NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zgrada Zavičajnog muzeja u Rumi

Zgrada Zavičajnog muzeja je nepokretno kulturno dobro, spomenik kulture od velikog značaja. Nalazi se u Rumi u Glavnoj ulici br. 182. Povijest Dao ju je podići barun Marko Pejačević. Nakon preorganiziranja Vojne granice barun Marko Pejačević je izabrao Rumu za svoje sjedište. Mnogo je pridonio gospodarskom i urbanističkom razvitku i napretku grada u 18. stoljeću. Za Franjevačku gimnaziju u Rumi dao je podići 1772. godine ovu zgradu. Prema predaji ovo je prva građevina na kat u Rumi. Danas je u zgradi Zavičajni muzej Rume sa svojom zbirkom i dva legata, slikara Milivoja Nikolajevića i Romana Soretića. Izgled Zgrada je sagrađena kao masivna uglovnica na kat, osnove u obliku slova L. Krov je na dvije vode, pokriven papar crijepom. Fasade su jednostavne obrade, bez fasadnog ukrasa, s nizom pravokutnih prozora u prizemlju i na katu. Vodoravna podjela izvedena je jednostavnim kordonskim i profiliranim potkrovnim vijencem. Glavna ulična fasada okrenuta je prema sjeveru, a drugi dio, također ulične fasade, prema zapadu. Zgrada je do danas u potpunosti sačuvala svoj izgled i karakteristike objekata vojnograničarske arhitekture. Zaštita Konzervatorsko-restauratorski zahvati napravljeni su 1977. – 1982., 1986. – 1988., 2002. i 2005. godine. Proglašena je spomenikom kulture od velikog značaja za Republiku Srbiju. Vidi još Popis spomenika kulture u Srijemskom okrugu Izvori Sadržaj ovog članka dijelom je ili u potpunosti preuzet s http://www.sanu.ac.rs. Nositelj autorskih prava nad materijalom dao je dopuštenje objaviti ovaj sadržaj pod slobodnom licencijom. Dokaz o tome nalazi se na sustavu OTRS, a broj tiketa s konkretnim dopuštenjem je 2009072410055859. Vanjske poveznice (srp.) Spisak spomenika kulture od velikog značaja u Vojvodini Arhivirana inačica izvorne stranice od 17. svibnja 2014. (Wayback Machine) (srp.) Republički zavod za zaštitu spomenika kulture - Beograd (srp.) Lista spomenika (srp.) Republički zavod za zaštitu spomenika kulture-Beograd/Baza nepokretnih kulturnih dobara
Зграда музеја у Руми

Зграда музеја у Руми се налази се у Главној улици бр. 182, подигнута је 1772. године за Фрањевачку гимназију. Представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Саградио је барон Марко Пејачевић, који је после преуређења Војне границе изабрао Руму за своје седиште и значајно допринео економском и урбанистичком развоју и напредовању овог града у 18. веку. По предању, била је то прва спратна грађевина у Руми. Изглед Зграда је саграђена као масивна угаона спратна грађевина са основом у облику ћириличног слова „Г” и двоводним кровом покривеним бибер црепом. Фасаде су једноставне обраде, без фасадног украса, са низом правоугаоних прозора у приземном и спратном делу. Хоризонтална подела изведена је помоћу једноставног кордонског и профилисаног поткровног венца. Главна улична фасада је окренута према северу, а други део, такође уличне фасаде, према западу. Зграда је до данас у потпуности сачувала свој изглед и карактеристике објеката војнограничарске архитектуре. Данас се у њој налази Завичајни музеј са својом збирком и два легата, сликара Миливоја Николајевића и Романа Соретића. Конзерваторско-рестаураторски радови извођени су 1977–1982, 1986–1988, 2002. и 2005. године. Види још Списак споменика културе у Сремском округу Споменици културе од великог значаја Референце Спољашње везе „Зграда музеја — Споменици културе у Србији”. САНУ. Списак споменика културе од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Зграда Музеја у Руми Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Зграда Музеја устанка 1941.

Зграда Музеја устанка 1941. се налази у Ужицу, у којој је 1941. године, од ослобођења Ужица, 24. септембра до надирања Немаца из Бајине Баште, 29. новембра био смештен Врховни штаб НОП одреда Југославије и радни кабинет Јосипа Броза Тита. У централном регистру Споменика културе Републике Србије се води под јединственим називом Историјске зграде у Ужицу, као непокретно културно добро од изузетног значаја. Тада се Врховни штаб повукао на Златибор, а одатле прешао у Санџак. Две зграде Музеја и подземни ходници (трезор) подигнути су пре Другог светског рата за потребе Народне банке. После рата вршена је делимична реконструкција објеката, као и њихово уређење. У подземним ходницима била је смештена фабрика оружја. У тим просторијама, које су служиле и као склониште за време бомбардовања, дошло је 22. новембра 1941. до јаке експлозије која је нанела велике материјалне штете и усмртила око 200 људи. Зграда Музеја је обележена спомен-плочом. На платоу између зграда Музеја налази се споменик жртвама експлозије, рад вајара Борислава Анастасијевића. На платоу према улици постављен је немачки тенк, један од неколико заробљених у борбама 1941. Током 1974–1975. године извршени су обимни радови на спречавању даљег продирања воде на горњим површинама склоништа. Види још Историјске зграде у Ужицу Списак споменика културе у Златиборском округу Референце Спољашње везе „Зграда Музеја устанка 1941. — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Bâtiment situé 5 Trg pobede à Vršac

Le bâtiment situé 5 Trg pobede à Vršac (en serbe cyrillique : Зграда на Тргу победе бр. 5 у Вршцу ; en serbe latin : Zgrada na Trgu pobede br. 5 u Vršcu) est situé à Vršac et dans le district du Banat méridional, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1443). Présentation Le bâtiment a été construit vers 1870 pour Eberhard Antal, un artisan de Vršac qui fabriquait du verre et de la porcelaine ; il a été conçu comme un immeuble résidentiel et commercial, la partie commerciale se trouvant au rez-de-chaussée et la partie résidentielle à l'étage. Ce bâtiment d'angle a été construit dans des matériaux solides puis enduit de plâtre et peint ; le toit est en tuiles plates. Son architecture mêle le style romantique et le style Art nouveau. L'aspect décoratif des façades est accentué par une tour d'angle surmontée d'un toit pyramidal, par un balcon à l'étage avec une lourde balustrade en pierres et par une colonne d'angle moulurée et ornée d'un chapiteau ; au-dessous de ce balcon se trouve l'entrée principale de la partie commerciale de l'édifice. Les deux façades se terminent par des avancées peu profondes couronnées par des frontons triangulaires. L'une des façades est ornée d'une fenêtre en baie décorée de plaques en céramique et de reliefs en porcelaine. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district du Banat méridional Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Зграда на Тргу победе бр. 5 у Вршцу

Зграда на Тргу победе бр. 5 у Вршцу подигнута је 1870. године и представља споменик културе од великог значаја. Архитектура зграде Зграду је подигао вршачки занатлија Еберхард Антал, стаклорезац и произвођач рамова за слике, касније продавац стакла и порцелана. Грађена је у комбинацији романтизма и сецесије, као угаони спратни објекат пословно-стамбене намене. Стамбени део се налазио на спрату, а радионице и продавнице стакла и порцелана у приземљу. Зидана је од тврдог материјала, малтерисана и бојена, са кровним покривачем од бибер црепа. Декоративном обрадом фасада наглашени су угаона кула са пирамидалном капом и пирамидалним кулицама које је фланкирају, балкон на спратном делу угла, са каменом масивном оградом и угаоним стубом са капителом степенасто изведен, који се налази на профилисаном угластом постољу, испод кога је усечени угао са улазом у локал, као и плитки ризалити који се завршавају забатима са троугаоним тимпанонима у врху и стубовима са стране. Једна од фасада акцентована је и еркером трапезасте основе, украшеним керамичким плочицама и порцеланским глазираним рељефима. Конзерваторски радови рађени су 1970, 1990, 1999. и 2005. године. Види још Списак споменика културе у Јужнобанатском округу Споменик културе од великог значаја Референце Спољашње везе „Зграда на Тргу победе бр. 5 — Споменици културе у Србији”. САНУ. Списак споменика културе од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Église de la Sainte-Parascève de Veliko Orašje

L'église de la Sainte-Parascève de Veliko Orašje (en serbe cyrillique : Црква Свете Петке у Великом Орашју ; en serbe latin : Crkva Svete Petke u Velikom Orašju) est une église orthodoxe serbe située à Veliko Orašje, dans la municipalité de Velika Plana et dans le district de Podunavlje en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1726). Présentation L'église a été construite en 1890 à l'emplacement d'un édifice religieux plus ancien. Sur son parvis se trouvent un clocher en bois, le bâtiment de la maison paroissiale et une petite chapelle avec une source construite en 1929. L'église a été conçue comme un édifice à nef unique prolongée par une abside à l'est et dotée de deux chapelles au nord et au sud de la zone de l'autel. Un narthex avec une galerie ainsi qu'un clocher lui ont été ajoutés en 1969. La décoration des façades, très simple, consiste en un cordon et une corniche ; des fenêtres à lancettes, simples ou géminées rythment le clocher et le portail d'entrée. À l'intérieur, l'iconostase, de style classique, a été peinte en 1884 par les membres de la célèbre famille Marković, Milija Marković avec son frère Ivan et ses fils Radovan et Nikola. Les fresques de l'église sont plus récentes. L'église abrite aussi des icônes mobiles, des objets et des livres liturgiques ainsi que du mobilier d'église. Notes et références Voir aussi Monuments culturels du district de Podunavlje Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Свете Петке у Великом Орашју

Црква Свете Петке у Великом Орашју, општина Велика Плана, подигнута је 1890. године, представља непокретно културно добро као заштићен споменик културе. У њеној пространој порти налазе се дрвена звонара, зграда парохијског дома и мала капела са извором подигнута 1929. године. Архитектура Црква у Великом Орашју је посвећена Светој Петки подигнута је на месту старије сакралне грађевине. Саграђена је као једнобродна грађевина, просторно подељена на наос на који се са источне стране надовезује олтарска апсида, а са северне и јужне певнички простори. Припрата са галеријом и звоником накнадно је дозидана 1969. године. Фасадна декорација је веома скромна и сведена на два подеона венца, прозорске отворе у виду монофора и бифора на звонику и улазне портале. Изузетно вредну сликарску целину чине иконе на иконостасној прегради изведеној у класицистичком духу. Као мајстори који су радили на њиховом осликавању током 1884. године у литератури се наводе чланови познате сликарске породице Марковић, Милија Марковић са братом Иваном и синовима Радованом и Николом. Живопис у цркви је новијег датума. Црква поседује вредне примере покретних икона, богослужбених књига, сасуда и комада црквеног мобилијара. Види још Списак споменика културе у Подунавском округу Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Église de la Sainte-Parascève de Porodin

L'église de la Sainte-Parascève de Porodin (en serbe cyrillique : Црква Свете Петке у Породину ; en serbe latin : Crkva Svete Petke u Porodinu) est une église orthodoxe serbe située à Porodin, dans la municipalité de Žabari et dans le district de Braničevo en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 820). Présentation Située au centre du village, l'église a été construite entre 1869 et 1872. Elle est constituée d'une nef unique prolongée par une petite abside à l'est ; la zone de l'autel est élargie par deux absidioles latérales et la nef est précédée par un narthex avec une galerie à l'ouest ; la façade occidentale est dominée par un clocher. La décoration des façades est très simple : elle se caractérise par une corniche qui court le long du toit, des fenêtres cintrées, des oculi et des niches aveugles et un motif cruciforme inscrit dans le mortier sur la façade orientale. À l'intérieur, l'iconostase est de style néo-classique avec des éléments décoratifs de style baroque ; elle a été peinte en 1892 par Dimitrije et Zarija Martinović, deux artistes de Sombor. En 1938, quatre fresques ont été réalisées dans les absides latérales par l'émigré russe Todor Farafanov. L'édifice abrite aussi des icônes mobiles, des livres et des objets liturgiques ainsi que du mobilier d'église. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Braničevo Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Свете Петке у Породину

Црква Свете Петке у Породину, месту у општини Жабари подигнута је у периоду од 1869. до 1872. године и представља непокретно културно добро као споменик културе. Архитектура Црква у Породину је посвећена Светој Петки, саграђена је као једнобродна грађевина са малом олтарском апсидом на истоку, бочним певницама и звоником уз западну фасаду. Просторно је подељена на олтар и наос, чији западни травеј са галеријом је преузео функцију припрате. Декоративна обрада фасада је изузетно скромна. Њу карактерише извођење архитектонских елемената у виду кровног венца, издужених и лучно завршених монофора, слепих окулуса и ниша, и у малтеру изведеног мотива крста на источној фасади. Посебна пажња је посвећена обради западне фасаде којом доминира звоник. Олтарски простор од наоса одваја иконостасна преграда изведена у класицистичком духу уз примену барокних декоративних елемената. Иконе на њој осликали су 1892. године сликари из Сомбора Димитрије и Зарија Мартиновић. Четири представе на зидовима бочних певница осликао је 1938. године руски емигрант Тодор Фарафанов. У цркви се налазе вредни примери икона, богослужбених књига и сасуда, као и комада црквеног мобилијара. Види још Списак споменика културе у Браничевском округу Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Црква Свете Петке - Породин Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (6. фебруар 2020)
Église de la Sainte-Trinité de Gornji Adrovac

L'église de la Sainte-Trinité de Gornji Adrovac (en serbe cyrillique : Црква Свете Тројице у Горњем Адровцу ; en serbe latin : Crkva Svete Trojice u Gornjem Adrovcu), également connue sous le nom d'église russe, est une église orthodoxe située à Donji Adrovac, dans la municipalité d'Aleksinac et dans le district de Nišava en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 237). Historique L'église a été construite sur la colline de Golo brdo, à l'emplacement de la mort du colonel russe Nikolaï Raïevski (1839-1876), engagé volontaire au côté des Serbes lors de la première guerre serbo-turque et mort au combat le 20 août 1876. Nikolaï Raïevski a inspiré à Léon Tolstoï le personnage de Vronski dans Anna Karénine. Encore aujourd'hui se dresse devant l'église le monument élevé à Raïevski par ses camarades de combat. Le site de l'église a été acheté par la reine de Serbie Natalija Obrenović pour y ériger un bâtiment commémoratif ; des fonds pour l'édification de l'église ont été alors été envoyés par la comtesse Maria Raïevska, ainsi que des plans pour la construction et la décoration du bâtiment. La construction a commencé au printemps 1902, selon des plans de l'architecte Josif Kozlar et sous la supervision de l'évêque de l'éparchie de Niš Nikanor Ružičić. L'édifice a été consacré le 2 septembre 1903. Architecture et décoration L'église de la Sainte-Trinité, caractéristique de l'architecture néo-byzantine, synthétisant les architectures russes et serbes traditionnelles, s'inscrit librement dans un plan en forme de croix grecque. La partie centrale est surmontée d'un dôme massif doté de fenêtres qui éclairent chaque bras de la croix. La façade est recouverte de céramiques en forme de mosaïque où alternent le rouge et le jaune. Les peintures intérieures, qui s'inspirent du peintre russe Victor Vasnetsov, ont été réalisées en 1903 par D. Obrenović, un artiste de Dalmatie. Les fresques syncrétisent également l'art serbe et l'art russe du Moyen Âge, avec une représentations de saints serbes et de saints russes. On y trouve ainsi des figurations du saint Prince Lazare, tué à la bataille de Kosovo Polje, aussi bien que d'Alexandre Nevski. Au-dessus du portail d'entrée du mur ouest se trouve une représentation du colonel Raïevski en uniforme d'apparat. Parmi les autres compositions de l'église figurent une représentation du baptême de la Russie et celle du couronnement de l'empereur Dušan à Skopje. L'iconostase en bois massif a été peinte par le professeur russe Andreï Kozilov. Références Article connexe Monuments culturels du district de Nišava Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Свете Тројице у Горњем Адровцу

Црква Свете Тројице у Горњем Адровцу, општина Алексинац, је подигнута 1903. године на месту где је у српско–турском рату из 1876. године као добровољац погинуо руски пуковник Николај Николајевич Рајевски, по коме је Толстој обликовао лик Вронског у роману „Ана Карењина”. Као непокретно културно добро има статус споменика културе. Историјат На месту погибије пуковника Николаја Рајевског у Горњем Адровцу његови ратни другови су првобитно подигли скроман споменик који се и данас налази испред улаза у цркву. Место за градњу цркве откупила је српска краљица Наталија. У народу је позната као шарена црква или црква љубави, руска црква, подигнута је по плановима и приложеним средствима грофице Марије Рајевске, снахе и жене његовог млађег брата Михаила. Цркву је градио Јосиф Колар из Ниша уз труд и надзор владике нишког Никанора Ружичића, како пише на спомен плочи. Архитектура Црква има основу слободног грчког крста са ниским угаоним тремовима између кракова крста, где изнад средишњег дела је масивна купола са прозорским отворима. Фасада је обложена керамичким плочицама у виду мозаика са наизменичним пољима жуте и црвене боје. Архитектонски је конципирана у традицијама руског и српског црквеног градитељства, као и фреско декорација. Унутрашњост је, према предлогу руског сликара Виктора Михаиловича Васнецова, осликао 1903. године сликар Д. Обреновић из Далмације. Поред уобичајених представа за наше цркве, овде су насликани кнез Лазар Косовски и Свети великомученик Александар Невски, док је изнад врата на западном зиду портрет пуковника Рајевског у свечаној униформи. Од композиција посебну пажњу заслужује Крштење Русије и Крунисање цара Душана у Скопљу. Иконостас је рађен у пуном дрвету, а иконе су дело академског сликара професора Андреја Козилова из Русије. Галерија Црква и порта Иконостас и фрескопис Види још Списак споменика културе у Нишавском округу Николај Рајевски (пуковник) Референце Литература Документација Завода за заштиту споменика културе Ниш; З. Стевановић, Црква Св. Тројице у Горњем Адровцу – спомен црква руском пуковнику Николају Николајевичу Рајевском, Алексинац 2010. Миодраг Спирић, Историја Алексинца, Алексинац, 1995. COBISS.SR 131214348 Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Bâtiment de l'ancien hôtel de ville de Smederevo

Le bâtiment de l'ancien hôtel de ville de Smederevo (en serbe cyrillique : Зграда старог Општинског дома у Смедереву ; en serbe latin : Zgrada starog Opštinskog doma u Smederevu) se trouve à Smederevo, dans le district de Podunavlje, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 704). Présentation Sur la proposition des conseillers municipaux et de l'« Association des bienfaiteurs », le bâtiment de l'ancien hôtel de ville a été financé et construit en 1928 selon un projet de l'architecte russe et académicien Nikolaï Krasnov, à l'angle des anciennes rues Vožda Karađorđa et Kralja Aleksandra. L'édifice se présente comme une structure massive et représentative à la verticalité accentuée. Il est constitué d'un sous-sol situé sous une partie du bâtiment, d'un rez-de-chaussée et d'un étage. Sur l'actuelle Trg Republike (« place de la République »), une sculpture représentant des Baigneuses est due à Aleksandar Zarin. Verticalement, les façades sont rythmées par des piliers massifs, groupés deux à deux dans la façade d'angle ; au-dessous-du toit court une corniche surmontée d'une balustrade ; à l'angle se dressent quatre figures qui personnifient la justice, le travail, la science et la culture. À l'intérieur du bâtiment se trouve une salle qui servait autrefois de lieu de réunion pour l'assemblée municipale et qui est devenue une salle de cinéma. L'architecture de l'ensemble est caractéristique de l'éclectisme novateur de la fin des années 1920. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Podunavlje Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine