ponovno ga opljačkali. Uhapsili su i mučili arhimandrita Makarija i na kraju ga ubili 24. veljače 1943. godine. Ravanica doživljava svoju renesansu kada dolazi Gavrila Ignjatović od (1958 - 2005.), najvažnija igumanija u povijesti manastira. Ovdje se nalazi grob kneza Lazara, a s obje strane groba kneza Lazara nalazi se ogromna svijeća, koju je poklonila njegova žena, kneginja Milica. Ove dvije svijeće za nju su bile simbol srpskog otpora. Tražila je "da ih spali tek kad se Srbija oslobodi turskog jarma". Želja joj je ispunjena tek 1924. godine. Poveznice Srpski manastiri Sopoćani Visoki Dečani Manastir Gračanica Bilješke Vanjske poveznice [1] [neaktivna poveznica]