NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église Saint-Georges de Divoš

L'église Saint-Georges de Divoš (en serbe cyrillique : Српска православна црква Светог Георгија у Дивошу ; en serbe latin : Srpska pravoslavna crkva Svetog Georgija u Divošu) est une église orthodoxe serbe située dans le village de Divoš en Serbie, sur le territoire de la ville de Sremska Mitrovica et dans la province de Voïvodine. Construite en 1769, elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1315). Présentation Le village de Divoš est situé sur les pentes méridionales du massif de la Fruška gora. L'église Saint-Georges a été construite en 1769. Elle est constituée d'une nef unique prolongée par une abside rectangulaire et dominée, à l'ouest par un clocher baroque ; le clocher est rythmé par trois corniches moulurées et flanqué de pilastres reliés entre eux verticalement. Les façades latérales sont également dotées de corniches et de pilastres surmontés de chapiteaux et ornées de niches aveugles. L'église a été endommagée par un incendie au cours de la Seconde Guerre mondiale. Après la guerre, l'iconostase baroque datant de 1786 a été démontée ; une partie des icônes a été transférée dans les chapelles et le reste a été conservé au musée d'Art ecclésiastique de Sremska Mitrovica. Ces icônes ont été réalisées par Vasilije Ostojić et Grigorije Davidović-Opšić, un peintre originaire de Čalma qui était au service du patriarche Arsenije IV Jovanović-Šakabenta. Les fresques de l'église sont l'œuvre de Grigorije Davidović-Opšić, qui les a réalisées en 1795. L'église a été restaurée en 1997. Références Article connexe Monuments culturels du district de Syrmie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Српска православна црква Светог Георгија у Дивошу

Православна црква Светог Георгија у Дивошу је богослужбени православни храм у Дивошу код Сремске Митровице. Црква припада Епархији сремској Српске православне цркве. Црква је данас посвећена Светом Ђорђу. Црква је споменик културе од великог значаја. Историјат Црква Светог Георгија у Дивошу изграђена је 1769. године. На датом месту постојала је старија црква. Црква је 1786. године добила иконостас. Пред Други светски рат (око 1930. године) црква је у целости обновљена у „необарокном духу“, али је у рату тешко страдала. Црквени торањ је срушен у рату, да би после рата био дозидан нови, без стилских обележја. Радови на обнови цркве спроведени су 1997. године. Највеће урађене биле на звонику, коме су враћена необарокна обележја. Радови на иконостасу (који је велике вредности) још нису завршени. Значај Црква Светог Георгија је једнобродна грађевина с олтарском апсидом на источној страни и барокним звоником призиданим на западу. Црква поседује изузетно вредан иконостас са одликама барокног и стила. Иконе су дело уметника Василија Остојића и Григорија Давидовића Опшића. Ова двојица сликара, потпуно различитих уметничких схватања, први пут су се срели као сарадници на изради икона за дивошку цркву. Зидно сликарство у дивошкој цркви, које се више готово не види, извео је 1795. године Григорије Давидовић Опшић. Референце [1] Спољашње везе САНУ - Споменици културе РЗЗСК - Непокретна културна добра
Église Saint-Georges de Jarak

L'église Saint-Georges de Jarak (en serbe cyrillique : Црква Светог Георгија у Јарку ; en serbe latin : Crkva Svetog Georgija u Jarku) est une église orthodoxe serbe située à Jarak, dans la province de Voïvodine, dans le district de Syrmie et sur le territoire de la de ville de Sremska Mitrovica en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1317). Présentation Selon la chronique de la paroisse, l'église Saint-Georges a été construite en 1779. Elle est constituée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire ; la façade occidentale est dominée par un haut clocher baroque. Les façades sont rythmées horizontalement par un haut soubassement et par une corniche moulurée courant en-dessous du toit et, verticalement, par des pilastres encadrant les ouvertures. L'édifice dispose de deux portails, l'un à l'est et l'autre au nord. L'église abrite une iconostase de valeur exceptionnelle ; de style baroque, elle a été réalisée par le sculpteur sur bois Aksentije Marković ; les icônes sont séparées par des colonnes cannelées surmontées de chapiteaux corinthiens et, autour des colonnes et des icônes, court un réseau de fleurs et de feuilles. L'iconostase a été peinte en 1797 par Jakov Orfelin et Stefan Gavrilović ; le style des deux artistes se distingue aisément : celui d'Orefelin est caractéristique de la peinture baroque tardive et celui de Gavrilović mêle le baroque et des éléments néo-classiques ; la juxtaposition des deux styles permet ainsi d'étudier la période de transition de la peinture serbe au tournant des XVIIIe et XIXe siècles. Références Article connexe Monuments culturels du district de Syrmie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Српска православна црква Светог Георгија у Јарку

Православна црква Светог Георгија је богослужбени православни храм у Јарку код Сремске Митровице. Црква припада Епархији сремској Српске православне цркве. Црква је данас посвећена Светом Ђорђу. Црква споменик културе од великог значаја. Историјат Црква Светог Георгија у Јарку изграђена је 1779. године. На датом месту постојала је старија црква. На западној страни накнадно је дозидан високи барокни звоник. Иконостас је из 1797. године. Последња обнова извршена је 1997. године. Значај Црква Светог Георгија је једнобродна грађевина с олтарском апсидом на источној страни и барокним звоником призиданим на западу. Црква има северне и западне двери. Иконостас су 1797. сликали Јаков Орфелин и Стефан Гавриловић. На њему се уочава високо достигнуће барокних, рокајних и класицистичких елемената. Због тога иконостас цркве пружа могућност проучавања изузетно значајног прелазног раздобља у српском сликарству 18. века. Галерија Референце [1] Спољашње везе САНУ - Споменици културе РЗЗСК - Непокретна културна добра
Église de la Descente-du-Saint-Esprit de Šašinci

L'église de la Descente-du-Saint-Esprit de Šašinci (en serbe cyrillique : Црква Сошествија Светог Духа у Шашинцима ; en serbe latin : Crkva Sošestvija Svetog Duha u Šašincima) est une église orthodoxe serbe située à Šašinci, dans la province de Voïvodine, dans le district de Syrmie et sur le territoire de la ville de Sremska Mitrovica en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1334). Présentation Selon les archives, l'église de Šašinci a probablement été achevée en 1769. Elle présente une configuration habituelle en Voïvodine : elle est constituée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire, tandis que la façade occidentale est dominée par un clocher. Les façades sont rythmées horizontalement par une plinthe peu élevée et par une corniche courant en-dessous du toit ; verticalement, les façades latérales sont rythmées par des pilastres encadrant trois ouvertures arrondies. L'iconostase, de style baroque, a été réalisée dans la seconde moitié du XVIIIe siècle par un sculpteur sur bois inconnu ; elle est ornée de roses, de feuilles de chêne, de feuille de vigne et de grappes de raisin. Elle a été peinte par Grigorije Jezdimirović, dans la dernière décennie du XVIIIe siècle. Les peintures ont été maladroitement retouchées au début du XXe siècle, ce qui leur a fait perdre une partie de leur valeur artistique. L'église a été restaurée dans les années 1970 et au début des années 1980. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Syrmie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Српска православна црква Сошествија Светог Духа у Шашинцима

Српска православна црква Сошествија (силаска) Светог Духа је богослужбени православни храм у Шашинцима код Сремске Митровице. Црква припада Епархији сремској Српске православне цркве. Црква је данас посвећена Силаску Светог Духа. Црква је споменик културе од великог значаја. Историјат Црква Сошествија Светог Духа у Шашинцима изграђена је 1769. године. Црквени звоник је накнадно изидан. Иконостас је урађен крајем 18. века. Звоник је у време Другог светског рата срушен, а после ослобођења обновљен у изворном стању. Радови на обнови цркве спроведени су 1980-их. Спољашњост цркве је „освежена“ 2011. године. Значај Црква Сошествија Светог Духа је једнобродна грађевина барокне основе с олтарском апсидом на источној страни и барокним звоником призиданим на западу. Иконостас је осликан крајем 18. века у духу барока и рококоа од стране Григорија Јездимировића. Вредност сликарства иконостаса умањена је нестручном обновом почетком 20. века. Референце [1] Спољашње везе САНУ - Споменици културе РЗЗСК - Непокретна културна добра
Стадион Аеродром

Стадион ФК БСК Батајница или Стадион аеродром је стадион ФК БСК Батајница у Батајници. Капацитет стадиона је око 2.500 места и има само западну трибину без столица. Стадион је саграђен 1925. године. У склопу стадиона се налази помоћни терен и балон за тренирање. Цео спортски комплекс је реновиран 2013. године. Референце
Stomatološka fakulteta v Beogradu

Stomatološka fakulteta (izvirno srbsko Стоматолошки факултет у Београду), s sedežem v Beogradu, je fakulteta, ki je članica Univerze v Beogradu. Glej tudi seznam fakultet v Srbiji Zunanje povezave Uradna spletna stran Arhivirano 2013-02-09 na Wayback Machine. (srbsko)
Tehniška fakulteta »Mihajlo Pupin« v Zrenjaninu

Tehniška fakulteta »Mihajlo Pupin« (izvirno srbsko Tehnički fakultet Mihajlo Pupin u Zrenjaninu), s sedežem v Zrenjaninu, je fakulteta, ki je članica Univerze v Novem Sadu. Trenutni dekan je prof. dr. Momčilo Bjelica. Glej tudi seznam fakultet v Srbiji Zunanje povezave Uradna spletna stran Arhivirano 2006-12-13 na Wayback Machine. (v srbščini)
Технички факултет Универзитета у Новом Саду

Технички факултет „Михајло Пупин” је високообразовна установа Универзитета у Новом Саду. Основан је 1974. у Зрењанину као Педагошко-технички факултет а од 1986. носи садашњи назив. Актуелни декан је Милан Николић. Студије На факултету се реализују основне студије, мастер студије и докторске студије. Основне академске студије Информационе технологије Информационе технологије - софтверско инжењерство Инжењерски менаџмент Инжењерство заштите животне средине Машинско инжењерство Индустријско инжењерство у експлоатацији нафте и гаса Одевнo инжењерство Мастер академске студије Информационе технологије Информатика техника и технологија у образовању Инжењерски менаџмент Машинско инжењерство Одевно инжењерство Докторске академске студије Инжењерски менаџмент Информационе технологије Руководство установе Декан - проф. др Милан Николић Продекан за науку - доц. др Весна Макитан Продекан за наставу - проф. др Сања Станисављев Продекан за финансије - проф. др Богдана Вујић Катедре На факултету постоје катедре за: Информационе технологије Машинско инжењерство Основне и примењене науке Инжењерство заштите животне средине Менаџмент Индустријско инжењерство у експлоатацији нафте и гаса Види још Универзитет у Новом Саду Списак факултета у Србији Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Транџамент

Транџамент, или како су се крајем 17. и почетком 18. века звали Капрарини шанчеви, је мањи потез иза Петроварадинске тврђаве према Сремској Каменици. Име му потиче од француске речи tranches што значи ров или земљана барикада. Служио је као војни полигон за обуку, масовно полагање заклетве, војнички вишебој и параде. У историјским изворима спомиње се још 1692, а дуплиран је пред опсаду Петроварадина 1694. Временом оба појаса ровова су зарушена. Значај ове узвишице пред тврђавом уочио је принц Еуген Савојски, а по налогу фелдмаршала грофа Јохана Карафе изградио га је тадашњи командант Петроварадинске тврђаве гроф Силвије Енеас Капрара, по коме су и названи Капрарини шанчеви. Име Транџамент је остало у народу као сећање на привремени војни логор аустријских трупа. У логору је животе изгубило 96 Руса којима је на овом месту подигнут споменик. Референце Спољашње везе
Ušće Shopping Centre

Das Ušće Shopping Centre ist nach dem Stadion Shopping Center das zweitgrößte Einkaufszentrum in Serbien und der Region. Auf sechs Ebenen und 50.000 m² Gewerbefläche befinden sich über 150 Geschäfte, Restaurants, Bars, ein Spieleparadies, ein Supermarkt, ein Multiplex-Kino mit 11 Sälen und eine Bowlingbahn. Lage Das Ušće Shopping Centre befindet sich im Belgrader Stadtteil Ušće im Stadtbezirk Neu-Belgrad auf dem linken Donauufer. Direkt daneben befinden sich die beiden als Büros genutzten Hochhäuser Ušće Towers; der ältere der beiden 25 Stockwerke hohen Wolkenkratzer war von seiner Eröffnung 1964 bis 1979 das höchste Gebäude Serbiens und wurde 1999 von der NATO angegriffen und schwer beschädigt. Neben dem Einkaufszentrum befindet sich der Ušće-Park. Weblinks Webpräsenz des Ušće Shopping Centre
Ušće Shopping Center

Ušće Shopping Center је други највећи тржни центар у Србији и региону. Простире се на шест нивоа и 50.000 m² пословног простора и преко 150 продавница, ресторана, барова, играоница, супермаркета и мултиплекс биоскопом са 11 сала, кугланом и играма на срећу. Спољашње везе Званични веб-сајт
Zira Shopping Center

Zira Shopping Center је бивши тржни центар који се налазио у Рузвелтовој улици, на општини Палилула у Београду. Налазио се недалеко од трговачке зоне улице Булевара краља Александра, метро странице Вуков споменик и универзитетског кварта (Електротехнички, Архитектонски, Географски, Грађевински, Правни и Машински факултет). Био је у потпуности непушачка зона. Спољашње везе Званични веб-сајт
Tri šešira

Tri šešira najstarija je skadarlijska kavana glavne boemske ulice starog Beograda. Otvorena je 1864. u zgradi u kojoj se prethodno nalazila zanatska radnja koja je kao logotip imala tri limena šešira. Kad je 1901. godine, na žalost beogradskih boema, srušena kavana Dardaneli, centar noćnog života preselio se u Tri šešira. Puno je poznatih imena boemskog života Beograda u ovoj kavani stvaralo, pjevalo i pisalo. U Beogradu su 1970-ih Zuko Džumhur i drugi umjetnici često posjećivali ovaj boemski dio grada. Džumhur je s još nekoliko umjetnika bio zadužen za renoviranje kavane Tri šešira. Izvori
Кафана Три шешира

Три шешира је најстарија кафана Скадарлије, главне боемске улице старог Београда. Отворена је 1864. у згради у којој се претходно налазила занатска радионица (шеширница), која је као логотип имала три плехана шешира. Претходно су шешири били „намоловани” на зиду, изнад улазних врата. У једној од просторија кафане, налазила се (1938) на зиду урамљена „посмртна листа”, једног од најпознатијих посетилаца. Радило се о песнику и сликару Ђури Јакшићу, који је умро 1878. године. На умрлици је писало: „Ђура Јакшић, српски песник, После једномесечног тешког боловања премину јутрос у 6 сати, остави за собом богато име и жену са четворо деце у сиротињи, Погреб ће бити сутра — у петак — у 3 сата поподне...Београд 16. децембра 1878. године, Више његови штоваоца.” Јакшић је иначе становао, као подстанар у кући преко пута, у Скадарској улици број 36. Поред сведочанства о госту Јакшићу на зидовима су пред Други светски рат били поређани бројни други ликови познатих посетилаца, као што су: Војислав Илић, Стеван Сремац, Милован Глишић, Јанко Веселиновић, Радоје Домановић, Милорад Гавриловић, Богобој Руцовић, Авдо Карабеговић, Софија Цона Ђорђевић, чича Илија Станојевић, Бранислав Нушић и други. А још за живота своје место на зиду добиле су фотографије глумаца Жанке Стокић и Добрице Милутиновића. Сопственик кафана је украсио кафану и фотографијама странаца, великих пријатеља Срба попут Немца Хермана Вендела и чешког амбасадора Јана Шебеа. Од када је 1901, на жалост београдских боема, срушена кафана Дарданели центар ноћног живота се преселио у Три шешира. Многа позната имена боемског живота Београда су у овој кафани стварала, певала и писала. Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Hammam à Bač

Le « hammam à Bač » (en serbe cyrillique : Амам у Бачу ; en serbe latin : Amam u Baču) est situé à Bač, dans la province de Voïvodine et dans le district de Bačka méridionale, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1088). Présentation Le hammam a été construit au moment de l'occupation ottomane de Bač entre 1529 et 1687. Il constitue l'un des rares exemples d'architecture turque en Voïvodine. Sur la base des découvertes archéologiques, on sait que le hammam comptait six pièces , dont l'une pour le personnel, un chadirvan (fontaine), une antichambre et un vestiaire, un bain et un réservoir d'eau. Le hammam a été partiellement détruit mais il conserve un dôme qui surmontait la partie centrale. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Bačka méridionale Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la protection du patrimoine
Турско купатило (Бач)

Амам или хамам у Бачу је једина очувана грађевина исламске културе у Војводини. Представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Саграђен је под турском окупацијом Бача 1529—1687. године. Иако је период турске окупације Војводине био релативно кратак и нестабилан, Бач је крајем 16. века имао 400 муслиманских и свега 15 хришћанских кућа. На основу археолошких налаза познато је да је у хамаму било шест просторија (за послугу; шадрван – чекаоница и гардероба; халвате – просторија за купање у пари; хазна – резервоар за воду и ђулхан-ложионица). Хамам је делимично порушен, али је сачуван део кубета над централном просторијом. Најближе аналогије могу се наћи у Стоцу. Галерија Види још Турско купатило Референце Спољашње везе „Амам у Бачу — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Амам
Нехруова улица (Београд)

Улица Нехруова се налази на Новом Београду. Простире се од Војвођанске улице, на Бежанији, до Савског кеја између блока 45 и блока 44. Улица је добила назив по индијском премијеру и једном од твораца Покрета несврстаних Џавахарлалу Нехру (1889—1964), чија се биста налази испред Дома здравља. Дужина улице износи 1.470 метара. У улици се налазе објекти: О. Ш. „Јован Стерија Поповић“, ТЦ Мала Пирамида и oгранак Дома здравља “Нови Београд” . Улицом саобраћају три линије ГСП-а: линија 45 (Блок 44 - Земун, Нови град), линија 82 (Блок 44 - Земун, Кеј Ослобођења) и линија 602 (Блок 44 - СРЦ Сурчин). Референце
Faculté d'éducation spéciale et de réadaptation de l'université de Belgrade

La faculté d'éducation spéciale et de réadaptation de l'université de Belgrade (en serbe cyrillique : Факултет за специјалну едукацију и рехабилитацију Универзитета у Београду ; en serbe latin : Fakultet za specijalnu edukaciju i rehabilitaciju Univerziteta u Beogradu) est l'une des 31 facultés de l'université de Belgrade, la capitale de la Serbie. Elle a été fondée en 1975. En 2013, son doyen est le professeur Jasmina Kovačević. Histoire Organisation La faculté est divisée en 7 départements : Département des études générales et communes ; Département d'orthophonie ; Département d'éducation spéciale et de réadaptation des personnes ayant un handicap mental ; Département d'éducation spéciale et de réadaptation des personnes ayant un handicap moteur ; Département de la prévention et du traitement des troubles du comportement ; Département d'éducation spéciale et de réadaptation des personnes sourdes et malentendantes ; Département d'éducation spéciale et de réadaptation des personnes ayant une déficience visuelle. Personnalités Notes et références Voir aussi Articles connexes Université de Belgrade Liste d'établissements d'enseignement de Belgrade Éducation en Serbie Lien externe (sr) Site officiel Portail des universités Portail de la médecine Portail de l’éducation Portail de Belgrade
Defektološka fakulteta v Beogradu

Defektološka fakulteta (izvirno srbsko Дефектолошки факултет у Београду), s sedežem v Beogradu, je fakulteta, ki je članica Univerze v Beogradu. Glej tudi seznam fakultet v Srbiji Zunanje povezave Uradna spletna stran Arhivirano 2010-03-29 na Wayback Machine. (v srbščini)
Факултет спорта и физичког васпитања Универзитета у Нишу

Факултет спорта и физичког васпитања је високошколска установа у саставу Универзитета у Нишу. Обавља студије првог, другог и трећег степена, као и студије за иновацију знања и стручног образовања из области спорта и физичког васпитања. Историја Године 1948, оснивањем Више педагошке школе, претече данашњег Факултета спорта и физичког васпитања у Нишу, и касније оснивање Групе за физичко васпитање направљени су први кораци у формирању овог факултета. Катедре Катедра индивидуалних спортова Катедра колективних спортова Катедра за примењену кинезиологију Катедра теоријско-методолошких предмета Катедра медицинских предмета Катедра друштвено-хуманистичких предмета Види још Универзитет у Нишу Факултет спорта и физичког васпитања Универзитета у Новом Саду Факултет спорта и физичког васпитања Универзитета у Београду Факултет за спорт и физичко васпитање Универзитета у Приштини Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Хидроелектрана Потпећ

Хидроелектрана Потпећ је једна од неколико хидроелектрана из система Лим-Дрина. Налази се на реци Лим на територији општине Прибој, у близини Прибојске Бање. Хидроелектрана је пуштена у погон 1967. Има три турбине укупне снаге 54 MW. Брана је гравитациона од бетона, висине 46 метара. Формира акумулацију од 44 милиона м³ која се назива Потпећко Језеро Галерија Види још Хидроелектране у Србији Спољашње везе ХЕ Потпећ (језик: српски) ХЕ Потпећ — технички подаци (језик: српски)
ГЕС Потпеш

ГЕС Потпеш – гідроелектростанція на заході Сербії у Златиборському окрузі, споруджена на річці Лім (права притока Дріни, яка утворює кордон між Сербією та Боснією). Для спорудження станції річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 46 метрів, довжиною 215,5 метрів, шириною від 7 (по гребеню) до 38 метрів. Під час її будівництва були виконали земляні роботи в обсязі 88 тис м3 та використали 130 тис м3 бетону.Це створило водосховище довжиною 23 км із об’ємом 44 млн м3. Машинний зал станції обладнаний трьома турбінами типу Френсіс загальною потужністю 51 МВт, введеними в експлуатацію у період з 1967 по 1970 роки. Примітки
Elektrownia wodna Vučje

Elektrownia wodna Vučje – elektrownia wodna w Serbii, we wsi Vučje, nad rzeką Vučjanką. Jest to druga najstarsza elektrownia wodna w Serbii, po elektrowni wodnej w Užicach, na rzece Djetinja, która została zbudowana w 1901 roku. Historia Budowę elektrowni sfinansowali przemysłowcy z Leskovaca, którzy w 1901 roku założyli Leskovačko električno društvo A.D. Elektrownia rozpoczęła swoją pracę 11 grudnia?/24 grudnia 1903. Datę tę wybrano nieprzypadkowo, gdyż tego samego dnia w 1877 roku niedaleki Leskovac został wyzwolony spod władzy Turków. Wraz z elektrownią powstała 17 kilometrowa linia energetyczna do Leskovaca. Od tego czasu elektrownia działa nieustannie, z wyjątkiem krótkiego okresu pod koniec II wojny światowej. Przypisy
Храм Свете Петке (Петроварадин)

Привремени храм Св. Петке у Петроварадину је изграђен на раскрсници Рељковићеве и Прерадовићеве улице крајем 2003. и почетком 2004. Овај објекат је саграђен од дрвета. Иза цркве брвнаре, изграђена је стална богомоља од чврстог материјала. Види још Петроварадин Референце Спољашње везе