NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hotel Zlatibor (Užice)

Hotel Zlatibor (v srbské cyrilici Хотел Златибор) je jedna z dominant centra města Užice v západním Srbsku. Hotel nese název podle nedalekého pohoří Zlatibor, které je v Srbsku velmi populární díky zimním sportům. Již v dobách meziválečné Jugoslávie existoval v Užici hotel s tímto názvem; po jeho zboření došlo k úbytku návštěvníků v Užici a tak padlo rozhodnutí o výstavbě nového, moderního objektu, který by splnil dobové požadavky turistů. Brutalistický hotel byl vybudován podle projektu černohorské architektky Svetlany Radović v centru města, na Náměstí Partyzánů (srbsky Trg partizana). Má celkem patnáct pater. Jeho výstavba probíhala na přelomu 70. a 80. let; zahájena byla v roce 1975 a slavnostně byl otevřen dne 24. září 1981. Kvůli jeho šedé barvě je místním obyvatelstvem posměšně nazýván Sivonja (Šedák). Ve své době se jednalo o unikátní luxusně vybavený objekt, který disponoval 148 pokoji. Díky blízkosti nedaleko nově zbudovaného nádraží v Užici na trati z Bělehradu do Baru měl dobré dopravní spojení. Hotel se stal centrem řady společenských akcí a symbolem toho, co mohlo Užice nabídnout jak domácím, tak i zahraničním návštěvníkům. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hotel Zlatibor na Wikimedia Commons
Хотел Златибор, Ужице

Хотел Златибор је једна од најистакнутијих грађевина у центру Ужица и у западној Србији. Хотел је добио име по оближњој планини Златибор, која је у Србији веома популарнa због зимских спортова. Већ у доба међуратне Југославије у Ужицу је постојао хотел са овим именом. Након његовог рушења дошло је до смањења броја посетилаца Ужица и тако је донета одлука да се изгради нова, модерна зграда која ће задовољити савремене захтеве туриста. Хотел је изграђен у бруталистичком стилу према пројекту архитекте Светлане Радовић у центру града, на Тргу Партизана. Укупно има петнаест спратова. Грађен је на прелазу 70-их и 80-их година. Изградња је покренута 1975. године а хотел је свечано отворен 24. септембра 1981. Због своје сиве боје локално становништво га подругљиво назива Сивоња. У то време то је била јединствена луксузно опремљена зграда, која је имала 148 соба. Захваљујући близини новоизграђене железничке станице у Ужицу на линији од Београда до Бара, имала је добру посећеност. Хотел је постао центар бројних друштвених догађаја и симбол онога што Ужице може да понуди домаћим и страним посетиоцима. Референце
Češki magacin

Češki magacin je historická památkově chráněná budova, která se nachází v Novém Sadu, v srbské Vojvodině, v městské části Liman (nedaleko pláže Štrand, na adrese Bulevar despota Stefana 7). Objekt byl vybudován krátce po první světové válce, kdy byly vztahy mezi Československem a Královstvím Srbů, Chorvatů a Slovinců velmi příznivé. Jako vhodná lokalita byla vybrána průmyslová zóna ve čtvrti Liman, která se nachází v jižní části města. Tehdy tudy vedla i železniční trať, která byla v 60. letech 20. století přeložena severně od historického centra města. Objekt nechala vybudovat československá vláda[zdroj?], která jej využívala buď jako překladiště zboží, směřujícího na sever, nebo jako překladiště zboží, které bylo do Jugoslávie dováženo z Československa. Konstrukce objektu je ocelová a tvoří ji dvě řady po jedenácti sloupech, uprostřed objektu je umístěn výtah. Na konci 90. let sídlil v budově populární NS klub, v rámci něhož byly do objektu nastěhovány jako kulisa různé vyřazené východoevropské stroje, včetně letounu MiG-21. Pro prostorný objekt, který byl v roce 2001 vyhlášen za památku, byla navrhována různá využití, např. jako jedna z budov Muzea současného umění, nicméně žádný z projektů nebyl realizován. Slouží jako depozitář Matice srbské a chátrá. Reference Související články Jugočeška
Entrepôt tchèque à Novi Sad

L'entrepôt tchèque à Novi Sad (en serbe cyrillique : Чешки магацин у Новом Саду ; en serbe latin : Češki magacin u Novom Sadu) se trouve à Novi Sad, la capitale de la province autonome de Voïvodine, en Serbie. En raison de sa valeur patrimoniale, il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant n° SK 1601). Le bâtiment est situé 7 Bulevar despota Stefana, dans le quartier de Liman. Présentation L'entrepôt a été construit en 1921 à la suite du développement des échanges avec la Tchécoslovaquie, créée après la Première Guerre mondiale ; il est situé dans l'ancienne zone industrielle de Liman. En l'absence de documentation, on suppose qu'il a été utilisé pour le stockage temporaire de marchandises transportées au nord du Danube. Le bâtiment, dont l'architecte est inconnu, est une grande construction rectangulaire avec des arcades rythmant les façades longitudinales et un triple porche doté de lourdes portes en bois coulissantes donnant sur le Danube. L'intérieur est spacieux et structuré par de minces piliers d'acier disposés en deux rangées de onze. Le toit est soutenu par des poutres en bois et un ascenseur pour le fret est situé au centre de la zone. Le bâtiment, qui sert en partie à stocker les riches collections de livres de la bibliothèque de la Matica srpska, a été inscrit en 2001 sur la liste des monuments culturels de la république de Serbie. Notes et références Articles connexes Architecture à Novi Sad Monuments culturels du district de Bačka méridionale - Ville de Novi Sad Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Чешки магацин у Новом Саду

„Чешки магацин” у Новом Саду представља непокретно културно добро као споменик културе. Зграда магацина је индустријски објекат наменски изграђен 1921. године на простору у југоисточном делу Новог Сада, уз саму обалу Дунава. Подигла га је чешка држава за потребе складиштења пољопривредних производа који су куповани у граду и околини, а потом Дунавом транспортовани на север. „Чешки магацин” има правоугаону основу са подрумским простором и три етаже, наглашено дугачке подужне фасаде са дванаест вертикала отвора. На источној, бочној фасади су три портала и два окулуса, док је уз западну истовремено дозидан партерни анекс. Сви отвори на објекту грађени су у конструкцији плитког сегмента и обезбеђени гвозденим решеткама. На јужној, главној фасади налазе се четири монументална двокрилна портала и покривен дрвени трем. На фасадама је зидно платно потенцирано аркадним системом. Ентеријер грађевине је у потпуности планиран према функционалним потребама простора за складиштење робе. У средини је правоугаони простор за дизалицу - теретни лифт, оивичен гвозденим профилима и стаклом. Сва примењена конструкција је од челика, где по једанаест витких стубова у низу носе челичну конструкцију плафона, са горње стране обложену фоснама. Kровна конструкција је дрвена. Данас се користи за смештај дела књижевног фонда Библиотеке Матице српске. Види још Списак споменика културе у Јужнобачком округу – Град Нови Сад Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Листа споменика
Zemun

Zemun (en ciríl·lic serbi: Земун, pronunciat [zěmuːn]) és un municipi de la ciutat de Belgrad. Zemun era una ciutat separada que va ser absorbida per Belgrad en 1934. El desenvolupament de Nou Belgrad a la fi del segle xx va afectar l'expansió de la zona urbana contínua de Belgrad. Segons els resultats del cens de 2011, el municipi de Zemun té una població de 168.170 habitants, del qual predomina els serbis amb 87.9%, seguit pels gitanos amb 3.3% i els croats amb 0.8%. Referències
Zemun

Zemun (srbskou cyrilicí Земун, německy Semlin, maďarsky Zimony) je jednou z městských částí Bělehradu, hlavního města Srbska. Geografie Rozkládá se na samém severozápadě Bělehradu, na břehu Dunaje za Novým Bělehradem. Zemun je znám jako ta část Bělehradu, která je v naprostém kontrastu ke zbytku města, neboť se jedná o maloměsto inkorporované do milionové metropole. Zemun se nachází v jihovýchodním cípu historického území Sremu na pravém břehu Dunaje, nedaleko od ústí Sávy. Územně, historicky, politicky, kulturně a ekonomicky, stejně jako z dopravního hlediska je vázán na Bělehrad, jehož formální součástí je od roku 1934. Je významným průmyslovým centrem v Srbsku; nacházejí se tu závody na zpracování kovů, textilu, kůže a výroby obuvi, chemicko-farmaceutické, jakož i dřevozpracující. Zemun je také dopravní a říční křižovatkou. V současné době se rozšiřuje směrem na západ a jihozápad, kde se spojuje v jeden urbanický celek s Novým Bělehradem. Hranici mezi výškovými budovami Nového Bělehradu a rakousko-uherskou zástavbou města Zemunu tvoří ulice Žarka Miladinovića a Marka Madžagalja. Historie Zemun byl původně součástí Rakousko-Uherska jako uherské město (Zimony). Díky své blízkosti k Bělehradu získal již v dobách existence Rakousko-Uherska značný význam. Byla sem zavedena železniční trať. Za první světové války zde docházelo ke střetům mezi Rakousko-Uherskem a Srbskem. V moderní době byl také znám podle místního tzv. zemunského klanu, který bývá obviňován z řady zločineckých aktivit v zemi. Památky Ičkův dům (Ичкова кућа) Budova leteckého velitelství (Зграда команде ваздухопловства) Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zemun na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Zemun v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
Zemun

Zemun (Servisch: Земун Hongaars: Zimony) is een gemeente binnen het Servische hoofdstedelijke district Belgrado. Zemun telt 152.950 inwoners (2002) op een oppervlakte van 154 km². Tot 1920 was dit gebied onderdeel van het Hongaarse deel van de dubbelmonarchie Oostenrijk-Hongarije en wel tot het comitaat Szerém (Syrmië), dat grotendeels samenvalt met het huidige district Srem. Geboren Dejan Čurović (1968), voetballer Aleksandar Karakašević (1975), tafeltennisser Mateja Kežman (1979), voetballer
Zemun

Zemun (serb. Земун, Zemun, niem. Semlin, węg. Zimony) – dzielnica Belgradu (Serbia); port u ujścia Sawy do Dunaju. Zemun jako celtycka osada plemienia Skordysków Taurunum ulokowany został w obecnym miejscu w III w. p.n.e. Do 1934 roku był miastem osobnym od Belgradu. Należał do Austro-Węgier aż do końca ich istnienia. Granica miasta na rzece Sawie stanowiła również granicę państwową Monarchii Habsburgów i Imperium Osmańskiego. Także podczas drugiej wojny światowej Zemun był oddzielony od Belgradu, przynależał wówczas do terenów chorwackich. Rok po wyzwoleniu przez sowiecką armię w 1944 roku ponownie został przyłączony i stał się integralną częścią Belgradu. W Zemunie znajduje się główne lotnisko Belgradu, największe w Serbii, stadion piłkarski, dwa szpitale, wydział uniwersytecki, szkoły wyższe, teatr-opera i liczne zakłady przemysłowe. Nad brzegiem Sawy ciągnie się wielokilometrowa keja Zemunski Kej. Zabytkami dzielnicy są m.in. cerkwie: Bogorodicy (XVIII wiek) i Nikolajevska (XIX wiek), dom z XVIII wieku i wieża Gardoš (Kula Sibinjanin Janka, wieża Jana Hunyadyego) z 1896 roku, upamiętniająca tysiąclecie panowania Węgier na tym terenie. Współpraca Miejscowości partnerskie: Ar-Ram, Palestyna Banja Luka, Bośnia i Hercegowina Bitola, Macedonia Północna Damaszek, Syria Esch-sur-Alzette, Luksemburg Herceg Novi, Czarnogóra Korfu, Grecja Kranj, Słowenia Mödling, Austria Ochryda, Macedonia Północna Offenbach am Main, Niemcy Osijek, Chorwacja Puteaux, Francja Saint-Gilles, Belgia Tilburg, Holandia Tower Hamlets, Wielka Brytania Velletri, Włochy Weria, Grecja Przypisy
Zemun

Zemun (em cirílico:Земун) é um município da Sérvia localizada no distrito de Belgrado, na região da Sírmia. Atualmente é, na prática, um bairro da capital sérvia. A sua população era de 152.950 habitantes segundo o censo de 2002. Era chamada de Tauruno (Taurunum) durante o período romano. Está localizada na zona norte de Belgrado, às margens do rio Danúbio. Era o local que abrigava a fortificação e a guarnição do Império Austríaco, como um posto avançado, na época do domínio dos Habsburgo sobre a região. A arquitetura do bairro guarda construções de estilo barroco austríaco do século XVIII, inclusive igrejas católicas. A vizinhança abriga muitos centros culturais e cafanas (cantinas tradicionais típicas dos Bálcãs). Demografia Referências Ligações externas «Maplandia.com». Mapa de Zemun (em inglês) «Fallingrain.com». Mapa de Zemun (em inglês)
Zemun

Zemun (Земун) este o suburbie a orașului Belgrad, el este situat pe malul drept al Dunării și malul stâng al lui râului Sava. Istoric In perioada romană localitatea era numită „Taurunum”, ea a dispărut ulterior în urma ciocnirilor dintre popoarele migratoare. Denumirea de „Zemun” provine din limba slavă „zemlja” (în traducere „pământ”). Dovezile istorice care atestă existența localității datează din secolul XII. In camapania militară croato-ungară contra Bizanțului ea a fost cucerită împreună cu Okrug Braničevo și Belgrad. In timpul retragerii „Stephan II al Ungariei” (1101 - 1131), distruge Belgradul iar din pietrele lui a fost clădit zidul de apărare al lui Zemun. In evul mediu Zemun devine un oraș de sine stătător care se afla la granița de sud a regatului ungar. Intre anii 1541 - 1718 va aparține de Imperiul Otoman. In perioada turcească și cea următoare a Imperiului Austro-Ungar Zemun va fi un oraș vamal de graniță. Din anul 1918 va aparține cu mici întreruperi de Iugoslavia, și va deveni cu timpul o suburbie a Belgradului. Prin anul 2003 Zemun va apare într-o lumină negativă în presă din cauza „clanului mafiot Zemun” care este implicat în comerțul cu droguri sau crime ca moartea prim-ministrului sârb Zoran Đinđić inițiată de un fost soldat Milorad Ulemek care a fost condamnat la detenție de 40 de ani. Tot aici și-a gasit sfârsitul Ioan de Hunedoara din cauza unei ciume Personalități născute aici Svetlana Bojković (n. 1947), actriță; Aleksandar Kolarov (n. 1985), fotbalist. Note Vezi și Mica Insulă a Războiului Legături externe Offizielle Seite Arhivat în 4 martie 2009, la Wayback Machine. Seite der kroatischen Kulturvereinigung „Matica hrvatska“ über Zemun Arhivat în 28 august 2012, la Wayback Machine. (croat.)
Земун

Зе́мун (серб. Земун, Zemun, нем. Semlin, венг. Zimony) — бывший город в Сербии, ныне район Белграда, расположенный на правом берегу Дуная и левом берегу Савы, центр общины Земун. Его население — 153 тысячи жителей. История Во времена Древнего Рима на месте современного Земуна находилось поселение Таурунум (Taurunum), исчезнувшее в эпоху Великого переселения народов. Первые письменные упоминания о Земуне, название которого происходит от славянского слова земля, датируются XII веком. В 1127 году Белград и Браничево были завоёваны венгерским королём Иштваном II, предпринявшим поход на Византию. Во время возвращения он разрушил Белград, камни которого были использованы при возведении стен Земуна. В Средние века Земун был отдельным городом на южной границе венгерского государства. Однако расположенный на противоположном берегу Белград всегда превосходил его по значению. Подобное распределение ролей сохранилось и в составе Османской империи с 1541 до 1718 года. В последующей эпохе Земун был пограничным и таможенным городом Австро-Венгрии, находясь на границе с Османской империей, позже с Сербией. После распада Австро-Венгрии Земун непродолжительное время принадлежал к жупании Срем королевства Королевства Хорватия и Славония, прежде чем в 1918 вошел в состав Королевства Югославия, называвшегося до 1929 года Королевством сербов, хорватов и словенцев. С 1934 года Земун стал частью Белграда, однако вновь был отдельным городом с 1941 по 1944 год в составе Независимого государства Хорватия. После войны Земун вновь стал районом югославской столицы. Международную известность приобрёл названный в честь этого района земунский преступный клан, который в марте 2003 года организовал убийство сербского премьера Зорана Джинджича. В том же году от Земуна был отделён район Сурчин. Спорт Земун является родным городом футбольного клуба «Земун», играющего во второй сербской лиге. Знаменитые личности Димитрий Давидович, сербский политик, дипломат, писатель, журналист и публицист. Иштван IV, король Венгрии, ставший после интронизации византийским губернатором крепости. Матея Кежман, футболист Александар Коларов, футболист Михаил Максимович (1760—1819) — сербский писатель и переводчик, родился в Земуне. Альберт Надь, футболист. Деян Станкович, футболист Йован Суботич (1817—1886) — сербский писатель и политик. Ферари, Рахела, актриса театра и кино. Бранко Пешич, мэр Белграда Города-побратимы Мёдлинг (Австрия) Оффенбах (Германия) Эш-сюр-Альзетт (Люксембург) См. также Церковь Рождества Пресвятой Богородицы (Земун) Ссылки Официальный сайт Земуна (серб.) На Викискладе есть медиафайлы по теме Земун
Zemun

Zemun (serbisk kyrilliska: Земун) är en stadsdel i stadskommunen Zemun i den nordvästra delen av Serbiens huvudstad Belgrad. Den är belägen vid floden Donaus västra strand. Zemun har ungefär 170 000 invånare (2025) och en yta på ungefär 15 356 hektar. Historik Även om Zemun har varit bebott sedan förhistorisk tid, nämns den först i dokumenterad historia som Taurunum då den grundades av den keltiska stammen skordiskerna under 200-talet f.Kr. Efter en lång ockupation av Kungariket Ungern blev Zemun ockuperad av Osmanska riket, som använde Zemun som bas för erövringen av Belgrad år 1521. Staden förblev osmansk fram till år 1717, då den togs av Habsburgska monarkin. Den enda kvarlevan i Zemun från Osmanska rikets ockupation är värdshuset White Bear, som tros dateras till mitten av 1600-talet. Den har dock varit stängd och övergiven sedan 1960-talet. Habsburgarnas styre av Zemun ledde till att dess kristna befolkning återvände. Tack vare detta hyser Zemun de äldsta ännu bevarade kyrkorna inom Belgrads område. Under åren 1739–1918 var Zemun den huvudsakliga gränsövergången mellan Habsburgska monarkin, Osmanska riket och senare Serbien. Zemun har under den större delen av sin historia varit en egen stad, men blev officiellt en del av Belgrad år 1934. Bilder Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Zemun. Kort historia om Zemun på engelska Bilder på Zemun
Église de la Présentation-de-la-Mère-de-Dieu-au-Temple de Zrenjanin

L'église de la Présentation-de-la-Mère-de-Dieu-au-Temple de Zrenjanin (en serbe cyrillique : Црква Ваведења Пресвете Богородице у Зрењанину ; en serbe latin : Crkva Vavedenja Presvete Bogorodice u Zrenjaninu) est une église orthodoxe serbe située à Zrenjanin, dans la province autonome de Voïvodine et dans le district du Banat central en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1179). L'église de la Présentation de la Mère de Dieu au Temple est également connue sous le nom d'« église de Gradnulica », du nom d'un quartier de Zrenjanin. Présentation L'église de Granulica (en serbe : Gradnulička crkva) a été construite en 1777 à l'emplacement d'un autre lieu de culte datant de la fin du XVIe siècle ou au début du XVIIe siècle faisant partie d'un monastère fondé par le moine Rafailo (saint Rafailo), le « faiseur de miracles », venu du monastère de Hilandar ; au fil du temps la tombe du saint est devenue un lieu de pèlerinage et, au XVIIIe siècle, une chapelle a été édifiée le long de la façade méridionale de l'église ; cet édifice polygonal de taille modeste en briques est surmonté d'un toit pyramidal. L'église elle-même, qui mêle des éléments baroques et classiques, est constituée d'une nef unique prolongée par une grande abside demi-circulaire et dotée de chœurs peu profonds. La façade occidentale est dominée par un haut clocher à bulbe ; cette façade est ornée de quatre niches aveugles et d'une ouverture de la même forme, toutes les cinq surmontées d'arcs surbaissés ; au-dessus se trouve un niveau orné de volutes et de deux oculi. Des corniches moulurées rythment la façade horizontalement, tandis que des pilastres aux chapiteaux simplifiés rythment l'ensemble sur le plan vertical. À l'intérieur de l'église, l'iconostase a été peinte entre 1816 et 1819 par Arsenije Teodorović et Gregorije Ranisavljev. Les « portes royales » et les fresques de la nef et de l'autel ont été réalisées par Stevan Aleksić en 1914. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district du Banat central Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Введенская церковь (Зренянин)

Введенская церковь в Граднулице (серб. Црква Светог Ваведења у Граднулици), также известна как Граднулицкая церковь (серб. Граднуличка црква/Gradnulička crkva) — православный храм Банатской епархии Сербской православной церкви в городе Зренянине в Воеводине. Памятник культуры Сербии большого значения. Согласно легенде, на этом месте в конце XVI — начале XVII века располагался монастырь, одним из известных насельников которого был монах Рафаил из Хиландара. Его могила стала местом паломничества. В XVIII веке над ней была построена часовня. Современная церковь была построена в 1777 году в селе Граднулица (сейчас часть Зренянина) и представляет однонефное строение в барочно-классицистическом стиле с полукруглой апсидой. Над западной частью фасада возвышается высокая колокольня. Иконостас расписан в 1816—1819 годах. Работы над ним проводили Арсений Тодорович и Григорий Ранисавлев. В 1914 году стены наоса и алтаря были расписаны художником Стеваном Алексичем. С южной стороны храма расположена часовня Преподобного Рафаила Банатского, представляющая собой многоугольное кирпичное здание с пирамидальной крышей. В ней хранятся мощи этого святого. Примечания
Српска православна црква Ваведења Богородице у Граднулици

Српска православна црква Ваведења Богородице у Граднулици, (позната и као Ваведењска и Граднуличка црква) у делу Зрењанина, саграђена је 1777. године и има статус споменика културе од великог значаја. Српска православна црква посвећена Ваведењу Богородице је подигнута на старијем култном месту, где је према предању, крајем 16. или почетком 17. века био манастир у коме је служио монах Рафаило, из манастира Хиландар. Пошто је чинио чуда током времена његов гроб је постао место ходочашћа, обележен у 18. веку капелом, изграђеном уз јужну фасаду цркве. Црква представља полигоналну једнобродну са пространом полукружном олтарском апсидом и плитким певницама. Изведена је у барокно-класицистичком стилу од опеке, малих димензија, покривена високим пирамидалним кровом. Дрвена врата са жљебовима који формирају паралелне ромбове и профилисани кровни венац представљају једине декоративне елементе. На источној и северној страни подупрта је са пет масивних стубаца. Високи звоник се уздиже над западном фасадом, којом доминирају четири слепе нише и један прозорски отвор истог облика, са благо заобљеним профилисаним луковима изнад, забат са два окулуса и портал уоквирен профилисаним каменим довратницима. Вертикална подела фасада је извршена плитким пиластрима са вишеструко изрезаним капителима, док хоризонталну наглашавају профилисани венци у горњој зони. Иконостасну преграду, украшену богатим дрворезбарским радом, осликао је на почетку 19. века Арса Теодоровић. Царске двери и зидне слике у наосу и олтару дело су Стеве Алексића из 1914. године Конзерваторски радови су извођени 1964, 1965, 1971, 1979. и 1995. године, а 2000. године је постављено подно грејање. Унутрашњост цркве је 2004. године осликана у стилу византијског сликарства без сагласности Завода за заштиту споменика културе Зрењанин. Галерија Види још Списак споменика културе у Средњобанатском округу Референце Спољашње везе „Српска православна црква Ваведење у Грандулици — Споменици културе у Србији”. САНУ. ПЗЗЗСК/Непокретна културна добра од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Непокретна културна добра Листа споменика