NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Позориште лутака Пинокио

Позориште лутака „Пинокио” је дечје луткарско позориште у Београду. Основано је 1972. године и представља једино луткарско позориште у Београду. Налази се на Новом Београду, у Булевару маршала Толбухина 1. Позориште је под покровитељством Скупштине Града Београда и представља једну од најзначајнијих дечјих културних институција у Србији. Такође је главни организатор Фестивала монодраме и пантомиме у Земуну. Историјат Оснивање и путујуће позориште (1972) Позориште је основано 1972. године као Путујуће позориште „Пинокио”. Оснивач позоришта био је Живомир Јоковић, који је, поред руковођења, био и редитељ. У почетку, малу екипу чинило је свега троје глумаца који су представе изводили по читавој Србији: Вера Игњатовић, Бранислава Станишић и Јован Ковачев. Током прве године постојања, прикључили су се и Слободан Херцег, Бошко Бањеглав, Надежда Дамјановић, Слободан Алексић и други. Позориште је званично отворено **13. септембра 1972. године**, наступом на Сусрету позоришта лутака Србије у Новом Саду са представом „Две приче”. Већ тада је освојило награду за увођење нових позоришних форми у луткарство, што је било признање за саму идеју о оснивању путујућег позоришта. Седиште у Земуну (1973—2014) Првог априла 1973. "Пинокио" је добио своје прво седиште у Земуну, при Радничком универзитету. Тада мења име у Позориште лутака „Пинокио”. Прва представа одиграна на земунској сцени била је „Догодило се у луткову” у мају 1973. Већ у септембру исте године, позориште је са овом представом гостовало у Немачкој. Године 1978. "Пинокио" добија статус сталног београдског позоришта. Од тада, поред малих позоришних форми, почиње да ради и велике ансамбл представе, окупљајући значајна имена из света уметности (писце, редитеље, ликовне креаторе, композиторе) из земље и иностранства. Нова зграда на Новом Београду (2014—данас) После више деценија рада у Земуну, позориште се 2014. године преселило у нову, наменски грађену зграду у Новом Београду, у Булевару маршала Толбухина 1, где се и данас налази. Управници **Живомир Јоковић** (1972—1998) - оснивач и први управник **Игор Бојовић** (1998—2013) - драмски писац **Владимир Лазић** (в.д. 2013—2016) - редитељ **Владан Ђурковић** (2016—данас) - редитељ Репертоар и активности Основу репертоара чине представе рађене по мотивима класичних бајки, митова, легенди и епске поезије, али и према савременим драмским текстовима. У раду се користе различите луткарске технике и форме, често у комбинацији са позориштем сенки и глумачком игром. Позориште „Пинокио” има 26 стално запослених чланова и бројне сараднике. Сваке године припреми пет премијера и изведе око 250 представа на матичној сцени и на гостовањима. Позориште је до сада учествовало на бројним домаћим и међународним фестивалима (у Италији, Грчкој, Француској, Шведској, Бугарској, Румунији, Украјини, Русији, Турској, Швајцарској, Пољској, Тајвану, Индији, Канади итд.) и добитник је низа значајних награда и признања. Види још Списак позоришта у Србији Позориште Пуж Фестивал монодраме и пантомиме Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Bâtiment de l'école maternelle Anđa Ranković à Vršac

Le bâtiment de l'école maternelle Anđa Ranković à Vršac (en serbe cyrillique : Зграда дечјег вртића „Анђа Ранковић“ у Вршцу ; en serbe latin : Zgrada dečjeg vrtića „Anđa Ranković“ u Vršcu) est situé à Vršac et dans le district du Banat méridional, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1442). Présentation Le bâtiment a été construit dans les années 1880 pour l'avocat Svetozar Peša puis il a abrité la poste de Vršac. Après la Première Guerre mondiale, il a appartenu à l'avocat Martin Filipon puis a servi d'internat pour une école secondaire ; à partir de 1953, il a abrité les Archives historiques publiques avant de servir de locaux pour l'école maternelle Anđa Ranković. Le bâtiment, de style néo-romantique, est constitué d'un simple rez-de-chaussée ; il est construit sur un plan qui épouse la lettre cyrillique « Г ». La façade principale, qui donne sur la place Nikola Pašić, est dotée d'une avancée centrale qui lui confère un aspect symétrique ; elle est également rythmée par des pilastres peu profonds ; la partie saillante possède trois hautes fenêtres en plein cintre et, au-dessous du toit, court une frise avec une arcature aveugle. Les parties de la façade en retrait de l'avancée centrale disposent de deux fenêtres plus petites et d'une large frise avec arcature. L'autre façade, donnant sur une rue, a été conçue sur le même modèle que la façade principale. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district du Banat méridional Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Зграда дечјег вртића „Анђа Ранковић” у Вршцу

Зграда дечјег вртића „Анђа Ранковић“ у Вршцу, на Пашићевом тргу број 2, подигнута је у другој половини 19. века. Налази се под заштитом Републике Србије као споменик културе у категорији непокретних културних добара од великог значаја. Зграду је подигао Светозар Пеша, вршачки адвокат и магистратски фишкал и једно време у згради се налазила прва вршачка пошта. После Првог светског рата била је власништво адвоката Мартина Филипона, затим у њој је смештен средњошколски интернат, а од 1953. године Државни историјски архив, а сада Дечји вртић „Анђа Ранковић“. Грађена је као приземни објекат са основом у облику ћириличног слова „Г“, са стилским одликама романтизма. Главна фасада је симетрично компонована, са наглашеним централним ризалитом и по два нижа бочна поља, чија висина опада према крајевима. Подела фасаде изведена је плитким пиластрима. Средишњи ризалит има три висока полукружно завршена прозора у плитко усеченим нишама и профилисани поткровни венац са фризом аркадица. Над ризалитом је двостепена пуна атика. Пиластри се настављају у ивичне стубове атике који носе украсне вазе. Фасадна поља уз централни ризалит имају по два мања прозора и широки профилисани поткровни венац, док се на крајњим бочним пољима понавља венац са аркадним фризом. Декоративна обрада друге уличне фасаде, са мањим одступањима, понавља облик прозора и поткровног венца главне фасаде. Конзерваторски радови на објекту изведени су 2005. године. Види још Списак споменика културе у Јужнобанатском округу Споменик културе од великог значаја Референце Спољашње везе „Зграда дечјег вртића „Анђа Ранковић“ — Споменици културе у Србији”. САНУ. Списак споменика културе од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Église en bois de l'Ascension de Pranjani

L'église en bois de l'Ascension de Pranjani (en serbe cyrillique : Црква брвнара Светог Вазнесења Господњег у Прањанима ; en serbe latin : Crkva brvnara Svetog Vaznesenja Gospodnjeg u Pranjanima) est une église orthodoxe serbe située à Pranjani, dans le district de Moravica et dans la municipalité de Gornji Milanovac en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 204). Présentation L'église a été construite en 1827, à l'emplacement d'une ancienne église dédiée à saint Nicolas et remontant à 1724. L'édifice est construit sur une base rectangulaire et est doté d'une abside à quatre pans. Le toit pentu est couvert de bardeaux plutôt rudimentaires. À l'intérieur, l'espace est réparti entre un narthex, une nef et la zone du chœur. Les portes sont ornées d'un décor sculpté dans le bois, avec des plantes stylisées et des motifs géométriques combinés avec des croix et des rosettes inscrites dans des caissons. À l'intérieur de l'église se trouvent des icônes représentant le Christ, la Mère de Dieu à l'enfant, ainsi que des « portes royales » dont la réalisation est attribuée à Sreten Protić. Le cimetière conserve des tombes du XIXe siècle. L'église, quasiment en ruine, a été restaurée entre 1970 et 1972. Notes et références Articles connexes Čardak Gavrović à Pranjani Monuments culturels du district de Moravica Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква брвнара у Прањанима

Црква брвнара у Прањанима, месту у општини Горњи Милановац, подигнута је 1827. године на месту старије цркве брвнаре посвећене Светом Николи, освећене 1724. године. Представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Изглед Садашња црква брвнара је посвећена Вазнесењу Господњем и остало је непознато зашто је изградњом промењен патрон цркве, иако је стара црква била у основи већа, док је нова без трема и уопште скромније израде. Црква брвнара у Прањанима је правоугаоне је основе са четвоространом апсидом и доминантним стрмим кровом покривеним упадљиво крупном шиндром. Унутрашњи простор је подељен на олтар, наос и припрату, чији горњи део запрема хор, са лучно засведеним шашовњем који покрива простор цркве. Истичу се врата са резбареном декорацијом, стилизованих биљних и геометријских орнамената комбинованих са крстићима и розетама у касетираним пољима, уобичајеном за рад осаћанских мајстора. Очувале су се престоне иконе Христа и Богородице с дететом, као и царске двери, приписане Сретену Протићу. Иза цркве налази се гробље са надгробним споменицима из 19. века. Обимни конзерваторски радови на санацији и рестаурацији обављени су 1970/1972. године, у време када је од скоро срушене цркве остао само костур. Види још Списак споменика културе у Моравичком округу Гавровића чардак у Прањанима Референце Спољашње везе „Црква брвнара у Прањанима — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Црква брвнара у Прањанима била једна од ретких српских богомоља у 19. веку (Б92, 15. јул 2020)
Christi-Himmelfahrts-Kirche (Potporanj)

Die Christi-Himmelfahrts-Kirche (serbisch Црква Вазнесења Христовог Crkva Vaznesenja Hristovog) ist eine serbisch-orthodoxe Kirche im Dorf Potporanj in der Gemeinde Vršac, im Bezirk Südbanat, Vojvodina, Republik Serbien. Das 1766 erbaute Gotteshaus ist der Christi Himmelfahrt geweiht und ist die Pfarrkirche der Pfarrei Potporanj im Dekanat Alibunar der Eparchie Banat der serbisch-orthodoxen Kirche. Sie steht als Kulturdenkmal hoher Bedeutung unter Denkmalschutz (Nr. SK 1437). Geschichte Die 1766 errichtete Himmelfahrtskirche ist eine der ältesten Kirchengebäude in Vojvodina nach der Siedlung der Serben nördlich der Save und der Donau. 1888 und 1934 fanden Renovierungsarbeiten statt. Das älteste Pfarrbuch stammt aus dem Jahr 1774. Die Pfarrei ist zurzeit unbesetzt, betreut wird sie vom Priester Nebojša Marković aus Izbište. Beschreibung Die kleine, niedrige barocke Saalkirche enthält eine halbkreisförmige Apsis. Die Westfassade wird von einem Zwiebelturm gekrönt. Sie ist mit Pilastern verziert, die die Eingangstür einrahmen, sowie mit Voluten am ersten Stock. Die anderen Fassaden sind einfach mit Stabgesimsen verziert, die unter dem Dach laufen. Die Ikonostase aus dem 19. Jahrhundert wurde von einem unbekannten Künstler hergestellt. Einzelnachweise
Église de l'Ascension de Potporanj

L'église de l'Ascension de Potporanj (en serbe cyrillique : Црква Вазнесења Христовог у Потпорњу ; en serbe latin : Crkva Vaznesenja Hristovog u Potpornju) est une église orthodoxe serbe située à Potporanj, dans la province autonome de Voïvodine, dans la municipalité de Vršac et dans le district du Banat méridional en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1437). Présentation L'église de l'Ascension a été construite en 1766, ce qui en fait l'une des plus anciennes de Voïvodine après que les Serbes se sont installés au nord de la Save et du Danube. L'édifice, bas et de petite dimension, est constitué d'une nef unique prolongée par une grande abside demi-circulaire. La façade occidentale est dominée par un clocher massif surmonté d'un bulbe ; cette façade est également rythmée par des pilastres qui encadrent l'entrée principale et par des volutes au premier étage. Les autres façades sont très simplement ornées d'une corniche moulurée courant sous le toit. L'iconostase, qui date du XIXe siècle, est l'œuvre d'un artiste inconnu. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district du Banat méridional Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Вазнесења Христовог у Потпорњу

Црква Вазнесења Христовог у Потпорњу, месту у општини Вршац, припада Епархији банатској српске православне цркве. Подигнута је почетком 18. века и представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Црква је ниска једнобродна грађевина, малих димензија, са несразмерно великом полукружном олтарском апсидом на истоку и звоником на западној страни. Прислоњени пиластри који уоквирују главни улаз и протежу се до врха звоника, заједно са волутним завршецима забата, наглашавају значај западног прочеља. Једини украс на фасадама представља профилисан кровни венац. Сликана декорација зидане иконостасне преграде дело је непознатог аутора. Из времена градње цркве потиче и црквени мобилијар, изузетно дрворезбарско остварење са обиљем стилизованих биљних орнамената. Дашчани свод је осликан почетком 20. века. Види још Списак споменика културе у Јужнобанатском округу Споменик културе од великог значаја Референце Спољашње везе „Српска православна црква — Споменици културе у Србији”. САНУ. Списак споменика културе од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Église de la Translation-des-Reliques-de-Saint-Nicolas de Deliblato

L'église de la Translation-des-Reliques-de-Saint-Nicolas de Deliblato (en serbe cyrillique : Црква Преноса моштију Светог Николе у Делиблату ; en serbe latin : Crkva Prenosa moštiju Svetog Nikole u Deliblatu) est une église orthodoxe serbe située à Deliblato, dans la province autonome de Voïvodine, dans la municipalité de Kovin et dans le district du Banat méridional en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1462). Présentation Selon les archives qui datent de 1861, l'église Saint-Nicolas a été construite en 1778, à l'emplacement d'un édifice plus ancien détruit à l'occasion de l'érection de cette nouvelle église de style baroque. En 1826, l'église a été frappée par la foudre et le clocher et le toit ont été presque entièrement détruits ; les travaux de reconstruction ont été entrepris en 1861. À l'intérieur, l'iconostase a été peinte en 1778 par Jakov Orfelin qui est, avec Teodor Kračun, l'un des peintres baroques serbes les plus importants du XVIIIe siècle. L'église abrite également une icône représentant le Christ au tombeau, peinte par Živko Petrović en 1858-1859 et encadrée d'une sculpture en bois doré réalisée par Mihailo Kostić en 1861. Sur les piliers du narthex se trouvent des icônes représentant le Christ et la Mère de Dieu, caractéristiques du premier baroque, qui pourraient provenir de l'iconostase d'une église plus ancienne. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district du Banat méridional Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Преноса моштију Светог Николе у Делиблату

Црква Преноса моштију Светог Николе у Делиблату припада Епархији банатској српске православне цркве. Подигнута је у 18. веку и представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Црква у Делиблату посвећена Преносу моштију Светог Николе, саграђена је у време Војне границе у Банату, на брежуљку са кога доминира селом. Градња делиблатске богомоље је трајала 1778-1779. године. Храм је једноставна, типизирана грађевина, обновљена у барокном стилу, са невеликим торњем на западној страни, чији је иконостас 1778. (или 1788?) године осликао Јаков Орфелин који је, уз Теодора Крачуна, наш најзначајнији представник барока у сликарству, што иконостасу ове цркве даје посебну вредност. Најуспелије иконе у цркви припадају циклусу Мука Христових, док престоне иконе понављају решења са иконостаса из Саборне цркве у Сремским Карловцима. У цркви се чува и „Христов гроб“, рад сликара Живка Петровића из Руме и дрворезбара Михаила Костића из Великог Бечкерека из 1861. године. На стубовима у припрати храма налазе се иконе Христа и Богородице које стилски припадају ранобарокном периоду. Оне су могле украшавати иконостас старије цркве. Зидно сликарство је дело руку сликара Дејановића из 1906. године. Види још Списак споменика културе у Јужнобанатском округу Споменик културе од великог значаја Три надгробна споменика у порти српске православне цркве у Делиблату Референце Спољашње везе „Српска православна црва Преношење моштију Св. Николе — Споменици културе у Србији”. САНУ. Списак споменика културе од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Église de la Nativité-de-la-Mère-de-Dieu de Miloševac

L'église de la Nativité-de-la-Mère-de-Dieu de Miloševac (en serbe cyrillique : Црква Рођења Пресвете Богородице у Милошевцу ; en serbe latin : Crkva Rođenja Presvete Bogorodice u Miloševcu) est une église orthodoxe serbe située à Miloševac, dans la municipalité de Velika Plana et dans le district de Podunavlje en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 830). Présentation L'église a été construite en 1870, ce qui va à l'encontre de la date de 1842, souvent citée, qui en attribue la construction à Johan Kriger. Construite dans un style néoclassique, elle se présente comme un édifice à nef unique prolongé par une abside avec des chapelles latérales demi-circulaires surmontées d'une coupole ; cette nef, de forme rectangulaire, est précédée par un narthex avec une galerie et un clocher à l'ouest. Les façades sont rythmées par la corniche du toit, par des pilastres, par les fenêtres et par des portails proéminents. À l'intérieur, l'iconostase de style classique a été peinte par Nikola Marković, un iconographe originaire de Požarevac. Sur les murs, des fresques ont été réalisées à l'imitation du marbre, avec des motifs géométriques et des médaillons décoratifs. L'église abrite également des livres et des objets liturgiques, ainsi que des icônes. Notes et références Voir aussi Monuments culturels du district de Podunavlje Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail du néo-classicisme Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Рођења Пресвете Богородице у Милошевцу

Црква Рођења Пресвете Богородице у Милошевцу, месту у општини Велика Плана, подигнута је 1870. године, док се често наводи у литератури, да је њу градио Јохан Кригер 1842. године. Представља непокретно културно добро као споменик културе. Архитектура Црква у Милошевцу, посвећена Рођењу пресвете Богородице, изграђена је у класицистичком духу, као једнобродна грађевина са куполом. Просторно је подељена на олтарску апсиду на истоку, наос са правоугаоним певницама и припрату са галеријом и звоником на западу. Обраду фасаде карактеришу архитектонско-декоративни елементи попут подеоног и кровног венца, фриза слепих аркадица и пиластара, прозорски отвори у виду монофора и наглашени портали. Изузетну уметничку целину у цркви представљају иконе на олтарској прегради изведеној у класицистичком духу, рад Николе Марковића иконописац из Пожаревца. Унутрашње зидове цркве карактерише посебан ефекат обједињавања простора сликаном имитацијом мермера тзв. мраморисање, флорално-геометријски орнамент који прати архитектонске елементе и сликани медаљони. Црква поседује вредене примере богослужбених књига, сасуда и икона. Види још Списак споменика културе у Подунавском округу Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Bâtiment du musée de Ruma

Le bâtiment du musée de Ruma (en serbe cyrillique : Зграда музеја у Руми ; en serbe latin : Zgrada muzeja u Rumi) est situé à Ruma, dans la province de Voïvodine et dans le district de Syrmie, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1309). Bâtiment Le bâtiment, situé 182 rue Glavna (« rue principale »), a été construit en 1772 pour abriter un lycée franciscain. Il a été édifié à l'initiative du baron Marko Pejačević qui, après la restructuration de la Frontière militaire, a contribué de manière significative au développement économique et urbain de Ruma au XVIIIe siècle. Selon la tradition, ce bâtiment était le premier édifice à étage de la ville. Aujourd'hui, il abrite un musée régional qui, en plus de ses collections permanentes, abrite deux legs, celui du peintre Milivoj Nikolajević et celui du peintre Roman Soretić. Le musée se présente comme un bâtiment d'angle massif doté d'un rez-de-chaussée et d'un étage construit sous la forme de la lettre cyrillique « Г » ; le toit à deux pans est recouvert de tuiles. Les façades sont dépourvues de décoration et sont simplement rythmées par des fenêtres rectangulaires ; horizontalement un cordon profilé sépare les deux niveaux et une corniche court en dessous du toit. Le bâtiment, préservé jusqu'à nos jours, est caractéristique des constructions de la Frontière militaire. Musée Références Article connexe Monuments culturels du district de Syrmie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail des musées Portail de la protection du patrimoine