NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Црква Светог Илије у Вранићу

Црква Светог Илије у Вранићу налази се у црквеној порти у центру села. Изграђена је крајем 19. века. Дело је познатог српског архитекте Светозара Ивачковића. Освећена је 1888. године од архиепископа и митрополита Србије Теодосија Мраовића. Историја До 1888. године богослужење се вршило у Цркви брвнари. Последњи свештенику старој цркви био је Милош Јоксић. Његовом заслугом озидан је нови храм у коме је служио до своје смрти 1910. године. Сматра се да је црква Светог Илије у Вранићу ауторско дело Светозара Ивачковића, једног од најутицајнијих и најзначајнијих српских неимара друге половине 19. века. Изглед цркве Основа цркве је у облику сажетог крста. Највећи и најупечатљивији украс на цркви представља купола која је споља осмострана а изнутра полукружна. У њој се налази оштећена мала фреска Свете Тројице, рад руског емигранта Андреја Биценка. Испод портика (улазног трема) налази се мозаик са представом Светог Илије. Он је рад Столета Петковића. Иконостас је постављен 1909. године. Оквир иконостаса урађен је према пројекту Момира Коруновића а иконе на њему су рад Војина Штиха, иконописца из Панчева. Храм је живописан 1974. године за време протојереја Радивоја Митровића. У црквеној порти се, осим Цркве Св. Илије налазе још и Парохијски дом са спомен музејом, архивом и црквеном библиотеком, црква брвнара заштићена као споменик културе од великог значаја, стари надгробници, стара чатмара породице Матић, једина је до данас идентификована устаничка кућа на београдском подручју и поповска кућа. Цео комплекс црквене порте у Вранићу данас представља немерљиво значајно споменичко наслеђе. Манифестације у порти цркве У црквеној порти се 2. августа (празник посвећен Светом пророку Илији), одржава традиционална манифестација Сабор Светог Илије, смотра фолклора и изворне песме. Иницијатор и организатор Сабора је Културно уметничко друштво „Вранић” из Вранића под покровитељством Градске општине Барајево. Галерија Види још Црква брвнара у Вранићу Спомен-музеј Парохијског дома у Вранићу Референце Литература
Црква Светог архангела Гаврила у Грабову

Црква Светог архангела Гаврила у Грабову, насељеном месту на територији општине Беочин, припада Епархији сремској Српске православне цркве. Црква је подигнута 1748. године, зидана је од необрађеног камена, док је само кровни венац зидан циглом. Године 2009. олујни ветар је срушио торањ цркве који је нешто касније обновљен. Приликом посете цркви у мају 2018. године, осим путоказа на раскрсници у суседном селу Свилошу и нових зграда у порти цркве, ништа не говори да је црква преименована у манастир. У то време били су обимни радови на рестаурацији, где је малтер обијен, скинут кров и били видљиви радови у унутрашњости саме цркве. Галерија Види још Списак цркава Епархије сремске Референце Спољашње везе „Грабово”. Званична презентација СО Беочин. Приступљено 27. 5. 2018.
Центар за културу Барајево

Центар за културу Барајево обавља делатност у области културе од значаја за општину Барајево. Историјат Скупштина општине Барајево, на седници одржаној 28. септембра 2007. године, донела је одлуку о оснивању ове установе културе. Центар за културу реализује позоришне, књижевне, филмске, музичке, ликовне и едукативне програме, подстиче аматерско стваралаштво, негује и промовише културно наслеђе Барајева. Значајну делатност Центра представља организација општинских манифестација од посебног значаја. Градска општина Барајево је скупштинском одлуком, 30. јула 2004. године, прогласила манифестације од општинског значаја: Дан општине Барајево, 28. август; Дани Будимира Буце Јовановића, 15. јул; Сабор Светог Илије у Вранићу - фестивал фолклора, 2. август и Дани Кнеза Симе Марковића, од 1—28. августа. Дан општине Барајево обележава се 28. августа, на дан када је, на Велику Госпојину,1805. године у Великом Борку, формиран Правитељствујушчи совјет сербски. Дани Будимира Буце Јовановића, Илије и Милије Спасојевића и Радивоја Митровића Барајевца, одржавају се у Гунцатима и окупљају велики број певача и инструменталиста народне музике у знак сећања на значајне музичаре пореклом из Барајева. Сабор Светог Илије у Вранићу, 2. августа, представља смотру фолклора на којој наступају фолклорна друштва из Србије и иностранства и певачи изворне песме. Дани Кнеза Симе Марковића одржавају се током месеца августа, када се у част Кнеза Симе Марковића организују изложбе, књижевне вечери, концерти, спортска такмичења и сл. Делатност Центра за културу се обавља у објектима Дома културе у Барајеву и Спомен дома у Вранићу. Галерија Референце Спољашње везе
Torre Gardoš

La Torre Gardoš​ (en serbio: Кула на Гардошу) es una torre monumental ubicada en Belgrado, la capital del país europeo de Serbia. Tiene una altura de 36 m y un diámetro de 18 m en la base. Se construyó y se inauguró oficialmente el 20 de agosto de 1896 para celebrar los mil años del asentamiento húngaro en la llanura de Panonia. Como parte del casco antiguo del barrio de Zemun, también se encuentra en el centro de la Fortaleza de Zemun, por lo que la torre está protegida tanto como unidad espacial Histórico Cultural de gran importancia, y como un monumento protegido de la Cultura. Véase también Torre Edificio Arquitectura Referencias
Башня Гардош

Башня Гардош (серб. Кула Гардош) — мемориальная башня в Белграде, столице Сербии. Расположена в городском районе Земун. Построена и официально открыта властями Австро-Венгрии 20 августа 1896 года в честь тысячелетия венгерских поселений на Среднедунайской низменности. История Башня была построена в рамках масштабной кампании, в ходе которой, помимо строительства в Будапеште, были возведены четыре «башни тысячелетия» на четырёх направлениях света. В Земуне — на тот момент самом южным городе Венгрии в Австро-Венгрии, башня была построена на руинах средневековой крепости Таурунум на холме Гардош, от которой сохранились только угловые башни и фрагменты стен. Башня была построена как сочетание разных стилей, в основном под влиянием римских элементов. Являясь хорошей обзорной точкой, она использовалась пожарными Земуна в течение многих десятилетий. Сегодня башня больше известна по имени Янко Сибинянина (Яноша Хуньяди), который на самом деле умер в старой крепости за четыре с половиной века до постройки башни. Названия башни Башня известна как: Башня Гардош или Башня на Гардоше Башня Тысячелетия или Башня Миллениум Башня Янко Сибинянина (Янош Хуньяди) Примечания Ссылки
Вежа Гардош

Вежа Гардош — меморіальна вежа у Белграді, столиці Сербії. Розташована в міському районі Земун. Побудована і офіційно відкрита владою Австро-Угорщини 20 серпня 1896 року на честь тисячоліття угорських поселень на Середньодунайській низовині. Історія Вежа була побудована у рамках масштабної компанії, в ході якої, окрім будівництва у Будапешті, було зведено шість «веж тисячоліття», присвячених тисячоліттю існування угорських поселень на цих територіях. Дві вежі, присвячені цій річниці, було споруджено в Угорщині, в містах Опустасер і Панонхалм, дві у нинішній Словаччині в містах Нітра і Девін, одна в Україні, поблизу міста Мукачево, одна в Румунії, біля Барошева і сьома вежа — в Земун кула. У Земуні — на той момент самому південному місті Угорщини в Австро-Угорщині, вежу було побудовано на руїнах середньовічної фортеці Таурунум на пагорбі Гардош, від якої збереглися тільки кутові вежі і фрагменти стін. Вежа була побудована як поєднання різних стилів, в основному під впливом римських елементів. Будучи чудовою оглядовою точкою, вона використовувалася пожежниками Земуна впродовж багатьох десятиліть. Сьогодні вежа більше відома на ім'я Янко Сибінянина (Яноша Гуньяді), який насправді помер у старій фортеці за чотири з половиною століття до спорудження вежі. Назви вежі Вежа відома як: Вежа Гардош або Вежа на Гардоші Вежа Тисячоліття або Вежа Міленіум Вежа Янко Сибінянина (Янош Гуньяді) Фототека Примітки Джерела Література Дабижић, М. (1988) Земунске утврде на Гардошу и однос према Београдској тврђави у прошлости, садашњости и будућности, зборник САНУ, научни скупови књ. XXXVI, одељење историјских наука књ. 9, (Београд). Дабижић, М. (1981), Зачетак и отварање првих шеталишта Земуна, Годишњак града Београда, XXVIII, (Београд). Дабижић, М. (1976), Земунско гробље на брегу Гардошу, ГГБ, XXIII, (Београд). Јовановић, Б. и др. (1958), Археологија I, НМЗ, (Земун). Марковић П. (1896), Земун од најстарији времена па до данас (Земун). Челебија Е. (1957), Путопис, (Сарајево). Шкаламера Ж. (1967), Старо језгро Земуна II, ЗЗСКГБ, (Београд). Шкаламера Ж. (1966), Старо језгро Земуна I, ЗЗСКГБ, (Београд). Ресурси Інтернету Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Вежа Гардош Beogradske priče, Gardoš: Novo ruho za staru damu [Архівовано 27 лютого 2018 у Wayback Machine.] 3d model i renderi tornja nazvanog «Milenijumska Kula» u Zemunu na Gardošu.
Црква Вазнесења Господњег у Никинцима

Црква Вазнесења Господњег у Никинцима, насељеном месту на територији општине Рума, припада Епархији сремској Српске православне цркве. Црква је подигнута 1992. године. Галерија Види још Списак цркава Епархије сремске Референце Спољашње везе „Архијериско намесништво Румско”. Епархија сремска. Архивирано из оригинала 05. 02. 2018. г. Приступљено 2. 6. 2018.
Herrens himmelfärds kyrka, Nikinci

Herrens himmelfärds kyrka (serbisk kyrilliska: Црква Вазнесења Господњег; latinska: Crkva Vaznesenja Gospodnjeg) är en serbisk-ortodox kyrkobyggnad belägen i byn Nikinci, i regionen Srem i provinsen Vojvodina, i norra Serbien. Kyrkan är helgad åt Kristi himmelfärd och tillhör det serbisk-ortodoxa stiftet Srems stift. Bilder Se även Östortodoxa kyrkor Religion i Serbien Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Herrens himmelfärds kyrka, Nikinci.
Римокатоличка црква у Никинцима

Римокатоличка црква у Никинцима, насељеном месту на територији општине Рума, богослужбени је објекат Католичке цркве који припада Сријемској бискупији. Подигнута је 1973. године. Историјат У историјским изворима жупа се у Никинцима спомиње још 1229. године и да је обновљена 1770. и 1807. године. За матичне књиге постоји податак да су се водиле од 1752. године. Никиначка жупа се развила из мисијске испоставе чије је седиште било у Хртковцима. Први капелан у Никинцима био је Антун Малетић који је као капелан у Никинцима служио од 1782. до 1789. године. Самостална месна капеланија је у Никнцима деловала од 1789. до 1795. године, када Никинци постају самостална жупа. Прва жупна црква у Никинцима подигнута у част светог Антуна Падованског, изграђена је 1763. године захваљујући залагању италијанских фрањевачких мисионара. То је била мала дрвена црквица облепљена блатом и окречена, у којој се налазио један олтар посвећен светом Антуну. Друга дрвена црква у Никинцима грађена је од 1800. до 1802. године. Та црква је порушена у савезничком бомбардовању 7. септембра 1944. године, када су остали само спољни зидови. Рушевине цркве су тако стајале све до 1971. године када отпочиње њена обнова која је завршена 13. јуна 1973. године. Галерија Референце Спољашње везе „Spisak Župa”. Srijemska biskupija. Архивирано из оригинала 30. 10. 2017. г. Приступљено 2. 6. 2018.
Црква Светог Николе у Павловцима

Црква Светог Николе у Павловцу, насељеном месту на територији општине Рума, припада Епархији сремској Српске православне цркве. На месту данашње цркве постојао је храм из 1797. године, истог посвећења, који је порушен до темеља у Другом светском рату. На темељима старе цркве радови на новој цркви су започети 2007. године, да би била завршена 2014. године. Галерија Види још Списак цркава Епархије сремске Референце Спољашње везе „Архијериско намесништво Румско”. Епархија сремска. Архивирано из оригинала 05. 02. 2018. г. Приступљено 2. 6. 2018.
Helige Nikolaus kyrka, Pavlovci

Helige Nikolaus kyrka (serbisk kyrilliska: Црква Светог Николе; latinska: Crkva Svetog Nikole) är en serbisk-ortodox kyrkobyggnad, belägen i byn Pavlovci i staden Ruma i regionen Srem i provinsen Vojvodina, i norra Serbien. Kyrkan är helgad åt Helige Nikolaus av Myra och tillhör Srems stift. Historik Helige Nikolaus kyrka i Pavlovci började byggas år 2007 och stod klar 2014. Bilder Se även Östortodoxa kyrkor Östortodoxa kyrkan i Serbien Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Helige Nikolaus kyrka, Pavlovci.
Римокатоличка црква у Платичеву

Римокатоличка црква у Платичеву, насељеном месту на територији општине Рума, богослужбени је објекат Католичке цркве који припада Сријемској бискупији. Црква је подигнута седамдесетих година 20. века и данас је у саставу Жупе Свети Антун Падовански из Никинаца. Спољашње везе „Spisak Župa”. Srijemska biskupija. Архивирано из оригинала 30. 10. 2017. г. Приступљено 2. 6. 2018.
Дворац Марцибањи-Карачоњи

Дворац Марцибањи-Карачоњи се налази у оквиру Каменичког парка у Сремској Каменици. Дворац је грађен у етапама крајем 18. и почетком 19. века, од 1797. до 1811. године за племићку породицу Марцибањи. Заједно са парком представља непокретно културно добро као просторна културно-историјска целина од великог значаја. Данашњи изглед зграда добија реконструкцијом и доградњом из 1834. до 1836. године, када је уређен и парк који га окружује. Доградња и реконструкција је извршена када је дворац дошао у власништво спахијске породице Карачоњи, у чијем власништву су била два дворца у Беодри, данашњем Новом Милошеву. Од 19. и почетком 20. века, дворац је био у поседу породице Карачоњи. Архитектура Зграда дворца је репрезентативна, комплексна, спратна, састављена од четири објекта који формирају атријумско двориште. Декорација објекта је у духу класицистичког стила, са дорским стубовима, декоративном пластиком и стилизованим елементима ограде терасе, са колонадама дорских стубова, и стилизованим орнаментима од кованог гвожђа. Дворац је јединствен по томе што је једини или један од ретких класицистичких двораца чија основа није симетрична. Зграда је уклопљена у простор енглеског пејзажног врта који је украшен скулптурама. Енглески пејзажни врт са каменим платоом се лепо уклопио у обронке Фрушке горе и Дунавом. Парк је био обогаћен стаблима ретких дрвећа, егзотичним четинарима, и украшен монументалним скулптурама, сфингама, помпејским стубовима, лавовима и другим. Пратећи економски објекти се налазе испред дворца према Дунаву, изграђени су 1850. године, а у њима су одгајани коњи. И данас изнад улаза постоји плоча на којој пише да је дворац саградила племићка породица Марцибањи де Пухо, као и породични грб на североисточној страни. У овом дворцу је боравио шпански краљ Филип. Дворац данас Данас дворац користи факултет за европске правно-политичке студије. Објекат је у власништву ЈП „Војводинаводе” Нови Сад, чије су просторије биле донедавно у дворцу. Данас је у њему смештен Документациони центар „Никола Мирков” и просторије Хидрометеоролошког завода Србије. Парк око дворца одржава Градско зеленило, али је већина скулптура у парку поломљена или порушена. Економски објекти су подељени и користе се као стамбени станови, и у великој мери су изгубили аутентичност. Галерија Види још Каменички парк Референце Спољашње везе „Дворац Марцибањи-Карачоњи — Споменици културе у Србији”. САНУ. „Dvorac Marcibanji-Karačonji”. TO Vojvodine. Архивирано из оригинала 05. 07. 2017. г. Приступљено 9. 7. 2018. „Дворац Марцибањи”. Дворци. Приступљено 9. 7. 2018.
Римокатоличка црква Светог крижа у Сремској Каменици

Римокатоличка црква Светог крижа у Сремској Каменици, градском насељу на територији градске општине Петроварадин, подигнута је 1746. године, а у 19. веку њу је обновио и проширио гроф Мартон Марцибањи. Црква је од грофа Гвида Карачоњија добила оргуље 1869. године, а у горњем торњу имала је четири звона различите величине. У крипти испод цркве почивају тела Гвида Карачоњија, грофице Марије рођене Марцибањи и грофице Гвидобалдине Карачоњи. Црква је обнављана 1914. године и у новије време. Галерија Референце Спољашње везе
Pont en arc sur la Lepenica à Kragujevac (n° 1)

Le pont en arc sur la Lepenica à Kragujevac (n° 1) (en serbe cyrillique : Лучни мост број један преко Лепенице у Крагујевцу ; en serbe latin : Lučni most broj jedan preko Lepenice u Kragujevcu) est situé à Kragujevac, dans le district de Šumadija, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1486). Présentation Le pont en arc no 1 forme un ensemble avec le pont en arc no 2. Il a été construit en 1923 selon des plans de l'ingénieur du ministère de la Construction Vasa Novičić. Le pont est construit en béton armé et dispose d'une portée de 30 m. Le système de suspente consiste en un arc qui maintient un tablier à trois voies. La largeur totale du pont est de 11,65 m, dont 6,20 m pour la chaussée centrale et 1 m pour chacun des deux passages piétonniers latéraux. La suspente prend la forme d'une parabole qui donne au pont toute son élégance ; la suspente est soutenue par des piliers massifs. Notes et références Articles connexes Liste de ponts de Serbie Monuments culturels du district de Šumadija Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des ponts Portail de la protection du patrimoine
Лучни мост број 1

Лучни мост број 1 у Крагујевцу заједно са Лучним мостом број 2 чини јединствену целину простора која спаја леву и десну обалу реке Лепенице. Мостом се стиже до трга Тополиваца, односно Кнежевог арсенала. Изглед Мост је изграђен 1923. по нацртима Васе Новичића, инжењера Министарства грађевине, саобраћаја и инфраструктуре. Изграђен је од армираног бетона отвора 30 m. Дужина моста је 11,65 m. Ширина коловоза је 6,20 m, а ширина пешачких стаза са обе стране је један метар. Главни носачи су луци облика параболе који су ослоњени преко челичних лежишта на масивне стубове. На левом обалном стубу је непокретно лежиште, а на десном ваљкасто, покретно лежиште. На крајевима моста са бочних страна се налазе флорални елементи у рељефу. Са предњих страна су године везане за историјске догађаје: 1853, 1918, 1389, 1804. Заштита Лучни мост број 1 утврђен је за непокретно културно добро - споменик културе Одлуком Владе Републике Србије бр. 633-2231/97-014 од 18.06.1997. године (Сл. Гл. РС бр. 27 од 26.06.1997. године). Галерија Референце
Pont en arc sur la Lepenica à Kragujevac (n° 2)

Le pont en arc sur la Lepenica à Kragujevac (n° 2) (en serbe cyrillique : Лучни мост број два преко Лепенице у Крагујевцу ; en serbe latin : Lučni most broj dva preko Lepenice u Kragujevcu) est situé à Kragujevac, dans le district de Šumadija, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1487). Présentation Le pont en arc no 2 forme un ensemble avec le pont en arc no 1. Il a été construit en 1923 selon des plans de l'ingénieur du ministère de la Construction Vasa Novičić. Il a été construit en béton armé et dispose d'une portée de 30 m. Le système de suspente consiste en un arc qui maintient un tablier à trois voies. La largeur totale du pont est de 11,65 m, dont 6,20 m pour la chaussée centrale et 1 m pour chacun des deux passages piétonniers latéraux. Notes et références Articles connexes Liste de ponts de Serbie Monuments culturels du district de Šumadija Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des ponts Portail de la protection du patrimoine
Лучни мост број 2

Лучни мост број 2 у Крагујевцу заједно са Лучним мостом број 1 чини јединствену целину простора која спаја леву и десну обалу реке Лепенице. Изглед Мост је изграђен 1923. године по нацртима Васе Новичића, инжењера Министарства грађевине, саобраћаја и инфраструктуре. Лучни мост број 1 и Лучни мост број 2 представљају идентичне грађевинске конструкције. Оба моста имају отвор од 30 m, лук са затегом обешеног коловоза, чију конструкцију сачињавају коловозне плоче и ширина моста од 11,65 m са ширином коловоза 6,20 m и пешачким стазама ширине једног метра. Главни носачи су луци облика параболе, који су ослоњени преко челичних лежишта на масивне стубове. На левом обалном стубу је непокретно лежиште, а на десном ваљкасто, покретно лежиште. Вредност овог споменика културе је у јединственом инжењерском решењу, неуобичајеном за време настанка, оствареном једноставним облицима, подређеним функционалности. Заштита Лучни мост број 2 утврђен је за непокретно културно добро - споменик културе Одлуком Владе Републике Србије бр. 633-2231/97-015 од 18.06.1997. године (Сл. Гл. РС бр. 27 од 26.06.1997. године). Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Église de l'Ascension de Jabukovac

L'église de l'Ascension de Jabukovac (en serbe cyrillique : Црква Вазнесења Господњег у Јабуковцу ; en serbe latin : Crkva Vaznesenja Gospodnjeg u Jabukovcu) est une église orthodoxe serbe serbe située à Jabukovac, dans la municipalité de Negotin et dans le district de Bor en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 300). Présentation Notes et références Voir aussi Monuments culturels du district de Bor Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Vieux cimetière de Rajac

Le vieux cimetière de Rajac (en serbe cyrillique : Старо гробље у Рајцу ; en serbe latin : Staro groblje u Rajcu) est situé à Rajac, dans la municipalité de Negotin et dans le district de Bor, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 342). Présentation Le vieux cimetière est situé près de l'ensemble des celliers de Rajac. Il est aujourd'hui recouvert de buissons épineux et d'herbes folles. Les pierres tombales, pour la plupart en forme de stèles, datent de la première moitié et du milieu du XIXe siècle et sont constituées de grès ; certaines d'entre elles, notamment celles qui prennent la forme d'un pied surmonté d'une sorte de chapeau, sont partiellement endommagées. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Bor Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Старо сеоско гробље у Рајцу

Старо гробље у Рајцу се налази у селу Рајац, у општини Неготин и у округу Бор. Уписан је у листу заштићених споменика културе Републике Србије. Историја Рајац, српско село, налази се на путу између Зајечара и Неготина. Од Зајечара је удаљено 50, а од Неготина 25 километара. Након геодетског снимања старог дела гробља у Рајачким пивницама, 2011. године евидентирано је око 1500 надгробних споменика, за које је прикупљена фото-документација. Исте године је започета израда техничке документације, обрађено је 200 објеката. Упоредо са техничким снимањем прикупљена је историјско-етнографска документација за 300 надгробних споменика. Према досадашњим подацима, надгробни споменици на Рајачком гробљу могу се сместити у период од друге половинe 18. до прве половине 20. века. Ове јединствене споменике правили су исти мајстори, каменоресци са југа Србије, који су заслужни и за изглед најстаријих грађевина, односно Пивница. Постоји једна теорија, да се мештани Рајца нису сахрањивали поред села у којима су живели, него поред оног на брду, у коме су држали вино. То је доста говорило о важности вина у животу људи тог времена и тог краја. На гробљу постоји више српских надгробних споменика из друге половине 18 и 19. века на којима је приказана свастика у значењу соларног симбола. Споменици су изузетно лепо и богато украшени. Највише споменика је у облику стуба, а на врховима многих стубова налазе се камене капе. Занимљиво јесте сличност неких украса, пре свега крстова и свастика са украсима на стећцима. Види још Списак споменика културе у Борском округу Галерија Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Непокретна културна добра Листа споменика Старо сеоско гробље