NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Нишлићева кућа

Нишлићева кућа је једна од најстаријих кућа у Грочанској чаршији, подигнута у 19. веку. Грочанска чаршија је још 1966. године проглашена је за споменик културе – просторну културно-историјску целину. Тринаест година касније, 1979. године, Грочанска чаршија утврђена и за културно добро од великог значаја. Поред решења о заштити Грочанске чаршије, у овом периоду донета су и решења којима су заштићени и појединачни објекти на територији вароши. Нишлићева кућа налази се у Чаршији и заштићена је у склопу просторне културно-историјске целине. Историја Породица Нишлић је пореклом из Ниша. Најстарији предак био је Драгутин. Радио је у општини као деловођа. Са супругом Јованком имао петоро деце: Михаила, Милицу, Петрију, Илију и Исаила (Ису). У истом дворишту породичне куће Нишлића налазио се модерно опремљен млин који је служио за млевење крупног брашна за сточну исхрану. Нишлићев млин У јесен 1928. године почела је са радом прва централа која је производила струју с бензинским погонским горивом и трајала је само три године јер није могла да задовољи капацитете Варошице. Власник млина Исаило (Иса) Нишлић прихватио је обавезу о производњи струје (1931. година) и са општином склопио споразум и обавезу о снадбевању струјом све досадашње кориснике. Галерија Види још Грочанска чаршија Референце Литература Лазаревић, Милан (1999). Гроцка и Грочани. Београд: Библиотека "Илија Гарашанин". Живковић, Нада (2011). . „Грочанске куће - парадигма времена” (PDF). Наслеђе: 267—279. Приступљено 1. 10. 2018. COBISS.SR 186737932 Атић, Зорица (2018). Топлина варошког дома Гроцке : Грочанска чаршија и ранчићева кућа. Гроцка: Центар за културу Гроцка.
Зграда Водне заједнице у Земуну

Зграда Водне заједнице налази се на територији општине Земун на Авијатичарском тргу број 10. Подигнута је 1908. године и спада међу значајније репрезентативне грађевине Старог језгра Земуна. Статус споменика културе добила је 2013. године. Изглед куће Зграду је подигла „Задруга за исушење југоисточног Срема” тј. Водна заједница која је и данас у њој смештена под називом „Галовица”. To je прва зграда изграђена на проширеном градском терену добијеном после уклањања спољних одбрамбених шанчева, где је убрзо затим изграђен данашњи центар Земуна, међу чије је репрезентативне грађевине зграда тада и спадала. Радове на изградњи зграде су извели грађевинари Фрањо Јенч и Јосип Катанчић. Зграда је обликована у стилу сецесије, са наглашеним масама у општој архитектонској композицији која изражава управни садржај зграде. Има подрум, приземље и спрат, а 1928. године поткровље је реконструисано и адаптирано тако да су поштоване аутентичне архитектонске и стилске одлике. Згради је задржана аутентична стамбено-пословна намена. Својим садржајем представља једну од важних установа, која се осамосталила после дуге традиције хидротехничке струке Земуна. Вреднована је и као објекат посебне намене значајан за развој привреде и хидротехнике почетком прошлог века у југоисточном Срему. Види још Списак споменика културе у Београду Фрањо Јенч Авијатичарски трг Референце
Зграда Општинског суда у Пироту

Зграда Општинског суда у Пироту је споменик културе у Пироту. У овој згради данас функционишу Виши суд, Основни суд и Прекршајни суд. Подигнута је у периоду између 1910. и 1912. године према наменском пројекту инжењера Александра Јанковића. Налази се на углу између улица Српских владара и Драгољуба Миленковића. Изглед Истакнути део фасаде је наглашен висином и архитектонском обрадом. Уочљиви су стилови неокласицистичког, неоренесансног и необарокног компоновања. Изнад главног улаза су постављени централни прозори свечане дворане на спрату који се величином разликују од класично обрађених прозора на осталом делу зграде. Лево и десно од централних прозора су постављени медаљони са хералдичким ознакама. На фасади бочних крила примењена је карактеристична хоризонтална подела на постамент, рустично обрађено приземље, профилисаним хоризонталним венцем одвојен спрат и избачен кровни венац дуж целе зграде. Наглашену хоризонталност зграде употпуњују хоризонталне спојнице на зидном платну приземља, хоризонтална архитравна трака која прати пружање кровног венца са декоративним апликацијама у зони натпрозорних греда и једнолични ритам прозорских отвора у приземљу и на спрату. Галерија Литература Група аутора, Пиротски лексикон, 2015 Спољашње везе Виши суд у Пироту
Свети Георги (Славиня)

„Свети Георги Победоносец“ (на сръбски: „Црква Светог Великомученика Георгија“) е православна църква в село Славиня в Западните покрайнини, Сърбия. История Църквата е изградена през 1848 година на мястото на по-ранен храм. Построена е от местни строители - част от строителна школа, определяна и като „Славинска”. Смята се, че първомайстор на градежа е местният жител Йован Сасьов. Според някои данни през 40-те години на ХІХ век църквата само е обновена, а запазените фрагменти от стенописи са от ХVІІІ век. През 60-те години на ХІХ век, както и в началото на ХХ век храмът е разширяван или допълнително изографисван. Изградена е открита нартика, срутила се към края на ХХ век. Църковната камбана е изработена през 1881 година от братя Дюкмеджиеви от Самоков. След възобновяването си през 1848 г. църквата е част от Нишавската епархия на Цариградската патриаршия (1848-1871) и Българската екзархия (1871-1878). От 1879 до 1920 и от 1941 до 1944 г. влиза в Софийската епархия на Българската екзархия (1879-1920, 1941-1944), а в периода 1920 – 1941 г. и след 1944 г. е към Нишката епархия на Сръбската православна църква. В периодите, през които Западните покрайнини са в границите на България, църквата е подведомствена на Царибродското архиерейско наместничество. В Югославия, преди Втората световна война, църквата е главен храм на Славинската църковна община/енория към Царибродското православно наместничество, в която влизат селата Славиня, Каменица, Сенокос и Брайкьовци. Църквата е обявена за културното наследство – паметник на културата на 25 юни 1984 година. Вписана е в Регистъра на Института за защита паметниците на културата в Ниш на 18 ноември 1986 година. Описание Храмът представлява еднокорабна каменна постройка, издигната от ломен камък, стегната в ъглите с дялани квадри. Сводът също е изграден с плочести камъни и е укрепен с три дървени обтегача и една сводова арка над иконостаса. Иконостасът е датиран към 1848-1849 г. Иконите са дело на Йоан Николов Иконописец от Самоков. Дарителите на главните икони, според надписа върху фриза, са: Петра Тоша, Тоша Стоянов, Манча Гергов, Георго Белков и Цона Живко(в). Ограничената дърворезба на иконостаса е съставена от флорални мотиви и стилизирани фантастични животни. Стенописите са силно повредени. Зад престолния трон се вижда стенопис, посветен на Св. св. Кирил и Методий. Архивно наследство В Държавен архив – София се съхранява архивен фонд 1453К „Църква „Св. Георги Победоносец“- с. Славиня, Сърбия“, с 29 архивни единици за периода 1921–1935 година. Документите са постъпили през 2021 г. като дарение. Литература Тулешков, Николай. Славинските първомайстори, София 2007, с. с. 20, 85-87, 154. Бележки
Église Saint-Georges de Slavinja

L'église Saint-Georges de Slavinja (en serbe cyrillique : Црква Св. Ђорђа у Славињи ; en serbe latin : Crkva Sv. Đorđa u Slavinji) est une église orthodoxe serbe serbe située à Slavinja, dans la municipalité de Pirot et dans le district de Pirot, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 662). Présentation Si l'on en croit une inscription au-dessus de l'entrée, l'église a été restaurée en 1844, ce qui suppose une construction antérieure. De plan rectangulaire, elle se compose d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire. Les murs sont construits en pierre, de même que la corniche qui court sous le toit et les arches des portes et des fenêtres. Le toit, à pignon, est recouvert de tuiles. Du côté sud, sur toute la longueur du mur, se trouve un porche couvert qui a été conservé ; du côté est, le mur est doté d'une niche surmontée d'une arche à l'orientale. Toute la façade ouest était dotée d'un porche-galerie ; au-dessus du portail d'entrée se trouve une niche peu profonde où est peinte une représentation de Saint Georges terrassant le dragon. À l'intérieur, l'église est ornée de fresques ; en revanche, les peintures du XVIIIe siècle ne subsistent plus qu'à l'état de fragments. L'iconostase, massive, présente une structure en bois sculpté avec des entrelacs de feuilles et de fleurs ainsi que des animaux fantastiques stylisés ; elle est décorée de gravures sur bois et, dans les zones libres et sur le trône, de peintures et d'icônes représentant les Grandes fêtes liturgiques, réalisées dans un style byzantin par le peintre Jovan de Samokov. Références Article connexe Monuments culturels du district de Pirot Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог Ђорђа у Славињи

Црква Светог Ђорђа у Славињи је споменик културе у селу Славиња. Не зна се тачно када је ова црква изграђена, а живописана је 1844. године. Тренутно је у лошем стању, са готово свим уништеним фрескама а кров је такође руиниран. Проглашена је за споменик културе 1984. године. Изглед Саграђена је на месту старе цркве 1848. године. Црква је архитектонски скромна грађевина, има правоугаоне основе са полуктужном олтарском и источном апсидом. Црква има и двосливни кров покривен ћерамидом. Има лук од пљоснатог камена а изнад њега се налази кров. На луку се примећују отвори уграђених керамичких цеви што је урађено ради боље акустике. На истоку се налази олтарска полукружна апсида покривена каменим плочама. Под је обложен даскама. Олтар је израђен од монолитног камена који је сав у натписима а у трећем реду је написана година 1845. која је ранија у односу на годину на улазу у цркву. Касније је у западном делу преграђено женско одељење, затворено решеткама и подигнуто за два степеника изнад основног нивоа. Изграђен је и притвор са јужне стране где се налази камена чесма. Био је дужине колико и црква, на истоку и на западу са зидовима а на југу отворен са дрвеном колонадом. Припрата је готово цела уништена док су западни и источни зид сачувани и обликоване камене стопе за четири колоне. Кроз припрату се улазило у саму цркву. Иза престола се види фреска са натписом Ђирило и Методије - просветитељи. Ту се налази и слика Праусије односно Другог доласка на којој је потписан Коца, зограф највероватније. Изнад улазних врата је звоно које су направила браћа Ђукмеџијови из Самокова 1881. године. У дворишту се налази десетак гробова свештеника, који су служили у цркви. Надгробни споменици датирају од 1852. године. Иконостас је декорисан дуборезом, са престоним и празничним сликама и иконама. Иконе је углавном узрађивао Јован Иконописац Самоковлија. Изнад сваке од главних икона су имена људи који су их поклонили. Референце Литература Група аутора, Пиротски лексикон, 2015 Цветко Иванов, Саша Костов, Весна Николов, Људмила Зидарова, Вера и камен - цркве и манастири, 2018.
Bâtiment de l'ancienne pharmacie Karlo Skacel à Pirot

Le bâtiment de l'ancienne pharmacie Karlo Skacel à Pirot (en serbe cyrillique : Зграда бивше апотеке Карло Скацел у Пироту ; en serbe latin : Zgrada bivše apoteke Karlo Skacel u Pirotu) se trouve à Pirot, dans le district de Pirot, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 464). Présentation Le bâtiment, commercial et résidentiel, est situé 73 rue Knjaza Miloša ; il a été construit dans le style de l'Art nouveau viennois en 1912-1913, avec une décoration extérieure florale. Il a été bâti pour le pharmacien Karlo Skacel (1874-1930) à son arrivée à Pirot. Au rez-de-chaussée, la pharmacie était dotée de piliers en marbre, de hauts motifs de plâtre, d'un plafond décoré et d'un dallage de marbre noir. Le bâtiment tire aussi son importance du fait qu'en 1918, au moment de la libération de Pirot et de ses environs des occupants bulgares, il a accueilli le commandement allié dans les Balkans et notamment le maréchal Franchet d'Espèrey. Références Article connexe Monuments culturels du district de Pirot Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Зграда бивше апотеке „Карло Скацел”

Зграда бивше апотеке „Карло Скацел“ је споменик културе у Пироту. Зграду је подигао Карло Скацел, за потребе апотеке. Сада се у приземљу зграде налазе продавнице и бутици. Изглед Зграда садржи приземље и спрат. Пројектована је и изведена као зграда у низу, постављена на регулациону линију улице. Фасада према улици одражава напуштање академских утицаја и окретање ка стварању у духу нових архитектонских идеја. Фасада је подељена на три дела од којих су два ужа и наглашена атикама. Грађена је у стилу неоренесансе и необарока. У приземљу се тежило отварању великих правоугаоних излога како би зидне површине биле сведене на широке ступце с хоризонталним спојницама и средњим вертикалним тракама и лизенама. На спрату се налазе класично моделизовани отвори које су у ствари масивне профилисане конзоле које носе балкон и орнаменти изнад завршног венца комбиновани су са сецесијски обликованим парапетним плочама, натпрозорним гредама, спојевима лизена и кровног венца и атикама. Галерија Литература Група аутора, Пиротски лексикон, 2015
Локалитет Змајевац—Камењар

Локалитет Змајевац—Камењар је локалитет у режиму заштите I степена, површине 50,90ha, у централном делу НП Фрушка гора, изнад каменолома Стари Раковац. Налзаи се у висинском распону 270-470 м.н.в., у ГЈ 3804 Поповица-Мајдан-Змајевац, одељење 25 (одсеци „е” и „г”), 29 (одсеци „б” и „е”) 30 (одеци „а” и „б”), 31 (одсеци „а”, „б”, „ц” и „д”). Обухвата широки плато главног фрушкогорског била, околине главице гребена, јужне падине и увале у долини Сребрног потока. Заштићен је 1962. године као научноистраживачки резерват, полигон за комплексна биогеоценолошка истраживања шумских екосистема. Значајан је и као станиште шумске орнитофауне, јужне падине су обрасле шумом китњака (Festuco-Quercetum petreae), у увалама је мешовита шума букве (Fagetum mixtum), а на широком платоу гребена распрострањена је климарегионална заједница китњака и граба (Rusco-Querco-Carpinetum). У оквиру локалитета налазе се значајни шумски екосистеми важни за опстанак птица дупљарица, Беловрате мухарице и Малог детлића (Dendrocopos minor). Види још Списак локалитета у режиму заштите на Фрушкој гори Референце Литература Више аутора (2016). Лексикони националних паркова Србије - Фрушка гора. Београд: ЈП Службени гласник - Географски институт "Јован Цвијић" САНУ. стр. 120. ISBN 978-86-519-1900-1. Спољашње везе
Локалитет Краљевац

Локалитет Краљевац је локалитет у режиму заштите I степена, површине 6,08ha (у четири одвојене целине), у јужном делу НП Фрушка гора. Налзи се у ГЈ 3807 Шуљамачка главица-Краљевац, одељења 21 (одсеци „б” и „ф”) 22 (одсек „и”) и 26 (одсек „ф”). Представља шумске екосистеме са остацима некадашњих шума сладуна и цера (Quercetum petraeae-cerris farnettosum) на јужним експозицијама Фрушке горе. Види још Списак локалитета у режиму заштите на Фрушкој гори Референце Литература Више аутора (2016). Лексикони националних паркова Србије - Фрушка гора. Београд: ЈП Службени гласник - Географски институт "Јован Цвијић" САНУ. стр. 148. ISBN 978-86-519-1900-1. Спољашње везе
Локалитет Равне

Локалитет Равне је локалитет у режиму заштите I степена, површине 95,69ha, на западу централног дела НП Фрушка гора. Налази се у ГЈ 3808 Равне, одељења 18 (одсеци „е”, „ф”, „г”, „х” и „и”), 19 (одсеци „ц”, „д”, „е” и „ф”), 20 (одсек „ц”) и 21, у висинском распону 350-450 м.н.в. Простиру се на широком, благо валовитом платоу, испод главног била Фрушке горе који их заклања са југа и запада. На локалитету Равне налази се најлепше и најочуваније букове шуме у НП Фрушка гора. Локалитет је познат по репрезентативним, високопродуктивним буково-липовим (Tilio-Fagetum) и китњаково-грабовим шумама (Qerco-Carpinetum) те прелазним китњаково-буковим састојинама и шумама китњака и букве. Локалитет је значајан и за очување орнитофауне букових шума. Састојина букве (Fagus moesiaca) регистрована је као семенски објекат. Види још Списак локалитета у режиму заштите на Фрушкој гори Референце Литература Више аутора (2016). Лексикони националних паркова Србије - Фрушка гора. Београд: ЈП Службени гласник - Географски институт "Јован Цвијић" САНУ. стр. 247. ISBN 978-86-519-1900-1. Спољашње везе
Локалитет Широки цер

Локалитет Широки цер је локалитет у режиму заштите I степена, површине 4,09ha, у централном делу НП Фрушка гора, у три одвојене целине. Налази се у ГЈ 3806 Андревље-Тестера-Хајдучки брег, одељење 10, одсеци „ц”, „ф”, „г” и „д”. Локалитет чине значајни шумски екосистеми, обухваћени у три одвојене целине сладунове, церове и мешовите панонске шуме. Види још Списак локалитета у режиму заштите на Фрушкој гори Референце Литература Више аутора (2016). Лексикони националних паркова Србије - Фрушка гора. Београд: ЈП Службени гласник - Географски институт "Јован Цвијић" САНУ. стр. 360. ISBN 978-86-519-1900-1. Спољашње везе
Хотел „Праг” у Београду

Хотел "Праг" у Београду се налази на углу Балканске улице и улице краљице Наталије у Београду. Грађен је од маја до јуна 1929. године као угаони објекат у art deco стилу по пројекту архитекте Ђуре Борошића, првобитно са три спрата. Наручиоци су биле Евгенија Милачевић и Наталија Марић. Отворен је 1. децембра 1929. Проглашен је за споменик културе 2013. године као непокретно културно добро у надлежности Завода за заштиту споменика културе града Београда. Историјат После Првог светског рата, Београд је постао престоница новостворене државе Краљевине Срба, Хрвата и Словенца, а врло брзо и извозно увозни центар у који су долазили бројни трговци и предузетници. У међуратном период повећао се прилив становништва из унутрашњости у престоницу, а Београд је постао и занимљива туристичка дестинација. Све ово довело је до потребе за израдњом нових хотела како би се решио задатак обезбеђења потребних угоститељских капацитета, али и атрактивних локација и комфора који су гости захтевали. У овом периоду су обновљени многи стари хотели у центру града, али и подигнути нови. Један од новоподигнутих био је и хотел "Праг" грађен у периоду од маја до јуна 1929. године. Подигнут је на месту старијег и трошног објекта, на имању београдског адвоката Радомира Милаћевића, на одличној локацији, на углу улица Балканске и Краљице Наталије. Сопственици хотела биле су Евгенија Милаћевић, ћерка адвоката Милаћевића и Наталија Марић. У њиховом власништву хотел је остао до 1948. год. када га је преузело Министарство унутрашњих послова ФНРЈ. Архитектура Маркантни угаони објекат, првобитно четвороспратни, обликован је у стилу ар декоа. У основи су формирана два тракта у правцу регулације две важне београдске улице. Између трактова, у којима су смештени ресторани, собе и сервисне просторије, постављене су вертикалне комуникације – лифт и овално степениште. Објекат је дограђен и надзидан 1936. године, према пројекту истог архитекте, и 1977. године. Чистоти архитектонског концепта доприноси степеновање високог угаоног фронта, безорнаменталних зидних маса и архитектонске пластике, који уз сегменте хоризонталне артикулације тамнијег тона и светлу рељефну фасадну скулптуру успостављају ефекте полихромије на фасади. Рељефне панеле са алегоријским фигуралним представама израдио је скулптор Светомир Почек. Репрезентативно здање, први и један од ретких хотелских објеката у Београду изведених у стилу ар декоа, чији је пројекат представљан на изложбама модерне архитектуре у Београду и Прагу, представља упечатљиво ауторско остварење значајног београдског архитекте. Референце Спољашње везе Завод за заштиту споменика културе Града Београда Републички завод за заштиту споменика културе - Београд
Église de la Mère-de-Dieu de Kovačevo

L'église de la Mère-de-Dieu de Kovačevo (en serbe cyrillique : Богородичина црква у Ковачеву ; en serbe latin : Bogorodičina crkva u Kovačevu) est une église orthodoxe serbe située à Kovačevo, sur le territoire de la ville de Novi Pazar et dans le district de Raška en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 400). Présentation L'église a été construite à la fin du XVe siècle ou dans la première moitié du XVIe siècle. Partiellement enterrée, elle est dotée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire aussi large que la nef ; son toit à pignon est recouvert de dalles de marbre de Studenica. La nef est dotée d'une voûte en demi-berceau reposant sur une corniche profilée. Le sol est constitué de dalles taillées et de dimensions inégales. Les murs sont construits en pierres de taille ; au-dessus de l'entrée se trouve une petite niche peu profonde surmontée d'un arc brisé comme on en reconcontre dans l'architecture islamique. Le long du mur sud une chapelle a été ajoutée à l'église. L'église témoigne ainsi de l'essor économique du village après la restauration du patriarcat de Peć. Références Article connexe Monuments culturels du district de Raška Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Богородичина црква у Ковачеву

Богородичина црква у Ковачеву изгађена је крајем XV или почетком XVI века. Заштићена је као споменик културе од 1972. године. Изглед Црква посвећена Рођењу Пресвете Богородице у основи је правоугаоног облика са полукружном апсидом у ширини наоса. Једнобродна грађевина је делимично укопана и зидана је крупним и правилно притесаним каменом. Камени блокови који се налазе око врата и прозорских отвора су детаљније обрађени. Мала и плитка ниша се налази изнад улаза и завршава се преломљеним исламским луком. Вишеструко профилисан правоугаони оквир обухвата улазна врата и нишу. Такође, црква садржи и споредни улаз који се налази у висини западног травеја на јужном зиду. Уз јужни зид налази се једна просторија величине наоса која је цркви накнадно придодата техником сухозида. Северни, јужни и источни зид имају по један прозорски отвор мањих димензија, правоугаоног облика. Кров је двосливни и покривен је плочама од студеничког мермера. Наос је засведен полуоблим сводом који се ослања на профилисани венац. Квадери неједнаке величине граде под цркве. Обнова Црква је обновљена 1993. године. Радове су водили архитекта С. Ђорђевић и архитектонски техничар Н. Пајовић. Галерија Види још Списак споменика културе у Рашком округу Нови Пазар Споменици културе Референце Литература Документација завода за заштиту споменика културе у Краљеву Спољашње везе Завод за заштиту споменика културе Краљево Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика- САНУ
Gudaföderskans kyrka, Kovačevo

Gudaföderskans kyrka (serbisk kyrilliska: Богородичина црква; latinska: Bogorodičina crkva) är en serbisk-ortodox kyrkobyggnad, belägen i byn Kovačevo, cirka 15 kilometer nordväst om staden Novi Pazar i sydvästra Serbien. Kyrkan är helgad åt Jungfru Maria (Guds moder) och tillhör Raškas och Prizrens stift. Historik Kyrkan byggdes någonstans mellan 1500- och 1600-talet. Kyrkan Exteriör Kyrkan är på utsidan 5,6 meter bred och 9,4 meter lång. Ingången finns på den västra sidan. Dörren har storleken 78 centimeter x 167 centimeter. Interiör Interiören är ett enkelt rektangulärt långhus. Golvet är gjort av huggen sten. Altaret består av en enkel stenplatta. Väggarna är 75-78 centimeter breda. Se även Östortodoxa kyrkor Östortodoxa kyrkan i Serbien Källor Externa länkar Stiftets hemsida