Cerkev sv. Marka, Beograd

Cerkev svetega Marka (srbsko Црква Светог Марка, latinizirano: Crkva Svetog Marka) je vzhodno pravoslavna cerkev v Beogradu v Srbiji. Stoji v parku Tašmajdan, v bližini stavbe državnega zbora. Zgrajena je bila v srbsko-bizantinskem slogu in dokončana leta 1940 na mestu prejšnje cerkve iz leta 1835. Je druga največja cerkev v državi, takoj za cerkvijo svetega Save. Ob cerkvi stoji majhna ruska pravoslavna cerkev, cerkev Svete Trojice. Zgodovina Cerkev, posvečena sv. Marku Evangelistu, je bila zgrajena v medvojnem obdobju med letoma 1931 in 1940 v parku Tašmajdan v središču Beograda. Zgrajena je bila nekoliko severneje od lesene cerkve iz 19. stoletja, ki je bila uničena leta 1941. Stara cerkev Prvotna lesena cerkev je bila zgrajena med letoma 1835 in 1836, v času beograjskega metropolita Petra Jovanovića (umrl 1833–1859). Glavni donator je bil trgovec Lazar Panča (umrl 1831). Posvečena sv. Marku je bila zgrajena znotraj obstoječega pokopališča. Bila je pravokotna stavba, katere zunanja površina je bila 11,5 x 21 m, notranja pa 7,75 x 17,46 m. Hkrati je knez Miloš Obrenović, ki je bil tudi donator te cerkve, zgradil razkošno cerkev svetih apostolov Petra in Pavla v Topčiderju (dokončana leta 1834). Dela na obeh cerkvah je nadzoroval arhitekt Nikola Živković (1792–1870). Leta 1838 sta bila neposredno ob cerkvi pokopana knez Milan in škof Gavrilo Popović iz Šabca. Po majskem udaru sta bila v tej cerkvi pokopana kraljevi par, kralj Aleksander I. Karadžordževič in kraljica Draga. Okoli leta 1870 je bila cerkev župnijski sedež Terazije s 312 domovi in ​​Palilule s 318 domovi. Med prvo svetovno vojno so jo uničile avstrijske čete, nato pa so jo leta 1917 obnovili. Hudo poškodovana je bila med nemškim bombardiranjem Beograda leta 1941, ko je bila zadeta na Cvetno nedeljo, 13. aprila 1941. Ruševine so bile odstranjene leta 1942. Nova cerkev Zaradi hitre rasti mesta in naraščanja prebivalstva je bilo v začetku 20. stoletja treba zgraditi večjo cerkev v beograjski četrti Palilula. Pogoste vojne so to omogočile šele leta 1930, ko sta dva beograjska arhitekta, brata Petar in Branko Krstić, oba profesorja na Fakulteti za arhitekturo Univerze v Beogradu, zasnovala načrte za novo cerkev svetega Marka. Sedanja stavba cerkve sv.a Marka je bila zgrajena po njunih načrtih med letoma 1931 in 1940. Izbruh druge svetovne vojne je prekinil popolno dokončanje cerkve, zlasti notranjosti. Končana so bila le gradbena dela. Temeljni kamen je bil položen 8. maja 1931, ko ga je posvetil tudi srbski patriarh Varnava. Gradnja se je začela leta 1932, zunanjost pa je bila končana leta 1939. Bogoslužje je v novi cerkvi potekalo med vojno leta 1941 in po njej do 14. novembra 1948 v preurejenem narteksu cerkve. Na ta dan je bila cerkev posvečena (s strani srbskega patriarha Gavrila V.) in odprta za bogoslužje. Načrtovali so, da bi celotno notranjost okrasili s freskami. Zunanje stene so v dveh barvah naravnih materialov v srbsko-bizantinskem slogu. Zvonik cerkve je del same cerkve na zahodni strani. Zaradi že tako urbaniziranega območja okoli nje gradnja ni mogla slediti strogemu cerkvenemu kanonu glede lege vzhod-zahod. Da bi se cerkev prilagodila obstoječi mestni mreži, je patriarh Varnava dal posebno dovoljenje, da nova cerkev odstopa za 10 stopinj od kanonskega pravila. Tako se je glavni vhod poravnal z Resavsko ulico, ki poteka čez njo. Za model za novo cerkev je bil uporabljen samostan Gračanica. Dokler je ni presegla cerkev sv. Save, je bila cerkev sv. Marka največja srbska cerkev. Velja za eno najlepših stavb sakralne arhitekture v srbsko-bizantinskem neozgodovinskem slogu. Več kot sedemdeset let po začetku gradnje cerkev sv. Marka ni dokončana. To se nanaša predvsem na njeno notranjost, okraševanje, fresko poslikavo, ustrezno osvetlitev, akustiko, ogrevanje in prezračevanje. Po drugi svetovni vojni se je v sami cerkvi iz objektivnih razlogov le malo delalo. Nad vhodnimi vrati v cerkev na zunanji fasadi je ikona v mozaiku svetega apostola in evangelista Marka, delo Veljka Stanojevića iz leta 1961. Tla v cerkvi so iz leta 1974, tla soleje (prostora pred ikonostasom in oltarjem (svetiščem) pa so bila iz marmorja izdelana leta 1991. Obletnica operacije Nevihta, ki je bila namenjena žalovanju za ubitimi in izgnanimi Srbi iz Hrvaške in Bosne in Hercegovine, se praznuje 5. avgusta v cerkvi sv. Marka. Leta 2017 se je začela popolna preureditev platoja, ki je služil kot podaljšek parka Tašmajdan pred cerkvijo. Odstranjen je bil star asfaltni tlak, ki je služil kot parkirišče. Arhitekt Jovan Mitrović je zasnoval novo, izravnano kombinacijo granitnih plošč in zelenih površin. Plato je bil razdeljen na dva dela, levi in ​​desni, ki ju ločuje zeleni otok. Desna, 'slavnostna' stran je pravilno oblikovana, granitne plošče pa postavljene v horizontalnem ritmu, prekinjenem s tankimi kvadrati iz rdečega italijanskega granita. Zasnovana je po vzoru fasade Michelangelovih templjev na Kapitolu v Rimu. Ideja je vizualno razširiti cerkev. Leva stran bo imela 'razkuštran' vzorec, izdelan iz različno velikih in kombiniranih granitnih plošč. Plato je bil dokončan leta 2018. Leta 2018 je bil na zelenici med novo dokončanim platojem in tramvajsko postajo v parku Tašmajdan postavljen spomenik srbskemu patriarhu Pavlu. 1,8 m visok bronasti spomenik je avtor Zoran Maleš. Arhitektura Zunanjost Cerkev je dolga 62 m, široka 45 m in visoka 60 m, brez križa. Notranjost Notranjost cerkve obsega 1150 m2. Naos lahko sprejme 2000 ljudi, korna empora pa 150 glasbenikov. Zaradi števila vernikov, ki jih je lahko sprejela, je bila to največja srbska pravoslavna cerkev v medvojni Jugoslaviji. Osrednji ikonostas cerkve, ki ga je zasnoval arhitekt in profesor Zoran Petrović, sega v leto 1992. Izdelan je iz marmorja, ikone pa so iz mozaika iz leta 1996 do 1998, delo slikarja Đura Radlovića. Leta 2017 je Radlović na 20 metrov visoko apsido nad oltarjem postavil še en mozaik, izdelan iz koščkov beneškega stekla. Mozaik predstavlja Bogorodico Širšajo ali Mater Božjo, večjo od nebes. Druge upodobitve so Obhajilo apostolov in Bogoslužje, ki vključujejo pomembne srbske pravoslavne svetnike in duhovnike, kot so sveti Sava, Bazilij Ostroški, Nikolaj Velimirović, Petar Zimonjić in patriarh Pavle. Mozaik ikonostasa prikazuje tudi Marijino oznanjenje. Običajno je Bogorodica upodobljena pri opravljanju hišnih opravil, medtem ko ji angel Gabrijel oznanja, da bo postala mati Jezusa Kristusa po deviškem spočetju, tukaj pa je upodobljena, kot da je vidno presenečena nad mislijo, da bo Mati Božja. Verjame se, da je to največji mozaik v kateri koli oltarni apsidi na svetu. Razprostira se na 130 kvadratnih metrih, od tega Mati Božja pokriva 80 metrov. Na vsak kvadratni meter je vključenih od 10 do 15 tisoč steklenih teser. Druge teme na mozaiku so evharistija apostolov in upodobitve svetega Save, svetega Bazilija Ostroškega, Nikolaja Velimirovića in patriarha Pavla. Načrtovali so, da bi notranjost cerkve, ki je imela desetletja gole stene, v celoti poslikali, deloma z mozaiki, deloma s freskami. Po dveh letih priprav je bil poleti 2022 na 30 metrov visok strop nad oltarjem in njegovo apsido postavljen 100 kvadratnih metrov velik mozaik. Upodablja Kristusa v slavi z dvema angeloma, ki lebdita nad njim. Mozaik je prav tako delo Radlovića in je izdelan iz 8,5 milijona kosov žganega beneškega stekla. Cerkev ima tri oltarje. Oltarna miza je prav tako iz marmorja z manjšimi mozaiki na sprednji strani. Desno od oltarja je manjši oltar, posvečen svetemu despotu Stefanu Lazareviću, oltar na severni strani pa je posvečen Gospodovemu spremenjenju. Ob vstopu v cerkev je na desni strani ob južni steni cerkve marmorna grobnica cesarja Štefana Dušana (vladal 1331–55), ki jo je zasnoval Dragomir Tadić. Cesar je bil prvotno pokopan v svoji zakladnici, samostanu Svetih nadangelov blizu Prizrena. Samostan je stoletja ležal v ruševinah. Med pregledom kraja leta 1927 je zgodovinar Radoslav Grujić odkril cesarjeve relikvije. Prepeljal jih je v Skopje in jih nato izročil palači Patriarhata. Relikvije so tam počivale do leta 1968, ko so jih premestili v cerkev sv. Marka. Na nasprotni, severni strani je grobnica srbskega patriarha Germana (umrl 1991) zgrajena v istem slogu in iz istega materiala. Nad cesarjevo in patriarhovo grobnico sta mozaika, ki ju je izdelal Đuro Radlević: Kronanje cesarja Dušana in Božje oko. V notranjosti je tudi 100 kilogramov težak čebelji panj v obliki makete cerkve. Na sredini cerkve pod osrednjo kupolo je apolielei, kolesni lestenec, izdelan iz bakra po načrtih Dragomirja Tadića iz leta 1969, delo akademskega kiparja Dragutina Petrovića. Pod narteksom cerkve je kripta, ki je bila leta 2007 preurejena. Vgrajen je bil nov brušen marmor, klimatska naprava, prezračevanje in ozvočenje, preurejeni pa so bili tudi grobovi. V njej je več grobov, prenesenih iz prvotne cerkve: metropolita Teodosija (1815–1892), niškega škofa Viktorja (1797–1888), šabaškega škofa Gavrila (Popović, 1811–1871) in timoškega škofa Mojsija (1835–1896). Tukaj so pokopani tudi kralj Aleksander I. in kraljica Draga (†1903), Ana Jovana Obrenović (†1880), kneza Milana M. Obrenovića (1819–1839) in Sergija M. Obrenovića (†1878) ter grob mecena stare cerkve, Lazarja Panče. Na splošno je celoten prostor zelo velike kripte malo izkoriščen in primeren za galerijo, muzej ali razstavni prostor. Cerkvena zakladnica je trenutno v sobi na južni strani in vsebuje bogato zbirko ikon in dragocenih artefaktov. Najdragocenejše ikone so Bogorodica s Kristusom iz 16. stoletja; Jezus Kristus na prestolu, ikona iz konca 18. stoletja; Sveti Nikolaj na prestolu, sveti cesar Konstantin in cesarica Jelena, ikona iz prve polovice 19. stoletja; Sveti Dimitrij in sveti Jurij, ikona iz leta 1849; Bogorodica s svetniki, ikona iz prve polovice 19. stoletja; sv. Jurij in sveti Dimitrij, ikona iz sredine 19. stoletja; Kronanje presvete Bogorodice, ikona iz sredine 19. stoletja; sveti cesar Konstantin in cesarica Jelena (Povišanje Častnega križa), ikona iz sredine 19. stoletja; Bogorodica s Kristusom, svetim prerokom Danijelom in svetim Janezom Krstnikom, ikona iz leta 1863; Bogorodica Arabska, ikona iz leta 1872; sveti Sava, ikona iz leta 1870; sveti kralj Štefan Dečanski, ikona iz leta 1883; sveti apostol in evangelist Marko, ikona s konca 19. stoletja; sveti nadangel Mihael, ikona iz leta 1889; ikona romarjev (Bogorodica, Jezus Kristus, apostoli, poslednja sodba), ikona s konca 19. stoletja; Sveti Jurij, ki ubija zmaja, ikona iz leta 1926; in številne druge ikone. Ikone so predvsem delo uglednih slikarjev in ikonopiscev iz 19. in 20. stoletja: Steve Todorovića, Nikole Markovića, Dimitrija Posnikovića, Vladimirja Vojnovića, Pavla Čortanovića, Lukijana Bibića, Vase Pomorišca, Đorđa Popovića, Olge Krdžalić in drugih. Ikona Device Odigitrije iz 16. stoletja velja za drugo najstarejšo ikono, ohranjeno v Beogradu. V imenu Očeta in Sina in Svetega Duha s tem posvečujemo temeljni kamen te Božje cerkve, posvečene svetemu apostolu in evangelistu Marku, v prestolnici Jugoslavije, kraljevem mestu Beogradu, poleg stare cerkve svetega Marka, na cerkveni zavetniški praznik, 25. aprila (8. maja po novem koledarju) leta 7439 od stvarjenja in leta 1931 od učlovečenja našega Gospoda med radostno vladavino njegovega veličanstva kralja Aleksandra I. jugoslovanskega, in poglavarja Srbske pravoslavne cerkve, njegove svetosti srbskega patriarha Varnave, ki je izvršil to sveto dejanje posvetitve. Sklici Zunanje povezave Uradno spletno mesto Belgrade Church Architecture