NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Uvac Monastery

The Uvac Monastery (Serbian: Манастир Увац) is a Serbian Orthodox monastery in western Serbia. Architecture The monastery was built in the Raška architectural school. In terms of architectural and spatial traits, there is resemblance between the Uvac Monastery, Morača Monastery, Church of the Annunciation Monastery in Ovčar Banja, Pustinja Monastery, Dobrilovina Monastery, Majstorovina Monastery, Tronoša Monastery and others. See also List of Serbian Orthodox monasteries References External links http://www.uzice.net/uvac/uvace.htm
Monastère d'Uvac

Le monastère d'Uvac (en serbe cyrillique : Манастир Увац ; en serbe latin : Manastir Uvac) est un monastère orthodoxe serbe situé à proximité de la rivière Uvac, dans le district de Zlatibor et dans la municipalité de Čajetina, dans l'ouest de la Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1500). Présentation Le monastère, également connu sous le nom de « Vuvac », se trouve à proximité de la rivière Uvac, au pied du Crni Vrh (le « Mont noir »), dans les monts Zlatibor ; le lac de Ribnica est situé à proximité. Le monastère remonte au Moyen Âge et a été construit aux XIIe et XIIIe siècles ; selon la tradition, il serait une fondation de la dynastie des Nemanjić. Son église est dédiée à la Nativité de la Mère de Dieu. Il a connu son apogée dans la première moitié du XVIIe siècle, accueillant de nombreux visiteurs et de hauts dignitaires de l'Église orthodoxe serbe ; en revanche, il a été complètement détruit en 1698. Après trois siècles d'abandon, en 1994, la décision est prise de reconstruire le monastère, sous la direction du Musée national d'Užice et avec l'aide de l'État. Pour les murs de l'église des pierres de lave sont utilisées et, pour le toit, des bardeaux en pin. L'entreprise Putevi d'Užice crée une route vers le monastère, qui permet d'y arriver en voiture. Le 21 septembre 1998, Uvac devient un métoque du monastère de Studenica. Il a été rendu à sa vocation religieuse. Références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Zlatibor Lien externe (en) « Uvac Monastery », sur uzice.net (consulté le 16 mai 2020) Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail des chrétiens d’Orient Portail de la protection du patrimoine
Monastère de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu (Ovčar-Kablar)

Le monastère de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu (en serbe cyrillique : Манастир Успењие ; en serbe latin : Manastir Uspenjie) est un monastère orthodoxe serbe est un monastère orthodoxe serbe situé près d'Ovčar Banja, dans le district de Moravica et sur le territoire de la Ville de Čačak, dans l'ouest de la Serbie. Il fait partie des dix monastères situés de la gorge d'Ovčar-Kablar. Situation Le monastère de la Dormition se trouve sur les pentes septentrionales du mont Kablar. Histoire À l'origine, l'église du monastère possédait une tour avec une cloche qui pouvait être entendue jusqu'à 16 km au-delà de la ville de Čačak. Un nouveau monastère a été construit en 1939 sur les ruines de l'ancien clocher, dont l'église est une copie de l'église de Saint-Constantin-le-Grand et de Sainte-Hélène d'Ohrid. Ce monastère de femmes a été rénové en 2001. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Moravica Liens externes (sr) « Manastir Uspenije », sur eparhija-zicka.rs, Site de l'éparchie de Žiča (consulté le 11 avril 2016) (sr) « Manastir Uspenje »(Archive.org • Wikiwix • Google • Que faire ?), sur manastiri.rs, Manastiri (consulté le 11 avril 2016) (sr) « Manastir Uspenje », sur manastirispc.org, Site de Srpska Pravoslavna Crkva (consulté le 11 avril 2016) (sr + en) [PDF] Notice sur le site de l'Office du tourisme de Čačak Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail des chrétiens d’Orient
Strojna fakulteta v Nišu

Strojna fakulteta (izvirno srbsko Машински факултет у Нишу), s sedežem v Nišu, je fakulteta, ki je članica Univerze v Nišu. Glej tudi seznam fakultet v Srbiji Zunanje povezave Uradna spletna stran Arhivirano 2006-12-16 na Wayback Machine. (v srbščini)
Машински факултет Универзитета у Нишу

Машински факултет је високошколска установа у саставу Универзитета у Нишу. Обавља студије првог, другог и трећег степена, као и студије за иновацију знања и стручног образовања из области машинства и индустријcког менаџмента. Историја Претеча Машинског факултета у Нишу био је Машински одсек на Техничком факултету у Нишу основан 1960. године. Факултет је основан Законом о изменама и допунама Закона о Универзитетима. 1972. године одлуком Статута Машински одсек прераста у Машински факутлет Универзитета у Нишу. За 48 година традиције диплому Машинског факултета у Нишу стекло је 3547 дипломираних машинских инжењера, 962 машинских инжењера, 176 магистара машинства и 86 доктора техничких наука. У школској 2007/08. години на Факултету студира 657 студената на основним и 66 студената на докторским академским студијама. Образовна делатност Машински факултет Универзитета у Нишу је самостална образовна и научна установа у државној својини која, у складу са Законом о високом образовању, у оквиру образовно-научног поља, изводи академске студије: првог степена – основне студије у трајању од 3 године у оквиру једног студијског програма Машинско инжењерство. другог степена – дипломске мастер студије у двогодишњем трајању у оквиру студијског програма Машинско инжењерство. трећег степена – докторске студије у трогодишњем трајању за стицање академског назива Доктор наука – машинско инжењерство. Катедре Катедра за природно-математичке науке Катедра за механику Катедра за термотехнику, термоенергетику и процесну технику Катедра за хидротехнику Катедра за машинске конструкције, развој и инжењеринг Катедра за производно-информационе технологије Катедра за друштвене науке Катедра за мехатронику и управљање Катедра за транспортну технику и логистику Катедра за менаџмент у машинском инжењерству Библиотека Библиотека Машинског факултета Универзитета у Нишу је почела рад са оснивањем Техничког факултета, 1960. године. Ипак, као година оснивања Библиотеке узима се 1971. година, када се Машински факултет издвојио из Техничког факултета. Занимљивости Током историје развоја Ниша увек је на политичкој сцени Ниша и Србије било некога са Машинског факултета у Ниша. Бивши градоначелник Ниша Милош Симоновић је један од запошљених на Машинском факултету у Нишу. Бивши министар за науку и технологију у Влади Зорана Ђинђића Драган Домазет је био професор на Машинском факултету у Нишу. Бивши градоначелник и директор Фабрике дувана ДИН Смиљко Костић је био запошљен на МФН током седамдесетих година. Током осамдесетих година градоначелник Ниша био је проф. Живота Живковић, такође кадар Машинског факултета у Нишу. Познати професори и бивши студенти проф. др Живота Живковић, градоначелник Ниша у периоду од 1989. до 1992. Смиљко Костић, дугогодишњи директор ДИН-а и бивши градоначелник Ниша у периоду од 9. октобра 2004. до 29. јула 2008. др Милош Симоновић, бивши градоначелник Ниша у периоду од 29. јула 2008. до 12. јула 2012. Галерија Види још Библиотека Машинског факултета Универзитета у Нишу Универзитет у Нишу Списак факултета у Србији Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Sremska Mitrovica Gymnasium

The Sremska Mitrovica Gymnasium or Mitrovica Gymnasium (Serbian: Митровачка гимназија, Mitrovačka gimnazija) is a public coeducational high school (gymnasium, similar to preparatory school) located in Sremska Mitrovica, city in Vojvodina, Serbia. The school was established in 1838. The school was established by the order of the Court War Council (at the time as a lower secondary school) which grew into a real high school in over the following decade. The official annual day of the school is celebrated on April 12 in memory of the day when the construction of the current gymnasium building, built in 1930, began. Historically, the school was named after Peter I of Serbia and Ivo Lola Ribar. During the World War II in Yugoslavia and Ustasha regime rule over Syrmia, authorities of the Independent State of Croatia took over the supervision of the gymnasium. In 1960s the institution was named after Ivo Lola Ribar, Yugoslav communist politician and military leader killed by a German bomb in 1943. The name was kept until 2007 when the school was formally named as the Mitrovica Gymnasium. Notable alumni of the high school among others are Mileva Marić, Vaso Čubrilović, Miloš N. Đurić, Slavko Vorkapić, Siniša Kovačević, Petar Kralj and others. References
Митровачка гимназија

Митровачка гимназија је гимназија усмереног типа у Сремској Митровици. Једна је од пет гимназија на подручју Сремског округа. Гимназија је смештена у згради, која је споменик културе. Историјат Митровачка гимназија представља једну од најстаријих и најугледнијих образовних установа на просторима Србије. Основана је 1838. године и у почетним деценијама је била немачка гимназија. Прва зграда гимназије била је данашња зграда Сремског завода за заштиту споменика. Првобитни назив школе био је „Мала реалка“. Царским решењем из 1887. године Митровачка гимназија постепено је претворена у четвороразредну реалну гимназију. Отприлике у то време основана су и одељења на српском језику. Избијањем Првог светског рата гимназија престаје са радом. Рад се обнавља 1917. године, када фронт више није био на Сави. После рата коначно је решен вишедеценијско ограничење погодне зграде за извођење наставе. 1928. године започето је зидање нове зграде гимназије, по нацрту великог српског архитекте Момира Коруновића, у стилу неовизантијског академизма. Како је гимназија зидана у спомен Краљу Петру I Карађорђевићу она је 1929. године понела назив „Државна реална гимназија Краља Петра I Великог Ослободиоца“. Следеће године гимназија је свечано усељена у нову зграду. Током Другог светског рата, у раздобљу 1941-1944. Сремска Митровица и гимназија су били у оквиру НДХ. Иако се настава одвијала у отежаним условима, школа и њено особље и ђаци су тешко страдали; Током Другог светског рата стрељано је 5 професора и 60 ученика гимназије, док је 18 ученика погинуло учествујући у ратним дешавањима. Реформом образовања 1953. године од гимназије је одвојена основна школа, па је гимназија добила четворогодишње трајање. Од 1956. године гимназија је добила назив „Иво Лола Рибар“, који ће имати све до 2007. године, када је добила/вратила стари назив - Митровачка гимназија. Данас је Митровачка гимназија једна од најважнијих образовних установа на тлу Срема и најважнија у Сремској Митровици. Познати ученици гимназије Митровачку гимназију су похађали: Милева Марић-Ајнштајн, Васо Чубриловић, Милош Ђурић, Славко Воркапић, Драгош Цветковић, Петар Милошевић, Војислав Ђурић, Петар Кранчевић, Синиша Ковачевић, Петар Краљ, Гордана Лукић. Референце Спољашње везе Званична страница Митровачке гимназије Историјат гимназије
Мост краљевића Андреја

Мост краљевића Андреја је био мост у Новом Саду изграђен 1883. године као део пруге Будимпешта-Земун. Том приликом је прокопан тунел кроз петроварадински гребен. Име моста је било „Мост Фрање Јосифа“ по аустроугарском цару. Имао је и стазу за прелаз пешака преко Дунава. После Првог светског рата звао се „Мост краљевића Андреја“, по најмлађем сину краља Александра Карађорђевића. Рушења Мост је оштећен 1941. године приликом повлачења југословенске војске, као и Мост краљевића Томислава. Немци су га поправили и био је у функцији до 1944. када га минирају и мост бива потпуно уништен. После тога није обнављан. Железнички саобраћај је после тога користио Мост маршала Тита, до 1961, када је изграђен Жежељев мост. Стубови моста могу се и данас видети како бескорисно штрче из воде. Види још Мостови Новог Сада Историја Новог Сада Нови Сад Петроварадин Андреј Карађорђевић
Takovo Museum

Takovo Museum is an old museum located in Takovo in the municipality of Gornji Milanovac. Takovo's Museum is located in the school, founded by King Aleksandar Obrenović and tourists, the museum exhibition, inevitably visit the former school, the construction of which was started by King Milan, and completed by his son Alexander. The museum houses numerous museum exhibits dedicated to the Second Serbian Uprising. See also List of museums in Serbia References
Muselimov konak

Muselimov konak (srbsky v cyrilici Муселимов конак) je nejstarší dochovaná budova v srbském městě Valjevo. Vybudována byla na konci 18. století pro potřeby muselima, tureckého správce valjevské náchie (administrativní jednotky). V přízemí se nacházely prostory, kde muselim vykonával správu města a v podzemí se nacházelo vězení. V něm byli v roce 1804 internováni v souvislosti se stětím knezů Aleksa Nenadović a Ilija Birčanin. Jejich poprava, která se uskutečnila nedlouho poté, byla záminkou pro vypuknutí prvního srbského povstání. V současné době slouží budova jako muzeum, kde jsou vystaveny exponáty týkající se prvního a druhého srbského povstání. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Muselimov konak na Wikimedia Commons Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Muselimov konak na srbské Wikipedii.
Konak du müsellim à Valjevo

Le konak du müsellim à Valjevo (en serbe cyrillique : Муселимов конак у Ваљеву ; en serbe latin : Muselimov konak u Valjevu) est un konak situé à Valjevo, dans le district de Kolubara en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 603). Présentation Le konak a été construit au XVIIIe siècle, ce qui en fait le bâtiment le plus ancien de la ville de Valjevo. Il a été édifié pour les besoins du « müsellim », l'administrateur turc de la nahija de Valjevo. Le bâtiment est construit sur un plan rectangulaire ; il dispose d'un simple rez-de-chaussée, avec un porche-galerie ouvert qui court tout le long de la façade. Il est constitué de pierres et est doté d'un sous-sol qui s'étend sur la totalité de l'édifice et auquel on accède de l'extérieur. Le konak possède un toit à quatre pans recouvert de tuiles. Le rez-de-chaussée était réservé à l'administration, tandis que la cave a servi de prison. Le konak a ainsi joué un rôle au début du premier soulèvement serbe contre les Ottomans ; en 1804, Ilija Birčanin et Aleksa Nenadović y ont été détenus puis tués au moment du Massacre des Princes, un événement qui a été la cause immédiate du déclenchement de la révolte. Les têtes de ces deux princes ont été tranchées puis exposées sur le toit du bâtiment. Le konak abrite aujourd'hui un département du musée national de Valjevo. Le rez-de-chaussée est consacré à une exposition sur les premier et second soulèvement serbe contre les Turcs, tandis que le sous-sol présente des objets liés au massacre des princes. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Kolubara Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la culture Portail de la protection du patrimoine
Муселимов конак

Муселимов конак је најстарија сачувана зграда у Ваљеву. Настала је крајем 18. века за потребе муселима, турског управника Ваљевске нахије. Док је његов приземни део представљао административне просторије у подруму се налазила апсана, односно затвор. По овом затвору зграда је позната у историји. Почетком 1804. године у њему су били заточени ваљевски кнежеви Алекса Ненадовић и Илија Бирчанин, и из њега су одведени на губилиште, стотинак метара даље, на обалу реке Колубаре. После егзекуције, у историји познате као "сеча кнезова", њихове главе су биле набијене на колац и јавно изложене на крову конака. Будући да је ова зграда била у директној вези са сечом кнезова, као непосредним поводом Првог српског устанка, у њој је данас презентована поставка о ваљевском крају у Првом и Другом српском устанку, чиме је аутентичност објекта директно ангажована у функцији првог и основног експоната изложбе. У Муселимовом конаку су данас изложени бројни експонати који су у директној или индиректној вези са догађајима током Српске револуције. Данас, споменик културе Муселимов конак је издвојено одељење Народног музеја Ваљево. У Конаку се налазе две сталне музејске поставке. У подруму у коме су били заточени Алекса Ненадовић и Илија Бирчанин посетиоци могу да обиђу изложбу ”Сеча кнезова”, а у приземљу ”Ваљевска нахија и Ваљевци у Првом и Другом српском устанку. Референце Галерија Види још Списак споменика културе у Колубарском округу Народни музеј Ваљево Спољашње везе Народни музеј Ваљево Муселимов конак (www.valjevozavas.net) Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (26. септембар 2008) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Непокретна културна добра Листа споменика Муселимов конак Напомена:Велики део овог чланка је преузет са званичног сајта општине Ваљево, са ове странице, уз дозволу
Научно-технолошки парк Београд

Научно-технолошки парк Београд је институција која пружа подршку старт-ап компанијама или тимовима, као и растућим високотехнолошким компанијама у развоју и комерцијализацији иновативних производа и услуга. Основан је у партнерству Владе Републике Србије (тачније, Министарства просвете, науке и технолошког развоја), Града Београда и Универзитета у Београду. Успостављању ове институције помогла је и Влада Конфедерације Швајцарске. Парк је званично почео са радом у октобру 2015. године. Објекат Комплекс од пет зграда Научно-технолошког парка Београд лоциран је у Звездарској шуми. У непосредној близини налази се Институт Михајло Пупин. У комплексу Научно-технолошког парка Београд смештени су: Пословно-технолошки инкубатор техничких факултета (БИТФ), који спроводи програм подршке намењен стартап компанијама или тимовима Фонд за иновациону делатност институција, који пружа финансијску подршку кроз Програм раног развоја и друге програме подршке развоју иновација Види још Научно-технолошки парк Влада Републике Србије Министарство просвете, науке и технолошког развоја Универзитет У Београду Референце Спољашње везе Званични сајт НТП - www.ntpark.rs/
Nikolajevska Church, Novi Sad

Nikolajevska Church (Николајевска црква), officially the Serbian Orthodox Church of the Translation of the Relics of Saint Nicholas (Српска православна црква Преноса моштију Светог Николе), is an 18th-century Serbian Orthodox church in Novi Sad, Serbia. It is widely regarded as the oldest surviving Orthodox church in the city, with its earliest documented mention connected to its consecration in 1730. The church is a protected cultural monument of Serbia and is listed as an Immovable Cultural Heritage of Great Importance. History The church was built in the first half of the 18th century, most commonly dated to the period between 1726 and 1730, in the settlement then known as Petrovaradinski Šanac, which later developed into modern Novi Sad. During the 1848–1849 revolutions in the Habsburg Monarchy, Novi Sad suffered extensive destruction during the bombardment of 12 June 1849. Nikolajevska Church was severely damaged, and much of its earlier interior decoration was lost. The church was restored in the early 1860s with the financial support of prominent Novi Sad benefactors Marija Trandafil and Jovan Trandafil. Members of the Trandafil family, including Marija and her children Sofija and Kosta, are buried within the church. According to local historical tradition promoted by the Tourist Organisation of Novi Sad, the sons of Albert Einstein, Hans Albert and Eduard, were baptized in this church in 1913 while staying with the family of Mileva Marić in Novi Sad. Architecture Nikolajevska Church is a modest single-nave structure built in the Baroque style, reflecting Central European architectural influences common in Serbian Orthodox churches constructed under Habsburg rule. The western façade is dominated by a tall bell tower, while a small decorative dome rises above the nave. The exterior is articulated with pilasters and profiled cornices characteristic of 18th-century Baroque ecclesiastical architecture. Interior and art The iconostasis was painted by the Novi Sad artist Pavle Simić (1818–1876), whose work shows stylistic affinities with the Nazarene movement. The iconostasis is considered one of the most significant 19th-century ecclesiastical artworks in Novi Sad. Wall paintings inside the church are attributed to several artists, including Dimitrije Petrović Kerefeka, Nikola Dimšić, and Živko Petrović, reflecting multiple phases of interior decoration following the mid-19th-century restoration. Protection status The iconostasis was placed under state protection in 1948, and the church building itself was designated a cultural monument in 1959. In 1991, Nikolajevska Church was officially classified as an Immovable Cultural Heritage of Great Importance of the Republic of Serbia, under registry designation SK 1109. See also Religious architecture in Novi Sad References External links Official City of Novi Sad page – Nikolajevska Church: https://www.novisad.rs/eng/nikolajevska-church Tourist Organisation of the City of Novi Sad – Nikolajevska Church: https://novisad.travel/en/churches-single/srpska-pravoslavna-crkva-prenosa-mostiju-sv-nikole-nikolajevska-crkva/
Église Saint-Nicolas de Novi Sad

L'église Saint-Nicolas de Novi Sad (en serbe cyrillique : Николајевска црква у Новом Саду ; en serbe latin : Nikolajevska crkva u Novom Sadu) est une église orthodoxe située à Novi Sad, la capitale de la province autonome de Voïvodine, en Serbie. Elle est dédiée à la Translation des reliques de Saint Nicolas. L'église, dont l'origine remonte au XVIIIe siècle, est classée sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (n° d'identifiant SK 1109). L'église est située dans la municipalité urbaine de Stari grad. Histoire L'église Saint-Nicolas, est mentionnée pour la première fois en 1730, année de sa consécration, ce qui en fait l'édifice religieux le plus ancien de l'actuelle ville de Novi Sad ; ses fondateurs étaient les frères Nedeljko et Stojić Bogdanović, de riches marchands de Petrovaradinski Šanac (l'ancien nom de Novi Sad) originaires de Slavonie qui voulaient en faire leur tombeau familial. En 1849, au moment de la révolution hongroise de 1848-1849, l'église, comme beaucoup d'autres bâtiments de Novi Sad, fut gravement endommagée par le bombardement venu de la forteresse de Petrovaradin. Jovan et Marija Trandafil (1816-1883), parfois surnommée « le plus grand bienfaiteur serbe »[réf. nécessaire], financèrent sa rénovation qui eut lieu en 1861–1862 ; c'est de cette période que datent les fresques et l'iconostase de l'église. Sur le mur extérieur de l'église se trouve la première inscription faisant figurer le nom de Novi Sad en serbe. Marija et Jovan Trandafil, ainsi que leurs enfants Kosta et Sofija sont enterrés dans l'église. En 1913 y furent baptisés les fils d'Albert Einstein et de sa première femme Mileva Marić-Einstein. Architecture L'église Saint-Nicolas est caractéristique de l'architecture baroque. De dimension modeste, elle est constituée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire légèrement plus étroite que la nef. Le clocher, massif, domine la façade occidentale ; une petite coupole à fonction décorative surmonte la nef. La façade est également rythmée verticalement par des pilastres peu profonds et horizontalement par des corniches profilées. Fresques À l'intérieur de l'édifice, les fresques ont été réalisées par Dimitrije Petrović Kerefeka, Nikola Dimšić et Živko Petrović. Des travaux de restauration réalisés en 1959 ont permis de mettre au jour des fresques attribuées à Nikola Dimšić. Les peintures de l'iconostase sont l'œuvre de Pavle Simić. Références Voir aussi Articles connexes Éparchie de Bačka Monuments culturels du district de Bačka méridionale - ville de Novi Sad Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe