NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Копитарева градина

Копитарева градина је трг у Београду, као и крај града у непосредној околини трга, у општини Стари град. Положај Копитарева градина се налази у источном делу општине Стари град, на простору ограниченом улицама део улице Џорџа Вашингтона, Хиландарском (леви фронт), део улице Шафариковом, Ђуре Даничића, Јелене Ћетковић, Булеваром деспота Стефана, и самим тргом Копитарева градина. Суседни крајеви града су Јевремовац (на истоку), Палилула (на југоистоку), Трг Републике (на западу) и Дорћол (на северу). Историја Овај крај града се у почетку звао Митрополитова башта, по митрополиту Михаилу (још једна Митрополитова башта је постојала на западном Врачару). Име је касније промењено у Копитарева градина, по Јернеју Копитару, словеначком филологу и сараднику Вука Караџића, познатог реформатора српског језика и писма. Подручје је највећим делом урбанизовано у периоду између 1900. и 1914. године. Одлике Копитарева градина је јединствена у Београду по својим амбијенталним и архитектонским одликама. Крај је урбанизован у првим деценијама 20. века, а свој изглед је углавном задржао до данас. Одликује се низовима ниских, стамбених објеката са двориштима на страни од улице. Стамбени објекти уоквирују озелењен трг и формирају уједначену и мирну амбијенталну целину. У овом амбијенту зграде, поред архитектонских вредности, представљају и меморијалне објекте познатих научника, књижевника, уметника, архитеката и трговаца. Подигнути до Првог светског рата су: Кућа Јована Цвијића, Љубе Стојановића, Лазе Лазаревића, Милана Антоновића, Панте Тадића, Петра Путника, Цветка Савчића, Голштајна, Аћима Марковића, Матерног. У периоду између два светска рата подигнути су објекти већих висина: Атеље Петра Палавичинија, Кућа Олге Јовановић, Кућа Ђорђа Радина, Кућа Андрије Маринковића и других. После Другог светског рата настављена је изградња, али и доградња постојећих објеката. Преовлађујући стилови су класицизам (са академизмом), представљен делима архитекте Сретена Стојановића, и сецесија, чији пример представљају дела Милана Антоновића. Сам трг је релативно изолован од главних путева и нема саобраћајни значај. У Хиландарској улици се налази музеј, спомен кућа Лазе Лазаревића, Хиландарска 7, и Музеј Јована Цвијића у улили Јелене Ћетковић 5. Као значајна културно-историјска целина, Копитарева градина је проглашена за културно добро заштићено законом 27. децембра 1968. године. Данашња структура Копитареве градине пружа неравномерну и неуједначену просторну слику као последица деловања нужних историјских противуречности, сама по себи, структура амбијента веома је карактеристична и типичан је пример градске стамбене архитектуре у развоју Београда у првој половини 20. века, који је временом постао изузетак у урбаној конституцији савременог доба. Референце Спољашње везе Фотографије Копитареве градине
Lycée de Zemun

Le lycée de Zemun (en serbe cyrillique : Земунска гимназија ; en serbe latin : Zemunska gimnazija) est un établissement scolaire situé à Belgrade, en Serbie, dans la municipalité urbaine de Zemun. Créé en 1858, il est le cinquième plus ancien lycée du pays après ceux de Sremski Karlovci (1791), Novi Sad (1810), Kragujevac (1833) et Šabac (1837). Le lycée de Zemun est situé dans le Gradski park, à proximité de l'école élémentaire Majka Jugovića et de la Faculté d'agriculture de l'Université de Belgrade, créée en 1905. Le bâtiment actuel du lycée, construit en 1879 et agrandi en 1916, est aujourd'hui classé parmi les monuments historiques. Histoire Le lycée de Zemun a ouvert ses portes le 23 septembre 1858 ; à l'époque, il ne comptait que 21 élèves sur un seul niveau scolaire. Zemun faisait alors partie de l'empire d'Autriche et l'enseignement y était dispensé en allemand. En 1872, l'établissement offrait des cours sur quatre niveaux. En 1883, le serbe devint la langue de l'enseignement et, un an plus tard, sur l'ordre du gouvernement autrichien, le cursus des jeunes filles fut restreint au premier niveau et, en 1887, le lycée devint accessible aux seuls jeunes gens. Après la Première Guerre mondiale, en 1925, il fut à nouveau ouvert aux jeunes filles. Architecture Le bâtiment le plus ancien du lycée a été construit en 1879 sur des plans de Nikola Kolar, un architecte originaire de Zagreb ; il a été bâti sur le domaine de l'ancienne institution de la Quarantaine et est caractéristique du style néorenaissance. La façade principale est ordonnancée autour d'une avancée centrale surmontée d'un petit tympan et dominée par un toit pentu. En 1912, le gouvernement prit la décision d'agrandir l'établissement et les ajouts furent achevées en 1916 ; la nouvelle aile du lycée se caractérise par un style inspiré de l'Art nouveau, avec un décor simplifié. L'intérieur du bâtiment a été rénové en 2009. Élèves célèbres Sava Šumanović Momčilo Bajagić Predrag Koraksić Corax David Albahari Goran Paskaljević Đorđe David Željko Mitrović Aleksandar Vučić Références Voir aussi Articles connexes Neuvième lycée de Belgrade Mihailo Petrović Alas Liste d'établissements d'enseignement de Belgrade Éducation en Serbie Lien externe (sr) Site officiel Portail de Belgrade Portail de l’éducation Portail de la protection du patrimoine
Église Saint-Dimitri de Zemun

L'église Saint-Dimitri de Zemun (en serbe cyrillique : Црква Светог Димитрија ; en serbe latin : Crkva Svetog Dimitrija), également connue sous le nom de chapelle Hariš (Харишева капела et Hariševa kapela), est une église orthodoxe située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Zemun. Construite entre 1874 et 1878, elle figure sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation L'église Saint-Dimitri, située 5 rue Grobljanska, a été construite entre 1874 et 1878 par le marchand de Zemun Grigorije Hariš, respectant ainsi les volontés testamentaires de sa femme Marija, née Petrović. L'église a été conçue par l'architecte Svetozar Ivačković et construite par Josif Marks. L'édifice, qui est caractéristique du style néo-byzantin, s'inscrit dans un plan cruciforme ; elle est surmontée d'un dôme reposant sur un tambour octogonal. L'iconostase de l'église Saint-Dimitri a été sculptée par Jovan Kisner et dorée par Samuel Kolmajer. Pavle Simić en a réalisé les peintures. Cette iconostase, qui date de 1874, est la dernière œuvre du peintre. En dehors de sa valeur architecturale et artistique, l'église apporte également un témoignage sur les grandes familles de Zemun à la fin du XIXe siècle et, plus particulièrement, sur les familles Petrović et Hariš. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Portail de Belgrade Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог Димитрија (Земун)

Црква светог Димитрија или познатија као Харишева капела је храм Српске православне цркве у Земуну. Посвећена је Светом Димитрију. Налази се на Земунском православном гробљу. Опис цркве Саграђена је 1874—78. године и посвећена Светом великомученику Димитрију, заштитнику породице Петровић. Капелу је подигао Григорије Хариш, земунски трговац, а на основу завештања супруге Марије, рођене Петровић, која се сматра и њеном ктитором. Градитељи Харишеве капеле су арх. Светозар Ивачковић, пројектант, Јосиф Маркс, грађевинар, Павле Симић, сликар иконостаса и занатлије Јован Кистнер, дрворезбар и Самуел Колмајер, златар иконостаса. Била је порушена током Првог светског рата, а оправљена 1931. и освећена 28. августа. Архитектура цркве Капела је обликована у неовизантијском стилу, са основом у виду уписаног крста, са једним кубетом на пресеку бродова. Она је изграђена у два нивоа, на првом нивоу који је делом укопан у земљу се налази мртвачница чији се улаз налази испод степеништа које воде у капелу. Изнад мртвачнице се налази основни простор капеле у коме се обављају црквени обреди. Харишева капела представља значајно архитектонско-уметничко и меморијално сведочанство о Земуну и земунским породицама крајем прошлог века. Осим везаности за историју две познате грађанске породице Петровић-Хариш, капела је и значајно остварење Светозара Ивачковића, једног од истакнутих српских архитеката на прелазу 19. и 20. века и високи уметнички домет Павла Симића, сликара епохе српског класицизма. Иконостас је последњи рад Павла Симића, рађен 1874. у стилу класицизма. Галерија Види још Николајевска црква у Земуну Богородичина црква (Земун) Црква Свете Тројице (Земун) Светозар Ивачковић Земунско гробље на Гардошу Литература Бранко Најхолд, Земунске цркве, Траг, Земун, 1993. Спољашње везе ЦРКВА СВ. ДИМИТРИЈА (ХАРИШЕВА КАПЕЛА) Београдско наслеђе: ЦРКВА СВ. ДИМИТРИЈА ХАРИШЕВА КАПЕЛА Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (19. новембар 2012) Црква Светог Димитрија поново плени Гардошем („Политика”, 16. септембар 2020)
Erstes Gymnasium Belgrad

Das Erste Gymnasium Belgrad (Прва београдска гимназија/ Prva beogradska gimnazija) ist eines der Hauptgymnasien von Belgrad in Serbien. Es liegt an der Zara Dušana Nr. 61 im Stadtteil Stari Grad (Altstadt). Fürst Miloš Obrenović gründete es am 18. Juni 1839 als elitäre Schule für Serben, zunächst mit nur zwei Klassen. 1844 hatte es bereits sechs Klassen und war damit vollwertig. Der Dichter Jovan Sterija Popović wirkte als Bildungsreformer und -minister bis 1848 auf die Schule ein. Das heutige Gebäude im Bauhausstil bzw. im Modernismus stammt von 1938 und gehört zu den anerkannten Kulturgütern der Stadt. Die Architektin war Milica Krstić (1887–1964), die bedeutendste der serbischen Architekturgeschichte in der Zwischenkriegszeit. Namhafte Schüler und Lehrer Jovan Ristić (1831–1899), Schüler und Lehrer, serbischer Außenminister und Ministerpräsident Stojan Novaković (1842–1915), Ministerpräsident und vielseitiger Gelehrter Vladan Đorđević (1844–1930), Ministerpräsident und Arzt Peter I. (1844–1921), König von Serbien ab 1903, von Jugoslawien 1918 bis 1921 Stepa Stepanović (1856–1929), General im serbischen Heer Živojin Mišić (1855–1921), Feldmarschall im Ersten Weltkrieg Bogdan Popović (1863–1944), Literaturhistoriker Jovan Cvijić (1865–1927), Geograf Slobodan Jovanović (1869–1958), Historiker und Politiker der Londoner Exilregierung Dragutin Dimitrijević Apis (1876–1917), Geheimdienstmitarbeiter 1914 Jovan Skerlić (1877–1914), Literaturkritiker Aleksandar Deroko (1894–1988), Architekt Gavrilo Princip (1894–1918), Attentäter 1914 Boris Tadić (* 1958), Lehrer für Psychologie, Präsident Serbiens von 2004 bis 2012 Vuk Jeremić (* 1975), Außenminister Serbiens 2007–2012 Weblinks Прва београдска гимназија – Прва београдска гимназија. Abgerufen am 28. Januar 2024 (amerikanisches Englisch). Prva beogradska gimnazija - Beograd. Abgerufen am 28. Januar 2024.
Premier lycée de Belgrade

Le premier lycée de Belgrade (en serbe cyrillique : Прва београдска гимназија ; en serbe latin : Prva beogradska gimnazija) est l'un des principaux lycées de Belgrade, la capitale de la Serbie. Il a été créé le 18 juin 1839 et fut conçu, à sa création, comme un établissement d'élite. Il est situé au 61 rue Cara Dušana, dans la municipalité de Stari grad. Le bâtiment qui abrite aujourd'hui l'établissement, construit en 1938, figure sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Histoire Architecture Anciens élèves Parmi les élèves célèbres du premier lycée de Belgrade, on peut citer Mihajlo Petrović Alas, le géographe Jovan Cvijić, Jovan Skerlić, le chimiste Sima Lozanić, Aleksandar Belić, Ljubomir Stojanović, l'architecte Aleksandar Deroko, ou encore Stojan Novaković, Branislav Petronijević, Slobodan Jovanović, Kosta Vujić, Milan Vujaklija, Bojan Maglić, Veselin Čajkanović, Dragutin Dimitrijević Apis, Gavrilo Princip, le voïvode Živojin Mišić et le roi Pierre Ier de Serbie. Le président de la république de Serbie, Boris Tadić, y fut professeur de psychologie. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste d'établissements d'enseignement de Belgrade Éducation en Serbie Liens externes (sr + en) Site officiel (sr) Ancien site du premier lycée de Belgrade Portail de Belgrade Portail de l’éducation Portail de la protection du patrimoine
Ninth Belgrade Gymnasium

The IX Gymnasium "Mihailo Petrović-Alas" (Serbian: Девета гимназија "Михајло Петровић-Алас", romanized: Deveta gimnazija "Mihailo Petrović-Alas") is a gymnasium located in New Belgrade, Serbia, established in 1961, and named after the Serbian mathematician Mihailo Petrović-Alas. Public reputation The school has a reputation of being very academically demanding, with high entry standards: for example, in 2005, an applicant needed a score of at least 96 out of 100 points on the Serbian High school examination to enroll in the school, the highest score of any high school in Belgrade that year. The school has earned an excellent reputation over many decades and has been called a philosophical school since Đinđić's schooldays because of its liberal-humanistic atmosphere. A complete reconstruction of the gymnasium was announced in 2021. The reconstruction was finished in August 2023. Notable alumni Zoran Đinđić, Prime Minister of Serbia 2001-2003 Dragan Đilas, Mayor of Belgrade Čedomir Jovanović, Serbian politician; started his high-school career in the IXth gymnasium, but then transferred to Treća ekonomska school Verica Rakocević, fashion designer Igor Rakočević, basketball player Vanja Bulić, journalist Marica Josimčević, writer Neda Arnerić, actress Ivana Maksimović, sport shooter Stefan Arsenijević, Film director Saša M.Savić, Artist Mihajlo Veruović Voyage, rapper and actor Gallery See also Gymnasium (school) New Belgrade The Zemun Gymnasium References
Neuvième lycée de Belgrade

Le Neuvième lycée (en serbe cyrillique : Девета гимназија ; en serbe latin : Deveta gimnazija) est un établissement scolaire situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Novi Beograd. Créé en 1962, il est dédié au mathématicien serbe Mihailo Petrović (en). Élèves célèbres Zoran Đinđić (1952-2003), président du gouvernement de la Serbie ; Nenad Bogdanović (1954-2007), ancien maire de Belgrade; Saša M. Savić (sr) (né en 1956), peintre Dragan Đilas (né en 1967), maire de Belgrade ; Mlađan Dinkić (né en 1964), ministre de l'Économie et des finances ; Stefan Arsenijević (né en 1977), réalisateur ; Ivan Milinković (sr), chanteur du groupe Legende (sr) ; Igor Rakočević (né en 1978), joueur de basket-ball ; Verica Rakočević (en), créatrice de mode ; Vanja Bulić (en), journaliste et écrivain ; Vladimir Pištalo (en), écrivain; Articles connexes Liste d'établissements d'enseignement de Belgrade Éducation en Serbie Lien externe (sr) Site officiel Portail de l’éducation Portail de Belgrade
Flughafen Niš

Der Flughafen Niš – Konstantin der Große (serbisch: Аеродром Ниш – Константин Велики) ist der zweitgrößte Flughafen Serbiens und liegt 4 km außerhalb der Stadt Niš. Er ist nach dem römischen Kaiser Konstantin dem Großen benannt. Geschichte Der Flughafen Niš wurde während der sozialistischen Ära Jugoslawiens als Militärflugplatz erbaut. 1999 wurde er durch NATO-Luftangriffe schwer beschädigt. Mit Unterstützung Norwegens wurde der Flughafen neu aufgebaut und am 12. Oktober 2003 unter dem neuen Namen Konstantin der Große für die Zivilluftfahrt eröffnet. Fluggesellschaften und Ziele Seit 2004 bietet die Flugschule Aero ihre Dienstleistung mit einer Flottenstärke von vier Flugzeugen an. In der Wintersaison 2005/2006 wurden mit 13 Charterflügen der Thomsonfly über den Flughafen Niš rund 3500 Touristen aus Großbritannien in die Skiregion des Kopaonikgebirges gebracht. Im Flugplan 2013 gab es nur eine Linienverbindung mit Montenegro Airlines nach Podgorica. Ab Juni 2015 bot Wizz Air Zug um Zug Direktverbindungen nach Wien, Basel, Malmö, Dortmund, Eindhoven und Memmingen, Ryanair nach Berlin, Bratislava, Bergamo und Weeze sowie Swiss und Germania Flug nach Zürich an. Weblinks Offizielle Website des Flughafens Niš (serbisch, englisch) Einzelnachweise
Zračna luka Konstantin Veliki – Niš

Međunarodna zračna luka Konstantin Veliki – Niš je udaljena 4 kilomentra od središta grada Niša i po veličini je druga međunarodna zračna luka u Srbiji. Međunarodni avijacijski kod ICAO i naziv zračne luke je LYNI, dok je kod međunarodnog udruženja zračnog prijevoznika IATA – INI. Povijest Zračna luka je otvorena tijekom komunističkog razdoblja u Socijalističkoj Federativnoj Republici Jugoslaviji. Dugo je bio samo vojna baza i piste su rabljene u vojne svrhe. Tijekom NATO-va bombardiranja SRJ 1999. godine, zračna luka "Niš" je pogođena i bila je izvan upotrebe nekoliko godina. Godine 2003. norveško kraljevsko ministarstvo vanjskih poslova je uložilo velika sredstva za rekonstruiranje zračne luke. Zračna luka je otvorena 12. listopada 2003. pod imenom Aerodrom Niš "Konstantin Veliki". Jedan od najprometnijih razdoblja u zračnoj luci bila je zima 2005. godine kada su svi zrakoplovi koji su trebali sletjeti u zračnu luku Beograd – Nikola Tesla (najveća i najprometnija zračna luka u Srbiji) sletjeli na zračnu luku Konstantina Velikog zbog magle u Beogradu i okolici. Beogradska zračna luka Nikole Tesle je poslije toga nabavila sustave da se tako nešto više ne dogodi, ali oni i dalje (2006.) nisu u funkciji i u prosincu 2006. je beogradska zračna luka ponovno zbog magle bila izvan funkcije dva dana, tijekom kojih je niška zračna luka primila izvjestan broj letova. Ulaganja i razvoj Zračna luka Niš – Konstantin Veliki ima tek nekoliko redovnih letova tjedno. Kroz zračnu luku je 2005. godine prošlo 27 000 putnika, oko 42 % više nego 2004. godine. Očekivana je ista stopa rasta i 2006. godine. Niš Konstantin uspješno je proveo program TAM (Turn Around Management) Europske banke za obnovu i razvoj (EBRD) čiji cilj je unaprijediti rad menadžmenta i strateški pripremiti zračnu luku Niš za razvitak. Ekspert programa TAM, procijenio je da će se u sljedećih par godina broj putnika povećati s 28 000 na 200 000 godišnje. Kompanije i destinacije Cargo Slobodno nebo nad zračnom lukom Potpisan je takozvani dogovor o ”slobodnom nebu” ("Open Skies") dogovor (slobodno tržište za aviousluge koje omogućava ogromne pogodnosti za putnike, otpremnike, i narod kao i za ekonomiju svake države) i od 1. siječnja 2007. godine, sve kompanije, koje žele mogu letjeti u Srbiju. Do tada je Jat Airlines imao pravo odbiti bilo koju kompaniju koja je željela sletjeti u Srbiju, kako bi uživali tržište bez poslovnih suparnika. Neke od odbijenih tvrtki su bile Adria Airways i Emirates. Ovaj dogovor otvara put za jeftine zrakoplovne tvrtke u Europi, kao što su Ryanair i EasyJet, da lete u Srbiju, pa i prema zračnoj luci Niš – Konstantin Veliki. Izvori Vanjske poveznice (srp.) Međunarodni aerodrom Niš – Konstantin Veliki (srp.) Niški aerodrom: Slomljena krila Arhivirana inačica izvorne stranice od 9. listopada 2007. (Wayback Machine) (srp.) Letovi za Crnu Goru od ponedjeljka međunarodni[neaktivna poveznica] (srp.) JAT i problem aerodroma Niš Arhivirana inačica izvorne stranice od 28. ožujka 2008. (Wayback Machine)
Niši repülőtér

A Niši repülőtér (IATA: INI, ICAO: LYNI) Szerbia egyik nemzetközi repülőtere és katonai légibázisa, amely Niš közelében található. Éves utasforgalma 357 313 (2024) fő. Nevét I. Constantinus római császárról kapta, ki fontos szerepet töltött be Niš történelmében. Futópályák A repülőtér futópályái: 11/29 (2500 m, aszfaltbeton) Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Légitársaságok és úticélok Személy Cargo Jegyzetek További információk Hivatalos oldal (szerb) A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában
Aeroporto di Niš-Costantino il Grande

L'Aeroporto di Niš-Costantino il Grande (ICAO: LYNI - IATA: INI) è un aeroporto serbo situato a 4 km a nord ovest di Niš, nella Serbia centro-meridionale. È il secondo più importante aeroporto del paese, dopo quello di Belgrado gestisce un traffico aereo su rotte nazionali ed internazionali. Per via della sua collocazione centrale e del clima mite, lo scalo viene frequentemente utilizzato come aeroporto alternato per i voli diretti verso numerose altre città serbe, incluse Belgrado, Podgorica, Tivat, Sofia, Skopje e Ohrid. Note Voci correlate Aeroporti in Serbia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto di Niš Costantino il Grande Collegamenti esterni (SR) Sito ufficiale, su ini.aerodromisrbije.rs.
Aeroportul Constantin cel Mare din Niș

Aeroportul Constantin cel Mare ( sârbă Аеродром Ниш — Константин Велики / Aerodrom Niš — Konstantin Veliki sârbă Аеродром Ниш — Константин Велики / Aerodrom Niš — Konstantin Veliki Aeroportul Niš - Konstantin Veliki / Aerodromul Niš - Konstantin Veliki, IATA : INI, ICAO : LYNI ) este un aeroport civil în Serbia. E situat în satul Medoševac, la 4 km de centrul orașului Niš. În 2012, acesta a servit 27.426 pasageri. Capacitatea e de 3 aeronave pe oră. Este un aeroport de rezervă pentru Priștina, Belgrad, Podgorița, Tivat, Sofia, Skopje și Ohrid. Istorie Aeroportul din Niș a apărut în 1910, apoi a fost amplasat lângă satul Trupale. În anii '30, Aeroput, compania aeriană a Regatului Iugoslaviei, a folosit aerodromul pentru nevoile sale. După cel de-al Doilea Război Mondial, o bază militară a fost pusă în locul ei. În locul actualului aeroport din 1952, a fost construită o bandă de beton cu o lungime de 1.500 de metri. În 1972, a fost extins la 2.200 de metri. În 1986, s-a înființat compania ''Aerodrom Niș'', care deține în continuare aeroportul. Deschiderea oficială a avut loc în 12 octombrie 1986. Prima aterizare a fost făcută de Boeing 737. În timpul bombardării Iugoslaviei în 1999 prin lovirea a 57 de rachete, 11% din suprafața benzii a fost distrusă. După aceea, aeroportul nu a funcționat mai mulți ani. În 2003, Ministerul Afacerilor Externe al Norvegiei a finanțat reconstrucția aerodromului, după care a fost deschisă în 12 octombrie 2003, primind numele în cinstea lui Constantin cel Mare . Reconstrucția a costat 4 milioane de euro, iar lucrările au continuat din martie 2003 până în decembrie 2004. Au fost utilizate 2130 m³ de beton și 58.400 tone de asfalt. După reconstrucție, aeroportul este capabil să servească de la 90 la 120 de mii de pasageri pe an. Linii aeriene și destinații Pasageri Marfă Zboruri regulate Lista companiilor de pasageri care folosesc aeroportul Constantin cel Mare: Servicii Din 2000, aeroportul deține autobuze care transferă pasagerii spre Niš. Serviciile de taxi și de închiriere de mașini sunt situate la clădirea aeroportului. Centrul de urgență Din august 2012, în cadrul cooperării dintre Ministerul de Urgențe al Rusiei și Ministerul de Urgențe al Serbiei, rutele Il-76, Mi-26 și Ka-32 au fost amplasate la aerodrom. Note