NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Црква Светих апостола Петра и Павла у Биосци

Црква Светих апостола Петра и Павла у Биосци, насењеном месту на територији града Ужица, подигнута је 1898. године и припада Епархији жичкој Српске православне цркве. Црква је подигнута, по одобреном пројекту у Министарству грађевина, у централном делу села, у долини реке Ђетиње, испод кречњачког одсека поред Сувоврела. Била је дуго времена парохијска црква за суседна села Шљивовицу и Кремна, а у њој су чинодејствовали свештеници из чувене свештеничке породице Захарица. Архитектура цркве Црква је правоугаона грађевина, грађена од камена и опеке, без припрате са наосом који има три травеја малих димензија. На истоку се завршава апсидом, која има ширину наоса. У северном и јужном зиду с обе стране олтара су певнице, полукружних удубљења, са двосливним кровом и правилно урађеним сводом. Иконостас је од вештачког мермера. Зидови храма су живописани, рад сликара Јанка Браса из Опарића из 1962. године. За време Првог светског рата црква је пострадала као и многе друге цркве, када је непријатељ однео три звона укупне тежине 750 килограма и многе погослужбене предмете велике вредности. Референце Спољашње везе „Намесништво Ужичко”. Епархија жичка. Приступљено 13. фебруар 2017.
Црква Светог Георгија у Кремнима

Црква Светог Георгија у селу Кремна, на територији града Ужица, подигнута је у периоду од 1936 до 1939. године и припада Епархији жичкој Српске православне цркве. Подизање цркве До изградње цркве посвећене Светом великомученику Георгију, становници Кремана и околних села за потребе молитве окупљали су се у двема дрвенима капелама, у домаћинству свештеника Захарића и на Збориште, а на празничну литургију и причешће одлазили у цркву у Биоску. Из тог разлога су на Савиндан 1932. године одлучили да саграде цркву, чија је градња започета у лето 1936. године, по пројекту архитекте Момира Коруновића и уз залагање епископа, потоњег митрополита, Јосифа Цвијовића и епископа Николаја Велимировића. У темеље храма стављена је боца, са записом на пергаменту који гласи: Овај темељ осветили су парох кремански Вукоје Цвијовић, свештеник и парох биоштански Маринко Радојевић, свештеник. Храм грађен за време краља Петра II 1936. године. Црква је завршена у јесен 1939. године, а освештана тек из другог пута 1964. године. Први покушај освећења 1942. године прекинуле су окупационе власти, у пола обреда. Архитектура цркве Црква је саграђена од камена, на крстастој основи са тространом апсидом на истоку и параклисим и куполом, постављеном на коцкасто постоље помоћу пандантифа. На западној страни, испред главног портала, налази се трем ослоњен на два стуба и полукружно засведен. Црквена звона, рад су Живка Р. Бурића, ливца звона из Јагодине, набављена су 1941. године. Мање звоно цркви је даровала креманска општина, а друго веће трговци из Кремана. Епископ Николај Велимировић је из Охрида довео и дрворезбаре и сликаре који су извели иконостас у храму. Зидне слике, почевши од 1978. године, урадили су сликари из Београда, Мишо и Даница Младеновић, по узору на српско средњовековни живопис. Галерија Референце Литература Зорица Златић Ивковић, Манастири и цркве златиборске области, каталог изложбе, Сирогојно, 2013. Петар Оторанов, Знамења Златибора и околине, Ужице, 1996. Спољашње везе „Намесништво Ужичко”. Епархија жичка. Приступљено 13. фебруар 2017.
Sankt Georgs kyrka, Kremna

Sankt Georgs kyrka (serbisk kyrilliska: Црква Светог Георгија; latinska: Crkva Svetog Georgija; kyrkslaviska: Це́рковь Свѧтого Геѡ́ргїѧ) är en serbisk-ortodox kyrkobyggnad belägen i byn Kremna, i staden Užice i den statistiska regionen Šumadija och västra Serbien, i Serbien. Kyrkan är helgad åt den romerske martyren, soldaten och helgonet Sankt Göran. Den tillhör Žičas stift. Historik Beslutet om att bygga Sankt Georgs kyrka i Kremna fattades år 1932. Kyrkan började byggas under sommaren 1936 och stod klar hösten 1939. Det var planerat att den skulle invigas 1942, men det sköts upp till 1964. Kyrkan byggdes enligt ritningar av arkitekt Momir Korunović. Kyrkan Kyrkan är gjord av sten i nybysantinsk stil. Grunden är korsformad. Ikonostasen är snidad och gjord av trä. Den tillverkades på order av den serbiske biskopen och teologen Sankt Nikolaj Velimirović. Väggmålningarna började tillverkas 1978. De gjordes av målarna Mišo och Danica Mladenović från Belgrad. Målningarna är inspirerade av andra målningar från medeltida kloster. Klockorna köptes 1941, förutom två som donerades och göts av klockgjutaren Zivko R. Buric från Jagodina. Bilder Se även Östortodoxa kyrkor Religion i Serbien Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sankt Georgs kyrka, Kremna.
Блок 1

Блок 1 (насеље Фонтана) је један од новобеоградских блокова.. Оивичен је улицама Народних хероја, Омладинских бригада, Париске комуне и Булеваром Зорана Ђинђића. Између Блока 1 се налази Блок 2, Блок 3, Блок 31, Блок 32, Блок 33 и Блок 34. У блоку се налази ОШ „Душко Радовић“ и биоскоп "Фонтана". Један је од првих модерних новобеоградских насеља, а његова изградња кренула је 1957. године,а цео блок је у потпуности изграђен 1964.године. Блок је градило ГП "РАД" Види још Нови Београд Новобеоградски блокови Спољашње везе Сајт општине Нови Београд Овај чланак о Београду је клица. Можете допринети Википедији тако што ћете га проширити.
Црква Свете Марине у Кривој Реци

Црква Свете Марине у Кривој Реци, насељеном месту на територији општине Чајетина, подигнута је у периоду од 2006. до 2014. године и припада Епархији жичкој Српске православне цркве. Архитектура цркве Црква је саграђена по пројекту архитекте Бранка Игњатовића са Златибора, по узору на традиционална сакрална градитељска решења. То је крстообразна грађевина са полукружном олтарском апсидом, којој су придодате две полукружне конхе које имају функцију проскомидије и ђаконикона, где су и апсида и конхе засведене су полукалотама. Апсида је осветљена једином бифором на храму. Наос и бочни простори засведени су полуобличастим сводовима, који су видиљиви и споља, док је централни део наоса надвишен октогоналном куполом. На западној страни је припрата, чији је саставни део звоник на северној страни. Припрата је такође засведена полуобличастим сводом. Приземље и спрат звоника повезани су степеницама, које уједно воде и на галерију. Звоник је у доњем делу затворен, а у горњем отворен, великим лучним отворима, на све четири стране. Црква је грађена од сиге са спојницама малтера и уметнутим редовима опеке, по два хоризонтална и један вертикални. Сви прозорски отвори на цркви и припрати-звонику, као и главни портал лучно су пресведени. На главној, западној фасади налазе се лучно пресведени мозаици са представама Христа и свете Марине. Читава црква покривена је квалитетним бакарним-лименим кровом. Иконостасна преграда направљена је од бетона и на њу су постављене иконе осликане на дрвету. У порти је, северо-западно од цркве, озидана камена чесма и клупе. Галерија Референце Литература Зорица Златић Ивковић, Манастири и цркве златиборске области, каталог изложбе, Сирогојно, 2013. Спољашње везе „Намесништво Ужичко”. Епархија жичка. Приступљено 13. фебруар 2017.
Манастир Врањаш

Манастир Врањаш припада сремској епархији Српске православне цркве. У прелепом амбијенту у ували између села Гргуревци и Манђелос 2010. године постављени су темељи најмлађем фрушкогорском манастиру који је посвећен Светом Василију Острошком. Градња храма је трајала до 2014. године. Садашњост Прелепа дрвена црква изграђена од норвешког белог бора и чамовине и својом архитектуром одудара од осталих фрушкогорских манастирских цркви, што га чини посебним. Црква је направљена изнад извора, а конаци око манастира су и даље у изградњи. Галерија Види још Списак манастира Српске православне цркве Референце Спољашње везе Манастир Врањаш — Фрушкаћ Извор Врањаш Свети Василије Острошки — Врањаш Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (19. фебруар 2017)
Црква Светог Димитрија на Новом Београду

Црква Светог великомученика Димитрија је Српска православна црква на Новом Београду у Блоку 32. Црквени комплекс се налази између улица Омладинских бригада и Булевара Зорана Ђинђића на адреси Омладинских бригада 3a. Припада београдско-карловачкој архиепископији. Свети великомученик Димитрије Солунски Храм је посвећен Светом Димитрију Солунском који је био хришћански светитељ и живео Солуну почетком 4. века. Поштован је као један од најважнијих православних војника међу светитељима. Слави се 8. новембра по грегоријанском календару то јест 26. октобра по јулијанском календару. Култ светог ратника Димитрија у великој мери распрострањен је и код Срба захваљујући великој блискости са грчким народом. Свети Димитрије се сматра заштитником Солуна, јер је спасао град од непријатељске војске; исцелитељем болесника и невољника. Руси га такође славе и сматрају покровитељем и заштитником Сибира. Сви православни хришћани славе овог великомученика верујући у његове исцелитељске моћи које су многима помогле. Историјат изградње храма Земљиште за храм Светог великомученика Димитрија освештано је на Митровдан, 8. новембра 1996. године, док је Патријарх српски Павле освештао темеље храма 15. новембра 1998. године. Храм је почео са градњом 22. априла 1998. године, са прекидом градње у периоду од септембра 1998. године до јуна 1999. године. Радове на изградњи храма изводио је КМГ Трудбеник као генерални извођач. Храм је у основи 29 m ширине и 23 m дужине у облику уписаног крста, прављен тако да његова корисна површина буде око 500 m². Врх куполе храма је на висини од 29 m, а са крстом који га краси, висок је 32 m. Поред храма налази се и објекат са звоником, канцеларија за свештенике, две галерије и стан за чувара храма. Врх куполе звоника је висине 31,73 m. На Митровдан, 8. новембра 2001. године, његова Светост Патријарх српски Павле освештао је и крстове за оба објекта. Почетком 2015. године почели су радови на фасади храма, као и у његовој унутрашњости. Види још Црква Светог Симеона Мироточивог на Новом Београду Црква Светог Василија Острошког на Новом Београду Црква Светог Георгија у Бежанији Црква Светог апостола Томе Референце Спољашње везе Званична интернет страница храма Светог великомученика Димитрија Сајт Српске православне цркве Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (24. фебруар 2011) Сајт београдско-карловачке архиепископије Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (3. јануар 2020)
Железничка станица Лапово ранжирна

Железничка станица Лапово ранжирна је ранжирна станица на прузи Београд—Ниш. Налази се насељу Лапово у општини Лапово. Пруга се наставља у једном смеру ка Лапову и у другом према према Лапово–вароши. Железничка станица Лапово ранжирна састоји се из 22 колосека 2 пролазна колосека који обилазе станицу. Види још Србија карго Србија воз Железнице Србије Спољашње везе Ред вожње Овај чланак о Србији је клица. Можете допринети Википедији тако што ћете га проширити.
Црква Светог апостола Томе

Црква Светог апостола Томе је српска православна црква на Новом Београду у насељу Бежанијска Коса. Налази се на Новом бежанијском гробљу и припада београдско-карловачкој архиепископији. Црква је једна од најмлађих православних богомоља у Новом Београду и служи као духовни центар за становнике Бежанијске Косе и околних насеља. Осим што је место богослужења, храм је и важан простор за окупљање верника и организацију разних духовних, културних и хуманитарних активности. Свети Апостол Тома Апостол Тома, познат и као Јуда Тома или Јуда Близанац, био је један од дванаесторице Христових апостола. У народу познат као ”неверни Тома” због одбијања да поверује у васкрсење Исуса Христа. Према Новом завету, када се Христос појавио пред њим и понудио му да опипа ране, Тома је узвикнуо речи по којима је упамћен: Господ мој, и Бог мој! Био је једини апостол за кога се верује да је проповедао изван граница тадашњег Римског царства. Познат је као апостол Персије (Иран) и Индије. У Сиријској оријентално-православној цркви, Тома је познат као Исусов брат који је утемељио цркве на Истоку, посебно у Едеси. Апостолу Томи се приписује ауторство неканонског Јеванђеља по Томи. Историјат градње цркве По благослову Патријарха српског Павла, почетком 21. века почела је изградња цркве на Новом бежанијском гробљу. Архитектонски, црква је грађена као једнобродна базилика са једним кубетом, споља креч-беле фасаде, а изнутра је живописана. Унутрашњост храма краси иконостас са иконама урађеним у традиционалном византијском стилу, као и зидне фреске које приказују сцене из живота Христа и апостола. У цркви се налази и посебан простор за паљење свећа, као и мања капела за приватне молитве. Црква је освештана 19. октобра 2003. године на дан своје славе Светог Апостола Томе, а крајем 2003. године сви грађевински радови на цркви су приведени крају. Свету архијереску литургију служио је његова Светост Патријарх српски Павле, који је и извршио освештење цркве. У цркви Светог Апостола Тома карактеристично је антифоно појање, где наизменично певају мушка и женска певница. Група младића и девојака који су појали, окупљени при цркви Светог Апостола Томе, добили су благослов његове светости Патријарха српског Павла. Накнадно је уз цркву сазидан и парохијски дом, са канцеларијом за свештенике и већом салом за разне потребе (послужење након литургије - агапе, предавања, итд). У порти цркве се често организују хуманитарне акције, веронаука за децу и омладину, као и духовне трибине и културне манифестације. Храм је отворен за све вернике и посетиоце током целе године, а посебно је посећен на дан храмовне славе – Томиндан, када се одржава свечана литургија и сабрање верника. Види још Црква Светог Симеона Мироточивог на Новом Београду Црква Светог Василија Острошког на Новом Београду Црква Светог Георгија у Бежанији Црква Светог великомученика Димитрија на Новом Београду Референце Спољашње везе Сајт Српске православне цркве Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (24. фебруар 2011) Сајт београдско-карловачке архиепископије Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (3. јануар 2020)
Helige aposteln Tomas kyrka, Bežanijska Kosa

Helige aposteln Tomas kyrka (serbisk kyrilliska: Црква Светог апостола Томе; latinska: Crkva Svetog apostola Tome) är en serbisk-ortodox kyrkobyggnad belägen i Bežanijska Kosa, som tillhör stadsdelen Bežanija i Nya Belgrad, i Serbiens huvudstad Belgrad. Kyrkan är helgad åt aposteln Tomas och tillhör Belgrads och Karlovcis ärkebiskopsdöme. Se även Östortodoxa kyrkor Religion i Serbien Källor
Храм Нерукотвореног Лика Господњег

Храм Нерукотвореног Лика Господњег је Српска православна црква која се налази на Вождовцу у селу Зуце и припада београдско-карловачкој архиепископији. Ово је први храм у свету који је посвеђен Нерукотвореном Лику Господњем при српској православој цркви. Изградња храма Мештани села Зуце су се поводом изградње храма обратили загребачко-љубљанском митрополиту Јовану Павловићу,који је у то време мењао Патријарха српског Германа. Митрополит их је подржао и 8.јула 1990. године дао благослов да се изгради храм. У летописима цркве се налазе податци који сведоче о томе да је на том истом месту некада била школа,црквена звона и да су се мештатина ту скупљали одавнина и вршили литије. Камен темељац изградње храма освештао је његова Светост Патријарх српски Павле 16.јуна 1991. године уз саслужавање загребачко-љубљанског митрополита Јована Павловића и присуство многих свешетника и ђакона уз мноштво народа. Архитектосно решење храма изградио је Малиша Живковић, а храм се изузетно брзо градио. Патријарх српски Павле је уз присуство загребачко-љубљанског митрополита Јована Павловића освештао цркву и парохијски дом 11.августа 2002. године. Градња парохијског дома је започета 1997. године а завршена 2002. године Храм Нерукотвореног Лика Господњег је добио и своју поштанску маркицу Референце Спољашње везе Сајт Српске православне цркве Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (24. фебруар 2011) Сајт београдско-карловачке архиепископије Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (3. јануар 2020)
Блок 37

Блок 37 је један од најстаријих блокова на Новом Београду део месне заједнице Стари Аеродром. Оивичен је улицама Булевар Арсенија Чарнојевића, Тошин Бунар, Булевар Милутина Миланковића и улицом Народних хероја. Између њега се налази Блок 34 и Блок 38, док са друге стране улице излази на Тошин Бунар и Блок 40. Блок 37 је један од најстаријих новобеоградских блокова чија изградња је започета 1964. године а већим делом завршена 1966. године. У насељу се налази основна школа „Ђуро Стругар” и вртић Ластавица. Саобраћај До блока се градским превозом може стићи аутобусима линија 45 (Блок 44 — Земун - Нови Град). линија 65 (Звездара 2 — Ново бежанијско гробље). линија 71 (Зелени венац — Ледине). линија 70 (Бежанијска коса — Робна кућа ИКЕА). линија 72 (Зелени венац — Аеродром Никола Тесла). линија 88 (Земун — Железник). линија 601 (Сурчин — Железничка станица Београд–главна). линија 611 (Земун — Добановци). Види још Новобеоградски блокови Градска општина Нови Београд Познати суграђани Драган Андрић - ватерполо репрезентативац и тренер Радомир Антић - српски и југословенски фудбалер а потом и фудбалски тренер Зорица Ђурковић - кошаркашица Црвене звезде и репрезентације Александар Израиловски - балетски играч, кореограф, педагог, првак балета Народног Позоришта Деса Керечки-Мустур - сликарка Зоран Ненезић - српски књижевник, публициста, историограф и новинар Ђорђе Радивојевић Рамирез - вокал бенда Sunshine Александар Ћирић - ватерполо репрезентативац Љиљана Црепајац - филолог, преводилац са класичних језика, професор универзитета Хелена Шипек - сликар, ликовни педагог, илустратор и конзерватор Александар Шапић - ватерполиста и политичар Ема Радујко - певачица Референце Спољашње везе Сајт општине Нови Београд Сајт основне школе Ђуро Стругар Фејсбук група "блок 37 и О.Ш. Ђуро Стругар
Blok 19A (Nový Bělehrad)

Blok 19A (v srbské cyrilici Блок 19A) je komplex obytných staveb v Novém Bělehradě, v srbské metropoli Bělehrad. Blok 19A se nachází v jižní části Nového Bělehradu, v blízkosti řeky Sávy. Na rozdíl od ostatních bloků uvedeného sídliště se nenachází v pravoúhlí síti ulic, ale stranou od ní. Je také jedním z nejnovější částí sídliště. Lokalita Blok 61 je vymezen ulicemi Bulevar Arsenija Carnojevića, Vladimira Popovićaa Milentija Popovića. Navazují na něj bloky 23 a blok 19. Historie Vznik nové části sídliště předpokládal územní plán tehdejší jugoslávské metropole, který byl schválen v roce 1972. Projekt obytného souboru připravili Vesna Matičević a Dragomir Manojlović z Bělehradského urbanistického institutu, konkrétní podobu celku dal čtyřčlenný tým architektů ve složení Milan Lojanica, Predrag Cagić, Borivoje Jovanović i Radisav Marić. Jejich návrh zvítězil v architektonické soutěži v roce 1975. Koncept šesti obytných domů uspořádali s ohledem na okolní rušné komunikace tak, aby od nich byla co největší vzdálenost k obytnému prostoru. Mezi jednotlivými domy se nacházela pěší zóna a společný prostor. Objekt byl projektován pro 3200 lidí, postaveno bylo celkem okolo 900 bytů. Obytný komplex vznikal mnohem později, než ostatní bloky Nového Bělehradu. Stavební práce byly zahájeny roku 1975 a dokončeny v roce 1981. Soubor se snažil vyvarovat některých chyb typicky brutalistických objektů Nového Bělehradu; jednotlivé domy měly více rozčleněné fasády a novátorským prvkem bylo užití šikmých střech. Jednotlivé byty počítaly s vyšší metráží vzhledem k novějším jugoslávským normám. Na přelomu 20. a 21. století byly do jižní části bloku dostavěny komerční objekty, ve kterých sídlí ambasády a zastoupení Evropské unie v Srbsku. Reference Literatura Urbanizam Beograda 49 / Urban planning of Belgrade; Belgrade: Institute for Planning the Development of Belgrade, 1978
Блок 19а

Блок 19a је један од новобеоградских блокова на Новом Београду део месне заједнице Газела. Локација Блок се налази на левој обали реке Саве и окружен је Блоком 19 и Блоком 23. Оивичен је улицама Владимира Поповића, Булевар Арсенија Чарнојевића и улицом Милентија Поповића..У његовој непосредној близини налази се и мост Газела који повезује Нови Београд са осталим београдским општинама и центром Београда. Историјат и изградња Реализације и градња блока почела је 1975. године, а потпуно је завршена 1981. године. Архитекти који су пројектовали блок су Милан Лојаница, Предраг Цагић, Боривоје Јовановић и Радисав Марић. Њихово решење је освојило прву награду на конкурсу у јануару 1976, на основу економичности градње и структури и величини станова. Пројектовано је 915 станова и више паркинг места него станова, у подземним и надземни гаражама и паркиралиштима. Извођач радова је предузеће „Ратко Митровић”. Инвеститори градње су Савезни секретаријат за народну одбрану (ССНО) за 800 станова и Самоуправна интересна заједница (СИЗ) становања за 115. Саобраћај До блока се градским превозом може стићи аутобусима линија 18 (Медаковић - Земун). линија 88 (Земун - Железник). линија 601 (Сурчин - Железничка станица Београд–главна). линија 74 (Бежанијска Коса - Миријево). линија 17 (Коњарник - Земун). линија 18 (Медаковић - Земун). линија 85 (Баново брдо - Борча). линија 89 (Блок 72 - Видиковац). линија 95 (Блок 45 - Борча). И трамвајима линија 7 (Блок 45 - Устаничка), линија 9 (Блок 45 - Бањица) и линија 11 (Блок 45 - Калемегдан) и линија 13 (Блок 45 - Баново Брдо) . Види још Новобеоградски блокови Градска општина Нови Београд Александар Билановић Референце Спољашње везе Центар Сава званична страница Сајт општине Нови Београд
СРЦ 11. април

Спортско-рекреациони центар 11. април (СРЦ 11. април) је спортско-рекреациони центар на Новом Београду, који је отворен 20. децембра 1979. године. Налази се на адреси Аутопут 2, Нови Београд у непосредној близини Студентског града.. Центар може да прими до 2.500 посетилилаца, а површина објекта је 15.000 m², док површину од 11.000 m² обухватају спортски терени. Спортски терени и базени У саставу спортско-рекреационог центра налазе се : Три отворена базена (мали, средњи и велики - олимпијски) Три затворена базена Фитнес центар (аеробик, пилатес и аквабик) Сала за стони тенис Сала за мале спортове Отворени и затворени терени за тенис Универзална сала Стрељана Терен за боћање У склопу центра надомак спортских терена налазе се свлачионице, купатила, тушеви и амбуланта. На базенима центра уведено је и ноћно купање. Реконструкција великог затвореног базена у спортско-рекреационом центру је извршена 2012. године, након 20. година. Остали објекти и спорт У оквиру спортско-рекреационог центара, надомак спортских терена и базена налазе се два кафеа и ресторан, као и паркинг са великим бројем паркинг места. Центар такође поседује 50 локала предвиђених за пословни простор. У центру се налази и тениска академија Јанка Типсаревића, стонотенисерска академија „Коцић“, атлетски клуб Нови Београд и стрељачки клуб „Трофеј“. Домаћин реновираног затвореног базена у центру је ватерполо клуб Црвена звезда, а отворене базене у летњем периоду користи ватерполо клуб Земун. У летњој сезони 2006. године центар 11. април је био домаћин младе ватерполо репрезентације Србије, младе ватерполо репрезентације Хрватске као и првенства Србије у ватерполу за учеснике рођене 1994. године. У сарадњи са Секретаријатом за спорт и омладину града Београда и општином Нови Београд, спортско-рекреациони центар 11. април већ дуги низ година организује бесплатне школе пливања, као и друге рекреативне програме. Саобраћај До спортско-рекреационог центра 11. април се може стићи градским превозом које обезбеђује ГСП Београд линија 45 Блок 44 - Земун, Нови град линија 612 Павиљони - Земун. линија 70 Бежанијска коса - ИКЕА линија 72 Зелени венац - Аеродром Никола Тесла линија 74 Бежанијска Коса - Миријево. линија 75 Зелени венац - Бежанијска коса. линија 76 Блок 70а - Бежанијска Коса. линија 77 Звездара - Бежанијска коса. линија 708 Блок 70а - Земун поље. линија 82 Блок 44 - Земун, Кеј Ослобођења Галерија Види још Градска општина Нови Београд Хала спортова Ранко Жеравица Референце Спољашње везе Сајт ЈП спортског центра Нови Београд Сајт општине Нови Београд