NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église Saint-Georges de Manđelos

L'église Saint-Georges de Manđelos (en serbe cyrillique : Српска православна црква Светог Георгија у Манђелосу ; en serbe latin : Srpska pravoslavna crkva Svetog Georgija u Manđelosu) est une église orthodoxe serbe située dans le village de Manđelos en Serbie, sur le territoire de la ville de Sremska Mitrovica et dans la province de Voïvodine. Construite en 1802, elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1325). Présentation Manđelos se trouve au nord de Sremska Mitrovica, sur les pentes méridionales du massif de la Fruška gora. L'église Saint-Georges a été achevée en 1802, ainsi qu'en témoigne une inscription située sur le clocher. Elle est constituée d'une nef unique prolongée par une abside et, à l'ouest, elle est dominée par un haut clocher. À l'intérieur, la nef, voûtée en berceau, est divisée en plusieurs travées. À l'extérieur, les façades sont rythmées horizontalement par un socle, une frise et une corniche moulurée ; elles sont ornées de pilastres surmontés d'un chapiteau ; les fenêtres en plein cintre s'inscrivent dans un encadrement mouluré. Le portail occidental, flanqué de pilastres, s'ouvre dans la tour du clocher qui s'élève sur trois niveaux séparés par des cordons et ornés de pilastres. L'iconostase a été sculptée dans un esprit classique par Marko Konstantinović ; elle a été réalisée après 1816 ; ce même artiste a également réalisé le trône de l'évêque. Les peintures et les dorures de l'iconostase sont dues à Georgije Bakalović et datent de 1825. Les fresques, qui remontent au XIXe siècle, sont l'œuvre d'un artiste inconnu. L'église conserve aussi des icônes peintes par Grigorije Davidović-Opšić. L'édifice a été restauré en 1980. Références Article connexe Monuments culturels du district de Syrmie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Српска православна црква Светог Георгија у Манђелосу

Православна црква Светог Георгија је богослужбени православни храм у Манђелосу код Сремске Митровице. Црква припада Епархији сремској Српске православне цркве. Црква је данас посвећена Светом Ђорђу. Црква је споменик културе од великог значаја. Историјат Црква Светог Георгија у Манђелосу грађена је на прелазу из 18. у 19. век, да би била завршена 1802. године. Иконостас је урађен у првим деценијама 19. века. Последња обнова цркве извршена је 1980. године. Значај Црква Светог Георгија је једнобродна грађевина барокне основе с олтарском апсидом на источној страни и призиданим звоником призиданим на западу. Високи иконостас са у духу класицизма резбарио је Марко Константиновић после 1816. године. Зидне слике су рад непознатог уметника из 19. века. Неколико црквених икона рад су Григорија Давидовића Опшића. Галерија Референце [1] Спољашње везе САНУ - Споменици културе РЗЗСК - Непокретна културна добра
Šid

Šid (en alfabeto cirílico serbio : Шид; en eslovaco: Šíd) es un municipio y villa de Serbia perteneciente al distrito de Sirmia de la provincia autónoma de Voivodina. En 2011 su población era de 34 188 habitantes, de los cuales 14 893 vivían en la villa y el resto en las 18 pedanías del municipio.​ La mayoría de la población se compone de serbios (26 646 habitantes), con minorías de eslovacos (2136 habitantes), croatas (1748 habitantes) y rusinos (1027 habitantes).​ Se ubica en la frontera con Croacia, a medio camino entre Sremska Mitrovica y Vinkovci.​ Personas notables Sava Šumanović, es considerado uno de los pintores serbios más importantes del siglo XX.​ Branislav Ivanović, capitán de la selección de fútbol de Serbia. Pedanías Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Šid.
Šid

Šid je grad i općina u zapadnom Srijemu (Vojvodina, Srbija), smješten na padinama Fruške gore. Šid je voćarsko-vinogradarski kraj. Pored poljoprivrede, razvijena je prehrambena industrija, posebno prerada žita. U gradu je suvremena industrijska klaonica i tvornica za proizvodnju jestivog ulja te tekstilna industrija i trikotaža. Ima turistički potencijal, posebno za lov i ribolov. U gradu se nalazi spomen kuća i galerija poznatog slikara Save Šumanovića. Pored Šida prolazi autocesta Zagreb-Beograd. Povijest Prvi podaci o Šidu su iz XVIII. stoljeća, kada je ovo naselje bilo u Podunavskoj vojnoj granici. U XIX. stoljeću mjesto naseljavaju Srbi i Rusini iz Ruskog Krstura i Kucure, zatim Slovaci iz Gložana i Pivnica. Početkom XX. stoljeća Šid se razvija kao gradsko naselje. Do 1918. Šid je bio u sastavu Kraljevine Hrvatske, Dalmacije i Slavonije kao dijela Austro- Ugarske. Od 1939. – 1945. je bio dio Banovine Hrvatske, odnosno NDH. Stanovništvo Prije Domovinskog rata u Šidu je živjelo 7000 Hrvata, 5000 Hrvata pod pritiskom se iselilo iz grada. Nacionalni sastav: Srbi (77,62%) Slovaci (6,46%) Hrvati (5,35%) Rusini (3,38%) Jugoslaveni (1,89%) Godine 2010. je osnovano prvo kulturno društvo Hrvata u Šidu, HKUD Šid. Kultura U blizini sela Privina Glava nalazi se manastir Privina Glava. Po nekim legendama, manastir je pronašao čovjek po imenu Priva u XII. stoljeću. Prapovijesno nalazište Gradina na Bosutu, ostaci grada i crkve u Moroviću, crkva u Molovinu, srednjovjekovni grad Berkasovo, grob Filipa Višnjića u Višnjićevu, galerija Save Šumanovića i Ilijanum u Šidu. Grobnica palih boraca na Srijemskom frontu i dr. U Srijemu djeluje nekoliko nacionalnih kulturnih društava hrvatsko HKD Šid koje održava folklornu reviju na blagdan Presvetog Srca Isusova Srijemu od srca. U Šidu također djeluju slovačko kulturno-umjetniško društvo SKUS Jednota, srpsko KUD Sveti Sava i rusinsko KPD Đura Kiš. Gospodarstvo Razvijena je poljoprivreda, industrija, trgovina, uslužne djelatnosti i promet. Poznati su poljoprivredmo-industrijski kombinat i kemijska industrija. U ovom delu Srijema na domaku Fruške gore poznata su lovišta, izletište Lipovača i manastir Pribina glava. Općina Šid Općina Šid je najzapadnija općina Srijema i upravno spada u Srijemski okrug u autonomnoj pokrajini Vojvodini, Republika Srbija. Naseljena mjesta su: Adaševci, Bačinci, Batrovci, Berkasovo, Bikić Do, Bingula, Erdevik, Gibarac, Ilinci, Jamena, Kukujevci, Ljuba, Molovin, Morović, Privina Glava, Vašica, Višnjićevo, Sot i Šid Službeni jezik je srpski, a u srpnju 2009. se razmatra i uvođenje hrvatskog jezika kao službenog u Šidu. Poznate osobe Isidor Iso Velikanović, hrv. komediograf i prevoditelj Eugenija Barić, hrv. jezikoslovka Marijan Hodak, hrv. slikar i filmaš Aleksander Čupović, pravnik, nositelj plakete dr Ivo Politeo Jovan Ličina, glumac i književnik Izvori Vanjske poveznice Ruski dvor, Šid [neaktivna poveznica]
Sid

Sid (szerbül Шид / Šid) város Szerbiában, a Vajdaságban, a Szerémségi körzetben, Sid község székhelye. A Tarcal-hegység lankás nyugati lejtőin terül el. Története Nem ismert, mikor alapították. 1702-ben említik először. A katonai határőrvidéken belül a Szlavón határőrvidék része volt. 1868-tól a trianoni békeszerződésig Horvát-Szlavónországon belül Szerém vármegye Sidi járásához tartozott, majd az új délszláv államhoz került. Népesség Demográfiai változások Etnikai összetétel Képek Jegyzetek
Šid

Šid (in serbo Шид?, in ungherese Sid), è una città e una municipalità del distretto della Sirmia nel sud-ovest della provincia autonoma della Voivodina, al confine con la Croazia. In questa città è vissuto per lungo periodo Sava Šumanović, importantissimo pittore serbo del ventesimo secolo. Municipalità La municipalità di Šid comprende, oltre alla città di Šid, i seguenti villaggi: Adaševci Batrovci Bačinci Berkasovo Bikić Do Bingula Vašica Višnjićevo Gibarac Erdevik Ilinci Jamena Kukujevci Ljuba Molovin Morović Privina Glava Sot Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Šid Collegamenti esterni Sito ufficiale, su sid.rs.
Šid

Šid (Servisch: Шид) is een gemeente in het Servische district Srem. Šid telt 38.973 inwoners (2002). De oppervlakte bedraagt 687 km², de bevolkingsdichtheid is 56,7 inwoners per km². Plaatsen in de gemeente De gemeente Šid bestaat uit de stad Šid, en de volgende dorpen: Adaševci Batrovci Bačinci Berkasovo Bikić Do Bingula Vašica Višnjićevo Gibarac Erdevik Ilinci Jamena Kukujevci Ljuba Molovin Morović Privina Glava Sot
Šid

Šid (cyr. Шид) – miasto w Serbii, w Wojwodinie, w okręgu sremskim w regionie Srem, siedziba gminy Šid. W 2011 roku liczyło 14 893 mieszkańców. W mieście znajduje się punkt graniczny pomiędzy Serbią a Chorwacją. Kultura W mieście znajdują się dwa muzea znanych artystów serbskich, którzy tworzyli w mieście – Iliji Bašičevicia i Savy Sumanovicia. Muzeum dedykowane Bašičevicowi zawiera ponad 300 eksponatów sztuki pięknej. Transport W południowej części Šidu znajduje się stacja kolejowa położona na linii Belgrad–Šid służąca za punkt graniczny pomiędzy Serbią, a Chorwacją. Współpraca Genua, Włochy Andorra la Vella, Andora Kitee, Finlandia Osoby związane z Šidem Mira Banjac Ilija Bašičević Grozdana Olujić Boško Simonović Milenka Subić Sava Šumanović Zobacz też Šid (stacja kolejowa) Przypisy
Шид

Шид (серб. Шид) — город в Сербии, в общине Шид, в Сремском округе автономного края Воеводина, в историко-географической области Срем. По переписи населения Сербии 2002 года в городе проживали 16 311 жителей (по переписи населения 1991 года — 14 275 жителей). Демография В городе Шид, по переписи 2002 года проживали 12 825 совершеннолетних жителей, средний возраст которых — 38,1 лет (36,5 года у мужчин и 39,6 года у женщин). В городе есть 5510 домашних хозяйств, а среднее число жителей в домохозяйствах — 2,96. По результатам трёх последних переписей населения наблюдается рост числа жителей. Персоналии Димитрий Башичевич (1921—1987) — югославский хорватский художник и искусствовед. Лабош, Андрей (1826—1918) — русинский церковный и общественный деятель, поэт. Лабош-Гайдук, Леона (род. 1935) — русинский педагог, сербско-русинский деятель просвещения. Симонович, Бошко (1898—1965) — югославский футболист, судья, спортивный функционер и тренер, наставник сборной Югославии на чемпионате мира 1930 года. Примечания Ссылки информация о географическом положении\fallingrain.com Шид на карте проекта Wikimapia Руски двор (Владичанска резиденција)
Šid

Šid (izvirno srbsko Шид) je mesto v Srbiji, ki je središče istoimenske občine; slednja pa je del Sremskega upravnega okraja. Demografija V naselju živi 12.825 polnoletnih prebivalcev, pri čemer je njihova povprečna starost 38,1 let (36,5 pri moških in 39,6 pri ženskah). Naselje ima 5.510 gospodinjstev, pri čemer je povprečno število članov na gospodinjstvo 2,96. To naselje je, glede na rezultate popisa iz leta 2002, v glavnem srbsko, a v času zadnjih 3 popisov je opazen porast števila prebivalcev. Viri in opombe Glej tudi seznam naselij v Srbiji
Šid

Šid (serbiska (kyrilliska): Шид) är en ort och kommun belägen i området Srem i provinsen Vojvodina i norra Serbien, mycket nära gränsen till Kroatien. Folkmängden i centralorten uppgick till 16 311 invånare vid folkräkningen år 2002, och hela kommunen hade 36 423 invånare år 2007. Majoriteten är serber (77,6%). Historik I byn Privina Glava som ligger nära Šid, finns en kyrka som byggdes under 1100-talet. Under 1990-talet har Šid utmärkt sig för att ligga nära de krigshärjade områdena i Kroatien, bland annat Vukovar men Šid har däremot varit en ort som klarat sig undan konflikterna under 1990-talet. Motorvägen E70 går nära Šid och järnvägen mellan Zagreb och Belgrad går rakt genom Šid. Detta har inneburit att Šid från 1990-talet och framåt har blivit ett viktigt gränssamhälle sedan det f.d. SFR Jugoslavien delats under 1990-talet. Šid har därför blivit känt som ett samhälle där det råder gränskontroll med pass och tull. Detta var besvärliga processer förut då det var hårda regler för visum för att komma in till det dåvarande Serbien och Montenegro. Idag har dock detta förändrats, och pass- och tullkontrollen är numera normal till det nuvarande Serbien. Reglerna för resor över denna gräns har också förenklats de senaste åren. Orter Följande orter ligger i kommunen: Adaševci (Адашевци) Bačinci (Бачинци) Batrovci (Батровци) Berkasovo (Беркасово) Bikić Do (Бикић До) Bingula (Бингула) Erdevik (Ердевик) Gibarac (Гибарац) Ilinci (Илинци) Jamena (Јамена) Kukujevci (Кукујевци) Ljuba (Љуба) Molovin (Моловин) Morović (Моровић) Privina Glava (Привина Глава) Sot (Сот) Vašica (Вашица) Višnjićevo (Вишњићево) Källor
Шид (місто)

Шид (серб. Шид, Šid) — місто в Сербії, в громаді Шид, в Сремському окрузі автономного краю Воєводина, в історико-географічній області Срем. Демографія За переписом населення Сербії 2002 року в місті проживали 16 311 жителів (за переписом населення 1991 — 14 275 жителів). При цьому, за переписом 2002 року проживали 12 825 повнолітніх жителів, середній вік яких — 38,1 років (36,5 року у чоловіків і 39,6 року у жінок). У місті є 5510 домашніх господарств, а середнє число жителів у домогосподарствах — 2,96. Відомі особи У Шиді народилися: Ковач Михайло Іванович (1909—2005) — український поет, прозаїк, драматург, журналіст, культурноосвітній діяч. Посилання информация о географическом положении\fallingrain.com Шид на карті проекта Wikimapia[недоступне посилання з травня 2019] Руски двор (Владичанска резиденција) [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
Église Saint-Nicolas de Ruma

L'église Saint-Nicolas de Ruma (en serbe cyrillique : Српска православна црква Светог Николе у Руми ; en serbe latin : Srpska pravoslavna crkva Svetog Nikole u Rumi) est une église orthodoxe serbe située à Ruma en Serbie, dans la province de Voïvodine. Construite en 1758, elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1306). Présentation L'église Saint-Nicolas a été construite en 1758 dans un style baroque. Elle est constituée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire ; à l'ouest, elle est dominée par un haut clocher surmonté d'un bulbe en étain. Les façades sont rythmées par des pilastres et par une corniche moulurée. Le portail méridional est encadré de colonnes et surmonté d'un tympan triangulaire. L'iconostase, d'inspiration classique, a été sculptée par Georgije Dević en 1847 ; elle a été peinte par Pavle Čortanović et son fils, qui sont également les auteurs des fresques. Sur le trône de la Mère-de-Dieu, une Vierge à l'Enfant a été peinte par Pavle Simić en 1850. Références Article connexe Monuments culturels du district de Syrmie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог Николе у Руми

Црква Светог Николе или Николајевска црква је српска православна црква у Руми, припада епархији сремској. Представља споменик културе као непокретно културно добро од великог значаја. Историја цркве Може се претпоставити са великом вероватноћом да је Рума имала цркву још од најстаријих времена, јер се 1566. године међу становништвом помињу и три свештеника. Та црква је била претеча данашње Николајевске цркве, са истом црквеном, а тиме и сеоском славом. Године 1731. се помиње румски свештеник Стојан Орловић. Две године касније један извор наводи да Рума има од раније своју цркву, која је тада била изнова патосана, а верници су око цркве направили порту. Половином 18. века црква је носила име Св. Николе, вероватно наслеђено из старина, а помиње као дрвена са портом и неограђеним гробљем, „веома худа и стара“. Данашња црква је подигнута 1758. године. Изглед Црква је једнобродне основе са полукружном олтарском апсидом и правоугаоним певничким просторима, уобичајене оријентације. Фасаде су оживљене прислоњеним пиластрима и профилисаним кровним венцем. Западно прочеље је наглашено масивним звоником. Јужни портал уоквирују полу-стубови са тимпаноном у врху. Богата резба вишеспратне иконостасне преграде, изведене у духу класицизма, рад је Георгија Девића, из 1847. године. Декорација припада новосадским уметницима Павлу Чортановићу и његовом сину Павлу, који су ангажовани и за израду зидног сликарства. Представу Богородице са малим Христом на Богородичином престолу осликао је Павле Симић 1850. године. Галерија Види још Списак споменика културе у Сремском округу Споменици културе од великог значаја Референце Спољашње везе Споменици културе Рума: Цркве Историјски архив Срем: Магистрат трговишта Рума Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Old Vojvodina Hotel

Old Vojvodina Hotel is a building of the former "Vojvodina" hotel. It is located on the central square, Trg Slobode (Liberty Square), in Zrenjanin, Serbia, next to the famous theatre building. History Hotel "Rózsa" was built in 1886 by the projects of Ferenc Pelzl, in neorenaissance. It has two floors and a back yard to the Begej river. After 1918 hotel was renamed to "Vojvodina" and was the best hotel in Veliki Bečkerek. Hotel stayed in this building until 1972, when a new building was built just beside the old building. Today After 1972, the building was no more a hotel. Since then, the ground floor became a bank, while the upper floors became offices. The facade was restored the last time in 2004, when flood lights were installed, so today it is possible to see all its beauty. See also Tourism in Serbia National Theatre "Toša Jovanović" Theatre building, Zrenjanin Finance palace References
Grand Hôtel Vojvodina

Le Grand Hôtel Vojvodina à Zrenjanin (en serbe cyrillique : Зграда Гранд хотела Војводина ; en serbe latin : Zgrada Grand hotela Vojvodina) est situé à Zrenjanin, dans la province de Voïvodine et dans le district du Banat central, en Serbie. Avec l'ensemble du quartier ancien de la ville, il est inscrit sur la liste des entités spatiales historico-culturelles de grande importance de la république de Serbie (identifiant no PKIC 48) et, à ce titre, sur la liste des monuments culturels de grande importance. Le bâtiment se situe au no 5 Trg slobode (« place de la Liberté »), en plein centre ville. Présentation Le bâtiment a été construit en 1886 sur des plans de l'ingénieur de la ville Ferencz Pelzl, à l'emplacement d'une petite auberge ; il est caractéristique du style néo-Renaissance. L'hôtel portait alors le nom de « Rózsa », d'après son propriétaire Franji Rózsa puis, en 1921, il a été racheté par Dаvid Kоn qui l'a appelé le « Grand Hotel Vojvodina ». À cette occasion, le bâtiment a été agrandi et modernisé ; les chambres ont été équipées de l'eau chaude et de l'eau froide et le chauffage central a été installé ; la kafana a été rénovée, le sous-sol a été transformé en pub ; une salle de spectacle, adaptée pour le cinéma, a été construite ainsi qu'une salle à manger. La cour, donnant sur la rivière Begej, a été dotée d'une longue salle et d'un parc pour la saison d'été. L'hôtel comptait alors 30 chambres et 40 lits ; il était l'établissement le plus moderne de la ville et de la région de Voïvodine. Il a encore été modernisé en 1968-1969 mais son apparence d'origine est restée intacte ; le bâtiment abrite aujourd'hui une succursale de la Komercijalna banka. L'édifice, de plan rectangulaire, est constitué d'un rez-de-chaussée, de deux étages et d'un vaste sous-sol. La façade donnant sur la place de la est dotée de deux saillies latérales avec des pilastres aux chapiteaux ioniques qui traversent le premier et le second étage ; ces deux projections se terminent par des frontons triangulaires ; au rez-de-chaussée, se trouvent de grandes portes d'entrée. Entre ces deux saillies, sept grandes fenêtres rythment la façade ; celles du premier étage sont les plus richement ornées, avec des encadrements, des consoles, des frontons et des balustrades. Au second étage, les fenêtres sont encadrées de médaillons en pierre décorés de têtes d'hommes. La corniche du toit, relativement mince, est soutenue par des consoles. Notes et références Articles connexes Théâtre national de Zrenjanin Monuments culturels du district du Banat central Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’hôtellerie Portail de la protection du patrimoine
Vecchio Hotel Vojvodina

Il Vecchio Hotel Vojvodina si trova a Zrenjanin, in Serbia. Storia L'hotel "Rózsa" venne costruito nella Trg Slobode (Piazza della Libertà) che è la piazza centrale di Zrenjanin, nel 1886 in stile neorinascimentale su progetto di Bela Pelkl di Novi Sad. Ha due piani e un giardino posteriore che si affaccia sul fiume Belaj. Dopo il 1918 il nome dell'hotel cambiò in "Vojvodina"; in quegli anni era il miglior albergo nella zona di Veliki Bečkerek. L'hotel venne ospitato in questo edificio fino al 1972, quando accanto venne costruito un nuovo edificio. Dopo il 1972, l'edificio cambiò destinazione e ospitò una banca al pianterreno e degli uffici ai piani superiori. L'ultimo restauro della facciata risale al 2004, anno in cui vennero anche installate le luci che la illuminano.
Зграда Гранд хотела „Војводина”

Зграда Гранд хотела „Војводина” у Зрењанину, налази се на Тргу слободе, у оквиру Старог градског језгра, као Просторно културно-историјске целине од великог значаја. Зграда хотела подигнута је 1886. године према плановима градског инжењера Ференц Пелцла на месту мале гостионице. Тада се хотел звао „Рожа”, по власнику Фрањи Рожа, а 1921. године хотел је преузео Јеврејин Давид Kон и назвао га Гранд-хотел „Војводина”. Нови власник је хотел проширио и модернизовао, у собама је спровео текућу хладну и топлу воду и централно грејање, преуредио кафану, подрум претворио у локал за чајанке и мање приредбе, подигао велику салу за представе и кинематограф, а уз њега и трпезарију. Промене су се огледале и на екстеријеру – на уличној фасади је прозоре претворио у простране излоге. Двориште ка Бегеју уредио је дугачком салетлом и парком за летњу сезону. Хотел је имао 30 соба и 40 кревета. То је био најмодернији хотел у граду, али и на ширем простору Војводине. Приликом адаптације хотела 1968. и 1969. године, срушена су дворишна крила зграде, а ентеријер је потпуно преобликован и модернизован. Међутим фасада зграде је сачувана скоро у аутентичном изгледу, осим отвора на ризалитима који су били лучно завршени и балкона који су постојали на првом спрату. Данас се у приземљу налази банка која редовно одржава зграду, док је већи део спрата без намене у власништву хотела „Војводина”. Зграда има два спрата и простран подрумски простор, правоугаоне је основе и постављена на регулациону линију Трга. На предњој фасади су бочни ризалити наглашени пиластрима који се протежу кроз два спрата и завршавају се јонским капителима. Изнад ризалита су атике завршене тимпанонима. У приземљу у ризалитима су велики отвори са улазним вратима, а између ризалита су седам великих излога. У осовинама ових отвора су прозори по спратовима. Прозорски отвори на првом спрату су богатије декорисани од оних на другом – шембранама, конзолама, тимпанонима и балустрима у паратетима. На другом спрату су прозори уоквирени шембранама, а на местима кључног камена су главе мушкараца. Kровни венац је доста танак и садржи конзолице. Kонзерваторско-рестаураторски радови обављени су 2003. године по пројекту који је урадио Покрајински завод за заштиту споменика културе Нови Сад, и 2012. године под надзором Завода за заштиту споменика културе Зрењанин. Приликом последњих радова обновљен је кров и фасада. Види још Старо језгро Зрењанина Референце Спољашње везе „Зграда Гранд хотела „Војводина””. Завод за заштиту споменика културе Зрењанин. Приступљено 27. 3. 2020.