Алеја заслужних грађана на Новом гробљу у Београду

Алеја заслужних грађана је једна од засебних алеја на Новом гробљу у Београду. Изграђена је 1965, по пројекту архитекте Светислава Личине, а проширена током 2004. и 2012. године. Простире се на 4.200 квадратних метара. У Алеји се сахрањују значајне личности, односно заслужни грађани, по посебној процедури и одобрењу Скупштине града Београда, односно градоначелника Београда. До сада је овде сахрањено преко 750 личности из разних друштвених, политичких, културних, спортских и уметничких области — политичари, глумци, генерали, спортисти, књижевници, научници, сликари, професори Универзитета, редитељи, вајари, новинари, лекари и др. Ова алеја се често у јавности меша са Алејом великана, која се такође налази на Новом гробљу у Београду. Историјат Алеје заслужних грађана Потреба за изградњом посебне целине односно дела гробља за сахрањивање друштвено-политичке и културно-спортске елите јавила се почетком 1960-их, па је 1963. по пројекту архитекте Светислава Личине почела изградња Алеје заслужних грађана. Изграђена је 1965. у централном делу гробља, десно од централне стазе, у непосредној близини Алеје стрељаних родољуба 1941—1944, израђене 1959. године, по пројекту Светозара Личине и Богдана Богдановића. Тада је изграђено 13 полукружних зидова (конхи) са преградама за смештај урни (колумбаријума), 11 кружних гробница (са по 5 заједничких гробница), 44 појединачне гробнице, као и већи број касета — розаријума (калота). Током времена, Алеја се попуњавала, па је два пута проширивана у правцу Алеје стрељаних родољуба. Први пут је проширена у периоду 2004—2005, када су изграђена два полукружна зида, две кружне гробнице, девет појединачних гробница и 11 касета. Друго проширење Алеје заслужних грађана извршено је у периоду 2011—2012, када су изграђена два полукружна зида, три кружне гробнице, 12 појединачних гробница и 15 касета. Алеја заслужних грађана резервисана је за истакнуте личности из разних друштвено-политичких и културно-спортских области, а одлуку о томе ко ће бити сахрањен у њој доноси Скупштина града Београда, односно градоначелник Београда. Поред породице покојника, предлоге за сахрану у Алеји могу дати институције, попут Српске академије наука и уметности (САНУ), министарства (углавном министарства културе, одбране, унутрашњих и спољних послова) или друштвено-политичке организације и удружења. У ранијем периоду, неки од критеријума за сахрану у Алеји, били су да је покојник носилац Ордена народног хероја или добитник награде АВНОЈ-а, Седмојулске награде, Октобарске награде града Београда и др. Касније су критеријуми проширени, али се често од њих одступало па су поред неспорно заслужних грађана, у Алеји сахрањиване и личности, које су биле истакнуте у тренутку смрти или је њихова смрт изазвала пажњу јавности, као нпр: Владимир Роловић, амбасадор у Стокхолму, убијен 1971. године Предраг Јовичић Трта, композитор и певач групе „Сан”, страдао од струјног удара на концерту у Нишу 1975. године Душан Милошевић, прерано преминули члан Секретаријата Председништва ССО Југославије, 1976. године Бојан Савник, генерал-мајор авијације ЈНА и пилот, страдао приликом лета авионом МиГ-21, 1976. године Драгослав Танасијевић, трагично страдали командант насеља ОРА „Ауто пут Братство-јединство” у Умчарима, 1978. године. Младен Братић, генерал-мајор ЈНА, погинуо током битке за Вуковар, 1991. године Радован Стојичић Баџа, начелник ресора Јавне безбедности МУП Србије, убијен 1997. године Бошко Буха, помоћник начелника ресора Јавне безбедности МУП Србије, убијен 2002. године Михајло Спорић, млади научник и студент Тринити колеџа на Кембриџу Поред сахрањивања, у Алеју су вршена и преношења посмртних остатака заслужних грађана са других гробља, па се тако у Алеји налазе и личности које су преминуле знатно пре отварања Алеје 1965. године. У почетку су то биле личности из револуционарног периода КП Југославије — Жарко Мариновић убијен 1936, Бранд Петрушев страдао 1940, Илија Плавев умро 1940, Радоје Дакић умро 1946, а касније и друге личности попут — сликара Паје Јовановића (умро у Бечу 1957, у Алеју пренесен 1972), политичара Слободана Јовановића (умро у Лондону 1958, у Алеју пренесен 2011) и оперског певача Мирослава Чангаловића (умро у Београду 1999, у Алеју пренесен 2012). Такође, из Алеје су по жељи њихових породица, изнети посмртни остаци троје сахрањених — византолога и академика Георгија Острогорског, сахрањеног 1976. године; народног хероја Стјепана Фунарића, сахрањеног 1979. и дипломате Срђе Прице, сахрањеног 1984. године. Упркос привилегији да буду сахрањени у Алеји заслужних грађана, многе истакнуте личности или њихове породице, одбиле су да буду сахрањене у Алеји, а неки од њих су — глумци Павле Вуисић, Данило Бата Стојковић и Миодраг Петровић Чкаља; генерал и народни херој Пеко Дапчевић; књижевник и академик Добрица Ћосић; научник и академик Павле Савић; редитељи Бојан Ступица, Мира Траиловић и Соја Јовановић; политичар и народни херој Цвијетин Мијатовић; вајарка Љубица Цуца Сокић; академик Дејан Медаковић; песник Стеван Раичковић и др. До маја 2016. у Алеји заслужних грађана је сахрањено око 680 особа. Највећи део њих су мушкарци — 85 %, док су њих 15%, односно 102 особе жене. Од укупног броја жена, половина њих су сахрањене као заслужни грађани, а друга половина су супруге заслужних грађана. Једна од првих жена сахрањених у Алеји била је Милица Бабић-Андрић (1909—1968), костимограф и професор Академије примењених уметности и Позоришне академије у Београду и супруга нобеловца Иве Андрића. Избор личности за сахрањивање у Алеји одређује Скупштина града, док одабир гробног места врши Управа Новог гробља, уз консултацију са породицом преминулог. Приликом одабира гробног места пази се да личности сахрањене у истој гробници буду сличне или сродне професије. Сва гробна места у Алеји, изузев касета у кружнима зидовима „колумбаријима”, су у ствари заједничке гробнице у које се сахрањује више заслужних грађана. Појединачне касете, у које се сахрањују урне заслужних грађана, такође су заједничке гробнице, али се у њих углавном сахрањују супружници или чланови породице заслужних грађана. У старом делу Алеје, у појединачним гробницама, самостално су сахрањени Зоран Ђинђић, трагично убијени председник Владе Србије, Радован Стојчић Баџа, трагично убијени начелник Ресора Јавне безбедности МУП Србије и Јован Рашковић, психијатар и оснивач Српске демократске странке у Хрватској. Следећи праксу да у заједничким гробницама почивају личности истих или сличних професија, заједничке гробнице деле: књижевници: Скендер Куленовић, Меша Селимовић, Ристо Тошовић и Драган Јеремић; генерали: Бојан Савник, Димитрије Врбица, Владимир Малбашић и Пејо Радичевић; спортисти: Радивој Кораћ, Трајко Рајковић, Велиша Мугоша и Цмиљка Калушевић; глумци: Рахела Ферари и Стево Жигон глумци: Раде Марковић, Оливера Марковић и Петар Краљ новинар Милутин Чолић, сликари Младен Србиновић и Момо Капор и књижевник Брана Црнчевић Двојица стогодишњака су сахрањена у Алеји — солунац Василије Јакшић (1891—1995), који је поживео 104 и професор Исидор Савић (1919—2019), који је поживео 100 година. Поред њих, међу сахрањенима у Алеји је и око 20 деведесетогодишњака, међу којима су — биолог Љубиша Глишић (1888—1987), поживео 99 година; генерал Васо Јовановић (1915—2013), поживео 98 година; сликар Стојан Аралица (1883—1980) и револуционарка Роса Плавева (1873—1970), поживели 97 година; композитор Миховил Логар (1902—1998) и глумица Марија Црнобори (1918—2014), поживели 96 година; лекар Милорад Драгић (1891—1986) и генерал Милан Даљевић, поживели 95 година и др. Међу сахрањенима у Алеји, налази се и петоро лица млађих од 30 година. Најмлађи је студент и млади научник Михајло Спорић, поживео 22 године; затим студент и музичар Предраг Јовичић Трта поживео 24 године; студент и члан КПЈ Жарко Мариновић поживео 25 година; командант насеља ОРА Драгослав Танасијевић поживео 28 година и члан Секретаријата ССОЈ Душан Милошевић поживео 30 година. Типови гробних места у Алеји Сахрањени у Алеји заслужних грађана Од оснивања до данас у Алеји је сахрањено око 780 личности. Прве особе сахрањене у Алеји биле су — револуционар Ристо Стефановић, децембра 1965. и књижевник Чедомир Миндеровић, јануара 1966. године. Првих десетак личности, сахрањених у Алеји су кремирани, а њихове урне положене су у касетама у кохама, док је прва класично сахрањена особа у гробницама, био судија Бранко Јевремовић, 1969. године. Неки од сахрањених у Алеји заслужних грађана су: Брачни парови и чланови породица сахрањени у Алеји Према првобитним критеријумима, у Алеји није било дозвољено сахрањивање чланова породице, односно супружника заслужних грађана, уколико и они не испуњавају критеријуме заслужних грађана. Због овога су неки заслужни грађани, попут Милоша Црњанског и Меше Селимовића, остали раздвојени од својих супружника, упркос њиховим жељама да почивају заједно. Касније је ова пракса прекинута, па се сада у Алеји налази око 60 брачних парова. Међу многима од њих, обоје супружника су заслужни грађани попут — Иве Андрића и Милице Бабић, Драгана Николића и Милене Дравић, Драгомира Бојанића и Љиљане Контић, Милана и Дивне Ђоковић, Добривоја Радосављевића и Неде Божиновић, Јована и Аленке Ранчић, Божидара и Радмиле Савићевић и др. Такође, у Алеји је сахрањено и по неколико заслужних грађана из исте породице, попут — Александра и Смиље Костић и њиховог сина композитора Вокија Костића; Душана и Милице Миладиновић и њиховог сина Дејана Миладиновића; Душана Сковрана, његове маћехе Олге Сковран и ћерке Маје Сковран. Галерија Референце Литература Спољашње везе „Znamenite ličnosti”. beogradskagroblja.rs. n.d. Архивирано из оригинала 15. 01. 2020. г. Приступљено 16. 08. 2020. „Proširena Aleja zaslužnih građana na Novom groblju”. studiob.rs. 26. 9. 2011. Архивирано из оригинала 04. 03. 2016. г. Приступљено 21. 09. 2018. CS1 одржавање: Неподобан URL (веза) „Zasluge određuje vlast”. danas.rs. 21. 12. 2011.