NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ОШ „Вук Караџић” Зрењанин

ОШ „Вук Караџић” најстарија је основна школа у Зрењанину. Налази се у улици Др Славка Жупанског 3. Историјат Основна школа „Вук Караџић” налази се у самом центру града, у згради која је изграђена половином 19. века. Формирана је после Првог светског рата спајањем Централне државне основне школе и Средње варошке вероисповедне школе. Данашњи назив носи од 1931. године. Школа данас Садржи дванаест специјализованих учионица од којих је једна дигитална, школску библиотеку са преко 6000 наслова, школску кухињу са трпезаријом, фискултурну салу и спортски терен. Школска зграда спада међу најстарије објекте у граду, има осам учионица, четири кабинета, две радионице, просторије за продужени боравак ученика, опремљену кухињу, трпезарију, библиотеку, фискултурну салу, двориште и спортски терен. Располаже општим наставним средствима и неким савременијим за поједине предмете. Налази се између две средње школе, на обали језера, у близини Народног позоришта „Тоша Јовановић”, Народног музеја Зрењанин, Градске народне библиотеке „Жарко Зрењанин”, Градске баште, Културног центра, Спортског центра и биоскопа што омогућава коришћење ових установа за реализацију одређених наставних и ваннаставних садржаја. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт школе
Техничка школа Зрењанин

Техничка школа Зрењанин једна је од средњих школа у Зрењанину. Налази се у улици Стевица Јовановића 50. Историјат Основана је као Индустријска, железничка занатска школа 1930. године. Кроз историју је више пута мењала назив: Центар за опште и усмерено средње образовање и васпитање металске, електротехничке и саобраћајне струке „Никола Тесла”, Металска школа, Машинска школа „Васа Јанков” и Машинска школа до 1993. године, од када носи данашњи назив Техничка школа. Школа данас Настава се изводи у две зграде. Техничка школа у Зрењанину поседује специјализоване учионице и кабинете, са савременом опремом. Практична настава реализује се у школским радионицама и предузећима са којима школа има сарадњу. Кабинети и школске радионице опремљени су савременом опремом. ЦНЦ кабинет опремљен је модерном ЦНЦ технологијом. Ученици стичу знања радећи на струговима, глодалицама и осталим машинама. Школска библиотека располаже са преко 10.000 књига. Ученици бирају један трогодишњи или четворогодишњи смер из три подручја рада: геологија, рударство и металургија, саобраћај и машинство и обрада метала. Ученици на смеру из подручја рада саобраћај полажу возачки испит Б категорије у школи. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт школе
Хемијско-прехрамбена и текстилна школа „Урош Предић” Зрењанин

Хемијско-прехрамбена и текстилна школа „Урош Предић” једна је од средњих школа у Зрењанину. Налази се у улици Стевице Јовановића 46. Историјат У зрењанинском насељу Мала Америка, окружена другим образовним установама, налази се зграда под заштитом Завода за заштиту споменика културе у којој се налази Хемијско-прехрамбена и текстилна школа „Урош Предић”. По плановима архитекте Раусхера извођач радова Херцег Шандор почео је 1914. године градњу школе у Великом Бечкереку. Зграда је била намењена за смештај школе за општинске бележнике и интернат. Грања је прекинута избијањем Првог светског рата, након чега је објекат мењао власнике све до 1938. године када је уступљен Трговинско–индустријској комори и адаптиран. Тако је у Петровграду основана трговачка академија и приватна средња техничка школа са машинским, електро–техничким и грађевинским одсецима, једина ове врсте у земљи. Зграда је адаптирана и дограђена по плановима грађевинског инжењера Сергија Новицког из Београда, у духу модерне архитектуре, сведених облика и без фасадних украса. После Другог светског рата школа је радила у тешким условима у згради бившег Ленхартовог млина. Године 1948. основан је хемијско–технолошки смер као нови вид техничког образовања, а 1962. Хемијско–технолошка техничка школа са 286 ученика и шеснаест наставника. Дуго је била позната као Школа ученика у привреди „25. мај”, Центар за образовање стручних радника хемијске, нафтне, текстилне, грађевинске, дрвопрерађивачке, кожарске и и гумарске струке са заједничким средњим образовањем и васпитањем, а од 1983. године као Средња технолошко–текстилна школа „25. мај”. Назив сликара рођеног у Орловату добила је 15. априла 1991. Дан школе се прославља на дан његовог рођења 7. децембра. Садашњи назив Хемијско–прехрамбена и текстилна школа „Урош Предић” носи од 1993. године. Школа данас Зграда данашње школе има 5300m² укупног простора, око петсто ученика у двадесет и четири одељења, деведесет запослених, седамнаест учионица, две сале за физичко васпитање, библиотеку са читаоницом и 14.000 књига, седам лабораторија, дванаест кабинета, мултимедијалну учионицу за образовање одраслих, медијатеку, пет радионица: три кројачке, мини–пекару и мини–млекару која је донација Европске уније у износу од 170.000 евра и ученички ресторан. Школа пружа образовање редовних ученика, образовање одраслих кроз Центар за континуирано образовање одраслих, разне курсеве за поједине циљне групе, формално и неформално образовање и консалтинг у директној вези са привредом. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт школе
Fabrika automobila Priboj

Fabrika Automobila Priboj, conocida como FAP, es un fabricante serbio de vehículos de carga localizado en Priboj, Serbia. La línea de productos de FAP está mayormente compuesta de autobuses, tractores, tráilers, y camiones en venta aún solamente en Serbia. La compañía goza de un acuerdo de entendimiento de larga duración con el fabricante alemán Mercedes-Benz, quien le provee muchas de las máquinas para la manufactura de los camiones, sus componentes y motores; aparte de las licencias de producción de muchos de sus modelos identificados con el logotipo de FAP. La fábrica FAP y el fabricante de vehículos comerciales chino Dongfeng han suscrito un memorándum de cooperación para ensamblar camiones Dongfeng a principios del año 2010 para el mercado europeo en la planta serbia.​​ Línea de camiones Transportes de carga FAP 1318 FAP 1620 FAP 1823 FAP 1824 FAP 1828 FAP 2235 Línea de volquetes FAP 1318 FAP 1418 FAP 2021 RBK FAP 2023 RBK FAP 2021 RBS FAP 2628 RBK FAP 2629 RBK FAP 2630 RBK FAP 2635 RBK FAP 3035 RBK FAP 4140 RBK Tractores FAP 1835 RBDT FAP 1840 RBDT FAP 2635 RBDT FAP 1842 RBDT Vehículos especializados FAP 1118 FAP 2026 FAP 2228 Autobuses Buses de servicio interurbano FAP A-537 FAP A-547 (de piso bajo) Buses de servicio intermunicipal FAP A-637 Buses de servicio interdepartamental FAP A-777 Minibuses FAP A-402 Véase también Tovarna avtomobilov Maribor (TAM) Mercedes-Benz Zastava Kamioni Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Fabrika automobila Priboj. Sitio web oficial de la compañía (en serbio e inglés)
FAP

FAP (srp. Фабрика Аутомобила Прибој; hrv. Fabrika automobila Priboj) je srpska automobilska industrija sa sjedištem u Priboju koja se bavi proizvodnjom kamiona, autobusa, prikolica te nudi usluge nadogradnje postojećih teretnih vozila. Tvrtka je osnovana 1953. a već 30. listopada iste godine započinje s proizvodnjom teretnih vozila po licenci austrijskog Saurer-Werke. Tada je montirano prvih 17 vozila nosivosti četiri i šest tona. 1962. dolazi do rekonstrukcije proizvodnog programa te izrade novih vozila iz obitelji FAP 13 i FAP 18B. Godišnja proizvodnja tada je iznosila 2.000 vozila. Nakon tri godine FAP započinje s proizvodnjom domaćih vozila. 1975. tvrtka uz strana ulaganja povećava proizvodni kapacitet na 10.000 vozila te se proširuje licencni ugovor s Daimler-Benzom na pravo proizvodnje teretnih vozila bruto mase od 12 do 16 tona i snage motora 130 - 320 KS. FAP je 2002. ušao u program rekontruiranja i pripreme za privatizaciju. Proizvodni program Kamioni sandučari - FAP 1318, FAP 1823, FAP 1824, FAP 1828 i FAP 2235. tegljači - FAP 1835, FAP 1840, FAP 2635, FAP 2640, FAP 2026 kiperi - FAP 1318, FAP 1418, FAP 2021, FAP 2023, FAP 2024, FAP 2628, FAP 2629, FAP 2630, FAP 2635, FAP 3035, FAP 3240 i FAP 4140. namjenska teretna vozila - FAP 1118 i FAP 2228. Autobusi A537.4 CNG, A-537, A-547.3, A-637, A-777, A-402 i A-918 Prikolice P10/1, P12, P20, P24/3K, PP36 I PP40. Nadogranje tvrtka nudi nadogradnju postojećih kamiona kako bi mogla prevoziti kontejere, biti smetlarska vozila, kamionske mješalice, cisterne, ALU furgoni te vozila za prijevoz rinfuze, stoke ili drva. Agregati proizvodnja vlastitih ili licencnih Mercedes-Benzovih kamionskih i autobusnih agregata i sklopova. Vanjske poveznice Službena web stranica FAP-a Arhivirana inačica izvorne stranice od 24. siječnja 2015. (Wayback Machine)
FAP (przedsiębiorstwo)

FAP (ser. Fabrika automobila Priboj) – jugosłowiański, a następnie serbski producent samochodów ciężarowych, autobusów oraz przyczep, mający swoją siedzibę w Priboj w Serbii. Historia Przedsiębiorstwo założono w 1953 roku, a do końca roku FAP wyprodukował trzynaście ciężarówek typów 4G i 6G na licencji Saurera. Kolejny zakup u Saurera dotyczył licencji na silniki, których produkcja została ulokowana w Sarajewie, gdzie została utworzona Fabrika automobili Sarajewo (w skrócie Famos). Famos kupił także silniki Diesla marki Leyland i Perkins. Ciężarówki na licencji Saurera montowane były do połowy lat 70. W 1959 r. powstała nowa linia montażowa, która pozwalała rocznie wyprodukować 3600 samochodów. W 1962 r. wszedł do produkcji nowy model – FAP 18. W 1965 r. powstał model o nazwie FAP 15B, konstrukcji FAP. Następnie rodzinę modeli powiększyły FAP 18/22 i FAP 10. Modele 10 i 15 posiadały już kabinę montowaną nad silnikiem. W 1970 roku FAP Famos podpisał umowę licencyjną i kooperacyjną z zachodnioniemieckim koncernem Daimler. W tym samym roku FAP Famos montował modele DB 113 i DB 1213 oraz pojazdy na licencji Saurera. Dwa lata później FAP kupił licencję od zachodnioniemieckiego przedsiębiorstwa ZF na nowoczesne skrzynie biegów. W 1978 r. FAP Famos produkował m.in.: modele FAP 1616B, 1620 DB, FAP 2225 BK i FAP 2026 DB 6x6. W tym samym roku udało się podnieść poziom produkcji do 7000 sztuk. Program produkcyjny lat 80. oparty był na licencji Mercedesa i obejmował modele 1213, 1216 i 2232. W produkcji pojawiały się ciężarówki o ładowności do 20 ton. Kabiny dostarczał Mercedes-Benz, natomiast podzespoły napędowe pochodziły z Jugosławii. Stopniowo zanikła produkcja pojazdów na licencji Saurera. W 1984 r. w Belgradzie wybudowano nowy zakład o powierzchni 45 tys. m². W 1993 r. FAP obchodzi jubileusz 40-lecia istnienia przedsiębiorstwa. Rozpad Federacji Jugosławii na niezależne państwa osłabił potencjał przedsiębiorstwa, a wojna ograniczyła możliwości rozwojowe. W 2002 r. FAP wszczął proces prywatyzacji przedsiębiorstwa. Dzisiaj jest to największy producent ciężarówek w Serbii. Produkuje kilkanaście modeli o ładowności od 10 do 32 ton z silnikami o mocy od 120 do 380 KM i napędem od 4x2 po 8x8. W tym modele 1213, 1247, 2021 i 3234 oraz naczepy o ładowności do 48 ton. W pojazdach stosowane są silniki Mercedesa, Cumminsa, MAN-a i silniki produkowane przez Famos w Sarajewie. Produkuje się także pojazdy militarne FAP 2228, 2632 i 1118. Galeria Przypisy Linki zewnętrzne Strona oficjalna Famos. ac-bih.ba. [zarchiwizowane z tego adresu (2009-07-29)].
ФАП (компания)

ФАП (серб. Фабрика аутомобила Прибој) — сербский производитель большегрузных автомобилей. Производственные мощности расположены в городе Прибой, Сербия. История ФАП Прибой был основан как государственное предприятие правительством Федеративной Народной Республики Югославии в 1953 году. Уже за первое десятилетие своей работы ФАП вырос в крупнейшего производителя тяжелых коммерческих автомобилей и автобусов на Балканах. Текущий технологический и технический уровень всех мощностей позволял выпускать 15 000 автомобилей в год. Всего за сорок лет своего существования ФАП выпустил 147 831 автомобиль. В конце восьмидесятых это стало поворотным моментом в области объемов производства. За счет количества росло и качество, поскольку была модернизирована производственная программа и увеличен выпуск автомобилей более крупных весовых категорий. С производственной линии ФАП сходили автомобили, шасси, фургоны, самосвалы, тягачи, а также цистерны, силосы и др. В ноябре 1990 года ФАП сменила организационную форму собственности на смешанное акционерное общество. Были учреждены четыре дочерних общества с ограниченной ответственностью: ООО «Литейный завод с модернизацией» — в Приеполе , ООО «Автоделови» — в городе Рудо , ООО «Лим» — в городе Прибой и ООО «Стан» — также в городе Прибой. В дальнейшем планировалось расширить производственные мощности до уровня времен Югославии, но последовавшие за этим события практически полностью остановили производственные процессы. В настоящее время производство основано на специализированной технике, а также на капитальном ремонте военных автомобилей. Модели Модели производимые с 1953 по 1970 год Грузовики ФАП 4Г ФАП 6Г ФАП 7ГВ1 ФАП 13 ФАП 10Б ФАП 15Б ФАП 18Б ФАП 22Б Модели производимые с 1970 по 1993 год Грузовики ФАП 13 (1414) ФАП 15B (1516, 1520) фАП 18B (1820, 1920) ФАП 2220 Мерцедес-Бенц ЛП 1113 — сборка Мерцедес-Бенц ЛП 2224 — сборка Мерцедес-Бенц НГ 1213 — лицензия (1214) ФАП 1616 ФАП 1620 ФАП 1621 ФАП 1626 ФАП 1632 ФАП 1921 ФАП 1926 ФАП 2226 ФАП 2228 ФАП 2229 ФАП 2232 ФАП 2626 ФАП 2628 ФАП 2629 ФАП 2632 ФАП 1013 (1017) ФАП 1317 ФАП 1417 ФАП 1935 ФАП 2235 ФАП 2635 ФАП 3035 ФАП 3235 Специальная техника ФАП 2220 БДС/А 6 х 6 ФАП 2026 БС/АВ 6 x 6 ФАП 2832 БС/АВ 8 х 8 ФАП 3232 БДСТ/АВ 8 х 8 ФАП 3040 БДСТ/АВ Модели производимые с 1993 года Галерея Примечания
Fabrika automobila Priboj

Fabrika automobila Priboj - FAP (Корпорација Фабрика Аутомобила Прибој а.д. / Korporacija Fabrika Automobila Priboj a.d.) je srbski proizvajalec tovornjakov in avtobusov iz Priboja, Srbija. FAP je bil ustanovljen leta 1952. Sprva je licenčno proizvajal Saurer tovornjake, trenutno licenčno proizvaja Mercedes-Benz NG tovornjake. Vojaška vozila FAP 1118 FAP 2228 FAP 3240 Civilna vozila Manjši tovornjaki 1318 B/42 1824 BD/48 4x2 1828 BD/48 4x2 1829 BD/48 4x2 2235 BD/45 6x2 2236 BD/45 6x2 Vlačilci 1836 BDT/32 4x2 1840 BDT/32 4x2 2636 BDT/32 6x4 2636 BDT/32 6x4 Kiperji 1318 BK/36 4x2 1418 BSK/36 4x4 2024 BK/38 4x2 2024 BSK/38 4x4 2629 BK/32 6x4 2630 BK/32 6x4 2636 BK/32 6x4 3036 BK/32 6x4 3240 BKM/32 6x4 4140 BKM/45 8x4/4 Avtobusi City Bus A-537.4 CNG City Bus A-537.3 City Bus A-537.5 Single low Floor City Bus A-547.3 Double low Floor City Bus A-559.4 Midibus A-402 Vozila v preteklosti Seznam starejših vozil, ki niso več v proizvodnji Vojaška vozila FAP 13 13-14K 18 M930 1117 (4x4) 2026 (6x6) 2832 (8x8) Civilna vozila 4G 6G 10B 15B G1100 13 18 LP1113 MB 1213 O 302 1620 1621 1820 1823 1835 RBDT 2640 RBDT 1922 RBSK 2021 RBK 2023 RBK 2228 2635 RBDT 2628 RBK 2632 RBK 2635 RBK 3035 RBK A-637 A-777 Sklici in reference Glej tudi Tovarna avtomobilov Maribor - TAM Zunanje povezave Uradno spletno mesto
Fabrika Automobila Priboj

Fabrika automobila Priboj (FAP) — сербський виробник вантажних автомобілів та автобусів, розташований у місті Прибой. Історія Підприємство було засноване урядом Соціалістичної Республіки Сербія в 1952 році. Перші машини з конвеєра зійшли вже через рік після заснування підприємства. Спочатку виробляючи ліцензійні копії вантажівок Saurer, згодом вантажівки Mercedes-Benz NG за ліцензією. За час існування також представляв власні розробки, які ставали на серійне виробництво. Співпраця з Saurer Контракт із Saurer передбачав ліцензію на виробництво на 10 років. Перші автомобілі за ліцензією Saurer були моделі 4G та 6G, вантажопід'ємністю 4 та 6 тонн відповідно. Перша виготовлена вантажівка покинула заводський цех 30 жовтня 1953 року з заводського цеху в Прибої. FAP 4G — двовісний вантажний автомобіль, який випускався на Прибозькому автозаводі з 1953 по 1962 рік. FAP 4G — це серія двовісних транспортних засобів, оснащених чотирициліндровим чотиритактним двигуном. Належить до перших моделей вантажівок у виробничій програмі цього заводу. FAP 6G — це серія двовісних транспортних засобів, оснащених шестициліндровим двигуном. Автомобіль призначений для перевезення вантажів масою від 6,5 до 7 тонн і буксирування причепів. Конструкція вантажівки ідентична моделі Saurer 6G з характерною на вигляд кабіною. Вантажівка випускалася здебільшого як вантажна машина з кузовом або самоскидом, а також у варіанті тягача з напівпричепом. Співпраця з Daimler-Benz У 1970 році був підписаний договір про виробничу, технічну та фінансову співпрацю з Daimler-Benz. Першим продуктом від FAP, заснованим на контракті з Daimler-Benz, був LP1113, а за ним пішли MB1213 і O302. До 1975 року було побудовано новий виробничий завод площею 50 000 квадратних метрів і встановлено 150 нових одиниць устаткування. Нова проєктована потужність становила 10 000 автомобілів на рік. Ліцензійний контракт із Mercedes-Benz розширено в 1976 році на виробництво автомобіля вагою від 12 до 26 тонн. У співробітництві з німецькою компанію виробляється багато нових вантажівок, серед низ FAP 1616, 1620, 1626, 1921, 1926, 2226 і 2626. У 1986 році ліцензію з Mercedes-Benz на виробництво автомобілів повною масою 12-26 тонн було подовжено. Серед усіх вантажівок FAP значний успіх у спортивних заходах мав FAP 1626, із двигуном Mercedes V8. Галерея Див. також Вікісховище має мультимедійні дані за темою: FAP TAM Автобудування Примітки Посилання Офіційний сайт компанії Fabrika automobila Priboj. [Архівовано 1 травня 2009 у Wayback Machine.](серб.)
Белградска крепост

Белградската крепост е укрепление, изградено за защита на средновековния Белград. Не е датирано кога е издигнато първото укрепление, но това най-вероятно става под римска власт. Според житията тук са посрещнати учениците на Кирил и Методий. Крепостта има цитадела и в много отношения е уникално отбранително съоръжение през средновековието. Крепостната стена обхваща античните укрепления на Сингидунум, като неколкократно е модернизирана и разширявана преди завладяването на крепостта от османските турци през 1521 година (виж Превземане на Белград (1521)). Изградена е от бял камък. Името Белград най-вероятно идва от цвета на камъните, вложени за изграждането на крепостните стени. Белград (през средновековието град крепост) е най-западния голям център на българската държава по онова време. Местоположението на крепостта е ключово и стратегическо. Тя контролира Панонската низина и подхода от запад към Константинопол и Ориента по Виа Милитарис. Средновековният град е споменат за първи път от папа Йоан VIII в писмо до Борис I от 16 април 878 година. Впоследствие Белград е част от Първата българска държава, Византия, Втората българска държава, Кралство Унгария и Османската империя. По време на османското владичество крепостта е седалище на османски гарнизон. Тя е превзета през 1867 г. основно от участниците във Втората българска легия. Вижте също Превземане на Белградската крепост Калемегдан Жърнов – Авала
Fort van Belgrado

Het Fort van Belgrado (Servisch: Београдска тврђава, Beogradska tvrđava) is een fort in het Servische Belgrado. Het bestaat uit de citadel en het Kalemegdan-fort. Door de geschiedenis was er een Keltisch kamp, een Romeins kamp, een Byzantijns fort. Van 1521 tot 1867 was het op enkele bezettingen na in handen van de Ottomanen. Externe link Officiële website
Kalemegdan

Kalemegdan este o fortăreață din Belgrad, situată în Parcul Kalemegdan. În urma unor săpături arheologice efectuate la începutul anilor 1960, în apropierea statuii Vestitorul libertății a lui Meštrović, care domină fortăreața Kalemegdan, s-au descoperit mărturii ale anticului Singidunum. Istoric Istoricul turc Evliya Çelebi descria astfel aspectul fortăreței în secolul al XVII-lea: „Fortificațiile se înalță în unghiul de apus a părții înalte a cetății. Sunt construite extrem de solid, pe o temelie dreptunghiulară din piatră... În afara unui depozit de hrană și a unui rezervor de apă, mai există o încăpere uriașă, între două porți de fier, încăpere ale cărei ziduri sunt în întregime acoperite de arme. Ornamentele acestei <<săli a armelor>> sunt de o splendoare cum rar întâlnești în întreg imperiul otoman... În fața fortăreței, deasupra unei gropi adânci, umplute cu apă, este azvârlit un pod suspendat, ridicat în fiecare seară cu ajutorul unui ingenios sistem de pârghii... De jur împrejurul fortăreței se înalță cinci turnuri, care ating cu crenelurile lor norii. Fiecare dintre aceste turnuri este la fel de frumos și înalt ca și turnul Galata din Istanbul.” Referințe Vezi și Biserica Ružica
Студеница (манастир)

Студеница е православен манастир на Сръбската православна църква. Разположен е в едноименната местност на река Студеница. Намира се на 39 km югозападно от Кралево в полите на планината Голия в района на Поибрието. Основан през 1190 г. от Стефан Неманя. История Зад укрепените манастирски стени има две основни черкви – на Богородица и Кралска. Манастирът е посветен на Успение Богородично. Първата фаза по изграждането му приключва през 1196 г., когато Стефан Неманя се оттегля в него от властта, след като оставя да управлява Сърбия втория си син Стефан, който е женен за византийската принцеса Евдокия Ангелина. След смъртта на Стефан Неманя в Хилендар, мощите му са пренесени в Студеница. Третият син на Неманя – Растко, който първи оглавява автокефалната сръбска архиепископия превръща Студеница в политическо, културно и духовно средище на средновековната сръбска държава известна още като Рашка. Студеница се радва на вниманието и даренията и на други членове на кралската династия Неманичи, като Стефан Радослав и Милутин. В началото на 17 век пожар и земетресение повреждат част от манастира, а исторически книжовни паметници и фрески са безвъзвратно унищожени и загубени завинаги. Архитектура и изкуство Манастирската църква посветена на Успение Богородично е с един купол и е съградена в рашки стил. С нея се слага началото на т.нар. рашка школа в архитектурата и изкуството на средновековната сръбска държава, който в архитектурата е смес от романски и византийски стил. Северозападно от манастирската църква е издигната втора от крал Милутин през 1314 г., която е известна като кралска и е посветена на „Св. Йоаким и Анна“. Манастирският комплекс се състои от още една църква с обслужващи помещения. От запазилите се стенописи е този с генеалогията на Неманичите. Иконостасът на църквата е дело на дебърския майстор Нестор Алексиев. Културно наследство Манастирът Студеница е включен през 1986 г. в списъка на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО. Вижте също Стари Рас Сопочани Бележки
Monastero di Studenica

Il monastero di Studenica (in serbo: Манастир Студеница), si trova 39 chilometri a sud-ovest di Kraljevo, nella Serbia centrale. È uno dei più grandi e importanti monasteri della Chiesa ortodossa serba. Venne fondato nel 1190 dal fondatore del primo stato serbo, Stefano Nemanja, il quale, dopo aver abdicato in favore del figlio, vi dedicò gli ultimi anni di vita. Le sue mura fortificate racchiudono quattro chiese: la chiesa principale dedicata alla Vergine, la chiesa del Re (entrambe costruite in marmo bianco e riccamente affrescate), nonché la chiesetta di san Nicola e i resti di una cappella. Il monastero è noto per i suoi splendidi affreschi in stile bizantino del XIII e XIV secolo. Nel 1986 il monastero di Studenica venne incluso nell'elenco dei patrimoni dell'umanità dell'UNESCO. Il monastero è inserito nell'itinerario Culturale del Consiglio d'Europa «Transromanica». Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su monastero di Studenica Collegamenti esterni Pagina del sito dell'UNESCO sul monastero di Studenica, su whc.unesco.org. Studenica- Blago Fund Vojeslav Molé, Studenica, in Enciclopedia Italiana, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1936.
Studenicaklooster

Het Studenicaklooster (Servisch: Манастир Студеница) is een Servisch-orthodox klooster en ligt 39 kilometer ten zuidwesten van de Servische plaats Kraljevo, in Natuurpark Golija. Het klooster is een van de grootste in de Servisch-orthodoxe kerk. Stefan Nemanja stichtte het klooster in 1190. Het klooster is voorzien van verdedigingswallen en in het complex zijn twee kerken aanwezig, die beide ruim voorzien zijn van wit marmer. In het klooster zijn een aantal 13e- en 14e-eeuwse Byzantijnse fresco's aanwezig. In 1986 werd het kloostercomplex door UNESCO op de werelderfgoedlijst geplaatst. Galerij