NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Институт за ортопедију Бањица

Институт за ортопедију Бањица је здравствени центар који се налази у Београду у општини Савски венац. на адреси Михаила Аврамовића 28, у насељу Бањица, по којем је добио име. Основан је 1957. године. Опште информације Институт је основан 1957. године, а четири године касније примио је прве пацијенте и почео са лечењем младих који су оболели од коштано-зглобне туберкулозе и дечје парализе. Данас се у болници збрињавају и лече повреде поштамо-зглобног система свих патологија и узраста. У оквиру института се налази Центар за хирургију и лечење кичменог стуба, а уз то институт „Бањица” је наставна база Медицинског факултета у Београду. Зграда института смештена је на простору од 12 хектара од улица Михајла Аврамовића и Омладинске, све до Лисичјег потока. Зграду су пројектовали архитекте Клиска и Злоковић, а она је окружена парковима. Историјат Објекат је почео са радом као Специјална болница за дечју парализу и коштано-зглобну туберкулозу, јер је здравствена ситуација после Другог светског рата, током педесетих година била тешка. Решење о оснивању болнице донето је 6. јула 1957. године и она је лоцирана на темељима раније започете зграде, још 1948. године, замишљене као рекреативни центар за опоравак, за руководећи кадар, рањенике и ратне инвалиде. Административна процедура, избор грађевинских и занатских предузећа и набавка материјала је завршена почетком 1958. године, када су тек после деконзервације започетих темеља почели грађевински радови на изградњи једне нове ортопедске установе и после три године рада завршена је болница. Дана 1. јула 1961. године примљени су први пацијенти и болница је почела са радом. Од 31. марта 1965. године болница је носила име Специјална ортопедско-хируршка болница за децу и омладину „Бањица”, од 1967. године звала се Специјална ортопедско-хируршка болница „Бањица”, а од 1997. Институт за ортопедско-хируршке болести „Бањица”. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Капија Карла VI (Београд)

Капија Карла VI (погрешно називана Капија принца Еугена и Славолук принца Еугена Савојског) је капија на североисточном бедему Доњег града Београдске тврђаве, подигнута по пројекту Балтазара Нојмана између 1718. и 1720. године за време аустријске владавине Београдом и посвећена је цару Светог римског царства, краљу Угарске, краљу Чешке и аустријском надвојводи Карлу VI из династије Хабзбург. Назив Изворно, капија носи име по цару Карлу VI, али је по уласку српске војске у град 1867. године погрешно називана и Капија принца Еугена или Славолук принца Еугена Савојског. Историја Фасада капије је израђена према пројекту немачког барокног архитекте и војног инжењера Балтазара Нојмана и представља једино изворно сачувано дело барока на просторима јужно од Саве и Дунава. На спољној страни капије, налази се монограм цара Карла VI, а некада је постојао и натпис „Карло VI, римски цар, август, поборник праве вере против хришћанских непријатеља, подигао је ова врата, величанствено дело, после освајања славног града Београда.” У време изградње, пред капијом се налазио уски продужени залив као део старог пристаништа. На унутрашњој страни, очуван је портал - грб Краљевине Србије под владавином Хабзбурга, који представља црну вепрову главу рањену по косини, стрелом на сребреном пољу. Изнад грба се налази круна Хабзбурга, што симболизује њихов суверенитет над Србијом као крунском земљом Хабзбуршке монархије. Када су Турци поново заузели Београд 1739. године, порушена је већина барокних здања у граду. Међу малобројним делима аустријских пројектаната, остала је и ова капија. По повлачењу турског гарнизона и преузимању Београдске тврђаве од стране српске војске 1867. године, капија је погрешно називана Славолук принца Еугена Савојског, потом и Капија принца Еугена, под погрешном претпоставком да је била посвећена аустријском кнезу који је предводио опсаду Београда 1717. године. Прва позната фотографија капије је настала 1876. године са унутрашње стране. Уследила су рушења средњовековних бедема, тако да капија сада личи на засебни објекат, иако је изворно била део целине. Капија је темељно обновљена током немачке окупације Београда 1942. и 1943. године, будући да је планирана изградња Меморијалног парка принца Еугена на простору Доњег града. Капија је знатно страдала у савезничком бомбардовању на Васкрс 1944. године и у таквом стању је остала до половине 60-их година. Види још Кула Небојша Зграда тополивнице и војне кухиње Референце Спољашње везе Ускоро реконструкција капије Карла VI на Калемегдану Политика онлајн 18.10.2021. у 15:10 Најстарији очувани грб града изнад Капије Карла Шестог („Политика”, 16. фебруар 2023)
Линијски парк (Београд)

Линијски парк је пројекат изградње парковске површине на простору од Бетон хале до Панчевачког моста, у укупној дужини од 4,6 километара. Предвиђено је да парк буде подељен у десет целина и да укључи културне и забавне садржаје. Градски урбаниста Милутин Фолић је 6. марта 2018. године први пут најавио изградњу Линијског парка на месту пруге између Бетон хале до Панчевачког моста, као следећа фаза спуштања Београда на реке након реконструкције Карађорђеве улице. Уклањање пруге на Дорћолу је започето 18. марта 2021. године. Најављена је изградња амфитеатра, галерије, летње позорнице и вештачког језера, као и нове зграде музеја железнице, који је тренутно смештен у згради Министарства саобраћаја. Најављено је да ће напуштена Термоелектрана Снага и светлост у оквиру марине Дорћол, постати ново здање Музеја Николе Тесле, а који ће самим тим постати део Линијског парка. У оквиру парка ће се налазити и Кула Небојша. Види још Термоелектрана Снага и светлост Референце
Кафана Орашац (Београд)

Кафана Орашац једна је од најстаријих кафана у Београду која је задржала свој традиционални изглед. Отворена је 1878. године у ужем центру Београда, у Булевару краља Александра. Име кафане Током 19. века, а касније и 20. века, српске кафане су добијале називе у складу са одређеним трендовима. Како се наводи, кафане су „прво добијале имена по надимцима њихових газда: „Код Ћопа”, „Код Ћора”, „Код Веселе Милке”, „Код Удовца”... У девентаестом веку су уследила имена кафана по великим биткама против Турака , после Првог светског рата уз „Кајмакчалан”, готово сваки град у Србији је имао кафану „Париз”, а после Другог светског рата су уследила имена нађена на трагу пролетерских бригада...“ Орашац је место у близини Аранђеловца у којем је започео Први српски устанак. Договори о подизању устанка покренути су у новембру 1803, а на Сретење 1804. у Марићевића јарузи. Устанак је покренут под вођством Ђорђа Петровића. Могуће рушење кафане У фебруару 2021. године јавност је узнемирила вест да ова кафана може бити порушена ради изградње стамбеног блока, односно ради повезивања Трнске улице са Булеваром краља Александра према Регулационом плану из 2001. године. Међутим, како је тада објашњено у медијима, и поред поменутог Регулационог плана, Град не намерава да сруши кафану из 19. века. Референце
ОШ „Светислав Голубовић Митраљета” Земун

ОШ „Светислав Голубовић Митраљета” једна је од основних школа у Београду. Налази се у улици Далматинске загоре 94, у општини Земун. Историјат Школа је основана на седници Скупштини општине Земун 20. јуна 1969. године, због пораста броја становника у Батајници. Прве школске године уписан је 721 ученик, формирана су 23 одељења и једном комбиновано из насеља Економија. Наставни кадар чинили су просветни радници из основних школа „Бошко Палковљевић Пинки” и „Бранко Радичевић”. Први просветни радници били су Павлица Даница, Секуловић Споменка, Стаменовић Ружица, Ковачевић Даница, Ђуричић Будимир, Галић-Диаз Марија, Степановић-Дуран Љубица, Вучковић Нада, Ранковић Вукосава, Влашић Љубица и Петковић Мирослава. У предметној настави: Вуковић Милован (наст. математике), Петровић Нада (наст. физике), Савић Радованка (наст. биологије, хемије), Марјановић Славко (наст. географије), Карановић Јелица (наст. историје), Титовић Злата (наст. руског јез.), Вукобрат Миле и Перишић Драгослав (наст. физичког васп.), Црногорац Рајка и Стевановић Невенка (наст. српског језика), Савић Олга (наст. биологије и хемије), а убрзо су им се придужиле нове колеге - Степанов Бранислав (наст. српског језика), Милошевић Марија (наст. енглеског језика), Ранковић Снежана (наст. ликовне културе), Перић Слободан (наст. математике), Белановић Љиљана (наст. музичке културе), Ристић Јорданка и Толимир Милош (наст. општетехничког образовања). Прва седница наставног већа ОШ „Светислав Голубовић Митраљета” одржана је у згради основне школе „Бошко Палковљевић Пинки”, гд еје договорено да ученици од 1. до 4. разреда похађају наставу у тој школи од 12 до 15 часова, а старији ученици у основној школи „Бранко Радичевић” од 15 до 19 часова, до преласка у новоизграђену школу. У нову школску зграду, усељење је извршено 6. децембра 1969. године. Први школски директор био је Петровић Радослав, који је изабран на седници одржаној 19. априла 1970. године, када је договорено да се као Дан школе обележава 9. мај, Дан победе над фашизмом. Други школски директор био је Милош Коџо (1. октобар 1979 — 9. октобар 1988), Драган Комненић (29. јун 1989 — 21. мај 2001), а од 21. маја 2001. године директор школе је Стево Јањанин. Школа је добила име по Светиславу Голубовићу Митраљети, учеснику Народноослободилачке борбе. Ваннаставне активности школе укључују секције као што су драмска, рецитаторска, новинарска, литератна, ликовна, еколошка, спортске секције, фолклор и друге. Школа је током 2022. и 2023. била у поступку обнављања, па су њени ученици били распоређени у друге школе. Mлађи разреди су били распоређени у ОШ „Бранко Радичевић” у Батајници, а старији у ОШ „Илија Бирчанин” у Земун Пољу. У реконструисаној згради школе ученици су наставили школовање од школске 2023 / 2024. године. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Нови тендер за извођача радова за „Митраљету” – до сутра („Политика”, 8. септембар 2022)
ОШ „Раде Кончар” Земун

ОШ „Раде Кончар” једна је од основних школа у Београду. Налази се у улици Златиборска 44, у општини Земун. Опште информације Школа је почела са радом 13. септембра 1962. године у новој згради у земунском парку Јеловац. Настава у школи одвија се у две смене, које су подељене по млађим и старијим разредима. Школа располаже за 16 учионица, два кабинета за техничко и инвформатичко образовање, кабинетом за информатику и дигиталном учионицом, кабинетима за музичку и ликовну културу, фискултурном салом, као и ограђеним двориштем и спортским теренима за фудбал, одбојку и кошарку који се простиру на више од 11 000 м2. У школи се такође налази трпезарија са делом за ужину и зубна амбуланта. У оквиру школе реализују се многе ненаставне активности као што су: драмска, литерарна, лингвистичка, рецитаторска, новинарска и библиотекарска секција, затим хор и ликовна секција. Такође, постоје, математичка секција, млади Енглези, млади научници, млади хемичари, историчари, биолози и географи, еколошка секција и секције из области технике: саобраћајна, грађевинска, информатичка и моделари. Међу спортским секцијама постоје фудбалска, кошаркашка, рукометна и одбојкашка. Носи име Радета Кочара, револуционара, секретара Централног комитета КП Хрватске, члана ЦК КП Југославије, једног од организатора Народноослободилачке борбе у Хрватској и народног хероја Југославије. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
ОШ „Исидора Секулић” Савски венац

ОШ „Исидора Секулић” једна је од основних школа у Београду. Налази се у улици Гаврила Принципа 42, у општини Савски венац. Опште информације Основна школа „Исидора Секулић” основана је 1962. године. Налази се у централном делу Београда на Савском венцу. Добила је име по Исидори Секулић, српској књижевници, академику и првој жени члану Српске академије наука и уметности. Дан школе је 23. мај. Дана 10. марта 2018. године, Градска општина Савски венац и Секретаријат за образовање и дечју заштиту отворили су Сајам средњих школа у основној школи „Исидора Секулић”. Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
ОШ „Драгојло Дудић” Београд

ОШ „Драгојло Дудић” једна је од основних школа у Београду. Налази се у улици Булевар краља Александра 525, у општини Звездара. Опште информације Школа се налази у насељу Мали Мокри Луг у општини Звездара, на пар километара од центра Београда. Основана је указом Михаила Обреновића 21. јануара 1864. године, а званично је почела са радом 22. фебруара исте године, када је постављен први учитељ школе, Миленко Јовановић. У данашњем објекту школа се налази од 1938. године, а зграда и земљиште су део донације Настасије-Тане Давидовић, супруге пуковника Живка Давидовића. Објекат је дорађен 1989. године, током септембра исте године. Такође, реконструкција је извршена и 2016. године. Школа носи име по Драгојлу Дудићу, земљораднику, писцу, револуционару, учеснику Народноослободилачке борбе и народном хероју Југославије. Школа је одликована Сретењским орденом првог реда (2024). Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Машинска школа „Космај”

Машинска школа „Космај” је средња школа основана 1981. године. Налази се у општини Сопот у Београду, улици Кнеза Милоша 12. Историјат Школа је основана 1981. године и образује стручњаке у области машинства. Због промене положаја машинске индустрије, заинтересованост ученика за ову школу је опала током почетка двехиљадитих година. Машинска школа „Космај” проширивала је понуде, односно увела нове образовне профиле, па је уписивала ученике из следећих области: машинства, текстилства и кожарства и електротехнике. Школа доприноси развоју општине Сопот, има сарадњу са библиотеком „Милован Видаковић“ и Центром за културу Сопот. Такође, сарађује са локалним основним школама, али и са факултетима и вишим школама са којима постоји веза по струци. Успостављену сарадњу има са предузећима као што су „Металика“ Сопот, „Прометал“ Сопот, „Дијамант-Минерал“ Неменикуће, „Топлана“ Младеновац, „Колубара“ Рудовци, Т.Е. “Велики Црљени“, Ј.К.П. Сопот, „Ласта“ Сопот, Младеновац, Београд, Електро-дистрибуција Сопот, Младеновац, „МОС“ Сопот, „Мона“ Сопот, Дом здравља Сопот и бројним сервисима расхладне технике и термичких уређаја у Сопоту, Младеновцу и Београду. Током школске 2020/21. школа је нудила образовање у профилима бравара и механичара привредне механизације. Референце Спољашње везе Званичан веб-сајт
Основна музичка школа „Владимир Ђорђевић” Београд

Основна музичка школа „Владимир Ђорђевић” Београд” једна је од основних школа у општини Звездара. Налази се у улици Ватрослава Јагића 5, а основана је 1948. године. Опште информације Школа је основана 1948. године, а поред музичке делатности у школи се организује и концертна делатност под називом „Понедељком у Ђорђевићу”, где еминентни музичари дарују своје стваралаштво. Рад школе прилагођен је према обавезама ученика у њиховим редовним школама. Током школовања ученици добијају још један предмет, оркестар, хор или камерну музику. Носи име по Владимиру Ђорђевићу, српском фолклористи и композитору. Школа поседује 14 учионица за индивидуалну и 2 учионице за групну наставу, као и салу за концерте. Ђаци школе су од њеног оснивања освојили преко 2000 награда и признања на разним такмичењима. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Школа на сајту Јутјуб
Дом гарде у Топчидеру

Дом гарде је репрезентативно војно здање у Топчидеру, изграђено 1926. године у академском стилу за потребе Краљеве гарде. Данас представља део Репрезентативних објеката Гарде Војске Србије. Историјат На иницијативу команданта Краљеве гарде дивизијског генерала Петра Живковића, подигнута су 1926. године два велелепна репрезентативна здања за потребе гарде у Топчидеру. Прво је било здање Штаба команде Краљеве гарде, а друго Гардијски дом. Изградња гардијског комплекса на тадашњој градској периферији морала је бити урађена ради измештања коњичког пука Краљеве гарде из центра града, односно из „Мањежа”, где су последње бараке гарде срушене 1933. године. Гардијски дом је свечано отворен на дан крсне славе Краљеве гарде - Ђурђевдан 6. маја 1926. године. Коњички пуковник Ратко Ракетић, вршилац дужности команданта коњичке бригаде Краљеве гарде, био је и председник Гардијског дома. Након Априлског рата 1941. године, Вермахт је у Штаб команде Краљеве гарде распоредио једну своју јединицу. Топчидер је 1987. године препознат као културно-историјска целина од посебног значаја, а у оквиру те целине уврштени су и гардијски објекти. Гардијски дом је данас део Репрезентативних објеката Гарде Војске Србије и користи се за свечаности, пријеме, концерте, предавања и комерцијалне активности. Здање Штаба команде Краљеве гарде се данас користи као седиште команде Гарде Војске Србије. Изглед Екстеријер Није познато име архитекте ових здања, мада се као аутори Гардијског дома помињу руске архитекте Хрисанф Александрович Виноградов и Виктор Викторович Лукомски. Оба здања су рађена у академском стилу са израженим пиластерима, капителима и тимпанонима. Ентеријер За потребе ентеријера, сликар Јован Бијелић је израдио седам композиција, које су касније нестале и чија судбина није позната. Свечана сала на спрату је била предвиђена за официрске балове, а ту су се налазили краљев и краљичин салон, док је простором доминирао портрет краља Александра I Карађорђевића у гардијској униформи и на белом коњу, који је насликао француски сликар Жорж Скот. Идентичан портрет се и данас чува у Дворском комплексу на Дедињу. Венецијански лустер који је заузимао доминантно место средишњег дела Велике сале је украден током Другог светског рата и потом пронађен у Бугарској, те враћен на своје место. У време НАТО агресије Савезну Републику Југославију 1999. године, услед оближњих детонација је дошло до пада и тешког оштећења лустера, па се на данас ту налази нови кристални лустер. Помоћни објекти Постепено су у оквиру комплекса грађени додатни објекти за потребе кухиње, берберског заната и другог особља. Додата је и стаклена башта у којој су се током зиме чувале палме из Гардијског парка. Она је престала да се користи након Другог светског рата. Галерија Види још Краљева гарда Зграда „Мањежа” Референце
Hotel Balkan (Bělehrad)

Hotel Balkan (srbsky Хотел Балкан) je známý bělehradský hotel. Stojí na rohu ulic Prizrenska a Terazije, jeho adresa je Prizrenska 2, poblíž Terazijské terasy a hotelu Moskva. Stejně jako v případě nedalekého paláce Albánie i tento hotel získal název podle původní pivnice stejného názvu. Historie Neexistují přesné záznamy o tom, kdy byl současný hotel postaven, nebo resp. zřízen. Pravděpodobně se tak stalo v 60. a 70. letech 19. století v souvislosti s přestavbou metropole, kterou inicioval urbanista Emilijan Josimović. Původní budovu vyprojektoval Andrija Vuković v roce 1860. Již v 90. letech 19. století se hotel objevoval v bělehradských turistických průvodcích. Současná budova hotelu se odlišuje od původní, která vznikla v 19. století. Tehdy se jednalo o jednopatrovou rohovou budovu. Původní objekt byl stržen v roce 1935 a nahrazen současným rohovým domem. Ten byl dokončen z nákladu Goluba Janiće při Srbské královské akademii v roce 1938. Později bylo k hotelu dostavěno ještě jedno patro, které nebylo součástí původního projektu. Během osvobozování města na podzim 1944 zde probíhaly intenzivní boje mezi Němci a partyzány. Hotel přečkal období socialismu v Jugoslávii i turbulentní 90. léta 20. století a dál je provozován i ve století jednadvacátém. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Хотел Балкан (Београд) na srbské Wikipedii.
Хотел Балкан (Београд)

Хотел Балкан налази се на углу Теразија и Призренске улице у Београду. Тачна адреса је Призренска 2. Тачна година изградње хотела се не зна, али се претпоставља да је око 1860. године, у време изградње и Теразијске чесме. Стари хотел јес рушен 1935. и на његовом месту је сазидан нови који и данас постоји. Историјат Некадашњи изглед хотела је био сасвим другачији од данашњег. То је била једноспратна угаона зграда у близини Теразијске чесме која је изграђена у слично време. Пре тога је на истом месту била механа која датира још из 1835. године. У писаним документима о Београду се помиње да је кафану подигао 1848. Сима Механџија. После изградње хотела у његовом склопу ради и пивница Балкан. Хотел је подигнут око 1860. године по пројекту инжењера Андрије Вуковића. Стари хотел је срушен 1935. године. На месту старог хотела сазидан је данашњи хотел Балкан. Године 1896. хотел Балкан купују Самуило и Голуб Јанић. Голубова удовица Босиљка Јанић их наслеђује 1918. године. Године 1928. основала је задужбину и завештала хотел Балкан Српској краљевској академији. Идеја је била да се новац од прихода употреби за основање основних школа са становима за учитељице у Јужној Србији, данашњој Северној Македонији. Године 1904. хотел преузима хотелијер Попара. Попара темељно реновира хотел и свечано га поново отвара 30. маја 1904. Власник је донео разнобојне сунцобране и ту се точило минхенско пиво Салватор. Хотел је више пута адаптиран, али је 1928. проширен ка Призренској улици. Категоризација хотела Категоризација хотела је током времена варирала. Био је сврставан у хотеле другог и трећег реда, а у неком тренутку после Попариног реновирања и првог реда. Друштвени живот Кафана и истоимени хотел на Теразијама били су стециште пословних људи. Нарочито је био популаран код људи из унутрашњости. Још од 19. века у хотелу су се окупљали борци за ослобођење Јужне Србије. Власници Самуило и Голуб Јанић су били из Лазаропоља у Македонији. Били су велики родољуби и патриоте. Такође су били и борци за ослобођење преосталих крајева од Турске. Тадашње комите и четници имали су свој сто који је био резервисан за њихове присталице и објекат је био украшен ликовима из националне историје. Такође су у хотелу били и борци из иностранства. Референце Спољашње везе Оглас за Нову годину, 13. јануар 1918. Историјске новине УБСМ
Ресторан Рубин (Београд)

Ресторан Рубин је један од популарнијих београдских ресторана који се налази у шуми Кошутњак која је под заштитом државе. Ресторан је отворен 1981. године. Историјат Угоститељ Михајло Миша Вукадиновић је још као дечак служио једну богатију породицу у Жупи александравачкој. Након школовања и добијања дипломе угоститеља радио је код чувеног београдског угоститеља Алексија Романића, познатијег по надимку Аца Деветка. Када је довољно испекао занат одлучио је да се осамостали и отвори свој први локал Мали рај на путу за Панчево. Након неколико година, 1981. године је отворио ресторан Рубин у Кошутњаку. Мото Мише Вукадиновића био је да је кафана светиња, а гост - бог како је учио од својих учитеља, од Мике Шиље до Аце Деветке. Ресторан данас Након 40 година од отварања ресторан и даље има исту филозофију као на самом почетку... Како је Миша Вукадиновић говорио, гост треба да буде услужен да буде сит, задовољан, да ти после каже хвала и да те поштује. Ресторан је после Мише водио његов син Војкан, а њега је наследио његов син. Из видиковца ресторана пружа се једна од најлепших панорама у Београду, а поглед се пружа све до Авале. Галерија Види још Ресторан Голф Александар клуб - Ски стаза Референце Спољашње везе Rubin restaurant - Tripadvisor
Врт сећања на Новом гробљу у Београду

Врт сјећања се налази у склопу Новог гробља у Београду. То је простор у којем се посипа пепео кремираних покојника. Историја Врт сјећања је пројектован као парковска површина са ружичњаком, у оквиру којег се пепео покoјника посипа по земљи, а имена исписују на посебним мраморним плочама. Настаје 1970. године, по пројекту архитектице Милице Момчиловић у оквиру простора предвиђеног за Турско војно гробље и озиданог у оријенталном стилу. Налази се у горњем квадранту Новог гробља, ближе Сјеверном булевару. То је тренутно једино мјесто у Београду за посипање праха кремираних, да је у складу са законом. Породице преминулих који су ту похрањени, не плаћају никакву накнаду за одржавање гробља. На меморијалним ступовима су црне плоче са именима, презименима и годинама смрти - људи - чији су посмртни остаци ту похрањени. Могуће је у спомен на умрле запалити свијеће и положити цвијеће, у - за то, специјално уређен простор. Галерија Референце