NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Собор Святого Архангела Михаїла (Белград)

Собо́р Свято́го Арха́нгела Михаї́ла (серб. Саборна Црква Св. Архангела Михайла) — кафедральний собор Белграду, одна з найважливіших пам'яток міста. Належить Сербській православній церкві, поруч із собором розташовується будівля Сербського Патріархату. У храмі розташований музей Сербської православної церкви. Входить у список пам'яток культури Сербії виняткового значення. Історія Собор був побудований за наказом сербського князя Мілоша Обреновича. Проект будівлі був створений архітектором Адамом Фрідріхом Кверфельдом, уродженцем Панчево. Церква присвячена Святому Архангелу Михаїлу. У 1882 році тут відбулося помазання на престол короля Мілана IV Обреновича, а в 1904 році тут був коронований Петро I Карагеоргієвич. Після відновлення в Сербії патріаршества в соборі пройшла інтронізація патріарха Димитрія. У соборі зберігаються мощі сербського короля Стефана Уроша і святителя Стефана Штільяновича. Тут же поховані деякі першоієрархи Сербської православної церкви (митрополити Михайло і Інокентій, патріархи Гавриїл і Вікентій), а також правителі держави з династії Обреновичів (Мілош і Михайло). Перед головним порталом будівлі знаходяться поховання двох чільних представників сербської культури - Досифея Обрадовича і Вука Караджича. Архітектура Будівля була побудована в стилі пізнього класицизму з елементами бароко. Портал будівлі прикрашений мозаїками із зображеннями Пресвятої Богородиці, Святої Трійці, Архангелів Гавриїла і Михаїла. Інтер'єр багато прикрашений. Позолочений різьблений іконостас створений скульптором Димитрієм Петровичем, ікони для іконостасу, престол, хори, а також розпис стін і склепінь були зроблені Димитрієм Аврамовичем, одним з найвідоміших сербських художників XIX століття. Посилання Републички завод за заштиту споменика културе - Београд [Архівовано 6 лютого 2021 у Wayback Machine.] Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Листа споменика [Архівовано 27 червня 2020 у Wayback Machine.] Сачувајте благо Саборне цркве („Вечерње новости“, 28. мај 2014) [Архівовано 7 січня 2019 у Wayback Machine.] Часопис „Саборник“, Аранђеловдан, 21. новембар 2015. године [Архівовано 25 жовтня 2020 у Wayback Machine.] Офіційна сторінка Собору Святого Архангела Михаїла в Белграді [Архівовано 13 листопада 2020 у Wayback Machine.] Джерела Бранко Вујовић (Вересень 1996). Саборна црква у Београду. Belgrade: Projekat Rastko. Архів оригіналу за 7 січня 2019. Процитовано 6 січня 2019. Галерея
Предео изузетних одлика Потамишје

Предео изузетних одлика Потамишје је заштићено подручје на територији града Зрењанина и општина Сечањ, Ковачица и Опово. Историјат Влада Републике Србије је 27. октобар 2023. донела Уредбу о проглашењу Предела изузетних одлика „Потамшје” за природно добро прве категорије – међународног, националног и изузетног значаја. Простор Ово заштићено подручје се простире на површини од 22.633 хектара на територији Зрењанина, Сечња, Ковачице и Опова. Одликују га међусобно повезани мозаик влажних ливада и пашњака, алувијалних шума, старих делова речног тока, одсечених меандара, бара, мезофилних ливада, заслањених ливада и шумо-степа. У оквиру Предела изузетних одлика Потамишје се налази Меморијални комплекс Михајла Пупина. Категорија заштићеног подручја Унутар овог заштићеног подручја успостављају се режими заштите првог, другог и трећег степена, на основу члана 35. Закона о заштити природе. Режим заштите првог степена се успоставља на укупној површини од 27,14 хектара, режим заштите другог степена на укупној површини од 12.258,39 хектара, а режим заштите трећег степена на укупној површини од 11.074,25 хектара. Биљни и животињски свет Унутар граница овог подручја се налазе два међународно значајна подручја за птице (Important Bird Areas – IBA), као и међународно значајно подручје за биљке (Important Plant Area – IPA). Станиште је 606 таксона виших биљака, четрдесет и девет врста бескичмењака националног и међународног значаја, четрдесет и две врсте риба, једанаест врста водоземаца, девет врста гмизаваца, 257 врста птица и педесет и осам врста сисара. Посебно су значајна места гнежђења строго заштићене врсте беле роде јер двадесет и пет процената парова ове врсте у Србији се гнезди у њима. Место су репродукције и сеобе строго заштићених врста птица, посебно колонијалних врста водених птица. Мапа Види још Предео изузетних одлика Предели изузетних одлика Србије Општина Зрењанин Општина Сечањ Општина Ковачица Општина Опово Референце Спољашње везе Преглед заштићених природних добара Предели изузетних одлика Закон о заштити природе
Evangelical Church, Belgrade

The Evangelical Church (Serbian: Евангеличка црква, romanized: Evangelička crkva) in Zemun, Serbia was built in 1926–30 at the corner of Prilaz and Tošin Bunar streets. It was designed by Jewish-Croatian architect Hugo Ehrlich to serve needs of Zemun's Evangelical community at the time mostly consisted of Germans. Its plan is reminiscent of a trefoil, a rotunda with a prominent east apse and two side wings placed symmetrically in relation to the main entrance. A narrow narthex and the side wings are covered with hip roofs above which rises a larger-sized drum supporting a dome. The lantern mounted on top of the dome originally was surmounted by the cross, a symbol of Christ’s passion. The facades feature a reduced number of symmetrically arranged openings. The compact design, important attribute of the architectural school of Hugo Ehrlich and Viktor Kovačić, has townscape value that stems from the building’s successful positioning in relation to a crossroad on the approach to the Historic Core of Zemun. The Evangelical church shows an original, rarely employed and consistently modernist architectural design. After the end of World War II, all church activities ceased, building was nationalised and served as administrative office for a prolonged period of time in Socialist Yugoslavia. In this period many elements of church's original architecture were altered and cross on top of the dome replaced with five-pointed star, symbol of communism. Its misuse continued after the breakup of Yugoslavia when it served as a night club and gaming house. Finally in 2004. its historical and cultural value was officially recognised and church declared to be cultural monument under the protection of the state. In the same year Municipality of Zemun decided to return building to its original purpose - to serve Zemun's Evangelical community. However, at present time Evangelical community is no longer mostly consisted of Germans but of Slovaks. For that reason in 2006. additional agreement regarding jurisdiction was concluded between the German and Slovak Evangelical Church of the Augsburg Confession in Serbia that also received support from Evangelical Church in Württemberg. In November of 2006. first post-war deacon was appointed - Mgr. Vladislav Ivičiak. External links www.belgradeheritage.com - Evangelical church in Zemun (in English and Serbian) www.slovackizavod.org.rs - Slovak Cultural Institute - Evangelical churches in Belgrade (in Serbian)
Église évangélique de Zemun

L'église évangélique de Zemun (en serbe cyrillique : Евангеличка црква ; en serbe latin : Evangelička crkva) est une église luthérienne de l´Église évangélique slovaque de la confession d'Augsbourg en Serbie située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Zemun. Construite entre 1926 et 1930, elle figure sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation L'église évangélique de Zemun, située 2 rue Tošin bunar, a été construite entre 1926 et 1930. Elle s'inscrit dans une base qui rappelle le plan tréflé et est constituée d'une rotonde avec une abside proéminente située à l'est et deux ailes disposées de manière symétrique de part et d'autre de l'entrée principale. Le narthex, étroit, ainsi que les ailes sont couverts d'un toit pentu, la rotonde étant surmontée d'un dôme lui-même surmonté d'une lanterne. Les façades sont dotées d'un petit nombre d'ouvertures symétriques. L'ensemble, d'allure compacte, est caractéristique du mouvement moderne et peut être rattaché à l'école architecturale croate de Hugo Ehrlich et Viktor Kovačić. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Luthéranisme Portail de Belgrade Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine
Евангелическая церковь (Земун)

Евангелическая церковь (серб. Евангелистичка црква) — здание, построенное для нужд немецкой лютеранской общины Земуна в 1920-е годы. История В 20-е годы немцы составляли до четверти населения Земуна, в связи с чем было принято решение о строительстве здесь церковного здания. Проект был создан архитекторами школы Хуго Эрлиха и Виктора Ковачича. Строительство было завершено к 1930 году. После Второй мировой войны здание перестало использоваться для богослужебных собраний, здесь размещался общинный центр и ночной клуб. Несмотря на то, что в 2003 году между евангелической общиной и муниципалитетом Земуна была достигнута договорённость о передачи здания верующим, до настоящего времени здесь расположена торговая точка. В конце 2005 года здание было объявлено памятником культуры. Архитектура Здание построено в стиле модерн. Его особенностью является необычная планировка — центральная ротонда имеет апсиду и два боковых крыла, что придаёт строению форму трилистника. Ссылки Евангелистичка црква на сайте «Завод за заштиту споменика културе града Београда»
Евангеличка црква (Земун)

Евангеличка црква у Земуну налази се на углу улица Тошин бунар, Ивићеве и Прилаза. Подигнута је крајем двадесетих година 20. века, за потребе дела (протестантског) немачког живља. Немци протестанти и католици су тада чинили око четвртину становништва Земуна. Опис цркве Црква је служила својој намени од завршетка изградње (1926—1930) до краја Другог светског рата, када је престала да буде активна због исељавања немачког живља у Немачку. Једно време је црква била закатанчена а касније је служила као седиште месне заједнице и простор за друштвени и култуни живот младих Земуна. Упркос томе што су, још 2003. године, Евангеличка верска заједница и Општина Земун постигле договор да се црква врати верницима на коришћење, она и данас служи као пословни простор. Црква је, крајем 2005. године, проглашена за споменик културе. Архитектура цркве Цркву одликује основа која асоцира на облике тролиста – ротонде са наглашеном апсидом и два бочна крила, симетрично постављена у односу на централни улаз. Изнад тросливних кровова који покривају скраћену припрату и бочна крила, диже се тамбур већих димензија. Над кубетом је лантерна на коју је првобитно постављен крст као симбол Христовог страдања. Грађевина поседује сведен број симетрично постављених отвора на фасади. Ово компактно, затворено архитектонско решење, које највероватније припада школи архитеката Хуга Ерлиха и Виктора Ковачића, поседује урбанистичку вредност оличену у изузетно успешном решењу у односу на положај раскршћа, надомак прилаза Старом језгру Земуна. Црква представља оригинално и ретко архитектонско остварење обликовано у доследно спроведеном модернистичком концепту. Несумњива је његова културно-историјска и документарна вредност, као сведочанства постојања и живљења једне хришћанске конфесионалне заједнице у периоду између два светска рата у Земуну. Галерија Види још Немачка Евангеличка црквена општина у Београду Протестантизам у Београду у Краљевини Југославији Референце Литература Бранко Најхолд, Земунске цркве, Траг, Земун, 1993. Спољашње везе (језик: немачки) M.Krupp, Deutschsprachiger Seelsorgedienst in Belgrad Евангеличка црква
Most na Adi

Most na Adi (v srbské cyrilici Мост на Ади) je zavěšený most, překonávající řeku Sávu v srbské metropoli Bělehradě. Svůj název má podle ostrova Ada Ciganlija, který rovněž překonává a na kterém je umístěn jeho jediný pilíř. Most slouží silniční dopravě (výhledově má být střední část mostovky vyhrazena také tramvajím) a spojuje městské části Nový Bělehrad a Čukarica. Je součástí tzv. Vnitřního magistrálního půlprstence (UMP), který má spojit městské části Nový Bělehrad a Zvezdara. Most je dlouhý 964 metrů a jeden pilíř, na který je zavěšena tíha celého mostu, dosahuje až výšky 200 m. Lana pak mají délku od 97 do 375 metrů. V obou směrech slouží automobilové dopravě tři jízdní pruhy. Centrální část mostovky je vyhrazena pro provoz tramvají, nebo eventuálně i metra či železnice.[zdroj?] Historie První návrh mostu přes řeku Sávu a ostrov Ada Ciganlija předložil již architekt Đorđe Kovaljevski v roce 1923. Spolu s mostem měly být vybudovány i navazující silniční komunikace na tehdy prázdný druhý břeh řeky Sávy, kde se dnes nachází Nový Bělehrad a Zemun. Most měl být trasován obdobně jako je tomu v případě toho současného; tedy přes severní výběžek ostrova. Velkolepý plán však nebyl ve své době realizován. Výstavba mostu se uskutečnila nakonec až v první dekádě 21. století. V březnu 2008 bylo sestaveno konsorcium pro výstavbu mostu. Stavební práce se rozjely 1. prosince 2008. Cena za výstavbu mostu byla několikanásobně překročena; ještě několik let před zahájení stavby bylo zmiňováno několik desítek milionů eur; roku 2006 byla odhadnuta na 161 milionů eur a nakonec se i díky zvýšení ceny za ocel na světových trzích vyšplhala až na 400 milionů eur. Most byl, spolu s dvěma navazujícími mimoúrovňovými křižovatkami na obou březích řeky Sávy, slavnostně otevřen o půlnoci z 31. prosince 2011 na 1. ledna 2012, a to za přítomnosti tisíců obyvatel hlavního města, prezidenta země a primátora města Bělehradu. Název Název mostu byl vybrán ve veřejné anketě, která se konala během dne otevřených dveří rozestavěného mostu v srpnu 2011. Občané předložili okolo 13 000 návrhů nového názvu, z nichž zhruba 3 500 bylo pro Most na Adi. Dalšími návrhy, které byly umístěny na pomyslném žebříčku níže, byly např. Most Harfa, Most patriarchy Pavla, nebo Most Zorana Đinđića. Název byl oficiálně přijat zastupitelstvem města Bělehradu dne 15. prosince 2011. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Most na Adi na Wikimedia Commons
Puente Ada

El puente Ada o puente Sava es un puente atirantado sobre el río Sava en Belgrado, Serbia. El puente se extiende sobre la isla Ada Ciganlija. La construcción comenzó en 2008 y fue inaugurado el 1 de enero de 2012.​ El puente descongestiona de forma significativa el tráfico que pasa por el centro de la ciudad y por el antiguo Puente Gazela. Este nuevo puente es parte del nuevo anillo, que también se usará para la tercera línea de metro de la ciudad, conectando los alrededores de Novi Beograd con el centro. Se calcula que el proyecto costó aprox. 160 millones de euros. La torre principal del puente mide 202 metros de altura.​​ Véase también Los puentes más altos del mundo Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Puente Ada. Sava bridge project website Ada Bridge at Beobuild
Pont d'Ada

Le pont d'Ada (en serbe cyrillique : Мост на Ади ; en serbe latin : Most na Adi) est un pont à haubans sur la Save à Belgrade, la capitale de la Serbie. Le pylône soutenant la structure est situé sur une pointe de l'île d'Ada Ciganlija, renforcée par du béton de façon à en soutenir le poids. Le pont est le plus long pont de ce genre au monde doté d'un seul pylône. Contexte et projet Le projet du pont d'Ada a été mis en place pour réduire de façon importante le trafic routier entre le centre-ville de Belgrade et le pont de Gazela, régulièrement engorgé ; il a ainsi été conçu dans le cadre de la construction du périphérique intérieur de la capitale serbe ; il a été étudié pour recevoir trois voies routières et une ligne de tramway dans les deux sens. Le pylône soutenant le pont, d'une hauteur de 200 m, soit 5 m de moins que la Tour Avala, doit en faire le plus haut pont de Serbie. Coût Le projet du pont d'Ada, avec les infrastructures d'accompagnement, est estimé pour un coût total de 320 millions d'euros, dont 118 millions pour le pont lui-même. Environnement Construction et ouverture La construction du pont a commencé en 2008. Le chantier était ouvert aux visiteurs en août 2011. La cérémonie d'ouverture du pont a eu lieu dans la nuit de réveillon entre le 31 décembre 2011 et le 1er janvier 2012 avec un feu d'artifice. Le pont était ouvert pour le transport du côté amont et pour les piétons du côté aval entre minuit et demi et deux heures du matin. Parmi quelques milliers de citoyens se trouvaient le président de la Serbie et le maire de Belgrade. La construction des échangeurs d'accès se poursuit en 2012, aussi bien que celles des voies ferrées pour le tramway prévues au milieu du pont. Reportage Le 5e épisode de la 9e saison de la série Les Constructeurs de l'extrême est consacré au pont d'Ada. Notes et références Voir aussi Articles connexes Transports à Belgrade Liens externes (sr + en) Site du pont sur la Save (en) Projet - Site de Beobild (en) Avancement des travaux en mai 2011 Portail des ponts Portail des routes Portail de Belgrade
Ponte Ada

Il ponte Ada (in serbo Мост на Ади , Most na Adi) è un ponte strallato che attraversa il fiume Sava a Belgrado, in Serbia. Il ponte attraversa la punta dell'isola Ada Ciganlij, collegando i comuni di Čukarica e Nuova Belgrado. Il pilone centrale del ponte si trova sulla punta dell'isola, che è stata rinforzata con grandi quantità di cemento ed è stata leggermente allargata per fornire una base più solida. La costruzione è iniziata nel 2008 e il ponte è stato inaugurato il 1º gennaio 2012. Le strade adiacenti sono state completate nel 2013. Dal 5 luglio 2019 vi transitano anche le linee 11 e 13 della locale tranvia. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte Ada Collegamenti esterni (EN) Ponte Ada, su Structurae.
Most nad Adą Ciganliją

Most nad Adą Ciganliją (ser. Мост на Ади / Most na Adi) – most wantowy w Belgradzie nad rzeką Sawą. Most przecina wierzchołek wyspy Ada Ciganlija, łączącej Čukaricę z Nowym Belgradem. Pylon mostu znajduje się na krańcu wyspy. Jest to najdłuższy jednopylonowy most wantowy na świecie. Budowa mostu wraz ze zjazdami kosztowała 405 mln €. Wysokość pylonu wynosi 200m. Profesor Uniwersytetu Belgradzkiego Nikola Hajdin przewodniczył komisji, która wybrała projekt mostu. Zobacz też Inne mosty wantowe w Serbii: Most Wolności w Nowym Sadzie Przypisy
Monestir de Rača

El monestir de Rača (en serbi: Манастир Рача, Manastir Rača) és un monestir ortodox serbi proper al poble de Rača i 7 km al sud de Bajina Bašta. El monestir de Rača va ser fundat pel rei Dragutin Stefan (1276-1282). L'actual església, dedicada a l'l'Ascensió de Crist, data de 1826. Història Durant el període turc de la història de Sèrbia del segle xiv fins al començament del segle xix, el monestir va ser conegut pel seu scriptorium, que copiava llibres religiosos. Els monjos copistes de Rača són coneguts en la literatura sèrbia sota el nom de račans. Durant la guerra austro-turca de 1683-1699, molts serbis van donar suport als austríacs en la revolta contra els otomans, que governaven sobre el seu país. Després de llur derrota a la batalla de Cačanik el 1689, els austríacs es van retirar cap al nord; els aliats serbis, víctimes de les represàlies otomanes, van iniciar les grans migracions sèrbies conduïts pel patriarca Arsenije Čarnojević el (1690). Els monjos de Rača van abandonar el monestir. Alguns van refugiar-se a Budapest, on van fundar el monestir de Sant Andreu, que va esdevenir un dels centres més importants de la cultura sèrbia a Hongria. D'altres es van establir a Sirmia, a la muntanya de Fruska Gora, en monestirs com el de Beočin o el de Mala Remeta on van continuar la seva feina de copistes. Entre els més coneguts hi ha Jerotej Račanin, Kiprijan Račanin i Gavril Stefanović Venclović. Destruït pels turcs, el monestir de Rača va ser reconstruït el 1795 per Hadži Milentije Stefanović (1766-1824), abat del monestir que també s'uní als caps de la primera revolta sèrbia contra els turcs (1804-1813), i que va participar en l'alliberament de la ciutat d'Ožhissi. La bandera de Hadži Milentija, que data de 1807, encara es conserva avui dia al monestir. Durant la Segona Guerra Mundial, el monestir de Rača va albergar el cèlebre Evangeli de Miroslav, un manuscrit del segle xii avui dia conservat al Museu Nacional de Belgrad, inscrit l'any 2005 en la llista de la Memòria del Món de la UNESCO. Segons la tradició, el rei Pere II de Iugoslàvia hi va passar la nit, quan va haver de fugir de Belgrad el 1941. L'actual primat de l'Església Ortodoxa Sèrbia, el Patriarca Pavle, va ser monjo a Rača. Referències Enllaços externs Informació sobre el monestir de Rača al web de la ciutat d'Ožhissi Arxivat 2007-06-07 a Wayback Machine.
Rača Monastery

The Rača Monastery (Serbian: манастир Рача / manastir Rača) is a Serbian Orthodox monastery 7 km south of Bajina Bašta, Serbia. The monastery was built by Stefan Dragutin (1276–1282). The monastery became a place where Serbian rulers, nobles, and church dignitaries were buried. The monks translated texts from Ancient Greek, wrote histories, and copied manuscripts (the most famous scriptorium was in Rača, known as the Rača School (Serbian: Рачанска школа / Račanska škola), which flourished from the sixteenth to the eighteenth century); they translated and copied not only liturgical but scientific and literary works of the period. History of Serbian literature owes most of its creativity to the Rača School and its alumni, Kiprijan, Jerotej, Čirjak, Simeon, Teodor, Hristifor, Gavrilo Stefanović Venclović, etc. As with the monks of Rača, it is not uncommon for anonymous writers to be referred to by their first name and the name of the place associated with their life or work. Turkish travel writer dervish Zulih, also known as Evliya Çelebi, noted in his travelogue of 1630 that in Rača Monastery there were 300 monk-scribes, who were served by 400 shepherds, blacksmiths, and other staff. The security guard detail included 200 armed men. During the Great Turkish War in 1689, the monastery was partially destroyed by the invading Turks. In 1826, it was reconstructed after being burned down several times while Serbia was under the rule of the Ottoman Empire. References