NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Greek Catholic Church (Novi Sad)

The Greek Catholic Church (Serbian Cyrillic: Црква Светих апостола Петра и Павла, romanized: Crkva Svetih apostola Petra i Pavla) is a Greek Catholic church in Novi Sad, Serbia. Built in 1847, it is located in Stari Grad at the corner of Jovan Subotić and Svetozar Miletić streets. The church is consecrated to the Holy Apostles Peter and Paul and built in the Pannonian Baroque style. Its congregation consists mostly of Rusyns. It is also known as the Uniat Church. The icons are believed to have been painted by either Arsa Teodorović or Ivan Ivanić, while the iconostasis was carved by the Marković brothers. The church has 156 seats and can accommodate up to 300 people. The liturgy is celebrated in Church Slavonic, while the sermons are delivered in Rusyn and Ukrainian. History The Greek Catholic parish in Novi Sad was established in 1780 and is part of the Greek Catholic Eparchy of Ruski Krstur. The Greek Catholic Church was built in 1820–1847. Its most prominent priest was Jovan Hranilović. Along with the parish house across the street, it is one of the buildings that was not damaged in the 1849 bombardment that took place during the Serb uprising of 1848–1849, thanks to General Pavle Kiš, who himself was a Uniate. In 1997, on the occasion of its 150th anniversary, the church underwent a complete renovation. The façade was adorned with three mosaic icons: St. Paul, St. Peter, and, at the center, Christ on the shroud with a cross above his head. The works were created by László Puskás, a professor of fine arts from Budapest. See also Religious architecture in Novi Sad References
Церковь Петра и Павла (Нови-Сад)

Церковь Петра и Павла — греко-католическая церковь в городе Нови-Сад Сербия, построенная в 1847 году и расположена в центре города на углу улиц Иоанна Суботича и Светозара Милетича. В настоящее время церковь действует, ведутся богослужения. История храма Грекокатолический приход в Нови-Саде существует с 1780 года и принадлежит к Крижевацкой епархии, которая объединяет около 3000 верующих, 2500 русинов и около 500 украинцев. Верующие грекокатолики - новосадские русины, которые были переселены в город в середине XVIII века в своих учениях объединяют элементы как Римско-католической, так и Православной церквей. По мнению многих, эта церковь является истинным примером уникальной христианской церкви с давних времен и до церковного раскола XI века. Строительство здания началось в 1820 году. В 1847 году все строительные работы были завершены. Церковь Святых апостолов Петра и Павла в Нови-Саде расположена на углу улиц Иоанна Суботича и Светозара Милетича. В 1997 году строение отметило свой 150-летний юбилей. К годовщине существования церкви, церковный совет решил разместить на фасаде храма три иконы, выполненные в технике мозаики: икона Святого Павла, икона Святого Петра и центральная икона Иисуса на мантии с крестом над головой. Эти три значка вместе составляют великолепный триптих. Они были созданы Будапештским профессором изобразительного искусства Ласло Пушкашем. Пушкаш изготовил иконы в византийском стиле, в технике мозаики, в которой он использовал специально изготовленные детали из муранского стекла Венеции. Было использовано до 35 цветов, что делает их своего рода уникальными шедеврами изобразительного искусства. Стекло было изготовлено на знаменитой Фабрике "Олсони" на острове Мурано в Венеции. Считается, что ценный иконостас был написан Арсением Теодоровичем, одним из самых выдающихся художников в XVIII и XIX веков, а также Иваном Иваничем. Вся реконструкция церкви, которая состоялась в 1997 году был профинансирована семьей Колесар из Нови-Сад. Они также в дар церкви передали золотой крест, которые побудили другие религиозные общины Нови-Сада также вручить богатые подарки своим церквям. Член семьи Колесар - Фёдор, обозначил такой подарок тем, что именно так город начнёт напоминать «золотой Киев». Интерьер церкви был восстановлен в 1960 году. Сегодня эта церковь является архитектурным памятником города Нови-Сад. Напротив церкви, на углу улиц Иоанна Суботича и герцога Боевича, находится штаб-квартира греко-католического церковного муниципалитета. Фотогалерея Примечания
Црква Светих апостола Петра и Павла у Новом Саду

Гркокатоличка црква у Новом Саду налази се на углу улице Светозара Милетића и Јована Суботића у маленој порти. Већина верника су новосадски Русини, који се у град досељавају половином 18. века. Ова црква изграђена је у класицистичко-барокном стилу, а посвећена је апостолима Петру и Павлу. Изградња богомоље је почела 1820. године, да би тек 1847. била завршена. За иконостас се претпоставља да је дело Арсе Теодоровића или Ивана Иванића. У Буни, приликом бомбардовања 1849. године пуком срећом није страдала јер ју заобишла ватрена стихија као и канонада са Тврђаве. Млади аустријски цар Фрања Јосиф посетио ју је 1852. године. Преко пута ње налази се парохијски дом са пространим двориштем из 1820. године. Парохијски дом је реновирањем, нажалост, доста изгубио од првобитног стила. Најчувенији свештеник ове цркве био је песник Јован Храниловић, родом из Жумберка. Године 1997. црква је прославила 150. годишњицу свог постојања када је у потпуности реновирана. Тада је црквени одбор одлучио да се на прочеље храма поставе три иконе урађене у техници мозаика: икона Св. Павла, икона Св. Петра и централна икона Исуса на плаштаници са крстом изнад главе. Ове три иконе заједно сачињавају величанствени триптих. Израдио их је будимпештански професор ликовне уметности Ласло Пушкаш. Пушкаш је иконе израдио у византијском стилу, у техници мозаика приликом чега је користио посебно израђене делове од муранског стакла из Венеције. Употребљено је чак 35 боја. Стакло је направљено у чувеној фабрици «Олсони» на острву Мурано у Венецији. Читаву обнову цркве финансирала је породица Колесар из Новог Сада. Гркокатоличка парохија у Новом Саду постоји од 1780. године и припада Гркокатоличкој епархији Светог Николе у Руском Крстуру. Гркокатолицизам у свом учењу обједињује елементе и римокатоличке и православне цркве. Галерија Види још Источне католичке цркве Гркокатолицизам у Србији Русини у Србији Русинска улица у Новом Саду Референце
Церква Святих апостолів Петра і Павла (Новий Сад)

Греко-католицька церква Святих Апостолів Петра і Павла в Новому Саді розташована на розі вулиць Светозара Мілетича та Йована Суботича в маленькому порту. Більшість віруючих - це русини з Нового Саду, які емігрували до міста в середині XVIII століття. Ця церква побудована в стилі класицизм - бароко і присвячена апостолам Петру і Павлу. Будівництво храму почалося в 1820 році, але тільки в 1847р було закінчено. Вважається, що іконостас роботи Арси Теодоровича або Івана Іванича. Під час Угорської революції, під час бомбардування 1849р. на щастя не постраждала бо вогняна стихія оминула її як і канонада з Фортеці. У 1852 році її відвідав молодий австрійський імператор Франц Йосиф. Навпроти є парафіяльний будинок із просторим подвір’ям з 1820 року. На жаль, під час ремонту парафіяльна зала втратила багато в своєму первісному стилі. Найвідомішим священиком цієї церкви був поет Йован Хранілович, родом із Жумберка. У 1997 році Церква відзначила своє 150-річчя свого існування, коли її було повністю відремонтовано. Тоді церковна управа вирішила розмістити на фасаді храму три ікони, виконані в техніці мозаїки: ікону св. Павла, ікону св. Петра та центральна ікона Ісуса на плащаниці з хрестом над головою. Разом ці три ікони утворюють чудовий триптих. Їх виконав будапештський професор мистецтва Ласло Пушкаш. Пушкаш виконав ікони у візантійському стилі, в техніці мозаїки, під час якої використовував спеціально виготовлені шматочки муранського скла з Венеції. Використано аж 35 кольорів. Скло виготовлено на знаменитій фабриці «Олсоні» на острові Мурано у Венеції. Повний ремонт церкви профінансувала родина Колесар з Нового Саду. Греко-католицька парафія в Новому Саді існує з 1780 року й належить до греко-католицької єпархії Святого Миколая в Руському Крстурі. Див. також Русини Греко-католицька церква Примітки
Église en bois Saint-Georges de Seča Reka

L'église en bois Saint-Georges de Seča Reka (en serbe cyrillique : Црква брвнара Светог Ђорђа у Сечој Реци ; en serbe latin : Crkva brvnara Svetog Đorđa u Sečoj Reci) est une église orthodoxe serbe située à Seča Reka, dans le district de Zlatibor et dans la municipalité de Kosjerić en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 199). Présentation L'église a été construite dans la première ou la seconde décennie du XIXe siècle, à l'emplacement d'un édifice plus ancien datant de 1805-1806. Elle est constituée d'un narthex, d'une nef et d'une abside polygonale ; le toit pentu est recouvert de bardeaux. Les portes d'entrée occidentales et septentrionales sont richement décorées de rosettes sculptées. À l'intérieur, en plus du narthex, de la nef et de l'autel, un espace est réservé à la proscomidie. Les peintures des « portes royales » et du tympan de l'iconostase sont dues à Simeon Lazović, qui y a réalisé l'une de ses meilleures créations. Autour de l'église se trouvent des pierres tombales du XIXe siècle. Des travaux de restauration ont été effectués en 1952 et 1975. Références Article connexe Monuments culturels du district de Zlatibor Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква брвнара у Сечој Реци

Црква брвнара у Сечој Реци, општина Косјерић у Златиборском округу, убраја се у споменике културе од великог значаја. Поред цркве брвнаре подигнута је у периоду од 1900. до 1903. године зидана црква истог посвећења. Између цркви је зидани звоник, за кога се зна да је старији од нове цркве. Историјат Постојање цркве у селу Сеча Река може се пратити од 1786. године, па до 1812. године када је на месту спаљеног старијег храма 1805. године, довршена и освећена постојећа брвнара посвећена великомученику Георгију (Светом Ђорђу). Међутим, археолошки остаци на неким локацијама у непосредном окружењу основ су за претпоставку да је црква у Сечој Реци постојала знатно раније, можда још у време средњовековне српске државе. Последња црква која је претходила садашњој, обновљеној цркви, такође је била од дрвета и саграђена на истом месту. Током 1805. године када су се око града Ужица водиле борбе између устаничке војске и турског гарнизона, црква је спаљена. Изглед цркве Цркву брвнару чине полигонални олтарски простор, наос, припрата са хором и трем. Кров покривен шиндром има јако изражену слемењачу. Врата на западном и северном зиду носе богату бојену резбарену декорацију у виду прецизно изведених розета на касетираној површини. Унутрашњост цркве је издељена двема преградама на припрату, наос и олтарски простор са обележеним простором за проскомидију. Ентеријером доминира дрвени резбарени и бојени полијелеј, дело осаћанских неимара, испод којег је камена амвонска розета, као и бројне иконе, хронолошки углавном везане за 19. век. Међу њима се издвајају царске двери и надверје Симеона Лазовића, који се сврставају у његова најлепша остварења. Истом мајстору се приписује и шкриња у којој се чувао прибор за причешћивање, а чији је поклопац осликан представама Богородице са Христом, Светог Николе и Светог Луке. Око цркве су постављени споменици-крајпуташи, подигнути у периоду 1912—1918. ратницима изгинулим у Балканским и Првом светском рату. У порти цркви у каснијем периоду подигнута су два настрешице-лапидаријума под којима се такође налазе споменици. Над споменицима је урађена конзервација и освежени су бојама. На цркви конзерваторски радови вршени су 1952. и 1975. Галерија Види још Сеча Река Црква Светог Георгија у Сечој Реци Крајпуташи из Сече Реке Списак споменика културе у Златиборском округу Референце Спољашње везе Црква брвнара у Сечој Реци (РТС Образовно-научни програм - Званични канал) Црква Светог Ђорђа у Сечој Реци чува предмете старије од грађевине (Пасаж, Милунка Николић, 11. октобар 2018) Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (5. јануар 2019) „Црква брвнара — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Непокретна културна добра Листа споменика
Парк мира Јелена Шантић

Парк мира Јелена Шантић, познатији као Неимарски парк је београдски парк изграђен 1933. године, а претпоставља се да је пројектант инжењер Александар Крстић. Површина парка је 0,67 хектара, а на овом простору распоређено је 106 примерака лишћарског и четинарског дрвећа. Заступљено је укупно 25 различитих врста од којих су осам четинарске. Од садржаја у парку, поред стаза за шетање и клупа за одмор, постоје и два дечја игралишта са реквизитима и једна чесма. Литература В као врачар; број 20; Владислав Стојановић; Београд 2008.
Bâtiment de la Station de radio à Niš

Le bâtiment de la Station de radio à Niš (en serbe cyrillique : Зграда Радио станице у Нишу ; en serbe latin : Zgrada Radio stanice u Nišu) se trouve à Niš, dans la municipalité de Medijana et dans le district de Nišava, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1918). Présentation Le bâtiment, situé 7a rue Ive Lole Ribara, a été construit en 1910 pour servir de maison familiale au marchand Jovan Popić. Dans les premières décennies du XXe siècle, la maison a été un centre de la vie politique et culturelle de la ville ; le ministre des Affaires étrangères de la Russie impériale, le comte Lambsdorff y a séjourné en 1903 et le roi de Serbie Pierre Ier du 24 octobre 1914 au 20 octobre 1915. De plan symétrique, le bâtiment est caractéristique du style éclectique, avec une façade sur rue ornée de motifs décoratifs historicisants ; on y trouve notamment des éléments néo-Renaissance au niveau de la frise florale du large cordon qui sépare le rez-de-chaussée de l'étage et au niveau de l'encadrement des fenêtres du rez-de-chaussée avec des tympans triangulaires, des cariatides et des rangées de balustres ; cette décoration est attribuée à des maîtres italiens. Le premier étage et l'aile de la cour ont été agrandis en 1960 selon un projet de l'architecte Borislav Spasić, qui a repris le style et la décoration du bâtiment d'origine. Références Article connexe Monuments culturels du district de Nišava Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Зграда Радио станице у Нишу

Зграда радио станице смештена је у некадашњој кући познатог нишког трговца Јована Попића, у улици Лоле Рибара 7. Попић, као јорганџијски трговац, заједно са братом Ђорђем, имао је више дућана у Нишу. Феликс Каниц наводи, око 1890. године, у Нишу браћу Попић као већ специјализоване трговце, који своју мануфактурну робу продају само на велико. Изградња Кућа Попића подигнута је 1900. године. На основу података из тапије од 28. новембра 1900. године, кућа је поседовала 14 одељења са купатилом и три одељења у сутурену, као и велики подрум. Уписана је у улици Господској, сада Лоле Рибара, са граничним међама: ‘’од истока са лица улице(30,45 м.); од запада до кућног плаца г. Ђоке Јовановића, доктора из Београда (27,40 м.); од севера до кућног плаца г. Ђорђа М. Попића, трг. овд. (37,30 м.), а од југа до кућног плаца г-ђе Персиде, жене Косте Марковића, овде(31,80 м.)‘’. Творац овог веома лепог објекта није познат. Забележено је само да су ову кућу подизали италијански мајстори, заостали у Нишу из времена градње железничке пруге Београд - Ниш 1884. г. Занимљивости Кућа Попића је била веома позната у граду и ван њега по многим пријемима домаћина и његовом великом гостопримству. Када је 1903. године министар иностраних послова царске Русије гроф Ламсдорф боравио у Србији, угошћен је, заједно са српским министром Васом Антонијевићем, у кући Попића, у којој је и ноћио. Вративши се у Русију, гроф Ламсдорф обавестио је и цара Николу ll о гостопримству Попића. Цар је тада Попићу, у знак захвалности, послао своју и краљичину слику, сребрни пехар и велику зделу са кашиком, украшену драгим камењем, израђену ручно у ‘’руском стилу‘’ Историја Период Првог светског рата За време Првог светског рата, када је Ниш био ратна престоница Србије, у кући Попића, од 24. октобра 1914. до 20. октобра 1915. године, био је смештен краљ Србије Петар Карађорђевић. Тада је ова зграда, читаву годину, била стециште и политичког и културног живота Србије. Период Другог светског рата По завршетку Другог светског рата, током 1944 - 1945. године, овде је најпре био смештен Завод за израду завоја и рањенике, а 1946. војна културно - просветна група. Између 1947. и 1950. године били су смештени Интернат за незбринуту децу, Дом ученика у привреди и Среска милицијска станица. Коначно, од 1950. године овде је смештена Радио - станица Ниш, која је и сада у овој згради. Године 1959 - 1960. дограђен је други спрат у истом стилу за потребе Радио - станице, по пројекту нишког архитекте Боре Спасића. Архитектура Кућа Попића грађена је у стилу неоренесансе, са богато орнаментисаном фасадом у дубоком гранитном рељефу. Она је обележје културног прогреса младе нишке буржоазије на почетку XX века, а истовремено и жеље за изједначавањем са развијеним срединама. Споменик културе Као вредни архитектонски и историјски објекат, зграда Попића стављена је 1983. године под заштиту закона. Галерија Референце
Липовац (манастир)

Липовац (на сръбски: Манастир Липовац) е православен манастир в село Липовац край Алексинац, Сърбия. Архимандрит Дионисий Пантелич е игумен на манастира в периода 1974 – 2005 година. Основан е в началото на XIV век от великия жупан Вук Лазаревич и е седалище на първия сръбски архиепископ Сава и неговите наследници до средата на века. През Средновековието е традиционно място за коронация на сръбските владетели.
Monasterio de Lipovac

El Monasterio de Lipovac (en serbio cirílico : Манастир Липовац ; en serbio latín : Manastir Lipovac) es un monasterio ortodoxo serbio situado en Lipovac, en el municipio de Aleksinac y en el distrito de Nišava, en Serbia. Está registrado en la lista de monumentos culturales de gran importancia de la República de Serbia (identificador noo SK 225).​​ El monasterio está dedicado a San Esteban. En la actualidad, acoge a una comunidad de monjas. Localización El monasterio está ubicado al noreste de Aleksinac, en una meseta que domina el nacimiento del río Svetostefanska. Durante la Edad Media, el monasterio formaba parte del conjunto fortificado de la fortaleza de Lipovac.​ Historia La iglesia fue construida en la segunda mitad del siglo XIV y, si se ha de creer al arqueólogo Marko Popović, se erigió entre 1370 y 1375, sobre los cimientos de un edificio religioso que databa del siglo X. En cualquier caso, la actual iglesia fue construida antes de 1399. En su parte más antigua, hay un trifolio y está rematada por una cúpula; el nártex fue construido gracias a una donación del déspota Esteban Lazarević y su hermano Vuk. El monasterio fue saqueado varias veces por los otomanos, pero cada vez fue restaurado, la última vez en 1878, cuando el Principado de Serbia se independizó definitivamente de la Sublime Puerta. En 1869, bajo la administración del higúmeno Josif Živanović, se edificó un konak y, en 1883, se agregó un alto campanario a la fachada occidental. Frescos Los frescos más antiguos conservados en la iglesia, los del nártex, se remontan a la época del déspota Esteban Lazarević, a finales del siglo XIV. Otras pinturas se añadieron en el siglo XV, especialmente para adornar la cúpula del edificio. En 1938, el pintor moldavo Rus Ivan Dikij repintó todo el interior del edificio.​ Tumba La familia del fundador, el propio fundador, su esposa fallecida al dar a luz y sus tres hijos, están enterrados con ricos objetos funerarios en la esquina sudoriental de la iglesia. No conocemos la identidad de estas personas. Otros datos El anacoreta Germán el Sinaíta vivió cerca de Lipovac a finales del siglo XIV, bajo un acantilado en la meseta que domina el monasterio. Referencias Enlaces externos
Monastère de Lipovac

Le monastère de Lipovac (en serbe cyrillique : Манастир Липовац ; en serbe latin : Manastir Lipovac) est un monastère orthodoxe serbe situé à Lipovac, dans la municipalité d'Aleksinac et dans le district de Nišava, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 225). Le monastère est dédié à saint Étienne. Il abrite aujourd'hui une communauté de religieuses Localisation Le monastère se trouve au nord-est d'Aleksinac, sur un plateau dominant la source de la Svetostefanska reka ; au Moyen Âge, le monastère faisait partie de l'ensemble fortifié de la forteresse de Lipovac. Historique L'église a été construite dans la seconde moitié du XIVe siècle et, si l'on en croit l'archéologue Marko Popović, entre 1370 et 1375, sur les fondations d'un édifice religieux remontant au Xe siècle. En tout cas, l'église actuelle a été construite avant 1399 ; pour sa partie la plus ancienne, elle s'inscrit dans un plan tréflé et est surmontée d'un dôme ; le narthex a été construit grâce à une donation du despote Stefan Lazarević et de son frère Vuk. Le monastère a été plusieurs fois saccagé par les Ottomans et à chaque fois restauré, la dernière fois en 1878 quand la principauté de Serbie est devenue définitivement indépendante vis-à-vis de la Sublime Porte. En 1869, au temps de l'higoumène Josif Živanović, un konak a été édifié et, en 1883, une haute tour-clocher a été ajoutée à la façade occidentale. Fresques Les plus anciennes fresques conservées dans l'église, celles du narthex, remontent à l'époque du despote Stefan Lazarević (fin du XIVe siècle). D'autres peintures ont été réalisées au XVe siècle, venant notamment orner la coupole de l'édifice. En 1938, le peintre moldave Rus Ivan Dikij a repeint tout l'intérieur de l'édifice. Tombe La famille du fondateur, le fondateur lui-même, sa femme morte en couches et ses trois enfants, sont enterrés avec de riches objets funéraires dans l'angle sud-est de l'église. On ne connaît pas l'identité de ces personnes. Autre L'anachorète German le Sinaïte a vécu à proximité de Lipovac à la fin du XIVe siècle, sous une falaise du plateau qui domine le monastère. Notes et références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Nišava Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail du christianisme orthodoxe Portail de la protection du patrimoine
Manastir Lipovac

Manastir Lipovac samostan je Srpske pravoslavne crkve koji se nalazi u mjestu Lipovac kod Aleksinca. Povijest Podignut je u drugoj polovici 14. stoljeća na izvoru Sanstefanske rijeke, kod stijene Leskovik na kojoj se nalazio utvrđeni grad. Prvobitno je crkva podignuta kao pridvorna crkva nepoznatog lokalnog velikaša (velmože). On je s obitelji pokopan u njezinom jugozapadnom dijelu, u bogato obdarenim grobnicama. Prvobitno manastirska bogomlja bila je posvećena Sv. arhiđakonu Stefanu. Krajem stoljećaa, monah Gerasim 1399. godine crkvi dogradio je narteks i živopisao ga. Crkva je tada pretvorena u samostan, čijem vlastelinstvu su srpski knezovi Stefan i Vuk Lazarević dodali i neke svoje vinograde. Tijekom otomanskog doba, manastir Lipovac spominje se u njihovim defterima. Njegova unutrašnjost ponovno je živopisana krajem 15. stoljeća i dijelovi tog slikarstva danas mogu se vidjeti na pandatifima i kupolnom tamburu. U 19. stoljeću, samostanski kompleks dobio je nov konak, koji je podignut sjeverozapadno od same crkve, kojoj je 1938. godine na zapadnoj strani dozidana kula zvonara velikih dimenzija. Tom prigodom ruski slikar iz Moldavije Ivan Dikin oslikao je cjelokupnu unutrašnjost manastirske crkve. Bilješke Izvori Vanjske poveznice Manastir Lipovac Arhivirana inačica izvorne stranice od 18. siječnja 2018. (Wayback Machine) (srp.)
Monastyr Lipovac

Monastyr Lipovac (serb. Манастир Липовац) – żeński monaster Serbskiej Cerkwi Prawosławnej, znajdujący się w Lipovacu, 6 km na południowy zachód od Aleksinaca. Obok monasteru znajduje się niewielka cerkiew Świętych Archaniołów Michała i Gabriela. W klasztorze żył święty archimandryta Dionizy (Pantelić). Po jego śmierci, zgodnie z jego ostatnią wolą, rozpoczęto przed monastyrem budowę nowej, większej świątyni. Linki zewnętrzne