NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Свети Георги (Чукарица)

„Свети Георги на Баново бърдо“ (на сръбски: Храм Светог Ђорђа на Бановом брду, Храм Светог Георгија) е храм на Сръбската православна църква, разположен в Чукарица, предградие на сръбската столица Белград. Местоположение Намира се в южната част на Белград, в стара Чукарица на върха на хълма над река Сава на улица „Кировлева“ № 1. История Тъй като Чукарица няма собствен храм, търговецът от Белград Митър Йованович се обръща към патриарх Димитър Сръбски на 1 януари 1925 година с желанието да му отстъпи земя за построяване на храм в памет на двете му преждевременно починали деца Юлиян и Любомир. Йованович иска храмът да бъде посветен на Свети великомъченик Георги – на неговата кръстна слава, и под бъдещия храм да се намира семейната му гробница. Проектът на храма е дело на руския архитект Василий Андросов. Основният камък е осветен през май 1928 година, а строежът е завършен през 1932 година. Архитектура Храмът има основа под формата на вписан кръст – трилистник и е построена в неовизантийски стил, който е характерен за сакралните сгради, построени в Белград между двете световни войни. Състои се от главен вход, притвор, наос, олтарна апсида и хорови апсиди. Главният вход на храма е подчертан от колони, върху които се крепи архиволтът от едната и от другата страна на вратата. Апсидата е петоъгълна отвън и полукръгла отвътре. Хоровите апсиди са разположени по една от северната и южната страна на църквата и са отворени към наоса. Външният облик на храма е богато украсен с различни декоративни елементи от камък, разделен на две части с профилирани ивици. Куполът на камбанарията завършва с калоти, над които има ябълка и кръст. Иконостасът е изработен през 30-те години в дърворезба в духа на Дебърската школа и е дело на Нестор Алексиев. Живописта на иконостаса е дело на неизвестен художник от Русия. По стените има големи икони, сред които се откроява иконата на Свети Николай, оригинална творба на руския художник Степан Колесников. Стенописите в храма са започнати в 1994 година и завършени в 2001 година. Олтарната част на храма е изписана от дякон Добрица Костич от Смедерево, а всичко останало от Милован Белошевич от село Църколез. Бележки
Црква Светог Ђорђа на Бановом брду

Црква Светог Ђорђа на Бановом брду је православна црква на територији општине Чукарица у Београду. Црква је грађена у периоду од 1928. и 1932. године, по пројекту руског архитекте Андросова. Налази се на самом ободу брда над Савом и старом Чукарицом у Зрмањској број 1. Архиктетура Црква Светог Ђорђа има основу у облику уписаног крста – тролиста и грађена је у неовизантијском стилу, што је било карактеристично за сакралне објекте које су грађене у Београду између два светска рата. Елементи за градњу ових цркава налазе се на нашим црквама из средњег века, које су припадале моравској школи. Црква се у основи састоји од следећих делова: главни улаз, припрата, главни – централни део, олтарска апсида и певничке апсиде. Главни улаз у цркву је наглашен стубовима, на које се наслања архиволта, са једне и друге стране врата. Припрата или нартекс је део цркве који се налази између главног улаза и централног дела цркве. Главни – централни део цркве (наос) налази се испод главне куполе, између припрате, олтарског простора и певничких апсида. Олтарска апсида налази се на источној страни цркве. Са спољне стране апсида је петострана, а изнутра је полукружна. Са унутрашње стране олтарску апсиду затвара иконостас. Певничке апсиде налазе се по једна са северне и јужне стране цркве и отворене су према наосу. Спољни изглед цркве је богато украшен разним декоративним елементима од вештачког камена, подељен на два дела профилисаним тракама. Изнад главног улаза у цркву са западне стране се налази икона Светог Ђорђа. Кубета звоника завршавају се калотама, изнад којих се налазе јабука и крст. Иконостас је настао у времену од 1930. до маја 1952. године, у духу македонског дрворезбарства. За резбарске радове је заслужан Нестор Алексијев, уметник из Скопља, док је сликарске радове урадио непознати уметник из Русије. Референце Спољашње везе Званична презентација Хор при храму Светог Ђорђа Осам и по деценија Хора Храма Светог Ђорђа („Политика”, 23. новембар 2018)
Maison Krsmanović à Šabac

La maison Krsmanović à Šabac (en serbe cyrillique : Крсмановићева кућа у Шапцу ; en serbe latin : Krsmanovićeva kuća u Šapcu) se trouve à Šabac, dans le district de Mačva, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 736). Présentation La maison, située 2 rue Masarikova, a été construite en 1891 sur des plans du célèbre architecte Jovan Ilkić dans un style académique. Elle a été conçue pour accueillir des locaux commerciaux au rez-de-chaussée et servir de logement à l'étage. Le bâtiment a été construit à l'angle des rues Masarikova et Gospodar Jevremova. La façade façade d'angle est dotée d'un large portail ouvrant sur l'espace commercial du rez-de-chaussée ; ce portail est surmonté d'un balcon. Cette façade était dominée par un dôme, qui a été détruit pendant la Seconde Guerre mondiale. En revanche quatre statues placées dans des niches, représentant la déesse Flore, ornent les façades à gauche et à droite de la façade angulaire et encadrent une haute fenêtre cintrée. Références Article connexe Monuments culturels du district de Mačva Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Крсмановићева кућа (Зграда „Борова”) у Шапцу

Крсмановићева кућа се налази у строгом центру Шапца, на раскрсници две централне улице Господар Јевремове и Масарикове. Преставља непокретно културно добро као споменик културе. Историја Крсмановића кућа у улици Масарикова број 2, једно од најрепрезентативнијих дела прве фазе српског академизма, препознатљив је симбол Шапца саграђена је 1891. године, како је и забележено на прочељу. Својим положајем и значајем ова зграда доминира центром града, а грађена је као пословно-стамбени објекат који у приземном делу садржи неколико великих локала, док је спрат предвиђен за становање. Ово репрезентативно здање било је мираз, супруге београдског велетрговца и извозника Димитрија Крсмановића, Јованке Топузовић из Шапца. Зграда је значајна не само као културно-историјски споменик већ и као вредан објект српске архитектуре, изграђен у задњој деценији 19. века. Изведена је по плановима Јована Илкића, једног од најплоднијих српских архитеката у XIX веку. Објекат има нарочит значај и у том смислу што је добар пример филантропије свог времена, јер је Јованка Топузовић која је кућу добила у мираз од оца, иначе чувеног шабачког трговца, издавањем дућана опремала сиромашне девојке за удају показавши несебичност и самилост. Након градње у кући је било смештено Дриносавско коло јахача Књаз Михајло, а потом Трговачка омладина Шапца. Последњи од наследника из породице Крсмановић, како би остала заштићена и сачувана, поклонио је кућу држави. Објекат је под заштитом државе од 1985. године као споменик културе. У новијој историји по продавници "Борово" која се дуже време налази у приземљу одомаћио се и назив зграда "Борова“. Архитектура Здање је сазидано на углу Масарикове и Г. Јевремове улице, на регулационим линијама, у стилу академизма, са репрезентативно обрађеним фасадама. Трећа, угаона фасада је са широким порталом за пословни простор у приземљу, балконом изнад на који воде врата, а у самом врху, у нивоу кровних равни, постављена је била репрезентативна купола, која је уништена у Првом светском рату, заједно са низом слободностојећих фигура које су биле постављене на врху високе атике дуж обе уличне фасаде. Лево и десно од угаоног фронта налазе се по две декоративне нише са алегоријским фигурама богиње Флоре, између којих је по један високи лучни прозорски отвор. На спратном делу су удвојени прозорски отвори чија укупна ширина одговара ширини излога у приземљу. По средини фасаде из Масарикове ул. постављен је високи лучно засведен пролаз за двориште објекта у коме је смештен улаз за спратни део грађевине. Види још Крсмановићи (трговачка породица) Референце Спољашње везе Крсмановића кућа/Зграда "Борова" Крсмановића здање Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Литература Завод за заштиту споменика Ваљево: Споменичко наслеђе Колубарског и Мачванског Округа. Ваљево. 2006. ISBN 978-86-904745-2-3. COBISS.SR 131307532
Рождество Христово (Пирот)

„Рождество Христово“ (на сръбски: Црква рођења Христовог) е възрожденска православна църква в град Пирот, Сърбия. Част е от Нишката епархия на Сръбската православна църква. История Църквата е дело на видния български дебърски майстор строител Андрей Дамянов и е построена в 1834 година. Вътрешността на църквата е богато украсена и с много красив иконостас. Обявена е за паметник на културата. Бележки
Church of the Nativity of Christ, Pirot

The Church of the Nativity of Christ (Serbian Cyrillic: Црква рођења Христовог у Пироту; Serbian: Crkva rođenja Hristovog u Pirotu), also known as The Old Church (Stara crkva), is a Serbian Orthodox church building located in Pirot in the district of the same name in southeastern Serbia. It is listed as a Protected Monument of Culture. Description The church was built in 1834 and consecrated by Eparchy of Niš bishop Jeronim. The construction was managed by architect Andrey Damyanov, who also built churches in Niš, Skopje, Vranje, Smederevo and Mostar. The church is slightly below ground level and can be reached through a downward stairway. This is a result of the Ottoman laws that forbade the churches to be higher than the Turkish mosque. The Church of the Nativity is 22 meters long, 13 meters wide and 10 meters high. References
Église de la Nativité-du-Christ de Pirot

L'église de la Nativité-du-Christ de Pirot (en serbe cyrillique : Црква рођења Христовог у Пироту ; en serbe latin : Crkva rođenja Hristovog u Pirotu) est une église orthodoxe serbe serbe située à Pirot et dans le district de Pirot en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 2091). L'église est également connue sous le nom de « la vieille église » (Stara crkva). Présentation L'église a été construite en 1834 et a été consacrée par l'évêque de l'éparchie de Niš Jeronim. Le maître d'œuvre de l'édifice était Andreja Damjanov de Vélès, qui a aussi construit des églises à Niš, Skopje, Vranje, Smederevo et Mostar. L'église est partiellement enfoncée dans le sol et il faut descendre quelques marches pour y accéder. Cela résulte des lois ottomanes qui exigeaient qu'une église ne soit pas plus haute que la mosquée turque. L'édifice mesure ainsi 22 m de long sur 13 m de large et 10 m de haut. Références Article connexe Monuments culturels du district de Pirot Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Monastère de Divljana

Le monastère de Divljana (en serbe cyrillique : Манастир Дивљана ; en serbe latin : Manastir Divljana) est un monastère orthodoxe serbe situé à Divljana, dans le district de Pirot et dans la municipalité de Bela Palanka en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 600). Le monastère est dédié à saint Dimitri. Localisation Le monastère se trouve dans la partie méridionale de la Suva planina, à environ 5 km de Bela Palanka et à 450 m au-dessus du niveau de la mer. Historique Le monastère a été construit sur le site d'un ancien temple édifié au IVe siècle av. J.-C. en l'honneur du dieu Mithra. Une première église monastique, prenant la forme d'une basilique paléochrétienne à trois nefs, y a été élevée en 394 ; selon la tradition, elle aurait été fondée par saint Nicétas de Rémésiana. Le monastère a été détruit pour la première fois en 614, au moment des invasions slaves ; la ville de Remesiana, aujourd'hui Bela Palanka, qui était le siège d'un évêché, a été complètement détruite et le monastère, reconstruit, est devenu le centre spirituel de la région du Ponišavlje médiéval. Le monastère a été de nouveau détruit par les Ottomans vers 1386, un peu avant la bataille de Kosovo Polje (1389) ; il a été reconstruit en 1395 grâce aux frères Mrnavčević. Il est ensuite mentionné dans un « defter » (recensement) turc de 1574 et, en 1578, le voyageur allemand Stefan Gerlah visite l'établissement où vivent cinq moines qui dirigent une école. Les moines se livrent alors à la copie et à la reliure de livres. En 1719, le diplomate autrichien visite le monastère et indique que les religieux vivent selon le « typikon » de saint Basile le Grand. Le monastère a gravement été endommagé en 1809 au moment du Premier soulèvement serbe contre les Ottomans, juste avant la bataille du mont Čegar. Mais, grâce aux efforts des villages alentour, l'église et son iconostase, les konaks et la bibliothèque ont été rapidement reconstruits ; en 1820, les tisserands de Pirot ont offert au monastère une grande icône représentant saint Spyridon. Les konaks ont été une nouvelle fois détruits lors de la guerre serbo-russo-turque de 1877-1878 qui allait donner son indépendance à la principauté de Serbie. La nouvelle église du monastère a été construite entre 1877 et 1902, notamment sous l'impulsion de l'higoumène Agatangel Grk. Pour une raison inconnue, mais sans doute pour agrandir l'édifice, la nef a été démolie en 1902. Les travaux sur l'église ont repris sous la direction de l'architecte Milorad Ruvidić et ont été achevés en 1908. L'église a récemment été restaurée et un nouveau konak a été construit en 2005. Références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Pirot Liens externes (sr) Notice Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine
Дивлянский монастырь

Дивлянский монастырь (серб. Дивљански манастир, Монастырь Дивляне, серб. Манастир Дивљане) — мужской монастырь Нишской епархии Сербской православной церкви. География Обитель расположена на юге Сербии на древнем пути в Скопье и Салоники, между сёлами Дивляна и Мокра, в пяти километрах южнее городка Бела-Паланка. Монастырь расположен на территории горного массива Сува-Планина на высоте 450 метров над уровнем моря, близ горных массивов Сврлига и Шливовички Врх. История Сохранившиеся на территории монастыря две каменные капители IV века н. э. с вырезанными на них раннехристианскими крестами со стилизованным кольцом и знаками Ω, относят основание монастыря к глубокой древности. Первое монашеское братство основано епископом Никитой Ремесианским. Кафоликон монастыря был освящён в честь Димитрия Солунского. Указом царя Василия II Болгаробойцы от 1019 года монастырь стал центром Ремесианской епархии. Позднее монастырь много раз разрушался и восстанавливался. С 1862 года началось развитие монастырского комплекса. В 1874 был выстроен новый конак, который вскоре сожгли турки. После освобождения от турок в 1878 году началось масштабное обновление монастыря. Фундамент нового храма был заложен на месте старой церкви. Храм закончили к 1908 году. В период Нишской операции 1915 года болгарские войска ограбили и сожгли монастырь. С 1925 года в монастыре поселились русские монахини во главе с игуменьей Диодорой, которые бежали от советской власти. В этот период были обновлены старые постройки и в 1933 году построен тёплый зимний храм в честь преподобного Серафима Саровского. Примечания
Église Saint-Pierre-et-Saint-Paul de Ribnica

L'église Saint-Pierre-et-Saint-Paul de Ribnica (en serbe cyrillique : Црква Светих Петра и Павла у Паштрићу ; en serbe latin : Crkva Svetih Petra i Pavla u Paštriću) est une église orthodoxe serbe serbe située à Paštrić, dans la municipalité de Mionica et dans le district de Kolubara en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 1598). L'église a été classée en même temps et sous le même numéro d'inventaire que la vieille école de Paštrić située à proximité. Présentation La mention la plus ancienne du monastère de Ribnica remonte à 1832 mais son église remontait à 1657. Au temps de la révolte de la krajina de Koča (1788), l'église a été incendiée et reconstruite au XIXe siècle, notamment par le prince Jovica Milutinović en 1823. L'église actuelle a été édifiée en 1909 selon un projet de l'architecte Svetozar Ivačković. L'église est construite sur le plan d'une croix grecque, avec l'abside du chœur et des espaces marqués pour la proscomidie et le diakonikon à l'est, au nord et au sud. À l'ouest se trouve un court narthex avec deux niches dont l'une abrite un escalier conduisant à une galerie. À l'origine, l'édifice était surmonté d'un dôme. Le portail occidental est protégé par un porche soutenu par deux colonnes. L'édifice est constitué de briques enduites de mortier. La décoration des façades est faite d'une alternance de bandes horizontales rouges et jaunes. Notes et références Articles connexes Vieille école à Paštrić Monuments culturels du district de Kolubara Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Манастир Рибница у Паштрићу

Манастир Рибница се налази у Паштрићу, на територији општине Мионица, заједно са старом школом представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Историја Манастирска црква посвећена је Светим Апостолима Петру и Павлу. Најстарији помен рибничког манастира, претвореног 1832. године у мирску цркву, потиче из 1657. За време Кочине крајине црква је спаљена, да би током 19. века била у више наврата обнављана. Од којих је за последњу обнову 1823. године заслужан кнез Јовица Милутиновић. Доласком монаха Арсенија Јовановића за старешину, 17. децембра 2017. године, Манастир Рибница је поново постао активни мушки манастир. Код ове цркве су сахрањени кнез Рака Тешић (1823) и његов син мајор Никола Ракић (1854). Манастирска црква, данас Данашња црква саграђена је 1909. године, према пројекту архитекте Светозара Ивачковића. Основе је уписаног грчког крста, са пространом олтарском апсидом, споља тространом, а изнутра полукружном и наглашеним просторима за ђаконикон и проскомидију. На западној страни је несразмерно мала припрата са две нише, од којих је у једној смештено степениште кружне основе које води на галерију. У оригиналној верзији црква је имала куполу. Главни портал је наглашен тремом са два стуба спојена луком. Црква је изведена од опеке и омалтерисана. Декорација фасада постигнута је наизменичним хоризонталним тракама, црвене и жуте боје. Галерија Види још Стара школа у Паштрићу Списак споменика културе у Колубарском округу Споменик природе Рибница Природни споменик Група од девет стабала липе Референце Литература Спољашње везе Званични веб-сајт Цркве и манастири Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика О Светом Манастиру на сајту www.manastiri-crkve.com Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://vaza.co.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2013110510010149.
Maison natale de Živojin Mišić

La maison natale de Živojin Mišić (en serbe cyrillique : Родна кућа Живојина Мишића ; en serbe latin : Rodna kuća Živojina Mišića) se trouve à Struganik, dans la municipalité de Mionica et dans le district Kolubara, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 253). Présentation La maison natale du voïvode Živojin Mišić (1855-1921) se trouve à proximité du centre de Struganik, sur les pentes du mont Suvobor. De dimension imposante, elle s'étend sur 150 m2 tandis que la cave couvre une surface de 50 m2 ; l'édifice dispose d'un toit à quatre pans recouvert de tuiles. Elle constitue un exemple caractéristique des maisons dites « coopératives » de la région de la Kolubara. Živojin Mišić Živojin Mišić a participé à toutes les guerres de libération de la première guerre balkanique à la Première Guerre mondiale. Il s'est notamment illustré lors de la bataille de Kumanovo (22-23 octobre 1912) après laquelle il a été élevé au grade de général et lors de la bataille de la Kolubara (16 novembre-15 décembre 1914), où il a été élevé au rang de voïvode (maréchal). Živojin Mišić figure sur la liste des 100 Serbes les plus éminents de l'histoire établie par l'Académie serbe des sciences et des arts. Maison commémorative et musée La maison natale du voïvode a été transformée en musée commémoratif. Un intérieur authentique y a été reconstitué ; on y trouve aussi des documents biographiques et d'autres liés à l'histoire militaire. Une exposition thématique replace Živojin Mišić dans le contexte des événements historiques de la fin du XIXe siècle et du début du XXe siècle ; y sont présentés des documents sur l'origine, l'enfance, la carrière et la fin du voïvode. Ce musée commémoratif constitue un département du musée national de Valjevo. Des bâtiments agricoles transportés sur place depuis les alentours reconstituent une cour de ferme typique du XIXe siècle et forment un musée ethnographique. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Kolubara Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Родна кућа војводе Живојина Мишића

Родна кућа војводе Живојина Мишића, једног од најзначајнијих војних заповедника Српске војске у Првом светском рату, налази се у мионичком селу Струганик. Због своје историјске вредности представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Војвода Живојин Мишић Живојин Мишић (19. јул 1855 – 20. јануар 1921) је рођен у Струганику од оца Радована и мајке Анђелије (девојачко Дамјановић из Коштунића). Имали су тринаесторо деце (само две девојчице) а Живојин је био тринаесто дете. Гимназију је завршио у Крагујевцу (два од шест разреда у Првој београдској), а 1874. године је примљен у Војну академију. Завршио је и стрељачку школу у Аустроугарској. Током своје богате војне каријере био је и врло успешан професор на Војној академији за предмет Стратегија. Учествовао је у свим ратовима које је Србија водила у периоду од 1876. до 1918. године. Изглед куће У обновљеној окућници Мишића у којој се родио и провео детињство прослављени војсковођа доминира пространа задружна зграда за становање која припада класичној динарској полубрвнари, окружена свим потребним економским зградама. Пространој згради у којој је провео детињство враћен је првобитни изглед и обезбеђена трајност. Кућа припада класичном динарском типу, у сутерену је подрум, већим делом је зидана у чатми, а мањим брвнима, покривена је ћерамидом. Кућа запрема 150 m² док подрумска површина износи 50 m². Кућа војводе Живојина Мишића је данас меморијални комплекс чија се поставка састоји из два дела, историјског и етнолошког. У оквиру музеја је тематска поставка која приказује Живојина Мишића у контексту историјских збивања крајем 19. и почетком 20. века, с акцентом на оне догађаје у којима је војвода одиграо значајну улогу и због чега се његово дело проучава на војним академијама у свету. У кући војводе Мишића хронолошки су приказани његово порекло, детињство и школовање, историјат породице Мишић, његова војна каријера у балканским ратовима за независност, Први светски рат - са посебним освртом на Колубарску битку - затим његова болест, последњи дани и најзад признање и допринос војној науци. Сталне поставке у комплексу Мишићеве куће је јуна 1987. године реализовао Народни музеј Ваљево. Галерија Види још Списак споменика културе у Колубарском округу Референце Литература Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Кућа Живојина Мишића Водич кроз Србију мало село поносно на великог војводу („Вечерње новости“, 14. март 2014)