NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église Saint-Georges de Srpska Crnja

L'église Saint-Georges de Srpska Crnja (en serbe cyrillique : Црква Светог Георгија у Српској Црњи ; en serbe latin : Crkva Svetog Georgija u Srpskoj Crnji) est une église orthodoxe serbe située à Srpska Crnja, dans la province autonome de Voïvodine, dans la municipalité de Nova Crnja et dans le district du Banat central en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1204). D'après le site de l'éparchie du Banat et celui de l'Institut pour la protection du patrimoine de Zrenjanin, l'église est dédiée à saint Procope d'Antioche. Présentation La date précise de la construction de l'église actuelle reste douteuse et se situe entre 1775 et 1788. L'édifice est constitué d'une nef unique allongée et prolongée par une abside demi-circulaire. La façade occidentale est dominée par un clocher et dotée d'un porche en saillie dont les deux colonnes soutiennent un tympan triangulaire. Les façades latérales sont décorées de pilastres peu profonds qui s'élèvent entre les fenêtres. Au niveau du toit, l'église est horizontalement rythmée par une corniche profilée. À l'intérieur, l'iconostase de style baroque a été peinte par un artiste inconnu en 1787 ou 1788. Quinze à dix-huit icônes ont été peintes en 1853 et 1854 par Đura Jakšić, le peintre le plus important du romantisme serbe ; il a notamment réalisé trois icônes pour les trônes (celui de la Mère de Dieu et celui de l'évêque), six icônes pour le chœur et deux pour les « Portes royales » ; ces icônes sont d'autant plus importantes que Jakšić, qui était aussi écrivain et poète, a peu travaillé dans le domaine de la peinture religieuse. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district du Banat central Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Српска православна црква у Српској Црњи

Српска православна црква у Српској Црњи је подигнута 1775. године и има статус споменика културе од великог значаја. Српска православна црква посвећена је Светом Великомученику Прокопију, за коју постоји и податак да је подигнута 1788. године, о чему говори пронађен запис у картуши испод царских двери, приликом обнове цркве 1892. године. Грађевина храма је уобичајено једнобродна, веома издужене основе, са полукружном апсидом, док је звоник низак, са истуреним тремом, односно два стуба који држе у зони кровног венца троугаони тимпанон. Зидне површине једноставно су обрађене, са плитким пиластрима између прозора. Кровни венац је једноставно профилисан. Хор носе два стуба, а ограда је урађена од низа дрвених балустрада. Иконостас са барокним дуборезом је настао у различитом временском раздобљу – старији део је дело мајстора прелазног периода из 1788. године, а млађи је рад Ђуре Јакшића из 1853. године. Богородичин трон, Архијерејски трон, Певнице и група од неколико рипида, такође је радио Ђура Јакшић – најзначајнији сликар српског романтизма. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин урадио је конзерваторско рестаураторски пројекат за реконструкцију фасаде цркве 2011. године. Радови на обнови западне фасаде и торња звоника завршени су током исте године. Форма капе звоника је измењена и враћена у облик какав је био у 19. веку. Галерија Види још Списак споменика културе у Средњобанатском округу Референце Спољашње везе „Српска православна црква Св. Георгија — Споменици културе у Србији”. САНУ. ПЗЗЗСК/Непокретна културна добра од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Непокретна културна добра Листа споменика Српска православна епархија банатска; Храм Светог Великомученика Прокопија
Église Saint-Michel-et-Saint-Gabriel de Čoka

L'église Saint-Michel-et-Saint-Gabriel de Čoka (en serbe cyrillique : Црква Светих арханђела Михаила и Гаврила у Чоки ; en serbe latin : Crkva Svetih arhanđela Mihaila i Gavrila u Čoki) est une église orthodoxe serbe située à Čoka, dans la province autonome de Voïvodine et dans le district du Banat septentrional en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1244). Présentation L'église actuelle a été construite en 1870, à l'emplacement de plusieurs églises détruites tour à tour. Elle abrite une iconostase dotée de 49 icônes peintes en 1752 par un artiste inconnu. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district du Banat septentrional Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Српска православна црква у Чоки

Српска православна црква у Чоки је подигнута у другој половини 18. века, а прво помињање се везује за 1773. годину. Представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Црква је посвећена арханђелима Гаврилу и Михајлу. Изграђена је као типизирана једнобродна грађевина са звоником.Олтарска преграда је ужа и нижа од простора у коме се налази, што указује на то да првобитно није била намењена овој цркви. На полеђини иконостаса постоје подаци о настанку и обновама, где је забележено да је иконостас насликан 1752. године, што се доводи у сумњу, јер је судећи по стилу, настао неколико деценија касније. Обнављан 1891. године, а потпуно пресликан 1931. године. Појава године 1752. објашњава се преузимањем овог детаља са предлошка за икону Богородице Арапске која се налази на иконостасу, јер се иста година понавља на већем броју тих специфичних Богородичиних представа. Архитектура и украс преграде су рокајни: нема стубова који би наглашавали вертикалну поделу, оквири икона су асиметрични, као и резбарени мотиви. Иако су иконе пресликане, наслућује се квалитетан рад познобарокног мајстора. Сачувани су и Богородичин и архијерејски трон украшени сликарством 18. и 19. века, целивајуће иконе сликане на лиму и нешто зидног сликарства непознатог аутора 19. века у олтару. Види још Споменик културе од великог значаја Списак споменика културе у Севернобанатском округу Референце Спољашње везе „Српска православна црква Св. Арханђела Гаврила и Михајла — Споменици културе у Србији”. САНУ. Списак споменика културе од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) ТО Војводине/Цркве Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика СПЦ Св. Арханђела Гаврила и Михајла Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Bâtiment de la communauté juive de Subotica

Le bâtiment de la communauté juive de Subotica (en serbe cyrillique : Зграда Јеврејске општине у Суботици ; en serbe latin : Zgrada Jevrejske opštine u Subotici) est situé à Subotica, dans la province de Voïvodine et dans le district de Bačka septentrionale, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1805). Présentation Le bâtiment a été construit de 1900 à 1904 selon un projet des architectes de Budapest Marcell Komor et Dezső Jakab dans le style de la Sécession hongroise. Conformément à la tradition, la façade est divisée en trois parties : une partie centrale plus longue et deux avancées latérales ; cette partition est accentuée par un attique central aux lignes courbes ; le rythme des fenêtres souligne également cette disposition. L'extrémité droite dispose d'un grand portail d'accès à côté duquel se trouve une fenêtre cintrée ; la partie centrale possède trois fenêtres cintrées dont l'une, au centre, est plus grande que les autres ; l'avancée gauche de la façade possède deux fenêtres identiques. Toutes les fenêtres du rez-de-chaussée sont cintrées et surmontées de lignes ondulées en plâtre, tandis que toutes celles de l'étage sont rectangulaires et entourée d'une discrète décoration en plâtre aux lignes courbes ; les croisées des fenêtres proprement dites prennent la forme de la lettre « T ». Notes et références Articles connexes Synagogue de Subotica Cimetière juif de Subotica Monuments culturels du district de Bačka septentrionale Lien externe (sr) « Jevrejska opština », sur heritage-su.org.rs, site de l'Institut pour la protection du patrimoine de la ville de Subotica (consulté le 20 août 2017) Portail du judaïsme Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine Portail du XXe siècle Portail de l’Art nouveau
Зграда Јеврејске општине у Суботици

Зграда Јеврејске општине у Суботици подигнута је 1904. године и представља непокретно културно добро као споменик културе. Зграда је подигнута према пројектима Марцела Комора и Дежеа Јакаба, архитеката из Будимпеште, у мађарској варијанти сецесије. Фасада је задржала традиционалну троделну поделу на средњи наглашенији део испада и два крајња ризалита. Објекат почиње са широком улазном капијом на крајњем десном делу фасаде за којом следи један лучно засведени прозор. На средишњем делу су груписана три лучна прозора, од којих је централни за једно прозорско крило шири од два крајња двокрилна. Крајњи ризалитни део садржи само два идентична двокрилна прозора. Сви отвори приземља обухваћени су оквиром таласастих линија изведеним у малтеру. Лунета сваког прозора је у нешто ширем-паралелним линијама декорисаном валовитом опшиву. Сви прозори спрата, за разлику од приземних обликовани су правоугаоно. Двокрилни су са попречном шипком у облику слова „Т”. Ови прозори су обухваћени уским валовитим оквиром од малтера и нешто ширим додатним оквиром једноставнијих, али такође меко заобљених линија. Види још Списак споменика културе у Севернобачком округу Суботичка синагога Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Покрајински завод Војводине/Значајна непокретна културна добра у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (29. јул 2019) Листа споменика
Ancienne prison de la police spéciale à Niš

L'ancienne prison de la police spéciale à Niš (en serbe cyrillique : Зграда бившег затвора специјалне полиције у Нишу ; en serbe latin : Zgrada bivšeg zatvora specijalne policije u Nišu) se trouve à Niš, dans la municipalité de Medijana et dans le district de Nišava, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1009). Présentation Le bâtiment, situé 13 rue Kneginje Ljubice, a été construit en 1900 pour marchand juif Danilo Mevorah. La prison de la police spéciale de Niš a été créée pendant l'occupation allemande de la ville au cours de la Seconde Guerre mondiale. En 1942, les Allemands ont abattu tous les membres de la famille Mevorah, soit 15 personnes, dix dans des camps allemands et cinq à Bubanj près de Niš ; après l'avoir vidée de ses occupants, les Allemands ont donné la maison au Département spécial de la police de Belgrade qui l'a restructurée, les pièces du rez-de-chaussée devenant des bureaux et le sous-sol une prison. Cette maison d'arrêt a fonctionné dans ces locaux de 1942 à 1944. Au sous-sol du bâtiment, des sympathisants de la Ligue de la jeunesse communiste de Yougoslavie (SKOJ) et de la Lutte de libération nationale (NOR) ont été torturés et interrogés ; la plupart des prisonniers qui y ont été enfermés s'étaient échappés du camp de concentration de Crveni krst en 1942 ou avaient été arrêtés au temps de la persécution de Milan Aćimović contre les communistes. La maison a été construite dans un style académique avec des pilastres accentués sur la façade principale et des tympans triangulaires ou surbaissés au-dessus des fenêtres ; des médaillons circulaires et carrés avec des motifs floraux et géométriques ornent l'entablement en-dessous de la corniche du toit. Références Article connexe Monuments culturels du district de Nišava Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du néo-classicisme Portail de la protection du patrimoine
Зграда бившег затвора специјалне полиције у Нишу

Затвор специјалне полиције оформљен током немачке окупације Ниша у кући јеврејског трговца Данила Мевораха, у улици Октобарске револуције 13. То је пространа партерна кућа са више соба у којима је живела породица пред рат умрлог старог Данила Мавораха, супруга Марија, рођена Исаковић и њена четири сина. Архитектура Кyћа Мевораха је подигнута на почетку ХХ века,1900. године. Грађена је у стилу академизма са, у малтеру, наглашеним фасадним стубовима, са троугластим и полукружним натпрозорницима и кружним и квадратним медаљонима са биљним и геометријским шарама у поткровљу. Зграда кроз време Немци су 1942. године све чланове породице Меворах, њих 15, стрељали, десет у немачким логорима и пет на Бубњу код Ниша. Стрељана је на Бубњу и 61-годишња Марија са 14 чланова породице Исаковић. Уклонивши све укућане, Немци су кућу у улици Октобарске револуције 13 дали на коришћење одељењу Специјалне полиције из Београда, које је до nролећа 1942. године било смештено у згради Управе полиције у Душановој 52. Добивши ову kyћy, Специјална полиција је извршила извесне преправке, начинивши од соба канцеларије u ћелије, a од великог подрумског простора — затвор. Био је то истражни затвор у којем је, од 1942. до 1944. године, непрекидно било по неколико десетина комуниста, скојеваца и симпатизера НОР-а. Они су овде испитивани, мучени, одвођени у логор на Црвеном крсту, па и на стрељање. Највећи број затвореника бацан је у подрумске просторије овога затвора после фебруарског бекства из концентрационог логора на Црвеном крсту 1942. године и током познате Аћимовићеве потере комуниста и бораца НОР-а исте године од марта до јуна. Тада је Специјална полиција, на челу са шефом Мирком Живановићем, хапсила све напредне Нишлије, а посебно омладинце. Читаве 1942. па и 1943. године, све просторије затвора биле су препуне. Наредне, 1944. године, број затвореника је стално опадао. „Тежи политички кривци" из затвора на терену довођени су у затворе у Нишу, међу којима су били најпознатији немачки концентрациони логор на Црвеном крсту са другим мањим, пролазним немачким затворима, бугарски затвор у подрумима зграде армије на данашњем Тргу ЈНА и затвори Специјалне полиције у Казненом заводу, Душановој улици и у улици Књегиње Љубице поред Нишаве.http://www.novosti.rs/vesti/naslovna/drustvo/aktuelno.290.html:243088-Dvanaest-zatvora-za-Nislije Зграда данас После ослобођења кућа је поново коришћена као стамбени објекат. Споменик културе Због својих историјских и архитектонских вредности, ова кућа је стављена под заштиту закона 1988. године. Референце Спољашње везе [1]
Église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu de Pančevo

L'église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu de Pančevo (en serbe cyrillique : Успенска црква у Панчеву ; en serbe latin : Uspenska crkva u Pančevu) est une église orthodoxe serbe située à Pančevo, dans la province autonome de Voïvodine et dans le district du Banat méridional en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1430). Présentation L'église, dédiée à la Dormition de la Mère de Dieu, a été construite entre 1801 et 1810, avec le soutien de bienfaiteurs dont notamment Karađorđe Petrović (Karageorges), le chef du premier soulèvement serbe contre les Ottomans. Elle a été consacrée le 15 août 1811 par le presbytre de Pančevo Andrej Arsenijević. Elle a été conçue dans l'esprit de l'architecture baroque, avec une forte influence du classicisme. Elle est constituée d'une nef unique prolongée d'une abside demi-circulaire. La façade occidentale est dotée d'un portail monumental et est dominée par deux clochers richement ornés surmonté d'une structure complexe en étain et d'une croix. Selon le projet de la construction, ces deux clochers symbolisaient le peuple serbe partagé entre deux empires, l'empire d'Autriche et l'Empire ottoman. La décoration des façades joue sur les masses horizontales et verticales. Les corniches courant au-dessus du toit sont particulièrement profilées et les colonnes et les pilastres rythmant l'ensemble des façades sont surmontés de chapiteaux corinthiens. Les peintures de l'iconostase ont été réalisées en 1832 par Konstantin Danil, dont l'art est déjà influencé par la peinture néo-classique et le style Biedermeier. Les frères Mihajlo et Lazar Janić, sculpteurs sur bois originaires d'Arad, ont également participé à la décoration intérieure de l'église. Notes et références Voir aussi Article connexe Monuments culturels du district du Banat méridional Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Успенская церковь (Панчево)

Успенская церковь (серб. Успенска црква) — православный храм Банатской епархии Сербской православной церкви в городе Панчево в Сербии. Памятник культуры Сербии большого значения. В конце XVIII века в Панчеве уже действовала православная Преображенская церковь, которая находилась на севере города. Горожане решили воздвигнуть новую церковь, купив в 1794 году участок земли на юге Панчева за 1677 форинтов серебром. Одна вдова пожертвовала будущей церкви земельный участок с небольшим домом, где до 1796 года располагалась школа, переведённая в новое здание. В 1798 году на этом участке была построена временная часовня. В 1801 году за 5000 форинтов был куплен ещё один земельный участок, что завершило формирование территории, на которой сегодня находится Успенский храм. 17 июня 1807 года был заложен фундамент церкви. В строительстве принимал участие и руководитель Первого сербского восстания против Османской империи Карагеоргий. 15 августа 1811 года церковь была освящена. В 1916 году австрийцы отобрали у церкви для военных нужд три малых колокола и медное покрытие колокольни. В 1930—1931 годах проводился капитальный ремонт храма. Церковь построена в стиле барокко с элементами классицизма и представляет собой однонефное здание с полукруглой апсидой. Над западным входом возвышаются две колокольни. Иконостас церкви был расписан в 1832 году художником Константином Данилом. В 1996 году храм пострадал от пожара. Примечания
Успенска црква у Панчеву

Успенска црква у Панчеву је подигнута у периоду од 1801. до 1810. године, налази се под заштитом државе као споменик културе у категорији непокретних културних добара од великог значаја. Црква је изграђена добровољним прилозима добротвора међу којима је био и Карађорђе Петровић, као једнобродна грађевина у духу барока, са наглашеним елементима класицизма. Западним прочељем доминира раскошан портал уоквирен са два висока издужена, звоника. Смењивање снажних стубова са угаоним стубићима и прислоњеним пиластрима доприноси утиску стремљења у висину, на чему су градитељи Успењске цркве највише инсистирали. Посебна пажња је посвећена обради вишеструко профилисаног кровног венца и отмених коринтских капитела. Сликана декорација иконостасне преграде из 1832. године прва је велика наруџбина Константина Данила. Аутори једног од најрепрезентативнијих дрворезбарских дела српског класицизма су браћа Јанић из Арада. Радове у гипсу је извео Андреј Шнајдингер из Титела. Темељити конзерваторско рестаураторски радови на архитектури, зидном сликарству, иконостасу и мобилијару спроводе се од 1996. године, када је црква настрадала у пожару. Галерија Види још Списак споменика културе у Јужнобанатском округу Списак споменика културе од великог значаја Споменик оснивачима панчевачке гимназије Референце Спољашње везе „Успенска црква — Споменици културе у Србији”. САНУ. Успењски храм Панчево Успењска црква / Историјски објекти и споменици културе у Панчеву - Старо Панчево Списак споменика културе од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Théâtre de marionnettes Pinokio

Le Théâtre de marionnettes Pinokio (en serbe cyrillique : Позориште лутака Пинокио ; en serbe latin : Pozorište lutaka Pinokio) est un théâtre pour les enfants situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Zemun. Il a été créé en 1972. Ce théâtre, spécialisé dans les spectacles de marionnettes, se trouve 9 rue Karađorđeva. Présentation Le théâtre de marionnettes Pinokio a été créé sous le nom de Théâtre ambulant Pinokio en 1972. Il a été fondé par Živomir Joković, avec une petite troupe constituée de trois acteurs : Vera Ignjatović, Branislava Stanišić et Jovan Kovačev. Il a donné sa première représentation à Novi Sad le 13 septembre 1972 puis il s'est installé à Zemun en 1973. Il a obtenu le statut de théâtre professionnel en 1978. Répertoire Le répertoire du théâtre se compose de pièces fondées sur des contes de fée traditionnels, sur des mythes et des légendes, sur des poèmes épiques ou des textes dramatiques contemporains. Parmi les pièces représentées, on peut citer L'Arrivée à Marionnetteville de Jozef Per et Leo Spáčil, Škrti Berberin d'Aleksandar Popović, Les trois petits Cochons de Borislav Mrkšić, Cendrillon d'après Charles Perrault, la Princesse au petit pois de Jirži Štreda, l'Histoire magique d'après Pierre Gripari, Le Chevalier Criquet de Cvete Janeva, Peter Pan et Histoires de mon enfance d'Igor Bojović, La Belle au bois dormant de Živomir Joković, d'après Charles Perrault, La Légende de l'empereur et du berger de Boško Trifunović, Boucles d'or et les Trois Ours d'après Hans Christian Andersen, Ivice de Dragoslav Todorović, Karius et Bactus de Thorbjørn Egner, Max Metalik de Bojan Barić, Aladin ou la Lampe merveilleuse d'Aleksandar Novaković, Pinocchio d'Aleksej Tolstoj et Eva Borisova, La Cigale et la Fourmi de Milena Depolo, Bastien et Bastienne de Nikola Zavišić ou Le Voyage autour du monde de Nebojša Jovanović. Tournées Le théâtre a participé à de nombreux festivals nationaux et internationaux ; il a donné des spectacles en Italie, en Grèce, en France, en Suède, en Bulgarie, en Roumanie, en Ukraine, en Turquie, en Suisse, en Pologne, à Taïwan, en Inde ou au Canada. Festival Le théâtre organise le Festival international du monodrame et de la pantomime, créé en 1973. Références Articles connexes Culture à Zemun Ville de Belgrade Liens externes (sr + en) Site officiel (en) Courte notice sur le site de la Ville de Belgrade Portail du théâtre Portail de Belgrade