NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Isla Pequeña Guerra

Isla Pequeña Guerra (en serbio: Мало Ратно Острво; Malo Ratno Ostrvo)​ es una isla fluvial que pertenece al país europeo de Serbia,​ situada en la desembocadura del río Sava en el Danubio. Es parte propiamente de Belgrado, la capital de Serbia, y pertenece administrativamente al municipio de Zemun. La isla era mucho mayor antes de la Segunda Guerra Mundial. Cuando la construcción de Novi Beograd se inició en 1948, mucha de la arena de la isla fue trasladada al continente por grandes cintas transportadoras que se utilizaron para cubrir el pantano en el que la nueva ciudad se iba a construir. Lo que queda de la isla es básicamente una delgada franja de tierra, de menos de 300 metros de largo y 60 metros de ancho. La isla está completamente cubierta por la vegetación (árboles como el álamo) y es de difícil acceso para los visitantes. Véase también Geografía de Serbia Geografía de Europa Referencias Enlaces externos Mapa de localización de la Isla
Petite Île de la Guerre

La petite Île de la Guerre (en serbe cyrillique : Мало Ратно Острво ; en serbe latin : Malo Ratno Ostrvo) est une île fluviale de Serbie située à 200 m du confluent de la Save et du Danube. Elle est rattachée à la municipalité urbaine de Zemun. La petite Île de la guerre se trouve entre la rive sud de la grande Île de la guerre et la rive droite du Danube. Présentation Avant la Seconde Guerre mondiale, l'île était nettement plus grande qu'aujourd'hui. En revanche, quand la construction de Novi Beograd a commencé en 1948, le sable qui s'y trouvait fut transporté sur la rive et utilisé pour combler les marécages du secteur. On dit ainsi quelquefois que Novi Beograd est « une ville de l'île ». Ce qui reste de la petite Île est une bande de terre longue de 300 m et large de 60 m. Entièrement couverte par la végétation (notamment par des peupliers) et inaccessible aux visiteurs, elle est devenue une réserve naturelle protégée par la ville au même titre que la Grande Île. Portail des îles Portail de la conservation de la nature Portail de Belgrade
Piccola isola della guerra

La Piccola isola della guerra (in serbo Мало ратно острво?, Malo ratno ostrvo), è un'isola fluviale della città di Belgrado, capitale della Serbia. Localizzazione L'isola si trova alla confluenza tra il fiume Sava e il Danubio, tra la sponda sud della grande isola della guerra e la sponda destra del Danubio su cui si affaccia il quartiere di Ušće della muninicipalità di Novi Beograd. Territorialmente, appartiene alla municipalità di Zemun. Caratteristiche Prima della Seconda guerra mondiale era considerevolmente più estesa di adesso. Nel 1948 fu in gran parte sbancata: il suo terreno venne utilizzato per riempire di sabbia le zone paludose di quello che in seguito sarebbe diventato il nuovo insediamento urbano di Novi Beograd. Attualmente misura 300 metri di lunghezza, per una larghezza di appena 30 metri. È interamente ricoperta di vegetazione e non è accessibile al pubblico. Insieme alla grande isola della guerra è un'oasi di riproduzione ittica e di passaggio di uccelli migratori, preservata dalla legge. Voci correlate Belgrado Sava (fiume) Danubio Zemun Grande isola della guerra Collegamenti esterni (EN) Ostrvo Ptica - Progetto di riqualificazione dell'Isola, su ostrvoptica.com. URL consultato il 2 gennaio 2009 (archiviato dall'url originale il 1º giugno 2008). (SR) Ostrvo Ptica - L'Isola nel sito del Klub putnika Srbije, su serbiatravelers.org.
Mica Insulă a Războiului

Mica Insulă a Războiului (în sârbă Мало ратно острво, cu alfabetul latin[*]​: Malo ratno ostrvo) sau Insula Cailor (în sârbă Коњско острво, cu alfabetul latin[*]​: Konjsko ostrvo) este o insulă fluvială (ada) din Serbia, situată la vărsarea râului Sava în Dunăre. Face parte din orașul Belgrad propriu-zis, capitala Serbiei, și aparține de suburbia Zemun. Localizare Insula este situată între malul sudic al Marei Insule a Războiului și malul drept al Dunării în municipiul Novi Beograd (cartierul Ušće), la doar 200 de metri de confluența Savei în Dunăre. Caracteristici Insula a fost mult mai mare înainte de Al Doilea Război Mondial. Când a început construcția Noului Belgrad în 1948, nisipul de pe insulă a fost transportat pe continent cu benzi transportoare mari și folosit pentru a acoperi mlaștina pe care urma să fie construit noul oraș. În acest proces, insula s-a micșorat și uneori se spune în mod poetic astăzi că „Novi Beograd este un oraș pe insulă”. Ceea ce a mai rămas din insulă este, practic, o fâșie subțire de pământ, mai puțin de 300 de metri lungime și 60 de metri cea mai mare lățime. Insula este complet acoperită de vegetație (plopi) și inaccesibilă pentru vizitatori, dar poate fi observată din restaurante de tip barjă de pe malul Dunării. Istorie Insula a fost numită anterior „Konjsko ostrvo”, „insula cailor”. Originea numelui nu poate fi confirmată de nicio sursă specifică, dar insula a fost folosită ca pășune pentru animale. De asemenea, când au călătorit pe cealaltă parte a râului pentru comerț sau provizii, Prečani și-au lăsat caii pe insulă. Zonă protejată Proprietatea naturală Marea Insulă a Războiului, care este formată din cele două insule (Marea Insulă a Războiului și Mica Insulă a Războiului), a fost declarată zonă de merit excepțional din 8 aprilie 2005. Se află sub conducerea Societății de Utilități Publice Zelenilo-Belgrad și Administrația comunei Zemun. Decizia privind protejarea zonei a fost luată de Adunarea orașului Belgrad la propunerea Secretariatului pentru Protecția Mediului. Activul natural protejat Marea Insulă a Războiului este format din două insule, Marea Insulă a Războiului și Mica Insulă a Războiului. Apele insulei au fost declarate zonă naturală de reproducere a peștilor din zonele de pescuit „Dunărea III” și „Sava II”. Împreună cu Mica Insulă a Războiului, Marea Insulă a Războiului a fost plasată sub protecție pentru păstrarea caracteristicilor peisajului pitoresc și a valorilor peisajului primar netulburat de o importanță excepțională pentru conservarea habitatelor, a rarităților naturale, a păsărilor rare și pe cale de dispariție din zonele umede, cu semnificație ecologică, cultural-istorică și recreativă pentru orașul Belgrad. Zona protejată are un regim de protecție de nivel 1 și un caracter de rezervație naturală specială și include întreaga Mare Insulă a Războiului, zona de coastă a Marei Insule a Războiului, complexul forestier, zonele umede din cadrul Marei Insule a Războiului și corpurile de apă din jurul Micii Insule a Războiului. Note Vezi și Marea Insulă a Războiului (în sârbă: Велико ратно острво, Veliko ratno ostrvo)
Малий Ратний острів

Малий Ратний острів (серб. Мало ратно острво, також Коњско острво — Кінський острів) — річковий острів у Белграді (Сербія). Острів лежить при злитті річок Сава та Дунай, між південним берегом Великого Ратного острова та правим берегом Дунаю. Входить до складу Белграда і належить міській громаді Земун. До Другої світової війни острів був значно ширший, ніж зараз. У 1948 році його земля була використана для заповнення піском болотистих територій, де пізніше збудували новий район міста Новий Белград. Нині острів має довжину 300 метрів, ширину — 30 метрів. Він повністю вкритий рослинністю (в основному тополями) і недоступний для громадськості. Вкупі з Великим Ратним островом є справжнім раєм для розмноження риби і місцем відпочинку перелітних птахів. Охороняється законом. Див. також Великий Ратний острів
Црква Свете Петке у Трнави

Црква свете Петке налази се у селу Трнава поред пута Рашка - Шераметовица, на падинама планине Голија на 10 км од Рашке. Подигнута је 1579. године на темељима старије цркве. Грађена је од ломљеног камена, свод од тесане сиге, а камене плоче су задржане само на крову апсиде. Фреске које су сачуване имају велику стилску и иконографску вредност. Историјат Црква је саграђена 1579/80. године. О градњи и живописању храма више нам открива сачувани натпис који помиње два имена — једну мушку и једну женску особу који су највероватније једини ктитори. Имена трнавских ктитора без ознаке занимања и друштвеног положаја не казују нам ништа о њиховој хијерархијској припадности, али нам несумњиво указују на чињеницу да они никако нису први међу једнаким, већ припадници богатијег слоја друштва. Они су се или бавили трговином или сточарењем и тиме издвојили из сиромашне средине, или су ce стекавши наклоност турских власти неким посебним заслугама уздигли на виши положај од других својих савременика. Из поменутох натписа сазнајемо је храм саграђен и осликан између 1. септембра 1579. и 31. августа 1580. године и да су при том велике заслуге имале личности Вуцина или Вучина и Цвете или Цвеје. Живописана је непосредно после завршетка градње y неком од летњих месеци 1580. године, а читав посао је завршен пре 14. октобра када се слави празник Света Петка. Изградња и животописање цркве исте године није био редак случај за градњу малих цркава за време турске владавине. Архитектура Црква је скромног облика и спада y ред сеоских цркава гробљанског типа, насталих y време турске владавине y готово свим областима Пећке патријаршије. Без куполе, правоугаоне основе, са двосливним кровом прекриваним каменим плочама, ниска и приземљена, црква више подсећа на обичну сеоску кућу него на богомољу са истакнутијим сакралним знамењима. Унутрашњост цркве је богато живописана. Правоугаоног је облика, a на истоку ce завршава несразмерно малом и врло плитком полукружном апсидом. На западној страни црква ce завршава истовремено грађеном припратом, која захвата нешто мању површину од наоса. И наос и припрата засвођени су полуобличастим, нешто развученим, сводом зиданим блоковима сиге, преко којег је постављен двоводни кров са покривачем од фалцованог црепа. У храм се улази кроз врата на западном зиду нартекса. Унутрашњост је веома мрачна а светлост продире кроз три прозора. Од фресака су сачуване стојеће фигуре светих архијереја, светих ратника и других светитеља, као и доминантни Велики празници у наосу и сцене из живота Свете Петке у припрати. Галерија Види још Списак споменика културе у Рашком округу Општина Рашка Референце
Blok 29 (Nový Bělehrad)

Blok 29 (v srbské cyrilici Блок 29) je komplex obytných staveb v Novém Bělehradě, v srbské metropoli Bělehrad. Vznikla na konci 60. let podle návrhu architekta Mihaila Čanaka v brutalistickém stylu. Na severu jej vymezuje ulice Bulevar Zorana Đinđića, na západě Bulevar umetnosti, na jihu bývalá Dálnice Bratrství a jednoty a na východě ulice Španskih boraca. Objekty bloku 29 byly na rozdíl od zbytku Nového Bělehradu budovány se smíšeným využitím (částečně jako klasické obytné byty, částečně jako byty pro příslušníky armády). Celá oblast byla plánována jako centrální část sídliště Nový Bělehrad.. Původní blok, který tvořilo deset několikapatrových budov, obklopujících park, byl na přelomu 20. a 21. století rozšířen o nové budovy. Reference
Блок 29

Блок 29 је један од новобеоградских блокова. Оивичен је улицама Булевар уметности, Булевар Арсенија Чарнојевића, Булевар Зорана Ђинђића и улицом Шпанских бораца. У његовој непосредној близини налази се Београдска арена, Факултет драмских уметности и ТЦ Нови Меркатор. Историјат градње Блок 29 је у потпуности изграђен 1968. године, док је његов урбанистички план реализован 1967. године . С обзиром да се насељен налази у централној зони Новог Београда у урбанистичком плану наглашено да квалитет изградње блока буде на високом нивоу. Пројектанти насеља су архитекти Михаило Чанак и Милосав Миша Митић, док су извођачи радова били ГП „Рад“, Београд. Саобраћај До блока се градским превозом може стићи аутобусима линија 17 (Коњарник - Земун /Горњи Град/). линија 18 (Медаковић 3 - Земун /Бачка/). линија 68 (Зелени венац - Блок 70). линија 67 (Зелени венац - Блок 70а). линија 70 (Бежанијска коса - ИКЕА). линија 71 (Зелени венац - Ледине). линија 74 (Бежанијска Коса - Миријево 3) линија 88 (Земун - Железник). линија 94 (Нови Београд /Блок 45/ - Ресник /Едварда Грига/). линија 600 (Железничка станица Београд центар - Аеродром "Никола Тесла") линија 601 (Београд на води - Сурчин). линија 860И (БАС - Барич /Индустријска зона/) Референце Спољашње везе Сајт општине Нови Београд Снимак предграђе - Блок 29 Блок 29
Orquestra Filharmònica de Belgrad

L'Orquestra Filharmònica de Belgrad és una orquestra simfònica sèrbia situada a Belgrad. Actualment el seu director titular és Gabriel Feltz. Va ser fundada al 1923 per Stevan Hristić, que va dirigir el seu concert inaugural el 28 d'abril i va ser el seu titular fins a mitjans dels anys 30. Des dels anys 30 ha donat els seus concerts al auditori de l'edifici de la Fundació Ilija M. Kolarac, a la Plaça dels Estudiants de la capital. L'era daurada de la orquestra van ser els anys 60 i 70, quan va arribar a ser considerada com una de les millors orquestres d'Europa. Als anys 90, amb les guerres de Iugoslàvia i el bloqueig internacional, l'agrupació va perdre el seu finançament i la majoria dels seus membres. Quan Ivan Tasovac en va esdevenir manager al 2001 «el pressupost estava al nivel d'un error estatístic, els músics eren desmotivats, tocant instruments terribles, i sovint hi havien més músics a l'escenari que gent a les butaques». Amb l'estabilització del pais, l'orquestra va ser reconstruïda al llarg dels 2000 amb una plantilla prou jove, que encara tenia una mitjana d'edat de quaranta anys a la següent dècada. L'auditori de la Fundació Kolarac va ser reformat al 2004, i l'orquestra va empendre programes renovadors com cicles de concerts amb dones directores, per a joves o amb instruments a partir de materials reciclats. Al 2014 l'orquestra va fer una gira nord-americana que va concloure al Carnegie Hall per a recaudar fons per a la construcció d'un nou auditori al Nou Belgrad, i ja ha donat ocasionalment concerts multitudinaris a l'aire lliure al lloc on serà construït. Directors principals Stevan Hristić (1923–36) Lovro von Matačić (1936–39) Oskar Danon (1944–51) Krešimir Baranović (1951–61) Živojin Zdravković (1961–78) Angel Šurev (1978–79) Anton Kolar (1979–81) Angel Šurev (1982–83) Jovan Šajnović (1983–89) Vassili Sinaiski (1989–91) Emil Tabakov (1994–99) Uroš Lajovic (2001–06) Dorian Wilson (2006–07) Muhai Tang (2010–15) Gabriel Feltz (2015–) Referéncies Enllaços externs Orquestra Filharmònica de Belgrad - Lloc web oficial
Bělehradská filharmonie

Bělehradská filharmonie (srbsky Beogradska filcharmonija) je nejvýznamnější srbský symfonický orchestr, sídlící v hlavním městě Bělehradě. Byla založena v roce 1923. Na rozdíl od většiny evropských zemí a měst Srbsko s Bělehradem poněkud zaostávalo ve vývoji svého hudebního orchestru. Ten byl založen až v roce 1923. Jeho zakladatelem, prvním hudebním ředitelem a prvním šéfdirigentem byl Stevan Hristić, významný srbský hudební skladatel a dirigent. První koncert Bělehradské filharmonie proběhl 28. dubna 1923 právě pod taktovkou maestra Hristiće. Díky trvalému růstu zájmu o klasickou hudbu se orchestr postupně rozrůstal a svého vrcholu dosáhl v roce 1960. Vzhledem k Jugoslávské občanské válce došlo v roce 1990 k pádu orchestru; obnoven byl až v roce 2000, kdy se spoustou mladých nadějných hudebníků podnikl zahraniční turné po Slovinsku, Rakousku, Itálii a Švédsku. V současnosti pořádá filharmonije řadu úspěšných koncertů během roku. Sezóna většinou začíná v říjnu a končí v červnu. Novoroční koncert Bělehradské filharmonije je u posluchačů velice oblíbený. Současným šéfdirigentem orchestru je čínský dirigent Muhai Tan, v minulosti řídili orchestr např. Oskar Danon, Živojin Zdravković, Emil Tabakov, Dorian Wilson, ale i světově proslulý český dirigent a hudební skladatel Rafael Kubelík. Jeho významnými členy byli či jsou mj. dirigenti sir Colin Davis, Lorin Maazel, Zubin Mehta, klarinetisti Bruno Brun, Milenko Stefanović, Ernest Ačkun, Božidar Milošević, violoncellista Julian Lloyd Webber, pianista Anthon Rubinstein nebo známý český hobojista Jiří Zelba. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bělehradská filharmonie na Wikimedia Commons Oficiální WEB stránky Bělehradské filharmonie
Симфонический оркестр Белградской филармонии

Симфонический оркестр Белградской филармонии (серб. Београдска филхармонија) — симфонический оркестр, базирующийся в Белграде, старейший оркестр Сербии, основанный в 1923 году. Оркестр был учреждён по инициативе Стевана Христича и под его руководством дал первый концерт 13 июня 1923 года; в состав коллектива вошли музыканты Белградской оперы и педагоги городской музыкальной школы. В предвоенную эпоху под руководством Ловро Матачича оркестр добился первых заметных успехов (особенно в исполнении излюбленных Матачичем авторов — Антона Брукнера, Густава Малера, Рихарда Вагнера), с оркестром выступали такие солисты, как Альфред Корто, Карло Цекки, Георг Куленкампф, Пьер Фурнье, Энрико Майнарди, в качестве приглашённых дирижёров за пульт коллектива вставали Димитрис Митропулос и Йозеф Крипс. В годы Второй мировой войны оркестр прекратил свою работу, первый послевоенный концерт состоялся 7 ноября 1944 года, спустя менее чем три недели после освобождения Белграда от немецкой оккупации. На протяжении 1950-х гг. коллектив постепенно набирал форму, начал выезжать зарубежные гастроли (Греция, Румыния, Египет и Ливан), в 1958 г. оркестром дирижировал молодой Зубин Мета. Эпохой расцвета Белградского филармонического оркестра считаются 1960-70-е гг., когда во главе его стоял Живоин Здравкович. Оркестр интенсивно гастролировал в различных европейских странах, а также в Мексике и на Кубе, с ним сотрудничали выдающиеся мировые музыканты. В 1970 г. альбом с оперными ариями русских композиторов (Глинка, Мусоргский, Римский-Корсаков, Чайковский, Рахманинов; солист Николай Гедда) был удостоен премии. Распад Югославии и последующая война прервали в 1990-е гг. развитие оркестра, его выступления сделались спорадическими, многие музыканты покинули страну. В 2000-е гг. положение стало выправляться. В 2004 г. был реконструирован концертный зал, в котором выступает оркестр, в 2005 г. при поддержке Зубина Меты учреждён фонд помощи оркестру, благодаря которому удалось полностью переоснастить коллектив инструментами. В возрождение оркестра внёс значительный вклад пианист Иван Тасовац, занявший в 2001 г. место его директора и работавший на этом посту вплоть до назначения в 2013 г. министром культуры Сербии. В 2014 г. оркестр впервые в своей истории предпринял гастрольное турне по США, выступив в нью-йоркском Карнеги-холле, а также в Вашингтоне, Чикаго и Кливленде. В 2023 году Белградский симфонический оркестр филармонии удостоен Сретенского ордена I степени. Главные дирижёры оркестра Стеван Христич (1923—1936) Ловро Матачич (1936—1939) Оскар Данон (1944—1951) Крешимир Баранович (1951—1961) Живоин Здравкович (1961—1978) Ангел Шурев (1978—1979) Антон Колар (1979—1981) Ангел Шурев (1982—1983) Йован Шайнович (1983—1989) Василий Синайский (1990—1991) Эмил Табаков (1994—1999) Урош Лайовиц (2001—2006) Дориан Уилсон (2006—2007) Мухай Танг (2010—2015) Примечания Литература Београдска филхармонија 1923/1973. — Beograd: Beogradska filharmonija, 1977. Ссылки Официальный сайт
Белградська філармонія

Белградська філармонія (серб. Београдска филхармонија) — симфонічний оркестр, що базується в Белграді, найстаріший оркестр Сербії, заснований в 1923. Історія Оркестр був заснований з ініціативи Стевана Христича та під його керівництвом дав перший концерт 13 червня 1923; до складу колективу увійшли музиканти Белградської опери та педагоги міської музичної школи. У міжвоєнний час під керівництвом Ловро Матачича оркестр досяг перших помітних успіхів (особливо у виконанні улюблених авторів Матачича — Антона Брукнера, Густава Малера, Ріхарда Вагнера), з оркестром виступали такі солісти, як Альфред Корто, Карло Цеккі, Георг Куленкампфа, П'єр Фурньє, Енріко Майнарді, в якості запрошених диригентів за пульт колективу ставали Дімітріс Мітропулос і Йозеф Кріпс. У роки Другої світової війни оркестр припинив свою роботу, перший післявоєнний концерт відбувся 7 листопада 1944, менш ніж за три тижні після звільнення Белграда від німецької окупації. Протягом 1950-х колектив поступово набирав форму, почав виїжджати на закордонні гастролі (Греція, Румунія, Єгипет і Ліван), в 1958 оркестром диригував молодий Зубін Мета. Епохою розквіту Белградського філармонічного оркестру вважаються 1960-ті — 1970-ті, коли на його чолі стояв Живоїн Здравкович. Оркестр інтенсивно гастролював різними європейськими країнами, а також в Мексикою і Кубою, з ним співпрацювали видатні світові музиканти. Розпад Югославії та подальша війна перервали в 1990-ті розвиток оркестру, його виступи стали спорадичними, багато музикантів покинули країну. У 2000-ні становище стало виправлятися. У 2004 був реконструйований концертний зал, в якому виступав оркестр, в 2005 за підтримки Зубіна Мети заснований фонд допомоги оркестру, завдяки якому вдалося повністю переоснастити колектив інструментами. У відродження оркестру зробив значний внесок піаніст Іван Тасовац, що зайняв в 2001 місце його директора і працював на цій посаді аж до призначення в 2013 міністром культури Сербії. У 2014 оркестр вперше в своїй історії зробив гастрольне турне по США, виступивши в нью-йоркському Карнегі-холі, а також у Вашингтоні, Чикаго і Клівленді. Головні диригенти оркестру Стеван Христич (1923—1936) Ловро Матачіч (1936—1939) Оскар Данон (1944—1951) Крешимира Баранович (1951—1961) Жівоін Здравкович (1961—1978) Ангел Шурев (1978—1979) Антон Колар (1979—1981) Ангел Шурев (1982—1983) Йован Шайнович (1983—1989) Василь Синайський (1990—1991) Еміл Табаков (1994—1999) Урош Лайовиць (2001—2006) Доріан Вілсон (2006—2007) Муха Танг (2010—2015) Примітки Література Београдска филхармонија 1923/1973. - Beograd: Beogradska filharmonija, 1977. Посилання Офіційний сайт [Архівовано 1 листопада 2020 у Wayback Machine.]
Belo Polje (Gornji Milanovac)

Belo Polje (en serbe cyrillique : Бело Поље) est un village de Serbie situé dans la municipalité de Gornji Milanovac, district de Moravica. Au recensement de 2011, il comptait 229 habitants. Démographie Notes et références Voir aussi Articles connexes Localités de Serbie Villes de Serbie Liens externes (en) Vue satellite de Belo Polje sur fallingrain.com Portail de la Serbie et du peuple serbe
Belo Polje (Gornji Milanovac)

Belo Polje (em cirílico: Бело Поље) é uma vila da Sérvia localizada no município de Gornji Milanovac, pertencente ao distrito de Moravica, na região de Šumadija. A sua população era de 229 habitantes segundo o censo de 2011. Demografia Referências Ligações externas «Belo_Polje (Gornji Milanovac) Map» (em inglês). Maplandia.com «Belo Polje (Gornji Milanovac) Map» (em inglês). Fallingrain.com
Belo Polje, Gornji Milanovac

Belo Polje (izvirno srbsko Бело Поље) je naselje v Srbiji, ki upravno spada pod Občino Gornji Milanovac; slednja pa je del Moraviškega upravnega okraja. Demografija V naselju živi 217 polnoletnih prebivalcev, pri čemer je njihova povprečna starost 46,7 let (47,6 pri moških in 45,9 pri ženskah). Naselje ima 76 gospodinjstev, pri čemer je povprečno število članov na gospodinjstvo 3,37. To naselje je, glede na rezultate popisa iz leta 2002, večinoma srbsko, a v času zadnjih treh popisov je opazno zmanjšanje števila prebivalcev. Viri in opombe Glej tudi seznam naselij v Srbiji