NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Амбасада НР Кине у Републици Србији

Амбасада Народне Репбулике Кине у Републици Србији (енгл. Embassy of the People's Republic of China in Serbia), краће Амбасада Кине у Србији, је дипломатско представништво Народне Републике Кине у Београду у Републици Србији. Историја Историја кинеске амбасаде у Србији може се пратити све до успостављања дипломатских односа између Народне Републике Кине и Социјалистичке Федеративне Републике Југославије 1955. године, када су основане амбасаде Београду и Пекингу, одн. када је почела размена амбасадора, а првог кинеског амбасадора у Југославији именовао је тадаши заменик министра спољних послова Ву Сјућуен. Џоу Ћује, саветник за државне послове при Амбасади је 13. априла 1955. дошао у Југославију и био задужен за припрему послова везаних за њено оснивање. Ву Сјућуен је потом 24. маја допутовао у Југославију, а 26. маја је председнику Јосипу Брозу Титу уручио акредитивно писмо. На месту тадашње амбасаде првобитно је била троспратна резиденција високог југословенског званичника, саграђена у западњачком стилу са по три мермерна стуба. У њој је некад живео Владимир Поповић, први југословнски амбасадор у Кини. По локланом времену, 7. маја 1999. године у 23:45 часова, а по пекиншком времену 8. маја рано у зору, бомбардер Б-2 који је полетео из САД лансирао је пет бомби типа JDAM директно погодивши Амбасаду Народне Републике Кине у улици Трешњиног цвета 3. На лицу места погинуло је троје кинеских држављана, Шао Јунхуан из новинске агеније Синхуа и Су Сингху и Џу Ји, из дневног листа Гуангминг. Више од двадесет запослених било је повређено, а зграда амбасаде потпуно уништена. Након ове несреће, Амбасада је до даљњег користила изнајмљење просторије на више различитих локација. Кинеска влада је 2004. године потписала споразум са владом Србије и Црне Горе о питању просторија амбасаде, на основу кога је кинеска страна место старе бомбардоване амбасаде као и сва права која је полагала за њено коришћење предала Србији и Црној Гори, која јој за узврат без накнаде обезбедила грађевинско земљиште за изградњу нове зграде. Поводом деветогодишњице бомбардовања, 7. маја 2008. године нова амбасада организовала је церемонију постављања камена темељца, а 15. јула 2010. године одржала је свечаност завршетка радова нове зграде. Том приликом је у Србији био Ву Банггуо, тадашњи председник Сталног комитета Националног народног конгреса Кине, који је присуствовао догађају те пресекао врпцу на свечаности . Крајем 2010. године, Градска управа Града Београда срушила је остатке бомбардоване амбасаде, а на том месту поставила спомен плочу. Године 2017. године отпочела је изградња Кинеског културног центра. Адресе одељења Амбасаде Види још Односи Кине и Србије Чен Бо Кинеска амбасада у Србији Канцеларија у Приштини Споменик Конфучију у Београду Напомене Референце
Савића механа

Савићева механа је најстарија и најпознатија механа у Грочанској чаршији. Подигнута је крајем 18. века. Грочанска чаршија је још 1966. године проглашена за споменик културе – просторну културно-историјску целину. Тринаест година касније, 1979. године, Грочанска чаршија утврђена и за културно добро од великог значаја. Поред решења о заштити Грочанске чаршије, у овом периоду донета су и решења којима су заштићени и појединачни објекти на територији вароши. Савића механа налази се у Чаршији и заштићена је у склопу просторне културно-историјске целине. Изглед Сазидана непосредно на реци Грочици, зграда је служила и као бедем да заштити Чаршију од набујалих вода ове речице. Чеони део зграде разликује ову механу од других у Чаршији. У основи је грађена као издужени правоугаоник од линје улице по дубини парцеле. Целом дужином бочне фасаде протеже се трем са аркадама, који је служио за комуникацију. Из трема се улазило у собе за преноћиште, док се у кафану, која се налазила у предњем делу зграде, улазило директно са улице. Историја Грочанске механе су биле простране просторије, премазане уљем или поплочане циглом. У сређенијим и познатијим механама столови су били прекривени шареним столњацима. Свака механа је имала своје сталне и привремене госте. За време пазарних дана механе су биле пуне трговаца, купаца и накупаца са стране. С вечери су навраћале рабаџије и разни гоничи стоке -џелебџије. Механе су имале и свој стамбени део у којима су живели власници са својим породицама. Због тога су механе биле отворене од раног јутра до касне вечери и гости су могли бити услужени у било које доба дана. Постоји предање да је у Савићеву механу често навраћао Хајдук Вељко Петровић са својом љубавницом Чучук Станом, где су се забављали и проводили. Иако је мењала власнике, зграда је стално имала функцију кафане. Као власник најдуже се задржао извесни Савић, по коме је и добила име. Види још Грочанска чаршија Референце Литература Гроцка : споменичко наслеђе. Београд: Завод за заштиту споменика културе града Београда. 1970. Лазаревић, Милан (1999). Гроцка и Грочани. Београд: Библиотека "Илија Гарашанин". Живковић, Нада (2011). . „Грочанске куће - парадигма времена” (PDF). Наслеђе: 267—279. Приступљено 1. 10. 2018. COBISS.SR 186737932 Атић, Зорица (2018). Топлина варошког дома Гроцке : Грочанска чаршија и ранчићева кућа. Гроцка: Центар за културу Гроцка. Спољашње везе Николић, Зоран (11. 1. 2018). . „Београдске приче: Грочанска чаршија старија од Скадарлије”. Вечерње новости. Приступљено 15. 11. 2018.
Maison de Pavle Horvat

La maison de Pavle Horvat (en serbe cyrillique : Кућа Павла Хорвата ; en serbe latin : Kuća Pavla Horvata) est située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Zemun. En raison de sa valeur architecturale, cette maison, construite en 1910, figure sur la liste des biens culturels de la Ville de Belgrade. Présentation La maison, située 4 rue Ivićeva, a été construite en 1910 dans un style Art nouveau. Elle se trouvait sur le domaine de l'ingénieur Pavle Horvat, qui fut l'auteur du nouveau plan d'urbanisme de Zemun en 1911. La maison dispose d'une cave, d'un rez-de-chaussée et d'un étage. La façade, symétrique, est ordonnancée autour d'une légère avancée centrale où se trouve l'entrée principale ; cette projection est soulignée par un tympan triangulaire orné d'un cartouche ; l'attique est orné de diverses figures. Le toit mansardé est recouvert de tuiles noires. Les ouvertures sont richement ornées. Références Article connexe Architecture à Belgrade Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Кућа инжењера Павла Хорвата

Кућа инжењера Павла Хорвата је споменик културе. Налази се у Земуну у улици Ивићева бр.4. Историјат Зграда у Земуну Ивићева бр.4 је градска кућа грађена 1910. године у стилу сецесије. Градио је за своје потребе инжењер Павле Хорват који је 1911. године израдио нови регулациони план Земуна. Она и данас служи намени за коју је и направљена тј. за становање. Опис Зграда је вишеспратница, има подрум, приземље, спрат и поткровље (мансарду). Кућу карактерише асиметрично постављен улаз, плитки средишњи ризалит наглашен тимпаноном у којем се налази картуш, као и стојеће фигуре на атици. Кућа је грађена од тврдог материјала, опека са кречним малтером. Мансардни кров је покривен етернит плочама (сада замењене профилисаним лимом) и бибер црепом. По својим стилским вредностима, доследно спроведеном концепту сецесијске декорације у традиционалну шему оквира стилске једноспратнице, ова кућа припада групи објеката културно-историјских вредности. Налази се у граничном подручју заштићене просторне културно-историјске целине Старо језгро Земуна, с којом чини архитектонско-стилски континуитет. Види још Списак споменика културе у Београду Спољашње везе Кућа инж. Павла Хорвата План Града-Доњи Град Земун Званични сајт општине Земун Туристички центар Земуна Овај чланак о Београду је клица. Можете допринети Википедији тако што ћете га проширити.
Джурджеви ступови

Манастирът „Джурджеви ступови“ или на български Манастирът "Стълбовете на Свети Георги" е православен манастир на Сръбската православна църква намиращ се в областта Стари Рас. От манастира се открива гледка към Нови пазар и долината на Рашка. За съществуването на манастира се споменава по времето на първия сръбски крал Стефан Първовенчани, който в житието посветено Стефан Неманя (Свети Симеон) отбелязва, че комплексът е изграден през 1171 година от баща му, който по този начин ознаменува победата си на Косово поле над византийците и брат си Тихомир. Манастирският комплекс е разрушен по време на османското владичество. Архитектурата, интериорът и изписването на манастирската църква го причисляват към т.нар. Рашки стил. Манастирът е реставриран в периода 1960 - 1982 г., а от 1979 година като част от Комплекса „Стари Рас“ е в списъка на световното културно наследство на ЮНЕСКО. Към момента манастирът е действащ. Вижте също Стари Рас Сопочани Стара Рашка Външни препратки Манастирът „Джурджеви ступови“ Архив на оригинала от 2021-01-22 в Wayback Machine. Благо Фонд ((en)) Манастир „Стълбове на Свети Георги“ Уебсайт на манастира Архив на оригинала от 2009-08-07 в Wayback Machine.
Đurđevi stupovi

The Đurđevi Stupovi Monastery (Serbian: Манастир Ђурђеви ступови, romanized: Manastir Đurđevi stupovi, lit. "Pillars of St. George") is a Serbian Orthodox monastery located in the vicinity of medieval Stari Ras and today's city of Novi Pazar, in the Raška region of Serbia. The monastery is located near Novi Pazar, on the top of a prominent elevation covered with woods. It was erected in ca. 1170 as an endowment of Grand Prince Stefan Nemanja, dedicated to Saint George; it is known as the "Pillars of St. George". The monastery is exceptional not only for its position and significance it had according to medieval chronicles and manuscripts, but also for its particular architecture. It was named after the church dedicated to St George and its two former bell towers, two high towers – pillars (old Slavic language- stolp, stub). Namely, according to Stefan the First-Crowned, Nemanja had built this church to commemorate his gratitude to St. George for saving him from dungeons-caves where he was put by his brothers. Gallery Burials Stefan Dragutin of Serbia See also List of Serbian Orthodox monasteries References Sources Vojvodić, Dragan; Marković, Miodrag (2023). Djurdjevi Stupovi in Ras. Novi Sad: Platoneum. External links Pillars of St. George- Virtual Tours and Photo Collections of the Blago Fund
Đurđevi Stupovi

Đurđevi Stupovi (en serbe cyrillique : Ђурђеви Ступови) ou, en français, le monastère de la région de Saint-Georges (souvent, à tort, traduit par des piliers de Saint-Georges) est un monastère orthodoxe de Serbie, situé près de Novi Pazar, dans la région de la Raška. Il dépend de l'éparchie de Ras-Prizren et figure sur la liste des monuments d'importance exceptionnelle du pays (identifiant no SK 155). Le monastère est en activité. Situation Érigé au sommet d’une colline, il offre une vue dégagée sur la vallée et la ville de Novi Pazar. Histoire Le monastère a été fondé en 1168 par le grand żupan de Rascie Stefan Nemanja, près de la capitale serbe médiévale de Ras. Le monastère comprend encore les ruines du réfectoire, des dortoirs, des citernes et les murs de la tour d’entrée. L’ensemble date du XIIe siècle. Le déclin du monastère a commencé avec l’occupation ottomane de la Serbie. Il s’est accompli avec les destructions dues à la Première Guerre balkanique de 1912. Le monastère abrite des fresques du XIIIe siècle, notamment dans la chapelle Saint-Georges. Ces fresques sont très endommagées et la plupart ont été transférées au Musée National à Belgrade. Une campagne de restauration a été engagée entre 1960 et 1982. La reconstruction systématique du monastère a commencé en 2001 et l’évêque Artemije a envoyé trois moines Đurđevi Stupovi pour superviser les travaux. En 1979, Đurđevi Stupovi a été inscrit sur la liste du patrimoine mondial de l’UNESCO, en même temps que Stari Ras (Vieux Ras) et le monastère de Sopoćani. Références Bibliographie Dragan Vojvodić et Miodrag Marković, Djurdjevi Stupovi in Ras, Novi Sad, Platoneum, 2023 (lire en ligne) Voir aussi Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Raška Lien externe Đurđevi Stupovi- visite virtuelle et collection de photographies du Blago Fond (sr + en) Site consacré à Đurđevi Stupovi Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme
Klooster Đurđevi Stupovi

Het Klooster Đurđevi stupovi (Servisch: Манастир Ђурђеви ступови) is een Servisch-orthodox klooster gelegen in de regio Raška in Servië. Het ligt in de buurt van de stad Novi Pazar. Het klooster werd gesticht door de grootvorst van Rascia, Stefan Nemanja, in 1166, op de locatie van de Servische middeleeuwse hoofdstad Ras. Het complex staat op een lijst van UNESCO. Begraven Stefan Dragutin Externe link Officiële website Đurđevi Stupovi- Blago Fund
Đurđevi stupovi

Đurđevi stupovi (cyr. Ђурђеви cтупови) – prawosławny monastyr z XII wieku położony w pobliżu miasta Novi Pazar w Sandżaku, w Serbii. Kościół został ustanowiony przez księcia Raszki Stefana Nemanię w 1166 na miejscu dawnej serbskiej stolicy. Jest to wczesny typ budowli jednonawowej z kopułą, trzema apsydami od wschodu i dwiema wieżami od zachodu. Wewnątrz zachowały się resztki malowideł ściennych z XII w. Đurđevi stupovi zostało wpisane na listę światowego dziedzictwa UNESCO w 1979 roku. Przypisy Linki zewnętrzne Đurđevi Stupovi- Blago Fund Đurđevi stupovi na www.eparhija.me (serb.)
Джурджеви-Ступови

Джу́рджеви-Сту́пови (серб. Ђурђеви ступови, в переводе Георгиевы башни) во имя святого великомученика Георгия — мужской монастырь Рашско-Призренской епархии Сербской православной церкви, находящийся близ археологического заповедника Стари-Рас недалеко от современного города Нови-Пазара. Монастырь входит в список памятников культуры Сербии исключительного значения. История Был основан до 1171 года Стефаном Неманей, около 1175 года была построена церковь, первоначально имевшая две башни на западном фасаде, давшие название монастырю. Позднее король Стефан Драгутин расширил церковь. В 1316 году он, вернувшись из изгнания в Среме, удалился в Джурджеви-Ступови, где вскоре умер и был погребён. Монастырь, занимавший выгодную позицию на холме над городом, играл большую роль в политической жизни страны, но после захвата Сербии турками стал приходить в запустение, а в 1689 году в ходе австро-турецкой войны был оставлен монахами и постепенно разрушился. В 1960 году началась реставрация церкви и консервация сохранившихся развалин. В 1979 году монастырь в составе Стари-Раса был включён в список Всемирного наследия ЮНЕСКО. В 1999 году были восстановлены кельи, а в 2002 году была построена трапезная, после чего восстановилась монастырская жизнь. С 2001 года ведётся восстановление стен и башен. Храм святого Георгия в монастыре является выдающимся памятником сербской архитектуры XII века и ярким памятником рашского стиля, синтезировавшего романский и византийский стили. При его строительстве был использован ряд новаторских решений — башни у главного входа, боковые вестибюли, купол эллиптической формы, неправильная форма алтарной части и центрального зала церкви, ставшие основополагающими для сербской архитектуры. Внутри церкви сохранились немногочисленные современные постройке фрески, большая часть которых была при реставрации снята со стен и перевезена в Национальный музей в Белграде. Внутри монастыря расположен музей, где выставлены археологические находки и фрагменты разрушенных сооружений, обнаруженные на монастырской территории. Примечания Ссылки Сайт монастыря Монастырь на сайте Рашско-Призренской епархии Литература Мальцева С. Приделы в сербских храмах XIII- первой половины XIV вв. // Византийский временник. — 2012. — Т. 71. — С. 177—199. Иеродиак. Игнатий (Шестаков), Л. К. Масиель Санчес. Джурджеви Ступови // Православная энциклопедия. — М., 2007. — Т. XIV : Даниил — Димитрий. — С. 557—558. — 39 000 экз. — ISBN 978-5-89572-024-0.
Embassy of the United Kingdom, Belgrade

The Embassy of the United Kingdom in Belgrade is the chief diplomatic mission of the United Kingdom in Serbia. It also represents the British Overseas Territories in Serbia. History The original British legation house in Belgrade was located 22 Gračanička Street however as the importance of the mission grew and the volume of consular and commercial activity it outgrew its building. The embassy move into leased space at No. 42 in the same street in the mid-1930s. After the World War II this building was again thoroughly overcrowded. In 1951, the adjacent site at No. 44, was bought from the Serbian government. The lease on No. 42 was given up in the late-1970s. The current Embassy is located at Resavska 46. Ambassador's residence During visit of Yugoslav President Tito to Britain in 1953 the foreign secretary, Sir Anthony Eden, spoke to him about the British Embassy's accommodation needs in Belgrade and, as a result, the Yugoslav government offered a site for a new residence, which was accepted in 1955. The British Ambassador's residence in Belgrade, “Elsie Inglis House”, is named after Elsie Inglis, a doctor and campaigner for women's suffrage and founder of the Scottish Women's Hospitals in Serbia. The renaming ceremony took place on International Women's Day in 2015 and was conducted by the President of Serbia Tomislav Nikolić and then UK Ambassador Denis Keefe. See also Serbia–United Kingdom relations List of diplomatic missions in Serbia List of ambassadors of the United Kingdom to Serbia References
Hyde Park, Belgrade

Hyde Park (Serbian: Хајд парк / Hajd park) is a park in suburban Belgrade, Serbia. It is situated in the municipality of Savski Venac, on the northern slopes of Topčider Hill. It consists of two parts: woodland with tracks for running, and another with appliances for fitness and recreation. The park is triangular in shape. Hyde Park was laid out in the 1930s. Though called park, it is officially classified as an urban forest. It covers an area of 8.28 ha (20.5 acres). Nearby are Partizan Stadium, House of Flowers and Prokop station. See also Topčider References External links Hyde Park, Belgrade (in Serbian) Running tracks - Hyde Park (in Serbian)
Хајд парк (Београд)

Хајд парк је парк у урбаном делу Београда, на северним падинама Топчидерског брда, на општини Савски венац. Топчидерско брдо некада била засебна општина и обухватала је месне заједнице Дедиње, Сењак, Топчидер и Мостар. Сам парк састоји се из два дела који дели централна стаза са дрворедом платана — први је парк-шума са уређеним стазама за трчање, а други је намењен за рекреацију и фитнес. Парк је уређен, осветљен и добро посећен. Захвата површину од око 7,3 ha и троугластог је облика оивичен асфалтираним стазама са све три стране. У непосредној близини је стадион Партизана и Кућа цвећа. Парк представља границу две Савсковеначке месне заједнице Дедиња и Сењака Настанак парка Хајд парк је имењак истог из Лондона. Физички представља природни наставак Кошутњака и Топчидера, који је раздвојен изградњом саобраћајница. Уређење је почело током 1930-их година 20. векa. Отворен је за грађанство 1937, са седам километара пешачких стаза и два километра коњаничких, са по једним игралиштем за мању и већу децу. Хајд парк је данас веома посећен и о њему се стара ЈКП Зеленило Београд. Представља зелену оазу у густо насељеном делу Београда и један је од десет паркова на општини Савски венац. Отворен је током целе године. Изглед парка Парк је окружен трима великим улицама — Булевар Војводе Путника, Булевар Кнеза Александра Карађорђевића и Топчидерски венац. У круг целом дужином, налази се трим-стаза за трчање и рекреацију, укупне дужине око 1.400 m. Стаза је посута пиљевином, а око ње су вежбалишта за тренинг. У предњем делу Хајд парка је фитнес на отвореном, са 12 справа за вежбање, постављених 2009. године. Пешачке стазе су асфалтиране, поплочане и осветљене. У централном делу парка постоји и уређено дечје игралиште са неколико справа. Види још Дедиње Сењак Топчидер Референце Галерија Спољашње везе Викимапија - Хајд парк
Tehnička škola Ivan Sarić (Subotica)

Tehnička škola u Subotici je osnovana je kao Mašinski, elektrotehnički i saobraćajni školski centar (MESŠC) na osnovu odluke Narodnog odbora Subotice od 28. rujna 1961. godine, u čemu je veliku ulogu imao narodni zastupnik László Balla. Današnje ime nosi od 1999. godine. Od 31. kolovoza 2010. godine škola nosi ime jednog od poznatih bačkih Hrvata, pionira zrakoplovstva, Ivana Sarića. Danas se škola nalazi u zgradi na Trgu Lazara Nešića 9 koja je izgrađena za potrebe ugarske željeznice 1912. – 1913. godine. Nastava se odvija u četirima područjima rada na dvama nastavnim jezicima, srpskom i mađarskom. Danas ju pohađa 1700 redovnih i 200 izvanredovnih učenika. Nastavu predaje 150 nastavnika. Dvorana za tjelesni odgoj ostala je bez krova zbog požara 23. kolovoza 2009. Škola je također razvojni centar za ECDL. U ovu su školu išle mnoge poznate osobe, među kojima gradonačelnik Modest Dulić. U području elektrotehnike postoji pet nastavnih smjerova za koje se učenici mogu obrazovati: elektrotehničar računala, elektrotehničar procesnog upravljanja, elektroinstalater, autoelektričar i elektromehaničar za termičke i rashladne uređaje. U području prometa postoje četiri nastavna smjera za koje se učenici mogu obrazovati: tehničar unutarnjeg prijevoza, tehničar cestovnog prometa i vozač motornih vozila. U području strojarstva i obrade kovina postoji pet nastavnih smjerova za koje se učenici mogu obrazovati: automehaničar, bravar, strojni tehničar za računalno konstruiranje, tehničar za računalno upravljanje i operater strojne obrade. U području metalurgije učenici se mogu obrazovati za zlatara. Izvori Vanjske poveznice Službene stranice Školske novine
Tehnička škola „Ivan Sarić” Subotica

Tehnička škola u Subotici je osnovana je kao „Mašinski, elektrotehnički i saobraćajni školski centar“ (MESŠC). Današnji naziv je dobila 1999 godine. Organizovana je u četiri područja rada, na dva nastavna jezika: srpskom i mađarskom. Trenutno školu pohađa 1.350 redovnih i 200 vanrednih učenika. Sa njima radi oko 130 nastavnika teorijske i praktične nastave. Od 31. avgusta 2010. godine škola nosi naziv po jednom od najznačajnijih pionira jugoslovenskog vazduhoplovstva, Ivanu Sariću. Funkciju direktora škole obavlja Željko Rajčić. Područja rada i najčešći smerovi Mašinstvo i obrada metala Mašinski tehničar za kompjutersko konstruisanje Tehničar za kompjutersko upravljanje Bravar - zavarivač Industrijski mehaničar Operater mašinske obrade Elektrotehnika Elektrotehničar informacionih tehnologija Elektrotehničar računara Administrator računarskih mreža Elektrotehničar telekomunikacija Tehničar mehatronike Saobraćaj Tehničar drumskog saobraćaja Saobraćajno transportni tehničar Vozač motornih vozila Vidi još Zgrada mašinsko-elektrotehničkog školskog centra u Subotici Reference Spoljašnje veze Zvanični sajt škole Novine učenika i profesora škole Tehnička škola "Ivan Sarić" dobitnik zlatne medalje za kvalitet (B92, 12. mart 2023)