NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Новипазарская крепость

Новипазарская крепость — крепость в Сербии, находится в городе Нови-Пазар, в самом его центре. Крепость воздвиг Иса бег Исхакович в середине XV века на перекрестке путей, связывающих Боснию, Дубровник и города на побережье Южной Адриатики с Константинополем и Салониками. Первоначально крепость была деревянным укреплением на берегу реки Рашки, однако на рубеже XVII—XVIII веков были воздвигнуты каменные бастионы с позициями для артиллерийских орудий. Крепость пострадала в годы Первой мировой войны, тогда была разрушена башня северного бастиона. В 1970-е годы Институт защиты памятников культуры из Кралева провел в крепости консервационные работы. См. также Список крепостей Сербии Ссылки Новопазарска тврђава (серб.). Дата обращения: 24 ноября 2012. Архивировано из оригинала 23 января 2013 года. Новопазарска тврђава (серб.). Дата обращения: 24 ноября 2012. Архивировано 23 января 2013 года.
Church of the Dormition of the Theotokos, Irig

The Church of the Dormition of the Theotokos (Serbian: Црква Успења Пресвете Богородице) is a Serbian Orthodox church in Irig, Vojvodina, Serbia. It is one of three Serbian Orthodox churches in the Municipality of Irig. It is listed as an Immovable Cultural Monument of Great Importance. The church was built between 1757 and 1760. The new bell tower was built in 1837. See also Eparchy of Srem Church of St. Nicholas, Irig Church of St. Theodore Tiron, Irig References
Église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu d'Irig

L'église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu d'Irig (en serbe cyrillique : Српска православна црква Успења Богородице у Иригу ; en serbe latin : Srpska pravoslavna crkva Uspenja Bogorodice u Irigu) est une église orthodoxe serbe située en Serbie, dans la ville d'Irig et dans la province de Voïvodine. Construite entre 1757 et 1760, elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1293). Présentation L'église de la Dormition a été construite entre 1757 et 1760 dans un style caractéristique du baroque serbe. Elle est constituée d'une nef unique voûtée en berceau prolongée par une abside demi-circulaire qui, à l'extérieur, prend l'allure d'un chevet pentagonal ; l'ouest est dominé par un haut clocher. Les façades sont rythmées par une corniche qui court sous le toit et par une série de pilastres verticaux ; au nord et au sud, les façades possèdent quatre fenêtres cintrées ; à l'ouest, au-dessus de l'entrée, se trouve une niche destinée à accueillir une icône. L'iconostase de l'église est sculptée dans un style rococo ; les icônes les plus anciennes ont été réalisées dans les années 1770. Quatre icônes ont été peintes en 1781, dont celle du trône représentant la Mère de Dieu. D'autres peintures ont été réalisées par Georgije Bakalović en 1827 et par Jovan Klajić en 1863. La version finale des fresques remonte aux années 1930–1932. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Syrmie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Српска православна црква Успења Богородице у Иригу

Српска православна црква Успења Богородице у Иригу, месту на обронцима Фрушке горе, подигнута је у периоду између 1757. и 1760. године. Представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Изглед Успенска црква у Иригу саграђена је као једноставна грађевина изведена у типичном маниру српског барока: једнобродна, полуобличасто засведена, са споља петостраном, а изнутра полукружно завршеном апсидом на источној страни и звоником на западној. Фасаде су једноставно рашчлањене: хоризонтално ниским соклом и профилисаним кровним венцем, а вертикално низом пиластара. На северној и јужној фасади су по четири лучно завршена прозора. Улаз је на западној страни, са нишом за икону патрона. Конструкција олтарске преграде украшена је дрворезбарским радом са карактеристикама барокних и рококо форми. Иконе су пресликаване, али се препознаје да нису настале истовремено. Старији делови се датују у средину седме деценије 18. века. Четири престоне иконе не припадају истој стилској целини и настале су 1781. године кад и икона Богородице на Богородичином престолу. На основу сличности коју показују са престоним иконама са иконостаса из Хопова, приписују се мајстору који се угледао на Теодора Крачуна. Георгије Бакаловић је закључио уговор са Црквеном општином 1827. године за сликање, бојење и мраморирање унутрашњости, а из 1863. године је сачуван сличан уговор са Јованом Клајићем. Коначна верзија зидног сликарства добијена је 1930–1932. године, када је потпуно пресликан живопис, према старом распореду слика, осим неких измена и додатих композиција из живота Светог Саве. Галерија Види још Списак споменика културе у Сремском округу Споменици културе од великог значаја Референце Спољашње везе „Српска православна црква Успења Богородице — Споменици културе у Србији”. САНУ. Списак споменика културе од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Helige kejsar Konstantins och kejsarinna Helenas kyrka, Ravnje

Helige kejsar Konstantins och kejsarinna Helenas kyrka (serbisk kyrilliska: Црква Светог цара Константина и царице Јелене; latinska: Crkva Svetog cara Konstantina i carice Jelene; kyrkslaviska: Це́рковь Свѧтого царѧ̀ Кѡнстантї́на и҆ цари́цы Є҆ле́ны) är en serbisk-ortodox kyrkobyggnad, belägen i byn Ravnje i kommunen Sremska Mitrovica i provinsen Vojvodina i norra Serbien. Kyrkan är helgad åt den romerske kejsaren Konstantin den store och hans mor Helena. Den tillhör Šabacs stift. Historik Kyrkan invigdes den 11 juni 2020. Se även Östortodoxa kyrkor Östortodoxa kyrkan i Serbien Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Helige kejsar Konstantins och kejsarinna Helenas kyrka, Ravnje. Stiftets hemsida Serbisk-ortodoxa kyrkans hemsida
Себиљ чесма у Београду

Себиљ чесма једна је од чесми у Београду. Саграђена је 1989. године, а налази се у Скадарлији. Опште информације Ова чесма налази се преко пута Бајлонијеве пијаце, на крају Скадарлије у београдској општини Стари град. Представља реплику Себиљске чесме у Сарајеву и поклон је града Сарајева Београду. У град је стигла 1989. године као знак сећања на културне и историјске везе ове два града и поводом Девете конференције Покрета несврстаних одржане у Београду. Пројектант сарајевске, па тако и београдске чесме је био архитекта Александар Витек. Назив ове чесме, односно себиљ потиче из арапског језика и значи „објекат на путу на коме има воде”. У Србији су себиљи, осим у Београду, изграђени и у Новом Пазару, Сјеници и Тутину. Види још Себиљ чесма у Новом Пазару Референце Спољашње везе Чесма која спаја три прелепа града на сајту Јутјуб
Kloster Mesić

Kloster Mesić (serbisch Манастир Месић Manastir Mesić) ist ein Frauenkloster der Serbisch-Orthodoxen Kirche in der Diözese von Vršac in der Vojvodina, Serbien. Es handelt sich um eines der bedeutendsten Klöster im Südosten des Banats. Geschichte Das Kloster soll der örtlichen Überlieferung zufolge 1225 gegründet worden sein. Arsenije Bogdanović Hilandarac wurde demnach vom Heiligen Sava zur Äbtissin des Klosters ernannt. Eine andere Version mit höherer Wahrscheinlichkeit besagt, dass es von Jovan Branković, dem letzten der Despoten aus dem Geschlecht der Brankovićs, Ende des 15. Jahrhunderts gegründet wurde. Die ersten schriftlichen Dokumente, mit denen das Kloster Mesić zum Patriarchat von Peć zugeordnet wird, stammen aus den Jahren 1660 und 1666. Das Kloster war somit eines der ersten serbischen Klöster während der Besiedlung des südlichen Ungarns im 15. und 16. Jahrhundert durch die serbische Bevölkerung. Aus diesem Dokument geht auch hervor, dass Mesić in der Zeit unmittelbar nach der großen Einwanderung die Residenz von Spyridon Štibice, dem Bischof von Vršac, war. Das Kloster wurde mehrmals zerstört, 1716 und 1788 von den Osmanen zerstört und nach einer zweiten Zerstörung durch den Vršacer Bischof Josef Šakabenta Jovanović wieder aufgebaut. Bei einem Erdbeben 1892 erlitt die Kirche die meisten Schäden in der Klosteranlage. Ausgestaltung und Bestand Die Kirche ist Johannes dem Täufer geweiht. In ihr befinden sich Reste von Fresken aus dem 17. Jahrhundert, die meisten Fresken sind jedoch im 18. Jahrhundert entstanden. Letztere sind eher konservativ gestaltet, orientieren sich an der Kunst des frühen Mittelalters und zeigen einen Widerstand gegen die aufkommende Barockkunst. In den Kirchenbau wurde wie bei den meisten Kirchenbauten in der Vojvodina später nachhaltig eingegriffen, etwa durch die Hinzufügung eines barocken Glockenturmes, der in seiner ursprünglichen Form von Anton Bloberger geplant wurde. Das Kloster hat in seinem Bestand viele wertvolle Handschriften und gedruckte Bücher, sowie eine Reihe von Bildern bekannter Maler, wie Johann Popović von Opovo (Portrait von JJ Šakabenta), Johan Tobias Kaergling, Arsenije Petrović, Pavel Đurković, sowie anderer, weniger bekannter Maler. Quellen Stradanja i uzdizanja manastira Mesić. 19. September 2003, abgerufen am 21. Februar 2010 (serbisch). Weblinks Seite über das Kloster Mesić auf www.manastiri.rs (serbisch)
Mesić Monastery

The Mesić Monastery (Serbian: Манастир Месић, romanized: Manastir Mesić; Romanian: Manastirea Mesici) is a Serb Orthodox monastery situated in the Banat region, in the province of Vojvodina, Serbia. The monastery is situated near the village of Mesić, in the Vršac municipality. It was founded in the 15th century, although legend holds that it was built in 1225 by Arsenije Bogdanović of the Hilandar. Mesić Monastery was declared Monument of Culture of Exceptional Importance in 1990, and it is protected by the state. See also List of Serbian Orthodox monasteries External links More about the monastery
Monasterio de Mesić

El Monasterio de Mesić (en serbio cirilizado: Манастир Месић; en serbio latinizado: Manastir Mesić; en rumano: Manastirea Mesici) es un monasterio ortodoxo serbio en el pueblo homónimo, en el municipio de Vršac, en la región del Banato, en Serbia. Su fundación data del siglo XV, si bien su actual aspecto arquitectónico pertenece más característicamente al siglo XVIII. Está catalogado como Monumento cultural de excepcional importancia desde 1990.​ Referencias
Klooster Mesić

Het Klooster Mesić (Servisch: Манастир Месић, Manastir Mesić) is een Servisch-orthodox klooster gelegen in het Banaat in de noordelijke Servische autonome provincie Vojvodina. Het ligt in het gelijknamige dorp Mesić in de gemeente Vršac. Het klooster werd gesticht in 1225 door Arsenije Bogdanovic van Hilandar. Externe link (sr) Meer informatie over het klooster
Mănăstirea Mesici

Mănăstirea Mesici (în sârbă Манастир Месић) este o mănăstire ortodoxă sârbă din nordul Serbiei, în Mesici, în comuna Vârșeț și în provincia Voivodina. Aparține de eparhia Banatului și se află pe lista monumentelor extrem de importante ale țării (ID nr. SK 1020). istorie Conform celei mai vechi tradiții, Mănăstirea Mesici a fost fondată în prima jumătate a secolului al XI-lea; conform unei alte tradiții, a fost fondată în 1225 de către călugărul Arsenije Bogdanović-Sremac al mănăstirii Hilandar; Sfântul Sava, întemeietorul Bisericii Ortodoxe Sârbe, ar fi făcut-o egumenul mănăstirii. Arsenije, după el, urma să devină al doilea arhiepiscop din istoria Patriarhiei Serbiei. O altă versiune, cel mai probabil, își urmărește întemeierea până la sfârșitul secolului al XV-lea și l-a atribuit despotului Jovan Branković, care, la momentul cuceririi Serbiei de către otomani, era ultimul conducător al dinastiei Branković. Primele documente scrise care menționează mănăstirea provin de la Patriarhia din Peć și datează din 1660 și 1666; la acea vreme făcea parte din Regatul Ungariei. A cunoscut o evoluție importantă cu migrațiile sârbești, în special Marea Migrație din 1690, care a adus în Voivodina mulți sârbi fugiți de abuzurile turcești din Kosovo și în Serbia Centrală actuală. În momentul acestei mari migrații, Mesici a servit un moment de reședință Arhiepiscopului din Vršac. În timpul luptelor dintre austrieci și otomani, mănăstirea a fost distrusă de mai multe ori, în special în 1716 și în 1788 și restaurată. Un cutremur în 1892 a provocat multe pagube, dar mănăstirea a fost din nou restaurată. Din 1952 Mănăstirea Mesić a devenit o mănăstire de maici. Arhitectură și pictură Biserica mănăstirii este închinată Sfântului Ioan Botezătorul. A fost construită în tradiția Școlii Moraviei, cu o singură navă înconjurată de o cupolă și un cor dreptunghiular. Pe de altă parte, a suferit modificări semnificative în secolele al XVII-lea și al XVIII-lea, la momentul renovării mănăstirii, cu construcția unui narthex și a unei clopotnițe în stil baroc, inspirată de realizările arhitectului boem Anton Bloberger. Picturile murale constau din trei straturi de fresce pictate în secolele al XVI-lea și al XIX-lea. În spațiul binefăcătorilor mănăstirii se află o frescă care-l înfățișează pe Jovan Brankovic. Multe icoane fac bogăția mănăstirii, dar Mesici este cel mai cunoscut pentru o icoană miraculoasă a Fecioarei Maria, cunoscută sub numele de Dostojno („Ea este nobilă”). Această icoană, de pe Muntele Athos, a fost adusă la mănăstire în 1803. Note Legături externe sr Notificare pe site-ul web al Eparhiei Banatului sr Articol Arhivat în 10 martie 2007, la Wayback Machine.
Монастырь Месич

Монастырь Месич (серб. Манастир Месић) в честь Рождества Иоанна Предтечи — женский монастырь Банатской епархии Сербской православной церкви в селе Месич общины Вршац Южно-Банатского округа Воеводины. Памятник культуры Сербии исключительного значения. История Существует три легенды об основании монастыря. Согласно первой из них, обитель была основана в 1033 году учениками святых Кирилла и Мефодия. Согласно другой, монастырь основал в 1225 году хиландарский монах Арсений (Богданович), назначенный игуменом этого монастыря святым Саввой Сербским. Последняя гласит, что обитель основана деспотом Иоанном Бранковичем в конце XV века. Первым письменным упоминанием этого монастыря является катастих Печской патриархии за 1600—1666 года. В монастыре Месич находилась резиденция епископа Вршацкого Спиридона (Штибицы). В 1716 году турки разрушили монастырь и убили его насельников. После заключения Пожаревацкого мирного договора в 1718 году в Месич пришёл крушедольский иеромонах Моисей (Стефанович) и ещё несколько братьев. Ему удалось заручиться поддержкой российской императрицы Елизаветы Петровны, повелевшей выделять монастырю 300 рублей в год. Также он привёз из России множество книг, икон и богослужебной утвари. В 1738 во время очередной австро-турецкой войны монастырь снова был разрушен, но уже в 1743 году он восстановлен игуменом Моисеем (Стефановичем). Тогда же монастырский храм был расписан художниками Петаром, Андреем и Йованом. С 1777 года настоятель монастыря носил титул архимандрита, что свидетельствует о важности монастыря. Первым архимандритом был Иоанн (Фелдвери-Йованович) с 1777 по 1785 год. В 1788 году монастырь был опять разрушен турками. Братия во главе с архимандритом Моисеем (Валевичем) и помощью епископа Иосифа (Йовановича-Шакабенты) приступила к восстановлению обители в 1792 году, но уже в 1793 году архимандрит Моисей умер. Восстановление монастыря было закончено в 1798 году. С 1840 по 1846 год был построен новый братский корпус. В 1892 году монастырь пострадал от землетрясения, но вскоре был восстановлен. В 1952 году решением епископа Банатского Виссариона (Костича) монастырь стал женским, а его игуменьей стала Теодора (Милошевич). См. также Список монастырей Сербской православной церкви Список памятников культуры Сербии исключительного значения Примечания
Chrám Zesnutí přesvaté Bohorodice (Zrenjanin)

Chrám Zesnutí přesvaté Bohorodice (srbsky Црква Успења Богородице) je hlavní pravoslavný kostel v srbském městě Zrenjaninu. Nachází se na náměstí Zorana Đinđića v samotném centru města. Kostel byl vybudován v roce 1746 a je evidován v současné době jako kulturní památka. Patří k jedním z mála barokním[zdroj?] chrámům na území současné Vojvodiny, který se dochoval do současné doby. Jednolodní chrám je ukončen půlkruhovou apsidou. Ačkoliv se jedná o chrám pravoslavný, jako stavba, která vznikla v době existence Habsburské monarchie, převzal podobu řady katolických chrámů typických pro tehdejší Rakousko. Není proto inspirován architekturou typickou pro centrální Srbsko nebo území bývalé Byzantské říše. Kostel má podlouhlý prostor pro věřící, věž se zvonicí, ukončenou typickou bání. Ikonostas chrámu byl dokončen v roce 1815 a je výsledkem práce Georgije Popoviće ze Zrenjaninu (tehdy Bečkereku). Není znám autor řezbářských prací na ikonostasu. Okolo roku 2000 byla provedena sanace stavby, rekonstrukce objektu byla uskutečněna v letech 2015 a 2016. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Црква Успења Богородице у Зрењанину na srbské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chrám Zesnutí přesvaté Bohorodice na Wikimedia Commons
Church of the Assumption, Zrenjanin

The Church of the Dormition (Serbian: Uspenska crkva, Hram Uspenja Bogorodice, Temple of the Dormition of the Holy Virgin) is a Serbian Orthodox Church in Zrenjanin. It was built in 1746, in Bečkerek, today Zrenjanin. It is located in Svetosavska street. History It is the oldest church in Zrenjanin. Since it was covered with roof tiles, it managed to survive a fire in 1807. The church is built in Baroque style, and it is very similar to the Orthodox Cathedral in Sremski Karlovci. Iconostasis was done by Dimitrije Popović, and continued in 1815 by Georgije Popović. The wall paintings were done between 1928 and 1930 by academic painter Aleksandar Sekulić, who was born in Veliki Bečkerek. The Uspenska church testifies to the Bečkerek Serbs' full acceptance of the modern European artistic streams around the middle of the 18th century. The church was renovated in 2000. Flood lights were installed in 2005, so it is possible to see all its beauty during night hours. Uspenska church is protected by law as a cultural and historical monument of interest. In the church yard, there are two marble crosses, which were removed from Zrenjanin's two squares during the 1950s. References
Église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu de Zrenjanin

L'église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu de Zrenjanin (en serbe cyrillique : Црква Успења Богородице у Зрењанину ; en serbe latin : Crkva Uspenja Bogorodice u Zrenjaninu) est une église orthodoxe serbe située à Zrenjanin, dans la province autonome de Voïvodine et dans le district du Banat central en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1178). Historique L'église de la Dormition est l'une des rares églises baroques construite en Voïvodine avant le milieu du XVIIIe siècle. Elle a été édifiée de 1744 à 1746, à l'époque de l'archiduchesse Marie-Thérèse d'Autriche. Le clocher a été érigé en 1757-1758 et le bâtiment modifié et agrandi en 1783. Architecture L'église se présente comme un bâtiment à nef unique prolongée d'une abside demi-circulaire. La façade occidentale, dans la zone du narthex, est dominée par un haut clocher à bulbe de style baroque ; sur le plan vertical, cette façade est rythmée par des pilastres couronnés de chapiteaux simplifiés encadrant des niches aveugles en arcades ; des bandeaux moulurés la rythment sur le plan horizontal. La décoration des autres façades accentue la verticalité, avec des pilastres encadrant des ouvertures en arcades. Décoration intérieure L'iconostase la plus récente abritée par l'église a été en partie peinte par Dimitrije Popović qui a réalisé les icônes du registre supérieur ; en revanche, la mort ayant interrompu ses travaux, les peintures ont été achevées par son parent et disciple Georgije Popović. Dans la nef, les fresques représentant le Christ en majesté avec des anges et les évangélistes sont dues à Aleksandar Sekulić et ont été réalisées en 1924. Une petite iconostase située dans le chœur, dédiée à la Translation des reliques de saint Nicolas a été réalisée par un peintre inconnu XVIIIe siècle. En revanche, une autre iconostase en bois doré a été sculptée par Aksentije Marković entre 1785 et 1790. L'église abrite également des icônes « séparées » remontant aux XVIIIe et XIXe siècles. Restauration D'importants travaux de restauration ont été réalisés sur l'église en 2000. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district du Banat central Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Cerkiew Zaśnięcia Najświętszej Marii Panny w Zrenjaninie

Cerkiew Zaśnięcia Najświętszej Marii Panny – cerkiew prawosławna w Zrenjaninie, w dzielnicy Gradnulica. Świątynia powstała w 1746, co czyni ją najstarszą chrześcijańską świątynią miasta. Wzniesiono ją w stylu barokowym. Ikonostas wykonali Dimitrije i Georgije Popović, polichromie namalował w latach 1928–1930 Aleksandar Sekulić. Obiekt został odrestaurowany w 2000. Przypisy
Успенская церковь (Зренянин)

Успенская церковь (серб. Црква Успења Богородице) — православный храм Банатской епархии Сербской православной церкви в городе Зренянине в Воеводине. Памятник культуры Сербии большого значения. Церковь также называют Святосавской (серб. Светосавска црква/Svetosavska crkva) по названию улицы, на которой она расположена, и Варошской (серб. Варошка црква/Varoška crkva). Одно из старейших сохранившихся зданий в городе. Храм был заложен в 1744 году. Его строительство было окончено в 1746 году. В 1757—1758 годах к храму была пристроена колокольня. В 1783 году церковь была значительно перестроена и расширена. Церковь представляет собой однонефное строение с полукруглой апсидой. С западной стороны располагается притвор, над которым возвышается колокольня. Фрески на стенах храма написал Александр Секулич в 1924 году. Большой позолоченный иконостас был сооружён в стиле барокко между 1785 и 1790 годом. Работы по резьбе были выполнены Аксентием Марковичем. Иконы верхнего ряда иконостаса написал Димитрие Попопович. Работы по росписи иконостаса были закончены в 1815 году Георгием Поповичем. На хорах церкви есть придел во имя Перенесения мощей святителя Николая. В нём размещён малый иконостас, выполненный неизвестным мастером в XVIII веке. Примечания