NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Храм Святого Сави

Храм Святого Сави (серб. Храм светог Саве) в Белграді на Врачарі — храм Сербської православної церкви, головний престол якого освячений в честь першого сербського архієпископа і національного героя Сербії святого Сави (1175—1236). Споруджений на місці спалення мощей останнього османською владою в 1594 році. Один з найбільших православних храмів у світі. Іменується меморіальним храмом. Зразком побудованого храму послужив собор Святої Софії в Стамбулі. У закінченій будівництвом будівлі собору тривають оздоблювальні роботи. Будівництво фінансувалося Росією. Історія будівництва Будівництво почалося в 1894 році на площі, де османський воєвода Сінан-паша наказав спалити мощі святого Сави. Після кількох десятиліть планування і численних конкурсів фактичне зведення будівлі почалося в 1935 році; в період до 1939 року були зведені стіни заввишки 12 метрів. Друга світова війна перервала будівельні роботи, які були відновлені лише у травні 1986 року, коли влада дала дозвіл продовжувати будівництво храму. Купол був завершений в 1989 році. 20 квітня 1999 року, в день Радониці, Патріарх Московський Алексій II перебував з візитом в Союзній Республіці Югославія на чолі делегації РПЦ і здійснив з Патріархом Сербським Павлом літургію в соборі; в ході богослужіння було здійснено молитовне поминання жертв військових дій на території Югославії. У 2004 році відбулося офіційне відкриття все ще не повністю закінченого храму. У березні 2008 року освячено приділ собору на честь святих мучеників Єрмила та Стратоніка. З 2015 року генеральний координатор робіт з оформлення внутрішнього оздоблення собору — Росспівробітництво. Фінансування здійснювалося коштом позабюджетних коштів, наданих російськими компаніями, що ведуть бізнес в Сербії. Зокрема, на кошти, виділені «Газпром нафтою», російські майстри спільно з сербськими склали мозаїку головного купола (загальною площею 1230 м²), яка була виготовлена ​​сімдесятьма художниками з Росії та Сербії під керівництвом народного художника Росії Миколи Мухіна. У грудні 2018 року розпочато монтаж мозаїки в вівтарної частини. Робота над мозаїками загальною площею 15 000 квадратних метрів завершена у вересні 2020 року На розташованому в південній центральній частині Белграда пагорбі по імені Врачар, крім собору, розташована й Національна бібліотека Сербії, а також розпланований великий парк. Архітектурний стиль Архітектори Александр Дероко і Богдан Несторович використовували класичний візантійський стиль епохи правління імператора Юстиніана І. Прямим зразком слугувала головна церква Візантійської імперії — Софійський собор у Константинополі. Однак за своїм плануванням Храм Святого Сави все ж відрізняється від константинопольського зразка, оскільки тут не здійснено злиття між базилікою і центральною будовою. Елементом сербського середньовічного стилю є додавання чотирьох веж навколо головного купола. Маючи розміри 91 м х 81 м і займаючи площу у 7570 м², Храм Святого Сави приблизно відповідає масштабам Софійського собору, але має більший діаметр купола (35 м), а також більшу висоту (65 м). Галерея Примітки Посилання Храм Святого Сави [Архівовано 10 березня 2019 у Wayback Machine.] (серб.)
Monasterio de Jovanje

El monasterio de Jovanje (en serbio: Манастир Јовање y manastir Jovanje) es un monasterio ortodoxo serbio ubicado en Montaña Ovčar en Čačak. Situado cerca de la aldea de Ovčar Banja en la eparquía de Žiča, es uno de los 10 monasterios de la montaña Ovčar. Historia El monasterio de Jovanje se encuentra en medio del desfiladero de la montaña Ovčar en el lado izquierdo del lago, al que se puede llegar por la antigua carretera junto al monasterio de Nikola. No se sabe con certeza cuándo y quién construyó Jovanje. según algunas lápidas. La batalla de Kosovo en el año 1389.​ La antigua iglesia dedicada a San Juan el Bautista se inundó durante la construcción de la central hidroeléctrica y el lago Medjuvrsje en el año 1954. Hieromonje Makarije Milovanović fue un famoso clérigo del monasterio.​ Según las notas del escritor Vuk Karadzic, el monasterio de Jovanje fue un laurel, a partir del cual se gestionó con otros monasterios de la montaña sagrada serbia, es decir, con los monasterios del desfiladero de la Montaña Ovčar. El Monasterio de Jovanje fue destruido y devastado varias veces. En 1936, las monjas del monasterio de Kalište en el lago Ohrid llegaron al monasterio de Jovanje. Con la ayuda de los fieles y de los anfitriones, las monjas renovaron el monasterio de Jovanje, los hospedajes y sembraron frutas, y comenzaron a cuidar a los niños y al resto de los desamparados.​ El actual monasterio de Jovanje fue edificado en 1957, un año después de la construcción del lago Medjuvrsje, durante la época del obispo Germán de Serbia, y es uno de los más hermosos de la montaña Ovčar.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Monasterio de Jovanje.
Monastère Saint-Jean-Baptiste (Čačak)

Le Monastère Saint-Jean-Baptiste (en serbe cyrillique : Манастир Јовање ; en serbe latin : Manastir Jovanje) est un monastère orthodoxe serbe situé près d'Ovčar Banja, dans le district de Moravica et sur le territoire de la Ville de Čačak, dans l'ouest de la Serbie. Il fait partie des dix monastères situés dans la gorge d'Ovčar-Kablar. Histoire Le monastère Saint-Jean-Baptiste, situé sur une péninsule formée par un méandre de la Zapadna Morava, est mentionné pour la première fois en 1536. Il a servi de laure et de centre administratif pour tous les monastères de la gorge. Ruiné, le monastère a été rétabli par l'évêque Nikolaj Velimirović en 1936, qui, avec l'appui de l'archimandrite Rafailo Hilandarac, y a fait venir douze religieuses. L'église du monastère a été inondée lors de la construction du barrage de Međuvršje en 1954 ; l'actuelle église a été conçue par Dragomir Tadić, qui y a mêlé les formes anciennes et nouvelles de l'architecture sacrée. Elle abrite aujourd'hui deux icônes qui remontent à 1850. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Liens externes (sr) « Manastir Jovanje », sur eparhija-zicka.rs, Site de l'éparchie de Žiča (consulté le 10 avril 2016) (sr) « Manastir Jovanje »(Archive.org • Wikiwix • Google • Que faire ?), sur manastiri.rs, Manastiri (consulté le 10 avril 2016) (sr + en) [PDF] Notice sur le site de l'Office du tourisme de Čačak Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail des chrétiens d’Orient
Манастир Јовање (Овчарско-кабларска клисура)

Манастир Јовање се налази на средини Овчарско-кабларске клисуре са леве стране језера, до кога се може доћи старим путем поред манастира Никоље. Не зна се са сигурношћу кад је и ко је саградио Јовање, према неким надгробним споменицима сматра се да је постојао и пре Косовске битке 1389. године. Стара црква посвећена Светом Јовану Крститељу потопљена је приликом изградње хидроцентрале и језера Међувршје, 1954. године. Макарије Миловановић био је познати духовник манастира. Према забелешкама Вука Караџића манастир Јовање је био лавра, из кога се управљало са осталим манастирима Српске Свете Горе, односно са манастирима у Овчарско-кабларској клисури. Манастир Јовање је више пута било страдало и опустошено. У манастир Јовање 1936. године долазе монахиње из манастира калиште на Охридском језеру. Уз помоћ верног народа и домаћина монахиње су обновиле манастир Јовање, конаке и засадили воћ, и почеле да збрињавају децу и остале незбринуте. Данашњи манастир Јовање је подигнут 1957. године после изградње језера Међувршје, за време Епископа Германа. По стилу Јовањска црква је једна од најлепших у Српској Светој Гори. У манастиру се налази чудотворна икона Мајке Божје Брзопомоћнице, коју је донео архимандрит Серафим Рус 1917. године. Манастирска слава је Ивандан и празнује се 7. јула(27. јула по православном календару). Богослужења се врше недељом и празницима у 8 часова. Манастир Јовање има свој метох у близини, Манастир Успење Пресвете Богородице. Галерија Референце Литература „Кроз Српску Свету гору”:Овчарско-кабларски манастири/приредила Гордана Петковић, Чачак:Графика Јуреш. 2002. ISBN 978-86-83575-09-1. Спољашње везе Епархија жичка Манастири епархије жичке Српски Манастири Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (10. април 2017) "Политика", 3. авг. 1936 Нови Девич на Морави. "Политика", 24. дец. 1937
Манастир Никоље Кабларско

Манастир Никоље се налази у селу Рошци близу Овчар Бање, у Овчарско-кабларској клисури у подножју планине Каблар. Манастир Никоље је један од важнијих Овчарско-кабларских манастира - који се зову и Српска Света Гора. Историја Не зна се тачно ктитор никољске цркве. Према икони која се чува у народном музеју у Београду, може се видети да је иконописана у Никољу 1489. године. Вук Караџић је забележио да је у манастиру Никоље некада живело и 300 калуђера. Гаврило Марковић био је игуман манастира у периоду од 1907-1927. Манастир је кроз историју страдао од Турака. Уточиште у манастиру је нашао и Милош Обреновић са породицом, који се са народом крио од Турака. Милош Обреновић је у порти 1817. године саградио конак који се и данас по њему зове. Касније је манастиру поклонио и једну воденицу у Пријевору и нешто земље. У то време игуман манастира је био Атанасије Радовановић. Никољска црква је мала и необично је то што се у њу улази са јужне стране цркве. Манастирска ризница је значајна. У цркви су фреске из 1587. и 1637. године. Постоје и фреске из 19. века. Ризница поседује рукописане књиге и нешто вредних црквених старина. Одавде је и чувено Никољско јеванђеље писано на малим листовима ћириличним словима, у кожном повезу, са „златним“ минијатурним илустрацијама. За време Првог светског рата рукопис је нестао из архиве Народне библиотеке у Нишу да би се касније појавио у Даблину у Ирској. Манастир је пре Другог светског рата имао 272,66 хектара земље, од чега 130 хектара шуме, а остало ливаде и њиве у селима Пријевор и Мијоковци. Монах овог манастира био је био је Мина (световно Милан Јовановић; 1888—1945), Дамаскин Милићевић (1877—1964) као и монахиња Теодора Ристивојевић (1925—2017). Данас је Манастир Никоље женски манастир. У периоду од 1954. игуманија је била Текла Мићић, до 1987. Ефросинија Симић, а од 1987. до 2018. Евпраксија Белић (1919—2018). Манастир Никоље слави славу Пренос моштију Светог Николе који се празнује 22. маја (9. маја по православном календару). Света Литургија се врши недељом и празником са почетком у 8 часова. Галерија Види још Списак манастира Српске православне цркве Референце Литература „Кроз Српску Свету гору”:Овчарско-кабларски манастири/приредила Гордана Петковић, Чачак:Графика Јуреш. 2002. ISBN 978-86-83575-09-1. Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Епархија Жичка Велики глас а празна ћеса!.... "Политика", 27. дец. 1937 Српска светиња у којој се кандило никад није гасило: Овај манастир у Србији одолева вековима (Б92, 5. март 2023)
Monastère Saint-Élie

Le monastère Saint-Élie (en serbe cyrillique : Манастир Илиње ; en serbe latin : Manastir Ilinje) est un monastère orthodoxe serbe situé près d'Ovčar Banja, dans le district de Moravica et sur le territoire de la Ville de Čačak, dans l'ouest de la Serbie. Il fait partie des dix monastères de la gorge d'Ovčar-Kablar. Histoire Le monastère Saint-Élie a été construit en 1938, sur les vestiges d'un ancien monastère ; il abrite une collection de manuscrits, ainsi qu'un konak construit par le prince Miloš Obrenović. Voir aussi Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Moravica Liens externes (sr + en) [PDF] Notice sur le site de l'Office du tourisme de Čačak Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail des chrétiens d’Orient
Манастир Илиње (Каблар)

Манастир Илиње (Кабларско), се налази у Овчар Бањи, на брду изнад манастира Благовештења, долази се стазом кроз храстову шуму. Храм манастира Илиње је посвећен Светом пророку Илији. Положај и прошлост манастира Манастир Илиње је део групе Овчарско-кабларских манастира, познатој и као мала Света гора, смештен у Овчарско-кабларској клисури недалеко од града Чачка. Манастир Илиње су подигли благовештењски монаси за свој метох. Не зна се тачно време изградње манастира, али је темељ раније цркве био много већи него данашње цркве. Изглед манастирске цркве Данашњу манастирску цркву посвећену Светом пророку Илији је обновио у данашњем изгледу Владика Николај Велимировић упоредо са обновом манастиром Преображењем. Црква је завршена и освештена на младог Илију, 1939. године. Обновљена црквица је мања од претходне, једноставних црта, скромна једнобродна грађевина изграђена је народним прилозима, док је иконостас даривао Владика Жички Николај Велимировић. Слава манастира Илиње је Свети Пророк Илија 2. августа (19. јула по православном календару). Манастир Илиње за сада није „живи” манастир, односно нема монашког живота. Види још Списак манастира Српске православне цркве Референце Литература Кроз Српску Свету гору: Овчарско-кабларски манастири/приредила Гордана Петковић, Чачак: Графика Јуреш, 2002. ISBN 978-86-83575-09-1.. Спољашње везе Свечано прослављена слава манастира Илиње, 2. августа 2015. Списак православних манастира Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (10. април 2017) Епархија жичка [2]
Monastère de Davidovica

Le monastère de Davidovica (en serbe cyrillique : Манастир Давидовица ; en serbe latin : Manastir Davidovica) est un monastère orthodoxe serbe situé à Brodarevo, dans le district de Zlatibor et dans la municipalité de Prijepolje en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 375). Le monastère est dédié à l'Épiphanie. Localisation La rivière Lim coule tout près du monastère. Histoire Le monastère de Davidovica a été fondé en 1281 ou 1282 par le prince Dimitrije Nemanjić, le fils cadet de Vukan Nemanjić. En revanche, l'église a été construite sur les vestiges d'une basilique byzantine du VIe siècle. Au XVe siècle, le monastère fut détruit lors de l'invasion ottomane, en même temps que le monastère de Mileševa, situé à quelques dizaines de kilomètres de Davidovica. Il est mentionné dans les recensements turcs en 1530 et 1667. Après cette date, le monastère disparaît des documents historiques ; il fut sans doute déserté au moment de la Grande migration serbe de 1690, conduite par le patriarche Arsenije III Čarnojević. Laissé à l'abandon, il fut l'objet de pillages divers, et notamment en 1907. Selon une tradition locale, les livres et les objets précieux qu'il abritait auraient été cachés dans une grotte située à proximité. Dès 1931, l'architecte Aleksandar Deroko visita le monastère, mais les premiers travaux de restauration ne commencèrent que dans les années 1960. À la fin des années 1990, une initiative fut lancée par la population locale et le directeur du Musée de Prijepolje ; en 1998, des fonds furent recueillis pour la protection et la reconstruction de Davidovica ; la plus grande partie de l'église, l'exception du narthex, fut restaurée et les lieux furent rendus à la vie monastique. Parallèlement aux travaux de restauration, une campagne de fouilles a mis au jour les vestiges de la basilique byzantine qui avait précédé l'église actuelle. Architecture L'église du monastère de Davidovica présente une architecture caractéristique de l'école de la Raška, telle qu'on peut la trouver également aux monastères de Žiča, Mileševa, Sopoćani et Gradac, avec une nef surmontée d'une coupole. L'église possède des murs d'une épaisseur comprise entre 80 cm et 1 m ; la nef mesure 17 m. Fresques Des fresques originelles ne subsistent que quelques fragments, représentant la vie de Saint Démétrios de Salonique, ainsi que quelques traces de peintures consacrées au fondateur du monastère (dans la partie nord). Références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Zlatibor Bibliographie Aleksandar Deroko, Monumentalna i dekorativna arhitektura u srednjevekovnoj Srbiji, Belgrade, 1985 Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Монастырь Давидовица

Монастырь Давидовица (серб. Манастир Давидовица) в честь Богоявления — монастырь Милешевской епархии Сербской православной церкви в общине Приеполе Златоборского округа Сербии. История Монастырь является задужбиной жупана Димитара Неманича, принявшего монашеский постриг с именем Давид. В Дубровницком архиве сохранился договор между Давидом и мастером Десиной де Риса о постройке церкви. Монастырь несколько раз подвергался нападениям турок. В XVIII веке монастырь был разрушен и оставлен в ходе Великого переселения сербов. В июне 1996 года начались работы по восстановлению храма. В 1997 году были проведены археологические раскопки. 21 сентября 1998 года обновлённый храм был освящён патриархом Сербским Павлом. Архитектура Монастырь храм построен в рашском стиле и представляет собой однонефную церковь, увенчанную куполом, с полукруглой апсидой и притвором. С южной и северной сторон к храму пристроены прямоугольные однокупольные приделы. В храме сохранились фрагменты фресок, написанных в 80-х годах XIII века. См. также Список монастырей Сербской православной церкви Примечания
Monastère de Drača

Le monastère de Drača (en serbe cyrillique : Манастир Драча ; en serbe latin :Manastir Drača) est un monastère orthodoxe serbe situé à Drača, dans le district de Šumadija et sur le territoire de la ville de Kragujevac en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 141). Le monastère et son église sont dédiés à Saint Nicolas. Le monastère est toujours en activité. Localisation Le monastère de Drača se trouve à 9 km de Kragujevac, au pied des monts Rujevica et près de la source de la rivière Dračka reka. Histoire La date exacte de la fondation du monastère de Drača n'est pas connue. Il est mentionné pour la première fois dans un document du monastère de Vrdnik datant de la fin du XVIe siècle. Un second document remontant à 1726 atteste que le pope Josif de Rakovica enseigna au monastère. Un troisième document, daté de 1731, évoque des délégués de Kragujevac envoyés à une assemblée réunie à Sremski Karlovci ; parmi ceux-ci figure un certain Leontije, higoumène du monastère de Drača. L'église actuelle a été construite en 1735, à l'emplacement d'un temple du XIVe siècle, dans lequel a vécu et est mort saint Jov de Prekopeče. L'architecture est caractéristique du style tardif de l'école de la Morava et, à l'intérieur, des fresques, datant elles aussi de 1735, ont été peintes dans un style rappelant celui du Moyen Âge serbe ; elles représentent des scènes de la vie de Saint Nicolas et des scènes de l'Ancien Testament. En 1978, le monastère a été doté d'un nouveau konak (résidence monastique). Personnalité L'église du monastère abrite la tombe du voïvode Jovan Dimitrijević Dobrača qui dirigea une partie de l'armée serbe lors du second soulèvement serbe contre les Ottomans en 1815. Notes et références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Éparchie de Šumadija Monuments culturels du district de Šumadija Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Монастырь Драча

Монастырь Драча (серб. Манастир Драча) в честь перенесения мощей святителя Николая — женский монастырь Шумадийской епархии Сербской православной церкви в селе Драча общины Крагуевац Шумадийского округа Сербии. Монастырь входит в список памятников культуры Сербии большого значения. История Монастырь был основан в XV веке. Упоминается в турецких документах 1572—1573 годов. Во время Великого переселения сербов в 1690 году Драча была покинута, а братия перешла в монастырь Ново-Хопово. В 1726 и 1727 годах игуменом монастыря Драча упоминается иеромонах Герасим. В 1734 году крагуевацкий обер-капитан Станиша Маркович, более известный под прозвищем Млатишума, построил для монастыря новую церковь. В 1735—1737 годах она была расписана, вероятно, художниками Константином и Христом из Мосхополя. В 1788 году часть насельников поддержала восстание Кочи Анджелковича, после подавления которого монастырь был сожжён турками, а братия во главе с игуменом Исаией (Йовановичем) бежала в Ново-Хопово. В 1793 году монастырь был восстановлен вернувшимися насельниками. Монастырь стал важным культурным центром этой части Сербии. В первой половине XIX века Тома Вучич Перишич надстроил барочную колокольню над западной частью церкви. Были построены два корпуса, в которых размещаются библиотека и архив. С 1820-х годов церковь была приходской, пока в 1845 году не стала метохом монастыря Врачевшница. В этом статусе Драча была до 1851 года. В 1958 году монастырь был преобразован в женский. Примечания
Gornjak

The Gornjak Monastery (Serbian: Манастир Горњак, romanized: Manastir Gornjak), known until the end of the 18th century as Ždrelo (Ждрело), is a 14th-century Serbian Orthodox monastery located in the vicinity of the city of Petrovac, Serbia. Gornjak monastery is located in Gornjacka gorge, between Žagubica and Petrovac na Mlavi. The church within the monastery is dedicated to the Feast of the Entrance of the Theotokos to the Temple. The monastery was founded in 1379 by King Lazar of Serbia, who chartered it for the use of monks serving under Gregory of Sinai. Construction of the monastery was finished in 1380 by Starats (Elder) Grigorije and his brethren. The monastery has been destroyed and rebuilt several times since first being built. It was burned down in 1788 by Turks, sacked by the Bulgarians during World War I, and burned again by Nazi Germany during World War II. The church was rebuilt beginning in 1953 on the foundations of the 1380 church by priestmonk Vasilige. The building is triconch with pilasters supporting the dome. To the south and west of the church building is a porch built in 1845; a high belfry overlooks the western portion of the porch. Caves in the vicinity of the monastery are home to the hermitage of Gregory of Sinai and his relics. See also Monument of Culture of Exceptional Importance Tourism in Serbia References