NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zabran

Izletište Zabran je šuma i park koji se nalazi u neposrednoj blizini Obrenovca na par stotina metara od grada. Jednim svojim delom izlazi na reku Savu a drugim delom dodiruje reku Kolubaru. Iako još uvek nema status izletničke šume. U izletištu Zabran tokom godine boravi izuzetno veliki broj ljudi, izletište ima i nekoliko restorana koji rade u toku cele godine. Opis Kroz izletište Zabran je izgrađena trim staza u dužini od 1480 metara sa 16 stanica. Na samom ulasku u šuma nalaze se Obrenovački bazeni Nikola Tesla i Obrenovačka Banja. Hotel Obrenovac se nalazi na stotinak metara od samog izletišta. U samom izletištu se nalazi manji broj kuća ili vikendica u kojima živi manji broj ljudi u toku cele godine, u samom izletištu se nalazi improvizovani kamp i restorani Savska Terasa i Alaska Koliba. Izletište Zabran je omiljeno mesto Obrenovčana koji provode dosta vremena u njemu. Idealno je za ljubitelje prirode i one koji žele da pobegnu od buke i asfalta. Šetalište sa odmorištima pored puta, sa izletničkim drvenim klupama i natkrivenim stolovima, dovodi do plaže na Savi sa uređenim prilazima vodi, tuševima i pontonima. Leti se u Zabranu okuplja i veliki broj kupača. Omiljena mesta izletnika koji vole ručak u prirodi, opremljena kućicama, klupama i stolovima, a nalazi se levo i desno od glavnog puta. Ujedno, ovo su jedini prostori u Zabranu, namenjeni paljenju vatre i pečenju mesa. Obrenovac je udaljen nešto manje od 30 km od Beograda a izletište Zabran je na samom ulasku u grad na vrlo atraktivnoj sportskoj lokaciji, gde se pored hotela nalaze možda i najbolji bazeni u Beogradu. Izletište ima prelepe staze za trčanje za one koji vole da trče. Trim staza poseduje 16 sprava. Reference
Cimetière juif de Šabac

Le cimetière juif de Šabac (en serbe cyrillique : Јеврејско гробље у Шапцу ; en serbe latin : Jevrejsko groblje u Šapcu) est situé à Šabac, dans le district de Mačva, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1070). Présentation Le cimetière juif a été fondé au début de la seconde moitié du XIXe siècle. Les monuments les plus anciens sont les plus modestes et ils se contentent de fournir des informations rudimentaires sur les défunts ; en revanche, à la fin du XIXe siècle et au début du XXe siècle, les tombes sont en marbre et de fabrication plus élaborées, ce qui indique la prospérité économique croissante de la communauté juive de la ville. Les inscriptions sur les tombes sont rédigées en hébreu et en serbe. Le cimetière est resté en activité jusqu'à l'été 1941 puis il a été abandonné par la communauté à cause des persécutions dues au régime nazi. Il est aujourd'hui préservé et témoigne de la présence des Juifs pendant deux siècles à Šabac. Références Articles connexes Histoire des Juifs en Serbie Monuments culturels du district de Mačva Lien externe (sr) Photographies de Slobodan Bogunović Portail du judaïsme Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Јеврејско гробље у Шапцу

Јеврејско гробље у Шапцу је основано почетком друге половине 19. века поред шабачког доњошорског гробља. Преставља непокретно културно добро као споменик културе. Положај и опис Јеврејско гробље је смештено поред шабачког доњошорског гробља и основано је почетком друге половине 19. века. Најстарији споменици су скромнији, са основним подацима о покојнику. Пред крај 19. и почетком 20. века спомени су од мермера, раскошније израде, са ширим и китњастијим посветама. Ово указује на економско снажење шабачке јеврејске колоније. Натписи на споменицима су написани двојезично, на хебрејском и српском језику. Гробље је до летњих месеци 1941. године било активно, а затим је запуштено нестанком Јеврејске заједнице у вртлогу Другог светског рата. Оно се данас одржава и остало је у целости очувано и може се видети са самог пута. 36 споменика и 130 рођених Шапчана тог гробља сведоче о два века једног народа кога у Шапцу више нема. Галерија Види још Списак споменика културе у Мачванском округу Референце Литература Завод за заштиту споменика Ваљево: "Споменичко наслеђе Колубарског и Мачванског Округа", Ваљево. 2006. ISBN 978-86-904745-2-3. COBISS.SR 131307532 Спољашње везе Политика/Сећање на Јевреје Страдање Јевреја Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (21. октобар 2013) Доњошорско гробље Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (21. октобар 2013) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Јеврејски музеј у „српском Паризу” („Политика”, 25. октобар 2016)
Trening centar Vazduhoplovne akademije

Trening centar Vazduhoplovne akademije (engl. Training Center Aviation Academy) je jedan od najvećih centara za obuku pilota u Evropi. Nalazi se u Vršcu i postoji od 1954. godine. Od septembra 2010. do 2021. godine poslovala je u sastavu Kontrole letenja Srbije i Crne Gore (engl. Serbia and Montenegro Air Traffic Services Agency – SMATSA), nakon čega je prešla u vlasništvo Vazduhoplovne akademije u Beogradu. Osnovne informacije Usluge Trening centra Vazduhoplovne akademije su: školovanje pilota; teorijska i praktična obuka privatnih lica koja poseduju letelicu ili žele da se bave sportskim letenjem; održavanje aviona i iznajmljivanje hangara za smeštaj i čuvanje letelica. Ova škola je do danas obrazovala više od 3.000 pilota koji danas lete za avio-kompanije širom sveta. Nastavno osoblje Trening centra ima sve domaće i međunarodne sertifikate za obuku, a škole izdaju diplome priznate svuda u svetu. Flota Akademije 15 aviona Cessna-172S Dva aviona Cessna 152 Aerobat Dva aviona Cessna-310T Dva aviona Piper PA-34 Seneca Dva aviona Beechcraft King Air 350 Istorija Iako je prvi let na padinama Vršačkog brega izveo pilot inženjer Aurel Vlajku 11. avgusta 1912, početak vazduhoplovne tradicije u gradu vezuje se za 1925, kada je osnovan aeroklub “Naša krila” u Vršcu 1925 i devet godina kasnije prvog izgrađenog hangara, tradicija obuke pilota u ovom delu Srbije počinje nakon Drugog svetskog rata, kada je otvorena škola jedriličarstva. Jedriličari su leteli na jedrilicama koje su sami pravili i konstruisali. Vršac je tada proglašen za jedriličarski centar Ratnog vazduhoplovstva Jugoslavije. Godine 1947. Komanda predaje Centar Vazduhoplovnom savezu Jugoslavije. Godine 1954. Vršac postaje Savezni vazduhoplovni centar. Jedriličarstvu su se sada priključili piloti motornih aviona, modelari i padobranci. Vršac je bio rasadnik sportskog vazduhoplovstva sve do 1972. godine. Vazduhoplovci ovog Centra učestvovali su na mnogim svetskim prvenstvima i doneli mnogo medalja i rekorda, a u Vršcu je 1972. godine održano i 13. Svetsko prvenstvo u jedriličarstvu. Od 1972. godine ovaj centar je sastavni deo Jugoslovenskog aerotransporta. Od tada se ova institucija specijalizuje za školovanje profesionalnih pilota koji će prevoziti putnike na velikim saobraćajnim avionima. Septembra 2010. godine Pilotska akademija Vršac počinje poslovanje u sastavu Kontrole letenja Srbije i Crne Gore pod imenom „SMATSA Vazduhoplovna akademija”. Ovaj centar za obuku pilota prešao je u vlasništvo Vazduhoplovne akademije u Beogradu 2021. godine. Референце Spoljašnje veze Fejsbuk grupa RTV Vojvodina: Pilotska škola u Vršcu u sastavu Agencije za kontrolu letenja, septembar 2011. eKapija: Dragan Katanić, general-potpukovnik u penziji i rukovodilac SMATSA vazduhoplovne akademije u Vršcu - Oficir i džentlmen, maj 2011.
Врело Млаве

Врело Млаве или Жагубичко врело је извор у североисточној Србији. Извор је реке Млаве. Положај и карактеристике Налази се на јужној периферији Жагубице од чијег је центра удаљено 1 km на југоистоку Жагубичке котлине, испод северних падина Бељанице, на надморској висини од 314 m. Само врело има изглед мањег језера и, у ствари, представља потопљену вртачу окружену планинским висовима Конџила и Врелске Падине. Ујезерена површина врела има пречник од 25 m, у правцу северозапад-југоисток, односно, 29 m у правцу исток-запад а укупан обим је 93 m. Највећа измерена дубина износи 84 m, али може се са сигурношћу рећи да је она знатно већа, с обзиром да вода избија из сифонских канала и то под великим притиском који спречава тачнија мерења. Ронилачке екипе спустиле су се до дубине од око 84 метра, али нису доспели до дна врела, тако да је стварна дубина овог извора и данас непозната. Вода која храни врело у виду кључева на дну и странама потопљеног басена, формира отоку дужине око 150 m и ширине 12 m. После лучног тока према северозападу, отока се спаја са Тисницом и формира реку Млаву. Врело Млаве има зелену до тамнозелену боју воде, која долази од околног зеленила и алги у плићим деловима. Вода неприметно избија на површину и ретко се мути. Провидност воде креће се од 4–10 m, а температура воде од 9,3–11 °C. Врело Млаве је позната туристичка атракција, и за стране туристе и за локалне посетиоце. Врело Млаве је заштићено као хидролошки споменик прве категорије. Галерија Види још Хомоље Референце Спољашње везе Magazin za nacionalnu geografiju, kulturu i tradiciju - Srbija plus
Спортска гимназија Београд

Спортска гимназија или Једанаеста београдска гимназија је гимназија у Београду. Спортска гимназија је са радом почела у септембру 2002. године. Школску 2002/2003. годину настава се одвијала у два објекта, и то у згради бивше XI београдске гимназије и у згради у Улици Петра Чајковског 2а. Школа се од 2017. године налази у згради у Улици херцег Стјепана 7, на месту некадашње основне школе „Стари град”. Историја Једанаеста гимназија је основана 27. септембра 1937. године указом тадашњег Министарства просвете, под називом Седма мушка реална гимназија. Прве школске године 1937/38. гимназија је била мешовита. Иако је по називу била мушка, организована су женска одељења. По броју ученика Седма мушка гимназија је била најмногобројнија у Београду. Имала је 32 одељења, 16 мушких и 16 женских, са укупно 1511 ученика. Први директор гимназије је био Мираш Кљаовић, професор, а у школи је радило 55 професора и наставника и 7 сарадника. Школске 1938/39. године од женских одељења је формирана Шеста женска реална гимназија која је била смештена у павиљонима код Аутокоманде, у близини садашњег стадиона. Седма мушка реална гимназија је од тада постала чисто мушка и као таква траје све до 1953. године. За време окупације, гимназија је била лоцирана на два места. Виши разреди (од петог до осмог) били су у згради предратне Четврте мушке реалне гимназије, на углу Тиршове улице и Војводе Мирка, а нижи разреди су били у Улици Јове Илића у згради тадашње ОШ „Бора Станковић”. У нову зграду у Улици Грчића Миленка 71 (где се и сада налази) гимназија је пресељена 1948. године. Тада је добила назив „Руђер Бошковић”. Школске 1960/61. године Једанаеста београдска гимназија је добила велики број ученика и професора тадашње Петнаесте гимназије због укидања те школе. Тада је настао проблем недостатка простора, који је из године у годину био све већи јер се сваке школске године повећавао број ученика чија су интересовања била усмерена ка стицању гимназијских знања као основе за даље школовање. Тај проблем је био решен коришћењем објекта „Шумадија”. Адекватан и целовит простор Једанаеста београдска гимназија је добила тек када се преселила у објекат ОШ „Стеван Синђелић” пошто се ова школа преселила у нову зграду. Током свог шездесетогодишњег рада гимназија је у периоду од 1980. до 1990. године због реформе тадашњег школског система била организована као школа за образовање производних занимања чиме је требало да се успостави чвршћа веза између образовних установа и привреде земље. Овакав концепт школе је брзо одбачен. Враћањем на стари школски систем, Једанаеста београдска гимназија је задржала своје основно опредељење: образовање ученика по програму који осигурава наставак школовања на вишем нивоу и проходност за упис на све факултете у земљи. Настава је организована на основу јединствених планова и програма за гимназије кроз смерове: природно-математички и друштвено-језички. Познати наставници Вене Богославов, математичар Слободан Станивук, професор филозофије Познати ученици Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Јапанска чесма

Јапанска чесма је подигнута на крају великог шеталишта на Калемегдану, августа 2010. године. Иницијативу за изградњу симбола пријатељства два народа покренуо је лист Блиц у јулу 2008. године у знак захвалности јапанском народу за донације које је добио град Београд. Чесма је дело вајара Бојана Митровића. Референце Спољашње везе Отворена Јапанска чесма на Калемегдану - Курир Јапанска чесма на Калемегдану - Б92
Bâtiment de la Caisse d'épargne à Valjevo

Le bâtiment de la Caisse d'épargne à Valjevo (en serbe cyrillique : Зграда Штедионице у Ваљеву ; en serbe latin : Zgrada Štedionice u Valjevu) se trouve à Valjevo, dans le district de Kolubara en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 881). Présentation Le bâtiment, aujourd'hui situé sur le Trg Desanke Maksimović (« place Desanka Maksimović »), a été construit de 1903 à 1906 selon un projet des ingénieurs Čedomir Gagić et Leonid Zisić[réf. nécessaire]. Il est constitué d'un rez-de-chaussée et d'un étage et présente un aspect monumental, notamment avec son tympan classique triangulaire, ses colonnes surmontées de chapiteaux corinthiens qui séparent des fenêtres cintrées. La décoration plastique de la façade est diversifiée, notamment celle des cordons qui séparent les étages ou celle des architraves, et aussi avec ses chapiteaux et ses balustrades[réf. nécessaire]. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Kolubara Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Зграда Штедионице у Ваљеву

Зграда Штедионице у Ваљеву , на данашњем Тргу Десанке Максимовић, подигнута је 1906. године и представља непокретно културно добро као споменик културе. Историјат Зграда некадашње Ваљевске штедионице је грађена по пројекту инежењера Чедомира Гагића и Леонида Зисића, од 18. септембра 1903. до 2. јануара 1906. године. Финансирали су је некадашњи акционари првог Новчаног завода у Србији ван Београда, основаног 1871. године. отвара се и питање судбине у њој је, после 1945. године, била смештена Ваљевска општина, да би 1967. године била тада на коришћење Радио Ваљево и листу „Напред”. Током 2022. зграда је рунинирана чекала своју намену. Изглед зграде Грађевина је спратна, са мансардом, на самој регулационој линији улице. Има монументални карактер са класицистички обрађеним тимпаноном и наглашеним низом стубова са коринтским капителима, између којих су лучно обликовани прозорски отвори. Пластична декорација је истакнута и доста је разноврсна: међуспратни венци, архитравна декорација, капители, балустраде и др. Види још Списак споменика културе у Колубарском округу Референце Литература Завод за заштиту споменика Ваљево: Споменичко наслеђе Колубарског и Мачванског Округа. Ваљево. 2006. ISBN 978-86-904745-2-3. COBISS.SR 131307532 Спољашње везе Ваљево за вас Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (21. октобар 2013) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Bâtiment du palais épiscopal à Šabac

Le bâtiment du palais épiscopal à Šabac (en serbe cyrillique : Зграда владичиног двора у Шапцу ; en serbe latin : Zgrada vladičinog dvora u Šapcu) se trouve à Šabac, dans le district de Mačva, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 728). Présentation L'ancien palais épiscopal, situé 13 rue Masarikova, est le premier bâtiment public à étage de Šabac. Il a été construit entre 1849 et 1854 pour les besoins de l'éparchie de Šabac-Valjevo à l'époque de l'évêque Joanikije Nešković. Le palais a été édifié selon un principe de symétrie, ce qui constituait une nouveauté à l'époque et montre une nette influence de l'architecture européenne. Le centre de la façade est dominé à l'étage par une loggia ouverte ornée de colonnes rondes, qui rappelle encore partiellement l'architecture dite « balkanique » (d'influence ottomane). À l'intérieur, les pièces sont symétriquement disposées autour du hall central. L'une des caractéristiques du bâtiment est qu'il est chauffé par un système de canalisations murales qui nécessite la présence de hautes cheminées sur le toit. Jusqu'en 1886, le bâtiment a abrité le palais épiscopal de la ville, ce qui constituait sa fonction première ; mais, en 1886, l'éparchie de Šabac a été rattachée à la métropole de Belgrade et le bâtiment a perdu sa fonction ; il l'a retrouvée en 1898 avec le rétablissement de l'éparchie de Šabac-Valjevo. Pendant les guerres, il a servi d'hébergement à l'armée et aux blessés. Après 1945, il a accueilli les bureaux exécutifs du district puis, en 1955, il est devenu une bibliothèque nationale, poursuivant la tradition de la Salle de lecture de Šabac créée en 1847. Bibliothèque Références Article connexe Monuments culturels du district de Mačva Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Зграда владичиног конака у Шапцу

Зграда владичиног конака у Шапцу, у улици Масарикова бр. 18, саграђена 1854. године, представља један од најрепрезентативнијих објеката у граду. Као непокретно културно добро има статус споменика културе од великог значаја. Зграда је наменски грађена за потребе Шабачко-ваљевске епархије Српске Православне цркве, коју је саградио Јарослав Часни. Спратно здање је под јаким утицајем војвођанског академизма. Дужи низ година објекат је служио својој првобитној намени, да би крајем 19. века зграду користила шабачка гимназија. Између два рата у згради је поново седиште епархије, да би 1954. године грађевини дата садашња намена, усељена је Библиотека шабачка. Спратно здање је подигнуто под јаким утицајем војвођанског академизма. Види још Списак споменика културе у Мачванском округу Референце Литература Завод за заштиту споменика Ваљево: Споменичко наслеђе Колубарског и Мачванског Округа. Ваљево. 2006. ISBN 978-86-904745-2-3. COBISS.SR 131307532 Спољашње везе СПЦ-Епархија шабачка Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара
Maison de Dragomir Petrović à Šabac

La maison de Dragomir Petrović à Šabac (en serbe cyrillique : Кућа Драгомира Петровића ; en serbe latin : Kuća Dragomira Petrovića) se trouve à Šabac, dans le district de Mačva, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 732). Présentation La maison, située 39 rue Masarikova, a été construite en 1912 pour Dragomir Draža Petrović, un avocat de Šabac. La façade sur rue est caractéristique du style Sécession. Elle est ornée de motifs floraux et décorée de couronnes, de guirlandes et de balustres ; elle est peinte de couleurs qui soulignent la combinaison de briques et de mortier. Cette façade est dotée d'un oriel demi-circulaire dominé par un dôme carré, lui-même surmonté d'une rambarde en fer forgé. Références Article connexe Monuments culturels du district de Mačva Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Кућа Драгомира Петровића

Кућа Драгомира Петровића се налази у Шапцу, у улици Масарикова бр. 39. Кућу је 1912. године за своје потребе подигао шабачки адвокат Драгомир Дража Петровић. Као непокретно културно добро представља споменик културе од великог значаја. Изглед куће На њој обилују флорални мотиви, а посебно су украшени венци зграде и натпрозорници (гирланде, балустери и др). На том простору су вешто изведене живописне комбинације клинкер опеке и малтера. Зградом доминира полукружни еркер који се уздиже над хаустером. Врх еркера је решен у облику кубета, са оградицом од кованог гвожђа. Слична ограда украшава и горњу ивицу крова. Сокл је урађен од радаљског гранита, са дубоким браздама, изведеним као на ренесансним грађевинама. Види још Списак споменика културе у Мачванском округу Референце Литература Завод за заштиту споменика Ваљево: Споменичко наслеђе Колубарског и Мачванског Округа. Ваљево. 2006. ISBN 978-86-904745-2-3. COBISS.SR 131307532 Спољашње везе Завод за заштиту споменика Ваљево Знаменити Шапчани Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Војна гимназија

Војна гимназија је једна од гимназија у Београду која се налази на општини Савски венац. Основана је 1970. године од стране тадашњег Државног министарства одбране, са циљем да школује ученике у нивоу средњег образовања, као припрему за Војну академију. Гимназија се састоји из два одвојена објекта — ученичког интерната, у близини стадиона Партизана и школе која се налази на Сењаку. Међусобно су удаљени нешто мање од два километра. Ученици долазе из свих крајева Србије. Мото Војне гимназије − „Знање је наше оружје”. Чинови Види још Министарство одбране Републике Србије Војска Србије
Bâtiment de la Monnaie nationale à Belgrade

Le bâtiment de la Monnaie nationale (en serbe cyrillique : Зграда Ковнице новца ; en serbe latin : Zgrada Kovnice novca) est situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Čukarica. Construit entre 1927 et 1929, il est inscrit sur la liste des biens culturels de la Ville de Belgrade. Présentation Le bâtiment de la Monnaie nationale, situé 2 rue Pionirska, a été construit entre 1927 et 1929 selon un projet de l'architecte Josif Najman et sur une commande de la Banque nationale de Yougoslavie. Considéré comme l'une des premières structures industrielles de Belgrade, la Monnaie est devenue un complexe connu sous le nom d'Institut de production des billets et des pièces. Le bâtiment du complexe, familièrement surnommé « la Plante », possède des façades fermées par des fenêtres artificielles en pierre et en terre cuite mais d'autres sont ouvertes vers l'extérieur par de grandes surfaces en verre typiques de l'architecture contemporaine. Entre le second et le quatrième étage se trouvent des saillies. L'un des traits importants de l'édifice se présente sous la forme de deux tours surmontant l'aile nord, l'aile ouest étant dominée par un dôme cubique et les tours étant accentuées par l'arrangement des ouvertures. À plusieurs reprises dans la façade, des pilastres séparent les fenêtres. Après 1956, un bâtiment administratif de deux étages a été construit à l'ouest de la Plante, dessiné par Milutin Jovanović ; l'architecte a harmonisé les deux édifices et les a reliés par un couloir. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Čukarica Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Bâtiment du vieil hôpital à Šabac

Le bâtiment du vieil hôpital à Šabac (en serbe cyrillique : Зграда старе болнице у Шапцу ; en serbe latin : Zgrada stare bolnice u Šapcu) est situé à Šabac, dans le district de Mačva, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 576). Présentation Le bâtiment a été construit en 1865 pour héberger le premier hôpital de district de la principauté de Serbie. Il a été conçu dans un style néo-romantique particulièrement visible dans la frise dentelée qui court sous la corniche du toit. Il abrite aujourd'hui les archives historiques de Šabac. Références Article connexe Monuments culturels du district de Mačva Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine