NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Амбасада Бугарске у Србији

Амбасада Бугарске у Београду је званично дипломатско представништво Бугарске у Србији. Амбасадор од октобра 2016. године је Радко Влајков. Амбасадори Бугарске у Србији Димитар Кирович - дипломатски агент (од 27.09.1879) Иван Гешов – владар (од 1883) Георги Странски – дипломатски агент (од 07.09.1885) Димитар Минчович - дипломатски агент (од 01.07.1887) Петар Димитров – дипломатски агент (од 01.05.1890) Богдан Горанов – генерални директор (од 14.09.1892) Хараламби Сармађиев – дипломатски агент (од 15.04.1896) Михалаки Георгиев – дипломатски агент (од 11. јануара 1897) Христо Бракалов – дипломатски агент (од 04.12.1899) Константин Величков – дипломатски агент (од 24.02.1902) Христофор Хесапчијев – дипломатски агент (од 07.11.1904) Димитар Ризов – дипломатски агент (од 04.09.1805) Андреј Тошев – дипломатски агент (од фебруара 1908) Андреј Тошев – опуномоћени министар (од 27.06.1909) Стефан Чапрашиков – опуномоћени министар (од 04.02.1914) Коста Тодоров – управник (од 10.09.1920) Коста Тодоров – опуномоћени министар (од 18.03.1922) Константин Вакарелски – опуномоћени министар (од 18.07.1923) Георги Кјосеиванов – опуномоћени министар (од 31. јануара 1933) Димо Казасов – опуномоћени министар (од јануара 1935) Дечко Карађов – опуномоћени министар (од 24.04.1936) Иван Попов – опуномоћени министар (од 1. марта 1937) Стоил Стоилов – опуномоћени министар (од 29.03.1940) Петар Тодоров – политички представник (од октобра 1944) Петар Тодоров – опуномоћени министар (од 28.05.1945) Сава Гановски – опуномоћени министар (од 14.03.1947) Пело Пеловски – амбасадор (од 24.04.1948) Лубомир Ангелов – амбасадор (од 4.11.1953) Мишо Николов – амбасадор (од 14.12.1956) Груди Атанасов – амбасадор (од 9.08.1959) Георги Петков – амбасадор (од 15.11.1967) Николај Минчев – амбасадор (од 10.07.1972) Стефан Петров – амбасадор (од 3.07.1974) Рајко Николов – амбасадор (од 7.06.1978) Стефан Стајков – амбасадор (од 15.11.1982) Белчо Белчев – амбасадор (од 4.10.1988) Марко Марков – амбасадор (од 1990) Јордан Кожухаров – привремени управник (од 1993) Георги Јуруков – привремени управник (од 1994) Филип Ишпеков – амбасадор (од септембра 1996) Ивајло Трифонов – амбасадор (од 30.12.1997) Јани Милчаков – амбасадор (од 13.06.2001) Георги Димитров – амбасадор (од 26.10.2005) Ангел Димитров – амбасадор (од априла 2012) Радко Влајков – амбасадор (од октобра 2016) Остала представништва Бугарске у Србији Генерални конзулат у Нишу Референце Спољашње везе Званичан сајт Амбасаде Р. Бугарске у Београду
Monastère de Smilovci

Le monastère de Smilovci (en serbe cyrillique : Манастир Смиловци ; en serbe latin : Manastir Smilovci) est un monastère orthodoxe serbe situé à Smilovci, ns la municipalité de Dimitrovgrad et dans le district de Pirot, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1054). Le monastère est dédié à saint Cyr et à sainte Julitte. Présentation Le monastère est situé sur les pentes du mont Vidlič, à 1 004 m d'altitude. Selon certaines hypothèses, il aurait été construit au Xe siècle ou au XIe siècle ; en revanche, l'higoumène Arsenije Kuršumnin, qui a écrit la Chronique du monastère, le fait remonter à la fin du XVIIe siècle et affirme qu'il a été fondé par les Aroumains qui vivaient alors aux alentours du village de Smilovci. Le monastère a été endommagé par les Turcs et il est resté en ruine jusqu'en 1839. En 1839, le maître architecte Nikola de Boljev Dol a construit l'église actuelle sur les fondations de l'ancien édifice détruit ; la même année a été bâti un grand konak pour les besoins de la vie monastique. Après la Première Guerre mondiale et la révolution d'Octobre, en 1925, 40 nonnes russes de Bessarabie sont venues s'installer dans le monastère et, en 1930, elles y ont été remplacées par des moines venus des monastères de Temska et de Divljana. L'église actuelle est construite en pierres de taille et possède un toit recouvert de plaques de pierre. Elle abrite une iconostase peinte par Jovan Nikolov. Le konak, constitué d'un rez-de-chaussée et d'un étage, dispose d'une cuisine, d'une salle à manger et de sept cellules. Références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Pirot Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine
Манастир Светих Кирика и Јулите у Смиловцима

Манастир Светих Кирика и Јулите, познат у народу и као манастир Свети Ћирик, је манастир Српске православне цркве у епархији нишкој у близини села Смиловци, општина Димитровград. Проглашен је 1984. године за непокретно културно добро као споменик културе Републике Србије. Положај манастира Манастир је удаљен четири километра од села Смиловци у правцу севера. Био је на средокраћи села Смиљеваца и Гуленоваца (1880). Налази се на обронцима планине Видлич на надморској висини од 1004 м и један је од манастира на највишој надморској висини у Србији. Историјат Црква је подигнута крајем 18. века, вероватно на темељима старије грађевине или средњовековног храма који је раније постојао. Око 1800. године попалиле су га крџалије. Манастир је обновљен 1839. године, а градио га је мајстор Никола-Кола из села Бољев Дол. Мада је у другој половини 19. века тај манастир звани "Св. Ћирик" био на гласу у народу, никаквих старина није било у њему 1880. године. Године 1925. у манастир су дошле монахиње Рускиње. Њих 40 приспело је из Бесерабије и тако је формиран први женски манастир у нишкој Епархији. Манастир је напуштен после Другог светског рата. Поново је обновљен 2006. године и данас у манастиру живе две монахиње, док се манастирска слава слави 28. јула. Манастирска црква Манастирска црква је једнобродна базилика са олтарском апсидом и певницама. Кубе је осмострано са профилисаним каменим венцем. Храм је зидан ломљеним каменом а углови су изведени тесаником. Црква је покривена каменим плочама. У комплексу манастира данас постоје још три објекта. Владичански двор и конак са монашким келијама су рестаурирани као и каптажа извора на падини испод манастира. Галерија Види још Манастири Епархије нишке Списак манастира Српске православне цркве Списак споменика културе у Пиротском округу Кирик и Јулита Референце Литература M.Ракоција, Манастири и цркве јужне и истожне Србије, Ниш 2013, Спољашње везе Званична презентација Епархије нишке Југоисточна Србија/Манастир Св. Кирика и Јулите Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Епархија нишка Манастир Св. Кирика и Јулите
Стара скупщина (Сърбия)

Старата скупщина на Сърбия се намира в Крагуевац - нейната стара столица в Шумадия, до 1841 г. Сградата на старата скупщина е в двора на старата църква в Крагуевац. Построена е през 1859 г. на мястото, където са се провеждали до 1841 г. парламентарните заседания на импровизираното народно събрание. До Берлинския конгрес, на който Княжество Сърбия получава независимост, в Старата скупщина се провеждат заседания на сръбския парламент, на които се приемат актове с важно политическо и/или културно значение за сръбския народ. Вижте също Скупщина
Vieille assemblée à Kragujevac

La vieille assemblée à Kragujevac (en serbe cyrillique : Зграда Старе скуштине у Крагујевцу ; en serbe latin : Zgrada Stare skuštine u Kragujevcu) se trouve à Kragujevac, dans le district de Šumadija, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 452). La vieille assemblée (en serbe : Stara skupština) est classée en même temps que la vieille église voisine ; elle fait également partie de l'ensemble urbanistique du Milošev venac qui, dans la ville de Kragujevac, est inscrit sur la liste des entités spatiales historico-culturelles de grande importance de la république de Serbie (identifiant no PKKC 15). Présentation Kragujevac a été la capitale de la principauté de Serbie de 1818 à 1841. Le bâtiment de la vieille assemblée a été construit sur le parvis de la vieille église, près du lieu des premières sessions parlementaires et là où, en 1835, a été proclamée la Constitution de la Chandeleur, la première constitution du pays. De plan rectangulaire, le bâtiment est constitué d'un seul rez-de-chaussée ; il est doté de fondations peu profondes en pierres concassées et de murs en briques enduites de mortier. L'ensemble se caractérise par l'absence d'éléments décoratifs, à l'exception de pilastres peu profonds. À l'intérieur, la salle de réunion est spacieuse et rythmée par deux rangées de colonnes. Par ses caractéristiques, il constitue l'un des premiers édifices influencé par la architecture occidentale construit en Serbie. Le bâtiment, qui a été le premier de ce genre dans le pays, revêt une importance particulière pour le peuple serbe. On y a par exemple annoncé la guerre serbo-turque de 1876, ainsi que l'extension territoriale de la Serbie à la suite du congrès de Berlin de 1878. Au fil du temps, l'édifice a subi d'importants changements. Il abrite aujourd'hui un musée permanent qui fonctionne comme un département du musée national de Kragujevac. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Šumadija Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des musées Portail de la protection du patrimoine
Стара скупштина у Крагујевцу

Стара скупштина у Крагујевцу представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја, решењем Завода за научно проучавање споменика културе Београд бр. 1410, од 26. септембра 1958. године, а категорисана као културно добро од великог значаја за РС 7. априла 1979. године Службени Гласник РС, бр. 14/79. Зграда Старе скуштине смештена је у порти Старе цркве и чини важан и нераскидив део овог историјски значајног и јединственог простора. У време владавине кнеза Милоша, пре подизања скупштинске зграде, овај део црквеног дворишта, служио је за одржавање говора и окупљање великаша. Прва редовна скупштина на овом месту је одржана 1824. године, нешто касније је подигнута дрвена зграда, која је служила за одржавање скупштине, а тек 1859. године, саграђен је објекат, који је био најсличнији овом данашњем. На овом месту су 1878. године, прочитане одлуке Берлинског конгреса, на којем је Србија добила своју независност. Архитектонски је веома једноставно решена, без икаквих посебних орнамената и украса. Основа јој је правоугаона, са два реда стубова, који деле унутрашњи простор објекта. Зидови су били украшени заставама и грбовима, а на западном делу је била смештена трибина. Зграда је зидана по свим правилима модерног европског грађевинарства. Израђена је од опеке и малтера, са накнадно дозиданим просторијама на западном делу. Краси је двосливан кров од бибер црепа. Због чињенице када је и како саграђена, спада у ред једне од првих зграда у Србији, која је настала у духу европске архитектуре. Године 1880. згради је промењена намена, изглед јој је значајно измењен и дата је на коришћење Војно - техничком заводу, након тога је у њој био смештен депо Народног музеја Крагујевац док последњих година служи у репрезентативне сврхе. Види још Списак споменика културе у Шумадијском округу Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе — Београд Листа споменика Милошеви букачи и Пашићев глас „против“ („Политика“, 9. септембар 2012)
Суковски манастир

Суковският манастир „Успение Богородично“ е стар български православен манастир в източна Сърбия. Днес манастирът е част от Нишката епархия. Местоположение Суковският манастир се намира на 18 километра източно от град Пирот, на десния бряг на река Ерма непосредствено до едноименното село Суково от Община Пирот. История Кога точно е възникнал този български средновековен манастир на това място и кои са ктиторите му не е известно. Суково се споменава в документ от 1019 година като част от Средечката епархия на Охридската българска архиепископия. Архитектура на храма Църквата, посветена на Успение Богородично, според вградениите строителни надписи е построена от майсторите Минчо и Гога, започната в 1857 и завършена в 1858 година. Тя е кръстокуполна, триконхална. По преданието това става благодарение на Сали бей от Пирот, който издига новата църква върху основите на по-стара в знак на благодарност за оздравяването на сина си Емин. Той е издигнат върху ранносредновековни останки от строежи, има кръстовиден план, като източното (хорът, олтарът), южното и северното рамена се издават конхално от основното по-високо тяло, има леко асиметрична основа. Градежът е сив камък, зидан на вар. В средата на покрива се издига малък купол с висок осемстенен тамбур. Стенописи на храма Църквата е изписана в 1869 година от Васил Попхристов от Самоков, за което свидетелства зографския надпис при входа. Най-забележителна е фреската на Св. Богородица – Утешителка, изобразена с ангелски крила. Източната стена на входа на храма е изписана със забележителната голяма сцена „Битката между доброто и злото.“ Във фреските на храма са с жизнерадостен колорит. Заедно с обичайните канонични образи присъства лика на дявола, а св. Христофор е нарисуван като песоглав (кинокефал) светец. Интересен е и притвора със сцени от Стария завет и различни рядко срещани мотиви. Големият иконостас е създаден през 1859 г. видно ктиторски запис върху иконата на Богородица. Иконите са рисувани във възрожденски бароков стил, украсени с дърворезби. В манастира се съхраняват известните с целебната си сила чудотворните мощи (черепа) на пастира Вельо, който сънува Св. Богородица, която му казва, че на това място трябва да бъде възграден манастир. През 1878 година манастирът попада в Сърбия. В 20 век Манастирът е запазил някои ценни икони по-големи и значими стари книги. Оцелял опис от 1912 г. показва, че ризницата му е била доста богата. Според доклад на царибродския архиерейски наместник от януари 1942 г. манастирът се управлява от руския монах архимандрит Варнава, не притежава много имоти, но има хубава овощна градина от 30 декара и лозе. Поради лоша реколта пре последните две години манастирът бил изпаднал в затруднено икономическо състояние. Нартексът на манастирската църква е обновен в 1947 годна, а самата църквата е реконструирана цялоство в 1974 година. При реконструкцията са открити много находки, които днес са изнесени в Музея на Понишавието в Пирот. От 1968 година манастирът е под закрилата на държавата. Галерия Бележки
Monastère de Sukovo

Le monastère de Sukovo (en serbe cyrillique : Манастир Суково ; en serbe latin : Manastir Sukovo) est un monastère orthodoxe serbe situé à Sukovo, dans le district de Pirot et dans la municipalité de Pirot en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 302). Le monastère et sont église sont dédiés à la Dormition de la Mère de Dieu. Localisation Le monastère est situé à 18 km de Pirot, sur la rive droite de la rivière Jerma ; il est entouré par les hautes falaises et les forêts épaisses qui caractérisent les gorges que constitue cette rivière. Historique Si l'on en juge d'après l'inscription figurant au-dessus de la fenêtre de la façade occidentale de l'église, le monastère a été construit entre 1857 et 1859. Architecture L'église, dotée de trois absides demi-circulaires, s'inscrit dans un plan tréflé. La nef unique est surmontée d'une coupole et est précédée par un narthex. L'édifice est construit en pierres de taille reliées par un mortier de chaux. Le toit est couvert de tuiles. Quelques fenêtres arrondies éclairent l'espace intérieur. Fresques et iconostase L'église a été ornée de fresques en 1869. L'iconostase, dorée et sculptée de motifs floraux, abrite deux rangées d'icônes, une troisième rangée ayant été détruite pendant la Seconde Guerre mondiale. Le socle porte plusieurs scènes de style baroque empruntées à l'Ancien Testament, tandis que les parties supérieures représentent des scènes du Nouveau Testament, les prophètes et les apôtres ; sur les « portes royales » se trouve une Annonciation. Une icône de l'iconostase, représentant la Dormition de la Mère de Dieu, provient du monastère de Visoka Ržana situé à proximité. Konak Au sud de l'église, un konak avec une nouvelle salle à manger a été construit à partir de 1974 et achevé en 2003. Références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Pirot Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine
Темски манастир

Темският манастир „Свети Георги“ (на сръбски: Манастир Темска) е женски православен манастир, в Източна Сърбия. Манастирът е част от Нишката епархия. Разположен е на левия бряг на река Темщица, край село Темска, Община Пирот. История Съществуващата днес манастирска църква вероятно е строена през XVI век. Тя е триконхална и съгласно ктиторския надпис нейните централни части са изографисани през май-юли 1576 година при управлението на игумена Захарий. Притворът на църквата е създаден и изографисан през 1654 година, при игумена Симеон. От XVII - XIX век в манастира са запазени множество надписи. Един от тях отразява опустошаването на Чипровци през 1688 година, по време на Чипровското въстание. Вероятно малко по-късно, пак по време на Австро-турската война (1683-1699) и манастирът е бил опустошен от унгарци. В края на XVII и началото на XVIII век при управлението на игумена Партений с помощта и на околните села манастирските постройки са ремонтирани, построен е водпровод. В 1737 година манастирът отново е опустошен. През XVIII век манастирът се оформя и като книжовно, просветно и поклонническо средище. В него функционира училище, в което се обучават деца от целия регион. В 1764 година игуменът на манастира йеромонах Кирил Живкович от Пирот съставя на прости язык болгарскій т.нар. Темски ръкопис. По същото време Темският манастир е средище на поклонници от различни краища на българските земи, а от двадесетте години на XIX век - и от Сърбия. През 40-те години на XIX век игумен на манастира е отец Кесарий, който е спомоществувател на учебника „Извод от физика“ на Найден Геров, издаден в Белград през 1849 година. От 1871 до 1878 година манастирът е под ведомството на Българската екзархия. В свое писмо от 14 януари 1878 година пиротският митрополит Евстатий определя Темския манастир „Святый великомученик Георгій“ като един от богатите в епархията - заедно със Суковския, Погановския, Ръжанския, Изатовския и Дивлянския. През декември 1877 година, по време на сръбското участие в Руско-турската война, на юг от манастира се водят сражения между сръбски и турски войски. Един от убитите сръбски офицери, капитан Милутин Каранович е погребан в манастира, където му е издигнат и надгробен паметник. От 1878 година Темският манастир е подведомствен на Сръбската православна църква. От 1924 година е женски, като първите му монахини са от Русия. През 1948 година манастирът е обявен за паметник на културата. Външни препратки Темският манастир на сайта на Нишката епархия Архив на оригинала от 2009-11-09 в Wayback Machine.. Снимка - летописни български графити Бележки
Monastère de Temska

Le monastère de Temska (en serbe cyrillique : Манастир Темска ; en serbe latin : Manastir Temska) est un monastère orthodoxe serbe situé à Temska, dans le district de Pirot et dans la municipalité de Pirot en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 212). Le monastère et son église sont dédiés à saint Georges. Localisation Le monastère se trouve à 20 km de Pirot, sur la route de Knjaževac et sur la rive gauche de la rivière Temštica. Historique Il doit son nom à la ville-forteresse de Temac. L'église du monastère a été construite au XIVe siècle, sur les fondations d'un édifice remontant au XIe siècle, grâce à un don de la famille Dejanović, et a été endommagée et reconstruite à plusieurs reprises. Le monastère a été pillé par les Magyars en 1692 qui ont aussi dispersé les moines ; après sa reconstruction du XVIIIe siècle, il a accueilli une école fonctionnant sous la protection du moine Kirilo Živković, qui par la suite est devenu évêque de l'éparchie de Pakrac. Dévasté encore une fois en 1876, il a une nouvelle fois été reconstruit. En 1924, le monastère qui abritait des moines est devenu un monastère de nonnes. Architecture et décoration L'église s'inscrit dans un plan cruciforme ; la nef, précédée par un narthex et un porche est surmontée par une coupole octogonale soutenue par des arcs. L'église a été pour la première fois ornée de fresques en 1576 grâce à l'higoumène Zaharije. D'autres peintures sont venues plus tard s'ajouter à l'édifice. Références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Pirot Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine
Црква Светог Луке у Крњачи

Црква Светог Луке је црква Српске православне цркве који се налази у насељу Крњача у београдској општини Палилула. Опште информације Црква се налази у београдском насељу Крњача, а припада Архијерејском намесништву београдском у саставу Архиепископије београдско-карловачке. За изградњу цркве у Крњачи залагао се патријарх Герман, па је шездесетих година 20. века једна кућа адаптирана за храм посвећен Светом апостилу и јеванђелисти Луки. Нова црква почела је да се гради након завршетка НАТО бомбардовања СРЈ. Темеље цркве освештао је патријарх Павле, 2001. године. У оквиру дворишта цркве сређен је паркинг, изграђена чесма и дечји парк, а у њеној околини налази се и палионица свећа, сувенирница, канцеларија и мала црквена сала. Аутор пројекта цркве био је архитекта и професор Предраг Ристић. Галерија Референце
Висока медицинска школа струковних студија „Милутин Миланковић” Београд

Висока медицинска школа струковних студија „Милутин Миланковић” једна је од приватних високих школа у Београду. Налази се у улици Црнотравска 27. Историјат Виша школа је основана 14. јуна 2005. одлуком Управног одбора оснивача, а Висока медицинска школа струковних студија „Милутин Миланковић” 2007. као прва приватна образовна установа у Србији у којој се обавља делатност вишег образовања здравствене струке, у оквиру Образовног система „Милутин Миланковић”. Акредитовани студијски програми су Струковна медицинска сестра–техничар, Струковни физиотерапеут и Струковни медицински радиолог. Основне студије су у трајању од три године, а специјалистичке студије годину дана. Садрже библиотеку која располаже са свим издањима објављеним у склопу издавачке делатности школе, као и домаћим и страним публикацијама из релевантних области за студијске групе школе, читаоницу и копирницу. Потписали су Меморандум о међународној сарадњи са Високом медицинском школом за медицинске и акушерске сестре Универзитета у Брајтону и Високом медицинском школом у Битољу 2014, Факултетом за здравствене веде Ново Место, Високом школом за здравствене веде Словењ Градец и Вишом школом Повишле 2016. и са Високом техничком школом из Бјеловара и Високом медицинском школом здравства из Добоја 2017. године. Галерија Види још Милутин Миланковић Списак факултета у Србији Референце Спољашње везе Медији везани за Висока медицинска школа струковних студија „Милутин Миланковић” Београд на Викимедијиној остави Званични веб-сајт
Галерија „Луцида”

Галерија „Луцида” једна је од излагачких простора у Београду. Налази се у улици Чика Љубина 11. Историја Галерију „Луцида” је основао Златомир Радивојевић са циљем да представи радове уметника који су се појавили на ликовној сцени Србије током 80-их и 90-их година 20. века. Свечано је отворена 20. маја 2016. у улици Чика Љубина 11 са изложбом на којој су представљени радови двадесет уметника: Марије Драгојловић, Дарије Качић, Милете Продановића, Анице Вучетић, Перице Донкова, Александра Рафајловића, Душана Петровића, Срђана Апостоловића, Здравка Јоксимовића, Добривоја Крговића, Жељке Момиров, Владимира Ристивојевића, Нине Тодоровић, Риста Антуновића, Владана Терзића, Милована Даговића и Драгослава Крнајског. Поред редовних излагачких активности, самосталних, групних и ретроспективних изложби, организују и подстицајне програме деловања са циљем сензибилизације конзумената културе. Галерија Види још Културне институције у Граду Београду Референце Спољашње везе Медији везани за Галерија „Луцида” на Викимедијиној остави Званични веб-сајт