NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Monasterio de Rača

El monasterio de Rača (en serbio cirílico Манастир Рача y en serbio latínico Manastir Rača) es un monasterio ortodoxo serbio cercano al pueblo de Rača y 7 km al sur de Bajina Bašta. El monasterio de Rača fue fundado por el rey Stefan Dragutin (1276-1282). La actual iglesia, dedicada a la la Ascensión de Cristo, data de 1826. Historia Durante el período turco de la historia de Serbia del siglo XIV a comienzos del XIX, el monasterio fue conocido por su scriptorium, que realizó copias de libros religiosos, los monjes copistas de Rača son conocidos en la literatura serbia bajo el nombre de "račenses".​ Durante la guerra austro-turca de 1683-1699, muchos serbios dieron su apoyo a los austríacos en la revuelta contra los otomanos, que gobernaban sobre su país. Después de su derrota en la batalla de Kačanik en 1689, los austríacos se retiraron hacia el norte; sus aliados serbios, víctimas de las represalias otomanas, iniciaron lo que se llamó la Gran Migración conducidos por el Patriarca Arsenije Čarnojević en (1690). Los monjes de Rača abandonaron el monasterio. Algunos de ellos se refugiaron en Budapest, donde fundaron el monasterio de San Andrés que se convirtió en uno de los más importantes centros de la cultura serbia en Hungría, y otros, se establecieron en Sirmia en las colinas Fruška Gora, en monasterios, tales como el de Beočin o el de Mala Remeta. Allí perpetuaron su labor de copistas. Entre los más conocidos de ellos se encuentran Jerotej Račanin, Kiprijan Račanin y Gavril Stefanović Venclović.​ Destruido por los turcos, el monasterio de Rača fue renconstruido en 1795 por Hadži Milentije Stefanović (1766–1824), abad del monasterio que fue también uno de los jefes de la primera insurrección serbia contra los turcos (1804–1813) y que participó en la liberación de la ciudad de Užice. La bandera de Hadži Milentija, que data de 1807, aún se conserva hoy en día en el monasterio. Durante la Segunda Guerra Mundial, el monasterio de Rača albergó el célebre Evangelio de Miroslav, un manuscrito del siglo XII hoy día conservado en el Museo Nacional de Belgrado, inscrito en el año 2005 en la lista de la Memoria del Mundo de la UNESCO.​​ Según la tradición, el rey Pedro II de Yugoslavia pasó allí la noche, cuando tuvo que huir de Belgrado en 1941. El Patriarca de la Iglesia Ortodoxa Serbia, Pablo II, fue monje en Rača. Notas Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de Rača. Páginas de Internet sobre el monasterio de Rača - Site oficial de la ciudad de Užice Noticias sobre el monasterio de Rača
Monastère de Rača

Le monastère de Rača (en serbe cyrillique Манастир Рача ; en serbe latin : Manastir Rača) est un monastère orthodoxe serbe situé près du village de Rača et à 7 km au sud de Bajina Bašta. En raison de sa valeur architecturale, il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 377). Le monastère de Rača a été fondé par le roi Stefan Dragutin (1276-1282). L'église actuelle, dédiée à la Sainte Trinité, date de 1826. Histoire Pendant la période turque de l'histoire de la Serbie (XIVe siècle-début du XIXe siècle), le monastère fut réputé pour son scriptorium, qui effectuait des copies de livres religieux ; les moines copistes de Rača sont connus dans la littérature serbe sous le nom de « Račéens ». Pendant la guerre austro-turque de 1683-1699, de très nombreux Serbes apportèrent leur soutien aux Autrichiens en se révoltant contre les Ottomans qui étaient maîtres de leur pays. Après leur défaite à Kačanik en 1689, les Autrichiens se replièrent vers le nord ; leurs alliés serbes, victimes des représailles ottomanes, entamèrent une grande migration sous la conduite du patriarche Arsenije Čarnojević (1690). Les moines de Rača quittèrent alors le monastère. Certains d'entre eux se réfugièrent à Budapest, où ils fondèrent le monastère Saint André qui devint un des centres les plus importants de la culture serbe en Hongrie ; d'autres, s'installèrent en Syrmie dans les collines la Fruška gora, dans des monastères comme ceux de Beočin ou de Mala Remeta. Ils y perpétuèrent leur œuvre de copistes. Parmi les plus connus d'entre eux figurent Jerotej Račanin, Kiprijan Račanin et Gavril Stefanović Venclović. Détruit par les Turcs, le monastère de Rača fut renconstruit en 1795 par Hadži Melentije Stefanović (1766-1824), abbé du monastère qui fut aussi un des chefs de la première révolte serbe contre les Turcs (1804-1813) et qui participa à la libération de la ville d'Užice. La bannière de Hadži Milentije, qui date de 1807, est encore aujourd'hui conservée au monastère. Pendant la Seconde Guerre mondiale, le monastère de Rača abrita le célèbre Évangile de Miroslav, un manuscrit du XIIe siècle aujourd'hui conservé au musée national de Serbie, inscrit en 2005 sur la liste Mémoire du monde de l'UNESCO . Selon la tradition, le roi Pierre II de Yougoslavie y passa la nuit lorsqu'il dut quitter Belgrade en 1941. L'ancien patriarche de l'église orthodoxe serbe, Pavle, fut moine à Rača. Architecture Iconostase et fresques Trésor Notes et références Articles connexes Monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Zlatibor Liens externes (sr) « Manastir Rača », sur eparhija-zicka.rs, éparchie de Žiča (consulté le 13 mai 2020) Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine
Monaster Rača

Monaster Rača – prawosławny klasztor położony w pobliżu miejscowości Bajina Bašta w Serbii, ufundowany w 2. połowie XIII w. przez króla Stefana III. Historia Klasztor został ufundowany w 2. poł. XIII w. i był w średniowieczu ważnym ośrodkiem nauki i kultury. Szczególną sławę zyskało prowadzone w nim skryptorium. Monaster był czynny do 1690, kiedy mnisi uciekli z niego w obawie przed nadchodzącymi wojskami tureckimi. Część z nich znalazła się w Budapeszcie, gdzie założyli jedno z centrów kultury serbskiej – klasztor św. Andrzeja. Inni osiedli w monasterze Mala Remeta i monasterze Beočin. Opuszczone zabudowania splądrowali Turcy. W 1795 klasztor został odbudowany przez grupę nowych zakonników pod kierownictwem Milentije Stefanovicia, mnicha i działacza patriotycznego. Sztandar, pod którym walczył on w pierwszym powstaniu antytureckim, do dziś jest przechowywany w klasztorze. Mnichem w klasztorze był patriarcha Serbskiego Kościoła Prawosławnego, Paweł. Bibliografia Krótka historia klasztoru
Рача (монастырь)

Монастырь Рача (серб. Манастир Рача) в честь Вознесения Господня — монастырь Жичской епархии Сербской православной церкви, расположенный близ города Байина-Башта в западной части Сербии. Монастырь является памятником культуры Сербии большого значения. История церкви Согласно преданию, монастырь является задужбиной короля Стефана Драгутина. Первое письменное упоминание относится к 1615 году. В XVII веке здесь действовал скрипторий. Согласно сведениям турецкого путешественника Эвлия Челеби, в 1630 году в Раче было 300 монахов-переписчиков, 400 человек, занятых другими работами, и 200 стражников. Существовала Рачанская переписывальная школа. В 1690 году братия монастыря бежала в монастырь Беочин. Обитель лежала в руинах до 1790 года, когда её восстановил иеромонах Мелентий (Стефанович). В 1813 году турки разрушили монастырь. В 1818 году иеромонах Мелентий вернулся и вновь восстановил монастырь. Современный вид монастырь приобрёл в 1829—1830 годах. В 1840 году Димитрий Посникович написал иконы для иконостаса монастырской церкви, а в 1849 году при игумене Софронии была построена колокольня. С 1949 по 1955 год был насельником монастыря был Павел (Стойчевич), будущий патриарх Сербский. Примечания Ссылки Raca Monastery
Big Fashion (Нови Сад)

Big Fashion је тржни центар у Новом Саду. Отворен је 15. новембра 2018. године под називом Променада на углу Булевара ослобођења и Булевара цара Лазара као највећи тржни центар у Војводини. Инвестиција је јужноафричке компаније NEPI Rockcastle, а од 7. октобра 2024. године се налази у власништву холандске компаније CEE BIG B.V. Његова укупна изграђена површина је 150.000 квадратних метара, што га чини трећим тржним центром по величини у Србији, док су испред њега Galerija Belgrade и Prishtina Mall. Историја Град Нови Сад је у априлу 2016. године продао парцелу на којој ће се налазити тржни центар јужноафричкој компанији NEPI Rockcastle. На парцели су се дотад налазили тениски терени, а пре тога и помоћни терен Фудбалског клуба „Војводина”. Радови на изградњи тржног центра су почели у јуну 2017. године. Пројектовано је да има површину од 115.000 квадратних метара, као и соларне панеле на фасади, зелене и водене површине и спортске терене на крову. Ипак, већина тих планова није спроведена, па се спортски терени налазе само при земљи, број зелених површина и њихове величине су знатно умањени, а водених површина и соларних панела уопште нема. Компанија NEPI Rockcastle је, ради заштите темеља од подземних вода, изградила црпне бунаре који воду испумпавају у канализациони систем града протоком од 60 литара у секунди, иако, према наводима са Радија 021, то није адекватно решење за део града у ком се центар налази, с обзиром на врсту земљишта на којем је изграђен. Новосадско Јавно комунално предузеће „Водовод и канализација” је одбило да компанији дозволи изградњу бунара, али је она ипак наставила с радовима, а убрзо јој је издата и грађевинска дозвола за њих. Тржни центар је отворен 15. новембра 2018. године са привременом употребном дозволом од годину дана. Привремена употребна дозвола је истекла 1. априла 2020. године, а трајна је добијена 22. маја исте године. Дана 7. октобра 2024. године, компанија NEPI Rockcastle продала је тржни центар холандској компанији CEE BIG B.V., која је власник ланца тржних центара Big. Та компанија је најавила да ће 10. априла 2025. године назив тржног центра бити промењен у „Big Fashion Нови Сад”. Понуда Тржни центар има три спрата и подрум. Упоредо са пословним простором је изграђена гаража са 1.500 паркинг места. У њему послују углавном продавнице одеће и обуће, и то од светски познатих марака. Поред њих, у центру постоје и продавнице спортске опреме, златаре и продавнице накита, парфимерије и продавнице козметичких производа, супермаркет и бројни ресторани, као и биоскоп и теретана. На платоу испред тржног центра се налазе кошаркашки терени. Галерија Види још Big Fashion (Београд) Напомене Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Big Fashion на веб-сајту Facebook Big Fashion на веб-сајту Instagram
Hajdučica Monastery

The Hajdučica Monastery (Serbian: Манастир Хајдучица, romanized: Manastir Hajdučica) is a Serbian Orthodox monastery located in the Plandište municipality, in the Banat region in the northern Serbian province of Vojvodina. It was founded during the Kingdom of Yugoslavia in 1939 (1939). It is now a nunnery, with nuns from the Mesić Monastery. See also List of Serbian Orthodox monasteries External links Monasteries in Banat
Monastère de Hajdučica

Le monastère de Hajdučica (en serbe : Манастир Хајдучица et Manastir Hajdučica) est un monastère orthodoxe serbe situé dans la région du Banat, au nord de la province de Voïvodine, municipalité de Plandište. Le monastère de Hajdučica a été fondé en 1939. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Liens externes (sr) Page sur le monastère de Hajdučica Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail du christianisme orthodoxe
Klooster Hajdučica

Het Klooster Hajdučica (Servisch: Манастир Хајдучица, Manastir Hajdučica) is een Servisch-orthodox klooster gelegen in de Banaat-regio in de noordelijke Servische autonome provincie Vojvodina. Het ligt in de gemeente Plandište. Het klooster werd gesticht in 1939.
Манастир Хајдучица

Манастир Хајдучица је био мушки манастир Српске православне цркве који се налази код села Хајдучица у источном Банату, Епархија банатска. Посвећен је Св. Рафаилу Банатском. Настао је након канонизације хиландарског монаха Рафаила, познатог подвижника и исцелитеља, који је умро у хиландарском метоху у Великом Бечкереку, почетком 18. века. Свети Архијерејски сабор Српске православне цркве је прогласио за светитеља Преподобног Рафаила Банатског 1965. године. Епископ банатски Амфилохије Радовић је почео 1985. године да гради православни манастир у Хајдучици. За манастирску цркву узет је постојећи парохијски храм посвећен Св. Арханђелима. Црква је изграђена пред Други светски рат 1939. године, и представља задужбину земљопоседнице Олге С. Јовановић, ћерке грофа Лазара Дунђерског. Иконе на иконостасу, у духу средњовековно- византијског сликарства, радио је руски иконописац Дики, током 1939. године. Манастир почетком 21. века није имао братство, али формиран је Хор светог Рафаила који извођењем духовне музике оживљава дух манастира и живот братства широм Баната. Од скоро у њему бораве четири монахиње, које су прешле из манастира Месић. тако да је хајдучички манастир постао женски. Референце Спољашње везе Манастир Хајдучица (www.manastiri.rs) О манастиру на сајту Манастири-Цркве
Bavanište Monastery

The Bavanište Monastery (Serbian: Манастир Баваниште, romanized: Manastir Bavanište) is a 15th-century Serb Orthodox monastery located in Bavanište, Kovin in northern Serbia (Banat, Vojvodina). It was founded in the 15th century and eventually deserted when the Ottoman Empire advanced, subsequently conquering most Balkan states. It was destroyed in 1716. It was rebuilt in 1856–58. In 1997 the monastery was renovated and reinstituted as a working monastery. A healthy water spring exists in the monastery. See also List of Serbian Orthodox monasteries References External links Monasteries in Banat
Monastère de Bavanište

Le monastère de Bavanište (en serbe : Манастир Баваниште et Manastir Bavanište) un monastère orthodoxe serbe situé dans la région du Banat region, au nord de la province de Voïvodine. Il se trouve à proximité de Bavanište, dans la municipalité de Kovin. Le monastère de Bavanište a été fondé au XVIe siècle. Détruit en 1716, il a été reconstruit en 1858. Voir aussi Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Liens externes bavanište-online (indisponible au 9 juin 2008) (sr) Page sur le monastère de Bavanište Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail du christianisme orthodoxe
Klooster Bavanište

Het Klooster Bavanište (Servisch: Манастир Баваниште, Manastir Bavanište) is een Servisch-orthodox klooster gelegen in de Banaat-regio in de noordelijke Servische autonome provincie Vojvodina. Het ligt in de gemeente Kovin. Het klooster werd gesticht in de 15de eeuw, en vernietigd in 1716. Het werd herbouwd in 1858.
Mosteiro Bavanište

O Mosteiro Bavanište (em sérvio: Манастир Баваниште ou Manastir Bavanište) é um mosteiro sérvio ortodoxo do século XV localizado em Bavanište, Kovin, no norte da Sérvia (Banat, Vojvodina). Foi fundado no século XV e acabou abandonado quando o Império Otomano avançou, conquistando posteriormente a maioria dos estados dos Balcãs. Foi destruído em 1716. Foi reconstrutor em 1856-1858. Em 1997, o mosteiro foi renovado e reinstituído como um mosteiro operacional. Uma nascente de água saudável existe no mosteiro. Referências
Монастырь Баваниште

Монастырь Баваниште (серб. Манастир Баваниште) — мужской монастырь Банатской епархии Сербской православной церкви в селе Баваниште (автономный край Воеводина, Сербия). Посвящен Рождеству Пресвятой Богородицы. История Монастырь был воздвигнут в 1594 году во время Банатского восстания сербов против Османской империи. Чтобы защитить его от разорения турками, местом строительства был выбран лес, расположенный близ села Баваниште. В 1716 году и монастырь, и одноименное село были сожжены. Спустя 60 лет Баваниште вновь заселили православные христиане и в центре села воздвигли храм, который турки сожгли в 1788 году во время войны. В 1790 году в Баваниште был вновь построен храм, сохранившийся и поныне. В 1857 году на месте сожженного монастыря у родника местные жители построили часовню. В 1996 году епископ Банатский Хризостом постановил восстановить монастырь Баваниште. Усилиями монахов и мирян часовня была расширена, были возведены колокольня и другие здания. См. также Список монастырей Сербской православной церкви Примечания
Манастир Ваведења Пресвете Богородице у Паљи

Манастир Паља се налази у селу Паља, око 50 километара од Сурдулице. Припада епархији врањској, Српске православне цркве. Манастир лежи на 950 метара надморске висине, на левој обали реке Меденице. У селу Паља, 50-ак километара од Сурдулице, налази се манастир Ваведења Пресвете Богородице, за који се не зна тачно када је подигнут и ко га је подигао. Сматра се, по предању, да потиче из IX века (тачније 818. године), а да је обновљен у XIII веку. Обновили су га Дејановићи, а бугарски егзархисти дозидали су припрату крајем XIX века, тачније после Берлинског конгреса 1878. године. Лежи на левој обали реке Јерме (Паљевице) која се улива у Нишаву и припада црноморском сливу. Храм је једнобродан, са олтаром, две бочне апсиде полукружног облика и припратом. Најстарији део цркве је покривен каменим плочама, а припрата и бочне апсиде ћерамидом. Фрескописан је, а на спољном зиду се налазила дрвена плоча исписана старословенским писмом. Бугари су, градећи припрату, премалтерисали средњевековне византијске фреске непроцењиве вредности и на новом малтеру насликали нове врло ниског квалитета. Манастир се сам издржавао, током историје био је и мушки и женски, а монаха је у њему било до балканских ратова. После I светског рата у њему нема више монаха. Данас у манастиру живи један монах, отац Прохор. У његовој близини се налази извор за чију воду постоји веровање да је лековита. Многи долазе да се умију или понесу воду, а нарочито помаже код болести очију. Једни овај извор зову извор Свете Петке, док га други називају извором Светог Саве, а трећи извором Пресвете Богородице. Народ овог краја, према предању, прича да је манастир једном посетио и Свети Сава, и то 1236. године када се враћао из Цариграда и ишао у Бугарску да саопшти Бугарима да је за њих од Никејског патријарха издејствовао патријаршију. Овде постоји и старо гробље које је подељено: на једној страни је мушко, а преко реке, на брду налази се женско. Народ се код ове светиње окупља неколико пута годишње и то: на Светог пророка Јеремију (14. маја), на Светог пророка Илију (2. августа) и на Успеније Пресвете Богородице (28. августа). Референце Спољашње везе Opština Surdulica Manastir Vavedenja Presvete Bogorodice, 13. vek Манастир Ваведења Пресвете Богородице
Monastère de Grabovac

Le monastère de Grabovac (en serbe cyrillique : Манастир Грабовац ; en serbe latin : Manastir Grabovac) est un monastère orthodoxe serbe situé à Grabovac, sur le territoire de la ville de Belgrade et dans la municipalité d'Obrenovac en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1944) et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Le monastère abrite aujourd'hui une communauté de religieuses. Présentation Le monastère, dont l'église est dédiée à saint Nicolas, est construit à l'emplacement d'un ancien établissement monastique fondé à l'époque des rois serbes Stefan Milutin et Stefan Dragutin, au début du XIVe siècle. Plusieurs fois détruit et reconstruit, il a été restauré une nouvelle fois en 1859. à l'époque du prince Miloš Obrenović. D'après une inscription, l'église actuelle a été édifiée par un « constructeur de Macédoine » en 1894. L'église, caractéristique du style serbo byzantin qui s'inspire de celui du Moyen Âge serbe, s'inscrit dans un plan cruciforme centré. Elle est dotée d'une abside demi-circulaire à l'intérieur et à trois pans à l'extérieur. Le centre de la nef est surmonté par une grande coupole. Les façades sont rythmées par des bandes de plâtre ocre et rouges. La façade occidentale est dotée d'un porche soutenu par deux colonnes et surmonté par une grande rosace en pierre. À l'intérieur de l'église, l'iconostase a été peinte en 1893 par Živko Jugović dans un style éclectique ; cet artiste a notamment peint l'iconostase de l'église Saint-Dimitri de Leskovac. L'édifice abrite une plaque dédiée aux libérateurs de Belgrade de 1806. Notes et références Voir aussi Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels de la Ville de Belgrade Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
OFK Kolonija Kovin

OFK Kolonija je fudbalski klub iz Kovina. Počeci Osnovana je kao drugi kovinski fudbalski klub 5. avgusta 1980. godine u Kovinu (pored starijeg Radničkog koji postoji od 1904). Klub su osnovali građani II Mesne Zajednice Kovina i prvu upravu činili su takođe sami građani iz "Kolonije" - dela grada Kovina gde se sedište kluba i teren nalaze. Od osnivača i prvih članova uprave jedini koji su danas živi su Žutić Bogdan, Dumitru Dragomir i Krivošić Gojko zvani Gonjac. Novija istorija Početkom 2009. menja se rukovodstvo, a klub u samo dve sezone preskače dva ranga takmičenja. Najpre je u sezoni 2009/2010 bio pobednik Druge južnobanatske lige zapad, a u narednoj, 2010/2011 i prvi u Prvoj južnobanatskoj ligi (ispred starijeg gradskog rivala Radničkog). Klub se trenutno takmiči u Vojvođanskoj ligi istok. Matične boje kluba su plavo-bele. Do ulaska u Vojvođansku ligu Kolonija je svoje utakmice igrala na matičnom igralištu u kovinskoj Drugoj mesnoj zajednici - popularni teren Tri rupe iliti Elland road kako je kršten, u šali, od navijača pre desetak godina. Karakteristike terena u rupi i premale dimenzije uslovile su da Kolonija poslednju sezonu igra kao domaćin na igralištu gradskog rivala. Od marta 2014. klub ima i registrovanu žensku ekipu. Vidi još Spisak fudbalskih klubova u Srbiji Reference Spoljašnje veze „Zvanični veb sajt”. OFK Kolonija. Приступљено 25. 1. 2020.
Савски кеј

Савски кеј је месна заједница и популарно београдско шеталиште, које се налази на Новом Београду. Положај и географија Савски кеј се налази у југозападном делу општине Нови Београд на левој обали реке Саве. Протеже се од Блока 70а, преко Блока 70, Блока 44, све до Блока 45. Са јужне стране Савског кеја, преко реке Саве налазе се острва Ада Међица и Ада Циганлија, до којих се од Савског кеја може стићи чамцима. Са источне стране пре самог почетка Савског кеја, налази се истоимена месна заједница која се надовезује на шеталиште и којој припада Блок 70, Блок 70а и подручје код београдске топлане, све до моста Газела. Карактеристике Све до шездесетих година 20. века, простор око Савског кеја је био неприступачан због густе шуме и место у којем су се гнездиле разне мочварне птице, као и станиште многих дивљих животиња. Великим радним акцијама и касније преко друштвених предузећа направљен је систем који је омогућио изградњу Савског кеја са шеталиштима целом дужином. Овај подухват је углавном изграђен седамдесетих година 20. века. Савски кеј и насип су једна од омиљених места Новобеограђана. Поред бескрајно дугог насипа у мирном делу блока погодним за шетњу и одвојеним стазама за џогирање или вожњу бицикла, налазе се и травнате површине такође погодне за физичке активности, шетњу или опуштање у природи. На савском кеју се налази и теретана на отвореном. Поред могућности за спортске активности и риболов, на савском кеју се налази и велики број сплавова, као и дечије позориште Театар на Сави. Савски кеј се протеже у дужини од 3 километра, а паралелно са њим протеже се и Савски насип, који такође почиње у Блоку 70а. Кеј је окружен дрворедима. На средини кеја, налази се биста Махатме Гандија. Сваке године на кеју се одржава традиционална културна манифестација „Новобеоградско лето“. У близини кеја налази се једна од већих аутобуских окретница градског и приградског превоза. Галерија Види још Савски Насип Новобеоградски блокови Река Сава Градска општина Нови Београд Референце