NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Парк Ћирила и Методија

Парк Ћирила и Методија (познатији као Парк код Вуковог споменика или Парк код Вука) је један од најпознатијих и најстаријих паркова у граду Београду. Локација и карактеристике парка Парк је стациониран у општини Звездара, у ширем делу центра Београда, троугластог је облика. Оивичен је Рузвелтовом, улицом краљице Марије и Булеваром краља Александра. У непосредној близини парка налази се зграда Техничког факултета, Академија пословних струковних студија Београд и Машински факултет. Површина парка износи 1,15 хектара, главна алеја парка је асфалтирана, а постоји и велики број клупа за одмор. Парк обилује великим бројем статуа и споменика историјских личности, а од јуна 2009. године у парку је омогућен бесплатан интернет. 2017. године, у оквиру пролећног уређивања града ЈКП "Зеленило-Београд" у парку код Вука, извршило је поправку клупа, ђубријера, засађено је и 16 садница дивљег кестена, шест црвеног кестена и четири саднице пендуле. Историја Овај парк спада међу једне од најстаријих у Београду. Садња четинара и дечије игралиште реализовани су још 1906. године, на неизграђеном простору, поред старог београдског хиподрома, где су се од шездесетих година 19. века приређивале трке коња. Парк Ћирила и Методија у потпуности је преуређен почеком тридесетих година 20. века, по пројекту инжењера Саве Николића, од када и носи данашњи назив. Велика реконструкција парка одрађена је у периоду од 1995–1996. године, у склопу изградње железничка станица Вуков споменик. Током реконструкције парка 1996. године, одрађен је нови хортикултурни пројекат, за који је била задужена Вера Грбић, пејзажни архитекта. На самом улазу у парк налази се споменик Вуку Караџићу, реформатору српског језика. Споменик је постављен 1937. године, поводом прославе 150. година од његовог рођења. Аутор споменика био је српски вајар Ђорђе Јовановић. Парк је 2006. године добио и споменик Ћирилу и Методију, који је изградио македонски вајар Томе Серафимовски.Године 2009, у парку, недалеко од споменика Ћирилу и Методију и Вуковог споменика, откривен је споменик Александру Пушкину, руском књижевнику. Бронзана скулптура тешка 300 килограма и висока три метра, поклон је Савеза књижевника Русије, а дело руског вајара Кузњецова МуморскогНа простору овог парка, фудбалски клуб Српски мач, добио је на коришћење од Београдске општине његов део, где је услед града свечано отворен стадион, 16. августа 1907. године Галерија Референце Литература Beograd - plan grada. M@gic M@p. 2006. ISBN 978-86-83501-53-3.
Парк Славујев поток

Парк Славујев поток (познат још и као Парк код Шесте београдске гимназије) један је од паркова града Београда, стациониран у општини Звездара. Локација Парк се налази општини Звездара, оивичен је Прешевском улицом на северу, Батутовом улицом на истоку, улицом Милана Ракића на југу, а са западне стране излази на Шесту београдску гимназију. У његовој непосредој близини налази се Звездара театар. Парк заузима површину од 1,4 хектара. Карактеристике Парк је у потпуности реконструисан 2005. године, када је на месту празне и напуштене зелене површине постављено 25 клупа, направљене нове пешачке стазе, поново постављена расвета и направљено дечије игралиште са клацкалицама, љуљашкама и вртешкама. Године 2009. у склопу парка отворен је и интернет парк, па данас као и у већини београдских паркова постоји могућност бесплатног коришћења интернета. Референце Литература Beograd - plan grada. M@gic M@p. 2006. ISBN 978-86-83501-53-3.
Строги резерват природе Арбиње

Арбиње је строги резерват природе који се налази на обронцима Старе планине, у горњем току долине Дојкиначке реке, на неких 8 км од села Дојкинци. Овај локалитет важи за најлепшу речну долину на нашим просторима, а и шире. Одлике Арбиње је резерват у склопу парка природе Стара планина, а посебну вредност чине тресавске заједнице најочуваније и најлепше смрчеве шуме на Старој планини и у Србији уопште. Уз монодоминантну шумску заједницу смрче (Piceetum abietis montanum) постоји типична тресавска, сфагнумска заједница са стално принављаним тресетом уз изворе и потоке. На овом простору се може наћи и већи број ендемских врста, као што су бор кривуљ, ниска клека и друге. Ово је и станиште великог тетреба и мрког медведа. Арбиње поред осталих природних лепота карактерише и велики број како већих тако и мањих водопада. Неки од познатијих су водопад Тупавица (25м) - на самом улазу у резерват, Копренски водопад (103м) - водопад на највећој надморској висини у Србији, Пиљски водопад (65м) , Чунгуљски скок (42м), Три кладенца (висина није утврђена), као и небројено мањих и непознатих. Поред водопада у Арбињу се налазе и неки од најатрактивнијих и најлепших врхова Старе планине као што су Три чуке (1937м) и Копрен (1963). Галерија Види још Стара планина Дојкиначка река Тупавица Куртулски скок Три чуке Каца камен Референце Спољашње везе ЈП Стара планина Приступљено 1. октобра 2017. Србију волимо Приступљено 1. октобра 2017. ТО Пирот Приступљено 1. 10. 2017.
Планинарски дом Дојкинци

Планинарски дом Дојкинци (скраћено: ПД Дојкинци; пун назив: Спортско-рекреативни центар Дојкинци, скраћено: СРЦ Дојкинци) се налази у селу Дојкинци на 40 км од Пирота. Дом је настао 2016. године реконструкцијом и проширивањем старе војне карауле, чиме је овај крај добио тренутно најмодернији и најопремљенији планинарски дом у Србији. Дом је дат на управљање Туристичкој организацији града Пирота. Локација Планинарски дом се налази у атару села Дојкинци, последњем селу испод обронака Старе планине, поред Дојкиначке реке, на 900 м.н.в., на самом улазу у строге природне резервате парка природе Стара планина. До дома води асфалтни пут, а та локација је полазна тачка за туре које воде до неких од најлепших резервата природе, као што су Арбиње, Три чуке, Вражја глава и други. Ово је такође полазна тачка и за неке од атрактивних врхова Старе планине - Копрен и Три чуке. Одавде, па узводно уз Дојкиначку реку идете и уколико планирате обилазак целине под називом водопади Арбиња која обухвата највећи број водопада који се налазе на планини. Први од водопада на који наилазите је Тупавица, који се налази на само 5 км од дома. Даље вас пут кроз Арбиње води ка Драгановом виру, три кладенца, Куртулском скоку, Копрену и већем броју мањих, непознатих водопада Старе планине. У близини објекта се налази одмаралиште и туристички комплекс Врело. Смештај Дом располаже са четири групне спаваоне, два апартмана и студиом, укупног капацитета 60 лежаја. У склопу дома постоји и трпезарија, опремљена кухиња и летњиковац. Дом је отворен током целе године и потребне су претходне резервације, за случај да су смештајни капацитети већ попуњени. Галерија Види још Строги резерват природе Арбиње Водопади Старе планине Дојкиначка река Дојкинци Парк природе Стара планина Куртулски скок Три чуке Напомене и референце Спољашње везе ТО Пирот Планинарски дом
Соколски дом (Обреновац)

Соколски дом (Дом палих хероја) у Обреновцу изграђен је и отворен 1932. године као центар спортског и културног живота Обреновца. Оснивање Соколско друштво у Обреновцу основано је 5. априла 1931. године на идеји панславизма око које су била окупљена сва соколска удружења у словенским земљама. Основни задатак друштва било је духовно и телесно усавршавање свих чланова у складу са етичким и демократским принципима које је формулисао оснивач соколства – Мирослав Тирш. Изградња У фебруару 1927. године упућен је јавни позив грађанима и грађанкама Обреновца да дају допринос у новцу и материјалу за изградњу „величанствене и монументалне зграде“ која ће бити „храм над храмовима“ и нека врста обреновачког музеја. Осим Соколског друштва у Дому би била смештена и сва друга културна, хумана и економска друштва и установе, као и три школе – занатско трговачка, женска радничка и гимназија. Припрема терена за изградњу почиње 1929. године у непосредној близини обреновачке основне школе. У пролеће 1930. године почиње изградња самог Дома према пројекту архитекте Момира Коруновића. Архитектура Под утицајем архитектуре прашких породичних кућа Коруновић пројектује низ „соколана“ међу којима и обреновачку, састављену из две зграде са две карактеристичне бочне степеничасте куле увучене према центру фасаде. Куле представљају заштитни знак архитектуре соколских домова које је Коруновић пројектовао. Стање данас Соколски дом је дуго био средиште обреновачког културног живота. Друштвена и природна динамика праћена ратовима и поплавама остављала је траг и на овом објекту. Запостављену зграду Дома почетком 2000-их почиње да реновира Бранислав Јовановић након повратка из дугогодишње емиграције. Велике поплаве које су задесиле Обреновац у мају 2014. године оштећују и зграду Соколског дома. У санацији учествују Спортско-културни центар Обреновац, локална самоуправа, огранак ТЕНТ у оквиру ЈП ЕПС и Центар за очување традиције и културе ТЕНТ. Данас Соколски дом представља један од стубова обреновачког културног и друштвеног живота. Види још Соколско друштво Соко Краљевине Југославије Савез српских сокола Референце Литература Обрадовић, Гордана Б. (2009). Био једном...стари Обреновац. Обреновац. Спољашње везе Отварање Соколског дома у Обреновцу
Планинарски дом Чика Душко Јовановић

Планинарски дом Чика Душко Јовановић се налази на Рајцу, делу планине Сувобор, на асфалтном путу Љиг—Горњи Милановац, између села Славковица и Горњи Бањани. Налази се на висини 600 м.н.в, име је добио по Душку Јовановићу, дугогодишњем председнику Планинарко Друштво Победа и иницијатору многих акција и манифестација. Дом је зидани спратни објекат и један од највећих и најопремљенијих планинарских објеката у Србији. Има 70 лежајева у двокреветним и вишекреветним собама, спратне тоалете са тушевима, централно грејање, две трпезарије, застакљену терасу са телевизором. До дома се долази из Београда преко села Славковица. Из Горњег Милановца: од Милановца преко Такова, Берсића, Горњих Бранетића. Из Чачка: кроз кањон Чемернице, потом преко Леушића, Берсића, Горњих Бранетића. Чланови Победе су око дома засадили шуму борова, ариша и брезе у којој се налази и споменик чувеној колубарској бици из Првог светског рата, која се одиграла на овим теренима. Дом је отворен преко целе године, а њиме управља ПСД „Победа” из Београда. Галерија Референце Спољашње везе Званична презентација ПД „Победа”
ОШ „Емилија Остојић” Пожега

ОШ „Емилија Остојић” Пожега смештена је у згради самом центру Пожеге, које представља препознатљиво архитектонско обележје нашег града. Зграда матичне школе у данашњој улици Књаза Милоша број 26 изграђена је 1911. године и до 1956. у њој ради нижа реална гимназија, а од 1. септембра 1956. године са радом наставља осмољетка која касније добија назив Основна школа. Због повећања броја ученика Школа се 1960. године дели на Прву и Другу основну школу да би 1963. године решењем СО Пожега Прва основна школа добила назив Основна школа „Емилија Остојић” по СКОЈ-евки рођеној у овом крају. Године 1965. припојене су јој основне школе из Прилипца и Јелен Дола, а 1981. године школе из Средње Добриње и Рогу. Школа данас у свом саставу има, поред матичне школе, и три осморазредне школе у Прилипцу, Рогама и Средњој Добрињи као и четвороразредна одељења у Горобиљу, Пилатовићима, Лопашу, Лорету, Доњој и Горњој Добрињи. Референце Спољашње везе Званична Интернет презентација Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (29. октобар 2017)
ОШ „Нада Матић” Ужице

ОШ „Нада Матић” Ужице је централна градска школа у чијем саставу ради и осморазредно Издвојено одељење у Гостиници. Историјат Школа је основана реорганизацијом школа у граду у јулу 1955. године и ради од 1. септембра исте године, од када носи име Наде Матић, народног хероја. Школа је најпре почела да ради у гимназијској згради, а од 1963. године изграђена је нова зграда школе. Једно време у саставу ове школе била је четвороразредна основна школа у Севојну, која се потом издвојила и наставила као самостална школа. Од почетка 1973. године у саставу ове школе је издвојено одељење у Гостиници. Средином 1975. године, заједно с одељењем у Гостиници, имала је 42 одељења са 1 315 ученика и 55 наставника. Данас школа, укључујући и издвојено одељење у Гостиници, има 813 ученика распоређених у 34 одељења и 84 наставника. Награде и признања Школа је 2012. године од стране Министарства просвете и науке и Завода за вредновање квалитета рада установа проглашена за једну од најбољих школа у Србији, исте године школа је и добитник Плакете Града Ужица за укупан допринос развоја образовања и васпитања. Познати ученици Зоран Ћирјаковић (од 1. до 4. разреда) Види још Нада Матић Референце Спољашње везе Званична Интернет презентација
ОШ „Стари град” Ужице

ОШ „Стари град” Ужице почела је са радом 18. новембра 1965. године, као „Потпуна основна школа”. Историјат За почетак рада потребан број ученика је остварен преузимањем из ОШ „Андрија Ђуровић” (данас „Прва основна школа Краља Петра II”) и ОШ „Душан Јерковић” по 11 одељења а из ОШ „ Нада Матић” 16 одељења. Наставници су се опредељивали да пређу у нову школу, учитељи су ишли са својим одељењима, а за онај број радника, који је недостајао расписан је конкурс. Зграда школе је рађена по пројекту архитекте Михајла Митровића, радови су почели 1. јуна 1964. године, а завршени у току техничког прегледа 10. новембра 1965. године, изузев блока Ф, фасадних радова и уређења дворишта. У јануару 1966. године име школе је промењено у „Четврта основна школа”. Због смањења броја деце, одлучено је да се школа у Волујцу припоји „Четвртој основној школи”, што је реализовано 1. јануара 1970. године. Одлуком СО од 14. септембра 1976. године, на предлог Савеза бораца, школа, по други пут, мења назив и то у ОШ „Браћа Јечменица”. Од 1. јануара 1991. до 1. јануара 1995. године, одлуком Министарства просвете „Браћа Јечменица” су припојене школе у Биосци и Кесеровини. Данашње име, промењено по трећи пут, школа носи од 12. фебруара 2003. године, добијено по Старом граду на Ђетињи. Референце Спољашње везе Званична Интернет презентација
ОШ „Алекса Дејовић” Севојно

ОШ „Алекса Дејовић” Севојно основана је 24. октобра 1889. године решењем Министарства просвете Краљевине Србије, али је због недостатка одговајућег простора била смештена у Ужицу. Од 1892. године пресељава се у Севојно, у адаптиране просторије општинске суднице. Историјат У предратном периоду, школа је носила име „Државна народна школа Живојин Мишић”. Своје данашње име добила је 1962. године по свом бившем ученику и народном хероју Алекси Дејовићу који је био политички комесар Друге пролетерске бригаде и који је подлегао ранама 9. априлa 1943. године у близини Фоче. Школске 1962/1963. године изграђена је нова зграда са бољим условима за извођење наставе и новим кабинетима. Te школске године школа почиње рад са 608 ученика у 16 одељења које је учило 12 учитељa, 5 наставника и 2 професора. Из године у годину са привредним развојем Севојна долази до раста броја ученика и потребе проширења школског простора. Школа је реконструисана и дограђена 1983. године. Године 1995. у састав школе, као издвојена одељења улазе осморазредна школа у Крвавцима и четвороразредна у Злакуси. Школа у Крвавцима је основана 1909. године, a школа у Злакуси 1939. године. Данас основна школа обухвата подручије источног дела Града Ужица, односно места: Севојно, Крвавце, Поточање, Горјане, Потпећe и Злакусу. Матична школа је у Севојну, a издвојена одељења у Крвавцима и Злакуси. Види још Алекса Дејовић Референце Спољашње везе Званична Интернет презентација
Црква Светог цара Константина и царице Јелене у Пожеги

Црква Светог цара Константина и царице Јелене у Пожеги припада Епархији жичкој Српске православне цркве. Црква је подигнута 1933. године, од армираног бетона, по пројекту архиктекте руског емигранта Василија Акуросова. Живопис је радио Ђорђе Зографски са синовима Јованом и Милованом из Велеса. Иконе је сликао академски сликар Никола Ивковић из Новог Сада. Референце Спољашње везе „Архијерејско намесништво пожешко-ариљско”. Епархија жичка. Приступљено 12. 11. 2017.
Црква Светог Архангела Михаила у Рашчићима

Црква Светог Архангела Михаила у Рашчићима, припада Епархији жичкој Српске православне цркве. Првобитна црква, позната као „Аџијина”, посвећена Светом архангелу Михаилу, подигнута је 1809. године, на платоу испред улаза у Хаџи Проданову пећину. Цркву је подигао лично Хаџи Продан Глигоријевић за време Првог српског устанка. У међувремену била је порушена небригом приватног каменолома бугарског инвеститора и у скорије време је подигнута истоветна црква личним ангажовањем мештана, уз подршку СПЦ. Види још Хаџи Проданова пећина Галерија Референце Спољашње везе Епархија жичка/Архијерејско намесништво моравичко
ОШ „Светозар Марковић” Бродарево

ОШ „Светозар Марковић” Бродарево, у насељеном месту на територији општине Пријепоље, матична је осморазредна школа, која у свом саставу има и издвојена одељења у: Завинограђу Комарану Потоку Слатини Заступу Гостуну Горњим Страњанима Матаругама Ивезићима Брајковцу Види још Светозар Марковић Референце Спољашње везе Интернет презентација
Саборна црква Светог Василија Острошког у Пријепољу

Црква Светог Василија Острошког у Пријепољу је саборни храм Епархије милешевске Српске православне цркве. Црква посвећена Светом Василију Острошком, подигнута је 22. јула 1890. године, у центру града на месту старије цркве из 1852. године. Грађена је новцем црквено-школске општине и прилозима грађана. Референце Спољашње везе „Врело духовности”. ТО Западна Србија. Приступљено 19. 11. 2017.
Vieille centrale hydroélectrique Sv. Petka à Ostrovica

La vieille centrale hydroélectrique Sv. Petka à Ostrovica (en serbe cyrillique : Стара хидроелектрана "Св. Петка" у Островици ; en serbe latin : Stara hidroelektrana "Sv. Petka" u Ostrovici) est situé à Ostrovica, dans la municipalité de Niška Banja, sur le territoire de la ville de Niš et dans le district de Nišava, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 2055). Présentation La centrale est située dans la gorge de Sićevo, formée par la rivière Nišava. Construite en 1902, elle a été la première centrale à alimenter la ville de Niš en électricité. La décision de sa construction avait été prise par la municipalité en 1898, avec l'appui de son président Todor Milovanović, un partisan de l'introduction de l'électricité comme nouveau moteur de la prospérité industrielle de sa ville, ainsi que celui des habitants du village de Sićevo. L'ingénieur et professeur à la faculté technique de l'université de Belgrade, Aćim Stevović (1866-1957) a conçu le barrage, les canaux et les bâtiments du complexe, tandis que tout le matériel a été acheté en Allemagne à la société Siemens-Schuckertwerke. La centrale a été inaugurée le 21 janvier 1908 et n'a pas connu de travaux déterminants depuis cette date. La centrale se présente comme un bâtiment tout en longueur, de faible valeur architecturale mais tout entière subordonnée à des fins industrielles. Ce bâtiment a été utilisé pour abriter des turbines, des générateurs et des installations de toute sorte. La centrale est toujours en activité aujourd'hui ; l'électricité atteint Niš par une ligne de 25 km de long. Références Article connexe Monuments culturels du district de Nišava Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des lacs et cours d'eau Portail de la protection du patrimoine Portail des énergies renouvelables
Црква Светог Георгија на Равној гори

Црква Светог Георгија на Равној гори, налази се у оквиру спомен-комплекса Равна гора и припада Епархији ваљевској Српске православне цркве. Црква је посвећена Светом великомученику Георгију, заштитнику ратника, уједно је посвећена и свим Србима изгинулим у Другом светском рату, од 1941. до 1945. године, подигнута је према пројекту архитекте др Предрага Пеђе Ристића. Камен темељац за ову цркву освештан је и положен маја 1995. године, а радови су почели 1996. године. Године 1998. завршени су црква, звонара и капија. Деветог маја те године цркву је освештао епископ шабачко-ваљевски Лаврентије, који је благословио и почетак градње. Почетком 2017. године, црква је припадала Епархији жичкој. Одлуком Епископа жичког Јустина и људи из Српског покрета обнове дарована је Епархији ваљевској. Галерија Види још Епархија ваљевска Референце Спољашње везе „Ravna gora od bunta do zaborava”. Blic. Приступљено 22. 11. 2017.
Гимназија „Свети Сава” Пожега

Гимназија „Свети Сава” у Пожеги, основана је 1921. године као Државна четвороразредна нижа реална гимназија. Данашње име гимназија носи од 28. фебруара 1991. године. Историја Од оснивања гимназија је више пута мењала називе и облике организације: 1921. — 1929. – Државна четвороразредна нижа реална гимназија, 1933. — 1945. – Државна грађанска школа, 1945. — 1948. – Нижа реална гимназија, 1948. — 1955. – Непотпуна шесторазредна реална гимназија, 1963. — 1965. – издвојено одељење Гимназије „Миодраг Миловановић Луне” из Ужица, 1965. — 1978. – самостална Гимназија друштвено-језичког и природно-математичког смера, 1978. — 1987. Гимназија се припаја Образовном центру у оквиру природно-техничке струке и струке у области јавног информисања, 1987. — 1990. У оквиру Образовног центра по два одељења природно-математичког смера и културолошко-језичке струке, септембра 1990. године отворена је Гимназија друштвено-језичког и природно–математичког смера, Организација рада Основна делатност Гимназије „Свети Сава” је настава, а њен највећи део се одвија кроз три вида: редовну наставу, додатну и факултативну наставу. Гимназија ради у сменама са Техничком школом, користећи заједнички простор. Редовна настава се одвија у кабинетима по разредима, одељењима и групама, а по устаљеном распореду часова. Гимназију похађа више од 450 ученика из општина: Пожега, Лучани, Косјерић, Ариље и Ужице. Гимназија данас Школа располаже модерном и добро очуваном зградом са 15 учионица, два кабинета за информатику, једном специјализованом учионицом, библиотеком, фискултурном салом, канцеларијама и другим помоћним просторијама. Кабинети су опремљени по нормативима, са већим бројем наставних и аудио-визуелних средстава која се користе у настави. Гимназија поседује спортске терене за кошарку, рукомет, мали фудбал и тенис. Гимфест Гимфест је фестивал науке и уметности у организацији Гимназије „Свети Сава”. Одржава се сваке године почетком марта у просторијама гимназије. Настао је 2009. године уз подршку Министарства омладине и спорта и Европског покрета у Србији, а по угледу на сличне фестивале (првенствено Фестивал науке у Београду), са циљем популаризације науке и уметности. На фестивалу учествује преко 200 демонстратора на око 30 штандова на којима се промовише наука и уметност. Ученички парламент Ученички парламент Гимназије „Свети Сава” основан је 2003. године и до сада је организовао низ успешних акција чији су иницијатори пре свега били ученици. То је организација коју чине по два представника сваког одељења, тако да укупно броји 32 члана. Референце Спољашње везе Званична презентација
Église Saint-Nicolas d'Aleksinac

L'église Saint-Nicolas d'Aleksinac (en serbe cyrillique : Црква Св. Николе у Алексинцу ; en serbe latin : Crkva Sv. Nikole u Aleksincu) est une église orthodoxe serbe serbe située à Aleksinac et dans le district de Nišava en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 847). L'église est dédiée à la Translation des reliques de saint Nicolas. Présentation L'église a été construite entre 1836 et 1837 sur l'ordre du prince Miloš Obrenović. Elle prend la forme d'un triconque très allongé, avec un clocher de style néo-baroque sur le côté est. Les surfaces de la façade sont décorées d'éléments stylisés byzantins, romans et néo-Renaissance, avec des arcades aveugles contenant des également des motifs orientaux. L'édifice est recouvert d'un toit formant pignon. À l'intérieur, l'église est dotée d'une voûte en berceau. Les icônes de l'iconostase sont l'œuvre d'un peintre local. Références Articles connexes Monuments culturels du district de Nišava Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe