NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Транспортный факультет Белградского университета

Транспортный факультет Белградского университета (серб. Саобраћајни факултет Универзитета у Београду) — один из 31 факультета Белградского университета, занимающийся подготовкой специалистов в области транспорта и дорожного движения. Основан 13 сентября 1950 года. Деятельность Основная деятельность факультета — образовательно-научная деятельность во всех областях сферы дорожного движения и транспорта. Факультет готовит дипломированных инженеров в сфере железнодорожного, трубопроводного, наземного (в т.ч. городского маршрутного), речного, морского, воздушного транспорта, логистике, доставке почты и телекоммуникаций. Факультет проводит обучение по предметам, связанным с технологией транспорта, планированием, технологическим проектированием, организацией, эксплуатацией, безопасностью, управлением, обслуживанием и экономикой. Обучение длится пять лет. В первые два года проводится обучение по общим для всех инженеров дисциплинам; с третьего по пятый годы обучения студенты обучаются по узкопрофильным специальностям и в 10-м семестре защищают выпускную квалификационную работу. На факультете работают 215 человек, из них 73 преподавателя, 55 ассистентов и 16 профессиональных рабочих. Структура Учебный корпус располагается по адресу: улица Воеводы Степе, дом 305. Представляет собой большое здание в районе Трошарина, в белградской общине Вождовац. Площадь учебного корпуса составляет 13800 м². В состав факультета входят 24 кафедры: Общая кафедра водного транспорта Общая кафедра безопасности дорожного движения Кафедра транспортной техники Кафедра терминалов дорожного движения и транспорта Кафедра технической эксплуатации автотранспортных средств Общая кафедра автомобильного и городского транспорта Общая кафедра логистики Общая кафедра управления железных дорог Общая кафедра эксплуатации железнодорожного транспорта Общая кафедра почтовых услуг и сетей Кафедра телекоммуникационных услуг и сетей Кафедра аэропортов и безопасности авиационного транспорта Кафедра эксплуатации воздушных средств Кафедра аэронавигации Кафедра общественных наук и иностранных языков Кафедра городского планирования и транспорта Кафедра технических наук Кафедра операций по поиску оптимального маршрута Кафедра общей и прикладной математики Кафедра текстов Общая кафедра управления деятельностью на железных дорогах Кафедра теории потоков и пропускной способности Примечания Ссылки Официальный сайт факультета (англ.) (серб.)
Prometna fakulteta v Beogradu

Prometna fakulteta (izvirno srbsko Саобраћајни факултет у Београду), s sedežem v Beogradu, je fakulteta, ki je članica Univerze v Beogradu. Glej tudi seznam fakultet v Srbiji Zunanje povezave Uradna spletna stran Arhivirano 2010-03-01 na Wayback Machine. (v srbščini)
Phares au confluent du Tamiš et du Danube

Les phares au confluent du Tamiš et du Danube (en serbe cyrillique : Светионици на ушћу Тамиша у Дунав ; en serbe latin : Svetionici na ušću Tamiša u Dunav) sont situés à Pančevo, dans la province de Voïvodine et dans le district du Banat méridional, en Serbie. Ils sont inscrits sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1465). La rivière Tamiš, qui prend sa source en Roumanie, est connue dans ce pays sous le nom de Timiș. Présentation Les phares ont été construits en 1909, à l'époque où Pančevo faisait partie de l'Autriche-Hongrie, pour assurer la sécurité du transport fluvial. En plus de leur aspect fonctionnels, les bâtiments ont également une valeur architecturale et témoignent du développement de la ville au début du XXe siècle. Ils sont construits en briques reposant sur une base circulaire en pierres. Ils sont répartis en trois zones à l'aide de cordons profilés en briques rouges qui entourent également les entrées et les ouvertures. Au sommet des tours se trouve une terrasse recouverte d'un toit conique et qui abrite aussi la source lumineuse. Le phare gauche a été partiellement restauré en 2000. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district du Banat méridional Liens externes (sr) Article dans le journal Politika (en) Lighthouses of Serbia Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des phares Portail de la protection du patrimoine
Селтерс бања

Селтерс бања или Младеновачка бања се налази у Младеновцу, на пространом терену, на обронцима планине Космај 46 km југоисточно од Београда. Клима је пријатна, а бања је позната по чистом ваздуху и прелепо уређеном парку, са доста зеленила. У близини се налазе културно-историјски споменици и излетишта. 1898. године је на овом простору откривена лековита минерална вода. Она помаже код повреда зглобова и мишића, обољења крвних судова и горњих дисајних путева. Лековито својство ове воде познато је и употребљава се више од 100 година. У саставу бање су и једнокреветне, двокреветне и трокреветне собе, амфитеатар, ресторан за ручавање (за 250 особа), банкет сала и базен са топлом водом. Велике заслуге за развој Селтерс бање има др Томислав Малишић. Историја бање Први подаци о Селтерсу датирају из 1893. године, када је и ископан први бунар са топлом и сланом водом. Након прве анализе, утврђена је сличност овог термо-минералног извора са бањама Бад Емса у Немачкој, Роа у Француској, Лухацовиче у Чешкој. Међутим, најсличнија је води бање Селтерс у Немачкој, па је тако и ова новооткривена бања добила име, српски Селтерс. Вода је одликована у Бриселу 1906. године, а свега годину дана касније — и у Лондону. Од 1906. године, са истим називом вода је флаширана и дистрибуирана широм Европе. За оснивање лечилишта заслужан је Наум Атанасијевић који је продао наслеђен парни млин и тим новцем подигао вилу са тридесетак лежајева. У то доба, најчешћи посетиоци били су реуматични пацијенти. Развој бање Селтерс настављен је између два рата. Тада је број гостију премашивао број становника вароши. У том периоду објекат је и реновиран и изграђено је шест нових када. Сопственик бање је 1922. наплаћивао један динар за литар воде. Највећи замах у развоју, Селтерс доживљава 1975. године када је Завод за медицину рада и рехабилитацију откупио и реновирао целокупни комплекс. Бања је претворена у модерно лечилиште, са специјализованим стручним кадром, савременим дијагностичким кабинетима и опремом који, уз природан фактор у лечењу, дају изузетне резултате. Референце
Семетешко језеро

Семетешко језеро је највеће урниско језеро на западној страни Копаоника. Налази се испод виса Чукара, у атару села Семетеш, на 200 метара од Националног парка Копаоник. Геолози тврде да је ово језеро, пре више милиона година настало од ледника. Карактеристике Кружног је облика, пречника 60 метара. Увек има исти ниво, а водом се снабдева из подводних извора, и мањим делом из два извора изнад језера. Због велике ширине и дубине подводних извора, који на средишњем делу језера праве левак, практично је немогуће измерити дубину. Многи рониоци су покушавали, али се нису усуђивали да зароне дубље од 15 метара, због јаких водених струја, које вуку у дубину. Просечна температура воде је 10 °C, у јулу и августу до 20 °C. Из њега истиче Семетешка река, која се касније улива у реку Радошић. На језеру су се формирала пловећа острва на којима има растиња и дрвећа. Када дува ветар, острва се крећу по језеру. Због ових пловећих острва језеро је проглашено за хидролошки споменик природе. Туристичка атракција је пловидба по језеру на овим острвима, уз помоћ весла. Порибљено је и богато рибом: шараном и бабушком, па је зато привлачно за риболовце, а староседеоци језера су даждевњаци. Југозападно од Јошаничке бање, налазе се још два урниска језера Горње (Дугачко) и Доње (Мало) језеро. Легенде Због тога што чак ни рониоци нису успели да детаљно истраже дно овог језера, на неки начин оно је остало тајна, како за научнике, тако и за посетиоце и мештане, који се диве његовој лепоти, али га се и плаше. Нико не зна како и када је настало, па су се о њему испреле разне легенде. Прича се да је неки поп желео да обави вршидбу на Светог Ћирила, па су га мештани упозорили да тада не треба радити. Он је започео посао, а земља се отворила, прогутала њега и коње, а затим је искуљала вода, од које се формирало језеро, чија површина стално трепери. Прича се да су се некада на овом језеру окупљале виле и да се ноћу понекад чује глас неке водене немани, која престрашује случајне пролазнике, Због тога, чим би се смркло, сви би одлазили својим кућама и добро закључавали врата и прозоре стрепећи од немани. Међутим, пошто се све ређе оглашава, мештани су се ипак ослободили страха. Други пак сматрају да се ради о некој реткој врсти жабе или птице. Галерија Види још Јовачка језера Завојско језеро Списак језера у Србији Референце Литература Мала енциклопедија Просвета (3 изд.). Београд: Просвета. 1985. ISBN 978-86-07-00001-2. Марковић, Јован Ђ. (1990). Енциклопедијски географски лексикон Југославије. Сарајево: Свјетлост. ISBN 978-86-01-02651-3. Спољашње везе Језеро које убија ("Политика", 30. јун 1924, стр. 2)
Машин мајдан

Сенонски спруд Машин мајдан је споменик природе геолошког карактера који се налази на општини Савски венац у Београду у парку Топчидер. Локација Заштићено природно добро - споменик природе „Mашин мајдан“ налази се на катастарској општини Савски венац, на територији градске општине Савски венац, у склопу заштићене просторнокултурно историјске целине „Топчидер-Кошутњак“ у Београду. Опис Садржи фосилне остатке скелета риба из доба мезозоика и бројне седименте. На овом месту до 1920-их година постајао је каменолом Машин мајдан из кога се експлоатисао камен за градњу вила по Топчидеру и Дедињу, али и пруге која се налази у непосредној близини. Име је добио по Маши Димићу, власнику каменолома, чија је породица живела у кући изнад мајдана. Данас се у Машином мајдану налази Топчидерска летња позорница, која је саграђена 1947. године према пројекту архитекте Рајка Татића. Режим заштите На подручју природног добра (укупне површине од 4 ha 29 а 03,01 m2, не рачунајући заштитну зону) утврђена су три режима заштите: Режим заштите I степена (површина 0 ha 37 а 04,65 m2) Режим заштите II степена (површина 1 ha 04 а 03,12 m2) Режим заштите III степена (површина 2 ha 87 а 95,24 m2) Површина заштићеног природног добра - Споменика природе „Машин мајдан“ износи 4,29 ha (4 ha 29 а 3,01 m2). Види још Топчидер Споменик природе Референце Спољашње везе Политика - Топчидерска позорница зарасла у коров (језик: српски) Београдско наслеђе (језик: српски)
Slobodište

Slobodište ist ein Mahnmal für die während der Okkupation Jugoslawiens im Zweiten Weltkrieg ermordeten Personen. Das Mahnmal liegt südwestlich der Stadt Kruševac in Serbien. Es besteht aus einem Park von 80 Hektar Größe mit verschiedenen Skulpturen. Realisiert wurde das Mahnmal von Bogdan Bogdanović nach einem Konzept von Dobrica Ćosić zwischen 1960 und 1965. Das Mahnmal soll an die vielen hundert an dieser Stelle ermordeten Personen, meist Zivilisten aus Kruševac, aber auch andere Kriegsgefangene, erinnern. Diese wurden von den Deutschen im Zuge von Vergeltungsmaßnahmen und zur Einschüchterung der Zivilbevölkerung dort exekutiert. Das Mahnmal besteht aus der Kapija Sunca (Sonnentor), dolina pošte (Tal der Ehre) mit 12 stilisierten Steinvögeln und der dolina živih (Tal der Lebenden) mit einem Amphitheater. Weblinks Serbische Seite mit Bildern Galerie
Slobodište

Slobodište (Serbian: Слободиште), also known as Mount Bagdala near Kruševac, is the place where the shootings of nearly 1,650 people, mainly Partisans, Chetniks, and Roma occurred during the German occupation of Serbia. Mass execution in June 1943 The largest execution in Kruševac happened on 29 June 1943, when 324 people were executed. This was initially to be carried out on 28 June but as that was Vidovdan, Milan Nedić's government was able to move the execution a day later. Prior to the execution, SS general August Meyszner arrived in Kruševac and signed the poster, noting that he himself ordered this mass execution. After that, 162 members of the Yugoslav Army in the Fatherland (Chetniks) and 162 members of the People's Liberation Movement of Yugoslavia (Partisans) were executed. Executions were also carried out within the Criminal Bureau, and bodies were buried in Bagdala. During the occupation, Bulgarian soldiers carried out executions repeatedly in Kruševac, along with armed Arnauts in German uniforms and members of the Dimitrije Ljotić's Serbian Volunteer Corps. Numbers According to available documents and salvaged German documents about the shooting, 1,650 people were executed in Kruševac during the entire occupation. The executions were carried out in the following order: Slobodište Memorial Complex "Slobodište" Memorial Complex was built in the vicinity of the shootings, and was named like that because in one of the mounds were found the remains of soldiers of Rasina partisan detachment, who were called "bringers of freedom" of the city of Kruševac ("Slobodište" is a name derived from the Serbian word for "freedom"). Architect Bogdan Bogdanović realized the monument at the suggestion of Dobrica Ćosić, soldier of the Rasina partisan detachment. Building of the complex lasted from 1960 until 1965. There is a following inscription on the monument:"Under this sky, human, straighten up. Bread and freedom are the same thing to us." The basic elements of the monument are burial mounds, "Gate of Death", "Valley of giving respect" with 12 stone birds and "Valley of the living ones", and amphitheater with a stage and an auditorium. Today, "Slobodište" is a historical complex which is a place widely visited by citizens of Kruševac, as well as foreign tourists. References External links Spomen-park Slobodište Authority Official Museum Slobodište
Kraljevački October Memorial Park

The "Kraljevački oktobar" memorial park (also known as the "14th October" memorial park) is dedicated to the citizens of Kraljevo who were shot by the Wehrmacht from October 15 to 20, 1941. History After the creation of a large liberated territory in central Serbia, known as the Užice Republic, the Wehrmacht command launched an offensive aimed at destroying the free territory and the anti-fascist resistance movement. In order to suppress the uprising, an order was issued to shoot one hundred people for one killed German soldier. By October 4, the German army entered Kraljevo and locked up its employees in the locomotive hall on the grounds of the wagon factory. As constant attacks by Partisan-Chetnik forces followed, the German command began executing the order "one hundred for one" killed, that is, 50 for one wounded German. The shootings began on October 15, after a state of emergency was introduced in the city, and lasted until October 20. It is estimated that around 3,000 inhabitants of Kraljevo died during the shooting, of which 2,190 people are known by name. Of these, there were at least 102 persons under the age of 18, 29 women, and at least 1,840 persons between the ages of 18 and 55. Monument Park At the end of the 1960s, an action was launched to mark the area where the shootings took place in a dignified manner. Architects Spasoje Krunić and Dragutin Kovačević won the first prize at the competition for the conceptual design of the memorial park. The arrangement of the memorial park was completed in 1970. The park covers an area of 12 hectares. In the area near the mass graves, a memorial complex was built in the form of several columns of stone sculptures, which were made to resemble felled trees. This is a symbol of the sudden end of the lives of the people of Kraljevo who were executed in 1941. At the places of mass graves, earthen mounds covered with grass were erected. The central monument, together with the auditorium, forms an amphitheater space intended for the holding of special events. The National Museum In 1950, the National Museum of Kraljevo was founded, which, among other things, deals with the collection and preservation of documents related to the executions of the people of Kraljevo in 1941. References
Takovski grm

Le Takovski grm (en serbe cyrillique : Таковски грм) ou, en français, le chêne de Takovo, est un ensemble mémoriel situé à Takovo, dans la municipalité de Gornji Milanovac, en Serbie. Il commémore le début du second soulèvement serbe contre les Ottomans dirigé par le prince Miloš Obrenović ; cet événement historique inaugural est connu sous le nom de soulèvement de Takovo. En raison de son importance, le site a été inscrit sur la liste des sites mémoriels d'importance exceptionnelle de la république de Serbie. Emplacement L'ensemble mémoriel de Takovski grm est situé dans la vallée de la rivière Dičina, à 10 km au nord-ouest de Gornji Milanovac, sur le territoire du village de Takovo, là où le prince Miloš Obrenović a lancé le second soulèvement serbe contre les Ottomans le 23 avril 1815, dimanche des Rameaux. Site Le site abrite encore quelques vestiges du « vieux chêne » (en serbe : Stari hrast), sous lequel le prince a pris la décision de lancer l'insurrection. Ce type de chêne pédonculé (Quercus robur) est connu dans la région sous le nom de grm, ce qui a valu au site le nom de Takovski grm, le « chêne de Takovo ». L'arbre est resté intact jusque dans les années 1950 et des fragments sont aujourd'hui conservés au Musée du second soulèvement serbe de Takovo et dans l'église de la Sainte-Trinité à Gornji Milanovac. Plus tard, un « jeune chêne » (Mladi hrast) a été planté pour perpétuer la commémoration des événements de 1815. À proximité du jeune chêne se trouve une plaque commémorative déposée en 1995 par « le peuple de la municipalité de Gornji Milanovac » au nom de la « postérité reconnaissante ». Près du « vieux chêne », un monument commémoratif, connu sous le nom de Monument de Miloš Obrenović (en serbe : Spomenik Milošu Obrenoviću), a été érigé en 1887 ; cette œuvre, qui se présente sous la forme d'une pyramide placée sur une base hexagonale et entourée de six piliers reliées par des chaînes en fer forgé, a été conçue par l'architecte Manok et sculptée par Mihailo Čebinac de Kraljevo. Sur le monument sont gravés des vers célèbres du poète Ljubomir Nenadović : « Ce chêne, avec le temps, pourra se dessécher,Et ce pilier de pierre se briser,Mais toujours la Serbie restera deboutEt toujours elle se souviendra du nom de Miloš ». À l'ouest du monument de Miloš Obrenović se trouve un autre monument en bronze érigé en 1890, Le Soulèment de Takovo (en serbe : Takovski ustanak), œuvre du sculpteur Petar Ubavkić. Références Voir aussi Articles connexes Église Saint-Georges de Takovo Second soulèvement serbe Lien externe (sr) Page sur le Takovski grm - site du musée du second soulèvement serbe de Takovo Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’histoire
Спомен-парк Попина

Спомен-парк Попина је меморијални парк на узвишењу поред Попинске реке у месту Штулац, општина Врњачка Бања. Комплекс заузима површину од 12 хектара, а грађен је од 1978. до 1980. године. Аутор споменика је архитекта Богдан Богдановић. На овом су месту 13. октобра 1941. године Врњачко-трстенички партизански одред и Драгосињачка чета Краљевачког одреда водили вишечасовну борбу против делова 171. немачке дивизије. Ова битка је остала позната као једна од првих фронталних борби партизана и окупаторских снага. На спомен-плочи испред споменика стоји текст: „Овде је 13. октобра 1941. године бранећи границе Ужичке републике Врњачко-трстенички НОП одред водио жестоку борбу с петоструко надмоћнијим немачким колонама“. У популарној култури У филму Терет (2018) Огњена Главонића Спомен-парк Попина се појављује у једној од кључних сцена. Аутор супротставља паралелу између битке 1941. године и менталитета у Србији 1999. године. Галерија Референце Спољашње везе Попина ускоро у новом руху („Вечерње новости”, 28. август 2016)
Monument des Libérateurs de Niš

Le monument des Libérateurs de Niš (en serbe cyrillique : Споменик ослободиоцима Ниша ; en serbe latin : Spomenik oslobodiocima Niša) se trouve à Niš, dans la municipalité de Medijana et dans le district de Nišava, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 682). Présentation Le monument est situé sur le Trg kralja Milana (la place du roi Milan). Il a été dévoilé le 28 juin 1937, à l'occasion de la célébration du 60e anniversaire de la libération de Niš vis-à-vis des Turcs. C'est une œuvre du sculpteur Antun Augustinčić (1900-1979). Dans son œuvre, Augustinčić a réalisé l'unité des éléments architecturaux et sculpturaux dans un style à la fois monumental et réaliste. La partie architecturale est en marbre noir de Jablanica et la partie sculpturale est en bronze. La sculpture en bronze, intégrée dans le marbre, se compose de trois parties. La partie supérieure du monument représente le héraut, un Morave sur un cheval avec le drapeau de la liberté portant l'inscription : « Seule l'unité des Serbes sauve ». En dessous se trouve une frise en haut-relief qui, qui du côté sud, représente Stevan Sinđelić dans la bataille du mont Čegar (1809) et, du côté nord, Nikola Rašić avec le pope Petar Ikonomović au moment du soulèvement de Niš en 1874 ; sur les deux autres côtés, à l'est et à l'ouest, sont représentés les événements liés à la libération de la ville de 1809 à 1918. En dessous de la frise se trouvent quatre reliefs représentant : le serment des conspirateurs de 1874, l'entrée du roi Milan avec l'armée à Niš en 1877, le serment du régent Alexandre en 1914 à Niš et l'entrée du roi Pierre et de son fils Alexandre en 1918 dans Niš libérée. Références Article connexe Monuments culturels du district de Nišava Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la sculpture Portail de la protection du patrimoine
Église Saint-Côme-et-Saint-Damien de Kuzmin

L'église Saint-Côme-et-Saint-Damien de Kuzmin (en serbe cyrillique : Црква Светог Кузмана и Дамјана у Кузмину ; en serbe latin : Crkva Svetog Kuzmana i Damjana u Kuzminu) est une église orthodoxe serbe située à Kuzmin, dans la province de Voïvodine, dans le district de Syrmie et sur le territoire de la de ville de Sremska Mitrovica en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1318). Présentation L'église Saint-Côme-et-Saint-Damien a été construite entre 1773 et 1783. De style baroque, elle est constituée d'une nef unique prolongée par une abside ; la façade occidentale est dominée par un clocher doté d'un bulbe aplati, d'une lanterne et d'une croix. Les façades sont rythmées horizontalement par des corniches, notamment celle qui court sous le toit, et, verticalement, par des pilastres dotés de chapiteaux moulurés. L'iconostase a été peinte en 1793 par Grigorije Davidović-Opšić et Stefan Gavrilović ; l'ensemble de leurs réalisations sont de style baroque. Entre 2000 et 2004, des travaux de conservation et de restauration ont été effectués sur l'édifice. Notes et références Articles connexes Monuments culturels du district de Syrmie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Српска православна црква Светих Кузмана и Дамјана у Кузмину

Православна црква Светих Кузмана и Дамјана је богослужбени православни храм у Кузмину код Сремске Митровице. Црква припада Епархији сремској Српске православне цркве. Црква је данас посвећена Светом Кузми и Дамјану. По светом Козми је и Кузмин добио име. Црква је споменик културе од великог значаја. Историјат Црква Светог Кузмана и Дамјана у Великим Радинцима изграђена је 1773-83. године. На датом месту постојала је старија црква. Осликавање цркве започето је 1793. године. Њега су извели Григорије Давидовић-Опшић и Стефан Гавриловић. Ново унутрашње осликавање извели су до 1855. године, иконописац Јован Клајић из Новог Сада и фреско-молер Карл Вилиновски. Радови на обнови цркве спроведени су у раздобљу 2000-04. године. Значај Црква Светог Кузмана и Дамјана је једнобродна грађевина са правоугаоним певницама, олтарском апсидом на источној страни и барокним звоником призиданим на западу. Црква поседује вредан иконостас са одликама касног барока, кога су урадили Григорије Давидовић-Опшић и Стефан Гавриловић. Галерија Референце Спољашње везе САНУ - Споменици културе РЗЗСК - Непокретна културна добра