NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Salaš Orluškov

Le salaš Orluškov (en serbe cyrillique : Салаш Орлушков ; en serbe latin : Salaš Orluškov) est situé près de Donji Tavankut, dans la province de Voïvodine, sur le territoire de la ville de Subotica et dans le district de Bačka septentrionale, en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1840). Un « salaš » est une ferme traditionnelle de la plaine pannonienne. Présentation Le salaš Orluškov a été construit vers 1870 ; à l'origine, il était constitué d'un édifice unique servant de maison d'habitation et d'exploitation agricole. En 1900, une nouvelle ferme a été construite, avec des étables et d'autres bâtiments à usage économique comme une cave, un čardak et un pigeonnier. Avec la construction ultérieure d'une cuisine d'été, la ferme a pris les caractéristiques des « salaš » de la région. L'intérêt de l'ensemble tient à l'unité et à la fonctionnalité des bâtiments, ainsi qu'aux matériaux simples utilisés pour la construction : terre, roseaux et bois et à la richesse de son mobilier et de ses outils agricoles. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Bačka septentrionale Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l'agriculture et de l'agronomie Portail de la protection du patrimoine
Salaš Orluškov

Salaš Orluškov je spomenik kulture u Donjem Tavankutu. Nalazi se na adresi Donji Tavankut 1686. Ovaj je salaš podignut 1870. godine. Nova zgrada i pomoćni objekti dodani su 1900. godine. Izvori Međuopćinski zavod za zaštitu spomenika kulture Subotica Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. ožujka 2016. (Wayback Machine)
Салаш Орлушков

Салаш Орлушков у Доњем Таванкуту, настао је крајем 19. века. Представља непокретно културно добро као споменик културе. Подигнут је као салашарско станиште са једном зградом-салашем која је уједно коришћена у стамбене и економске сврхе. Под истим кровом налазиле су се штала и кућа подигнута око 1870. године. Изградњом нове салашарске зграде 1900. године, штале и других помоћних економских зграда: подрума, чардака и голубарника, уз каснију изградњу летње кухиње, салаш добија карактеристичну, затворену организацију парцеле. Временом је земља око салаша докупљивана, те је данас салаш окружен са 34 јутара земље (два максимума) и приватним летњим путем повезан је са саобраћајницом која води у село. Карактеристике народног градитељства изражене су кроз јединство облика, функционалност и коришћење природних материјала: земља, трска, дрво, што заједно са мобилијаром и пољопривредним алатима чини овај салаш јединственом целином богатог садржаја. Зграде на салашкој окућници су постављене једна наспрам друге, остављајући отворен простор на средини дворишта. Стара салашарска зграда наспрам нове, а кошара наспрам летње кујне, иза које су подрум, кокошињци и голубарник. Чардак је са леве стране од улаза, иза њега се налазу свињац, а ван ограде тор за овце. Бунар је иза подрума. Види још Списак споменика културе у Севернобачком округу Међуопштински завод за заштиту споменика културе Суботица Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара
Selevenj heath

Selevenj heath or Selevenjske pustare is a Pannonian heath type reserve in the Kanjiža and Subotica municipalities in the Autonomous Province of Vojvodina in Serbia. The reserve with an area of 6.77 km2 has never been urbanised and is protected as a special nature reserve. It consists of areas criss-crossed with orchards, fields and vineyards and is primarily used for botanical conservation. Flora The Selevenj heath special nature reserve is the only location in Serbia where the desert soapwort grows. Protected species of orchid and iris can be found in the reserve. Fauna Internationally protected species like sand lizards, bats and rare birds live in the Selevenj heath special nature reserve. The reserve is one of few places in Serbia where the scarce large blue can be found. Tourism A couple of marked trails lead through the special nature reserve. Guided rangers tours are available to discover the area. References
Gare de Naumovićevo

La gare de Naumovićevo (en serbe cyrillique : Железничка станица у Наумовићеву ; en serbe latin : Železnička stanica u Naumovićevu) est située près de Subotica, dans la province de Voïvodine et dans le district de Bačka septentrionale, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1801). Présentation Parmi les gares construites dans les années 1900 près de Subotica figure celle de Naumovićevo. Construite vers 1910, elle est caractéristique du style de la Sécession hongroise. L'espace est distribué de manière fonctionnelle. Le rez-de-chaussée est réservé aux espaces commerciaux et à la circulation des voyageurs, tandis que l'étage assure une fonction résidentielle. L'espace réservé aux voyageurs est l'espace central qui est conçu comme une avancée dotée d'un portail et qui, à l'étage, est décorée de bandes verticales en briques. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Bačka septentrionale Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du chemin de fer Portail de la protection du patrimoine Portail de l’Art nouveau
Željeznička postaja Naumovićevo

Željeznička postaja Naumovićevo je željeznička postaja na Verušiću koja je spomenik kulture. Nalazi se na Verušiću na predjelu Naumovićevo kod Šomčićevog salaša. Prva je željeznička postaja poslije Subotice, a poslije nje dolaze željezničke postaje Žednik, Bačka Topola, Lovćenac i druge. Sagrađena je 1910. u secesijskom stilu. Izvori Međuopćinski zavod za zaštitu spomenika kulture Subotica Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. ožujka 2016. (Wayback Machine)
Железничка станица Наумовићево

Железничка станица у Наумовићеву (оновремени Шомчићев салаш), у близини Суботице, подигнута је 1910. године. Зграда представља непокретно културно добро као споменик културе. Налази се у насељу Биково у граду Суботици. Пруга се наставља у једном смеру ка Суботици и у другом према Жеднику. Железничка станица Наумовићево састоји се из 5 колосека. Током прве деценије 20. века, станичне постаје уз расуте салаше у околини Суботице добијају своје станичне објекте. Године 1910. израђени су пројекти за типске станичне објекте. Овај објекат по стилским карактеристикама припада струјањима мађарске варијанте сецесије, која око 1910. године прихвата све више концепције европске Модерне уз елиминисање елемената народног фолклора. Објекат је по архитектонској конструкцији, складном распореду маса и наглашеним вертикализмом, естетским елементима и зналачки спроведеним декорацијама зидних површина, свакако једно од успелијих решења типских станичних објеката са функционалним распоредом простора. Приземље је искључиво предвиђено за пословни простор и за комуникацију путника, док је спратни део стамбени простор. Главна комуникација путника је у централном делу који је на фасадама, прочеоној и зачеоној страни наглашен ризалитима са порталима и у спратном делу са вертикалним тракама у декоративној фасадној опеци. Види још Списак споменика културе у Севернобачком округу Међуопштински завод за заштиту споменика културе Суботица Србија карго Србија воз Железнице Србије Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Ред вожње
Манасия (манастир)

Манасия (на сръбски: Манастир Манасија) е манастир до Деспотовац, Поморавски окръг на река Ресава основан от деспот Стефан Лазаревич между 1407 и 1418 г. Укрепен с крепостни стени с 11 на брой отбранителни кули. Тук Константин Костенечки, създава известната Ресавска школа. През 1439 г. османците за първи път обсаждат манастира, а от 1458 г. той е вече под властта на султана, след като Смедеревското деспотство престава да съществува. През периода на османското владичество, манастирът е многократно ограбван (1476 г., 1734 г.). В началото на 19 век, по време на тъй нареченото първо въстание в Белградския пашалък, манастирът е почти изцяло разрушен, след което няколко години тъне в руини до средата на 19 век. Манастирският комплекс, посветен на потомъка на давидовия род Манасия, включва църквата „Света Троица“, една голяма магерница (служила и за зала), и манастирски сгради с килии за монасите. Манастирската църква „Света Троица“ е с кръстокуполна конструкция, с три апсиди и пет кубета на високи барабани. От западната страна, в непосредствена близост до църквата, е разположена голям притвор, покрит от голям купол. Най-известната отбранителна кула на стената е Деспотовата. Фреските, които датират от края на XIV век, са издържани в типичния къснопалеологов ренесанс. Сред тях се откроява образа на Манасия. На апсидата на църквата са изписани сцените с приемането на причастие от апостолите, поклонението на Агнеца, в купола – пророците, а в наоса – фрагменти от великите празници, чудесата на Христос, на по-ниските нива – светите войни, а на западната стена – Успение Богородично, над който е изобразен в цял ръст ктитора деспот Стефан, поднасящ в дар на Бога и земните грешници – Божият храм. Стенописите на Манасия са паметник на средновековното изобразително изкуство. Бележки Манастир Манасија- Фонд Благо
Klášter Manasija

Klášter Manasija nebo Klášter Resava (srbsky Манастир Манасија/Manastir Manasija) je srbský pravoslavný klášter ze začátku 15. století, nacházející se dva kilometry severozápadně od města Despotovac na rozhraní středního a východního Srbska (Pomoravský okruh). Je klášterem opevněným. Dějiny Klášter založil Stefan Lazarević někdy v období v letech 1406–1418 a měl sloužit jako jeho mauzoleum.[zdroj?] Výstavba trvala s přestávkami asi 10 let. Během tohoto období byl postaven kostel, velká jídelna, bytové prostory, přilehlé budovy, věže, zdi a opevnění s obrannými hradbami a příkopy. V 15. a 16. století zde vykonávala tzv. resavská/moravská škola přepisování, redakce, tvorby a překladu knih. Škola byla velmi významná v souvislosti obecně s úpadkem slovanskými jazyky psané literatury po příchodu Turků. Kostel je zasvěcen Svaté Trojici. Původně bylo namalovaných asi 2 000 m2 fresek, zachovala se však jen čtvrtina maleb. Štěpán, zakladatel kláštera, vynaložil velké úsilí při hledání nejzkušenějších a zručných pracovníků či nejschopnějších malířů ikon. Během pěti století osmanské vlády byl klášter opuštěn a několikrát zničen. Hlavní střecha kostela se zhroutila, což znamenalo vystavení historických fresek povětrnostním vlivům a jejich následné poškození. V 18. století byla západní část kostela důsledkem výbuchu střelného prachu silně poškozena a později přestavěna. Nicméně mozaiková podlaha však zůstala zachována. Klášter byl po dlouhou dobu opuštěn; obnoven byl až po druhém srbském povstání. V roce 1832 dokonce těžce poškozený a polorozpadlý klášter navštívil i tehdejší srbský kníže, Miloš Obrenović. Klášter je obklopen mohutnými hradbami a věžemi. V roce 1979 byl prohlášen kulturní památkou mimořádného významu. Na počátku 21. století prošel kostel Svaté trojice rekonstrukcí. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kláštor Manasija na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Klášter Manasija na Wikimedia Commons
Monastère de Manasija

Le monastère de Manasija (en serbe cyrillique : Манастир Манасија ; en serbe latin Manastir Manasija), également connu sous le nom de monastère de Resava (Манастир Ресава), est un monastère orthodoxe serbe situé près de Despotovac, dans le district de Pomoravlje en Serbie. Il dépend de l'éparchie de Braničevo et est inscrit sur la liste des monuments culturels d'importance exceptionnelle de la république de Serbie (identifiant no SK 140). Histoire Le monastère a été fondé par Stefan Lazarević, le fils du prince Lazare, entre 1406 et 1418. Il a été puissamment fortifié pour résister aux incursions des Turcs. Le monastère abrite encore aujourd’hui la tombe de son fondateur. Pendant la période ottomane, le monastère a été plusieurs fois saccagé. Le monastère a notamment été incendié par les Turcs en 1456. Dès son origine, le monastère était devenu un important centre culturel car le prince Stefan y avait installé des moines chargés de la réforme de la langue serbe. Par leurs travaux, ces moines contribuèrent à la création de la langue nationale. Aux XVe et XVIe siècles, le scriptorium fut particulièrement renommé pour ses manuscrits, typiques de l’école de Resava ; ils permirent la survie des textes serbes anciens. Après 1718, le monastère a été occupé par les Autrichiens, qui ont installé une poudrière dans le narthex de l’église. Gravement endommagé par une explosion, ce narthex fut reconstruit en 1735. Abandonné au début du premier soulèvement serbe contre les Turcs, il a été restauré en 1845. Architecture Le monastère de Manasija forme un ensemble comprenant l’église, le réfectoire des moines et les fortifications. Église Par son architecture, l’église, dédiée à la Sainte Trinité, appartient à l’école moravienne. Son plan forme une croix tréflée. Le bâtiment est surmonté d’un dôme à douze pans reposant sur des piliers. À l’intérieur de l’église, le pavement d’origine, en marbre, a été préservé dans le narthex. Fresques Les fresques, dont à peine la moitié est conservée, représentent notamment le fondateur du monastère, le despote Stefan Lazarević, portant une maquette de l’église dans la main gauche. Il reste également des portraits des prophètes de l’Ancien Testament et deux compositions, l’Adoration de l’Agneau et la Communion des Apôtres (dans le chœur). Bâtiments monastiques Notes et références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Pomoravlje Liens externes Monastère de Manasija- Collection des photographies du Fond Blago (sr) Notice sur le site de l'Institut pour la protection du patrimoine de Kragujevac (sr) « Manastir Manasija »(Archive.org • Wikiwix • Google • Que faire ?), sur manastiri.rs, Manastiri (consulté le 15 janvier 2018) (sr) Courte notice (sr) Courte notice (sr) Autre notice Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Manasija

Manasija (serbo: Манасија) è uno dei monasteri più importanti della cultura medioevale serba ed appartiene alla cosiddetta "Scuola di Morava" (Moravska skola). È stato fondato dal despota serbo Stefan Lazarevic fra il 1407 ed il 1418. Subito dopo la sua fondazione, Manasija è diventato uno dei centri culturali della regione. La sua "Scuola di Resava" era famosa per le proprie traduzioni e le copie di antichi manoscritti sia slavi sia latini sia greci. Anche dopo la caduta del despota è rimasta famosa in tutto il XV e XVI secolo. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Manasija
Klooster Manasija

Het klooster Manasija (Servisch: Манастир Манасија) ook bekend als Resava (Servisch: Ресава) is een Servisch-orthodox klooster. Het ligt in de gemeente Despotovac. Het werd gesticht door heerser Stefan Lazarević tussen 1407-1418. Het klooster is een belangrijk Servisch middeleeuws monument. Het behoort tot de Morava school. Al snel na de bouw nam het klooster een belangrijke positie in in religieus Servië. De Resava school was bekend om haar vertalingen en manuscripten. Begraven Stefan Lazarević Externe link Serbian unity congress
Monaster Manasija

Monaster Manasija (cyr. Манастир Манасија) – prawosławny klasztor położony w okręgu pomorawskim w Serbii. Został założony w latach 1406–1418. W 2010 roku został wpisany na listę informacyjną UNESCO. Historia Klasztor został założony przez Stefana IV Lazarevicia w latach 1406–1418. Po zajęciu przez Turków osmańskich klasztor został w dużej części zniszczony i opustoszał. Z powodu usunięcia dachu przez prawie 100 lat freski wewnątrz kościoła były uszkadzane przez opady deszczu. W 1979 roku klasztor został wpisany do rejestru zabytków, a 2010 roku został wpisany na listę informacyjną UNESCO. Galeria Przypisy
Манасия (монастырь)

Монастырь Манасия (серб. манастир Манасија), также известный как монастырь Ресава (серб. манастир Ресава) — сербский православный монастырь, основанный деспотом Стефаном Лазаревичем между 1407 и 1418 годах близ Деспотоваца и тогда же укрепленный (стены с 11 башнями). История В первой половине XV—XVI веков монастырь был крупным центром сербской культуры (так называемая Ресавская школа),— здесь переводились и переписывались книги даже в период османского завоевания. В 1439 году турки впервые заняли крепость, окончательно в 1458 году. В период турецкого господства монастырь несколько раз подвергался разграблению (1476 год, 1734 год). В начале XIX века во время сербского восстания монастырь был практически разрушен и несколько лет находился в руинах, однако в середине XIX века был возобновлён. Архитектура Монастырский комплекс Манасии включает церковь Святой Троицы, большую трапезную («школу»), здания с монашескими кельями. Троицкая церковь представляет собой крестово-купольное сооружение, с тремя конхами и с 5 куполами на высоких барабанах. С западной стороны к церкви примыкает большой притвор с куполом. Из башен наибольшей является Деспотова башня. Фрески Фрески Манасии отличает мягкий округлый рисунок, музыкальная ритмичность композиций, высветленный колорит, характерные для позднепалеологовского искусства рубежа конца XIV — первой трети XV веков, общее в образах Манасии — созерцательное, просветленное состояние, сродни блаженству, при этом — близость человеку и миру его чувств. В апсиде Троицкой церкви помещены Причастие апостолов, Поклонение Агнцу, в куполе — пророки, в наосе — фрагменты Великих праздников, чудеса Христовы, в нижнем ярусе — святые воины, на западной стене — Успение Богородицы, под ним — портрет ктитора деспота Стефана с макетом церкви в руках. Фрески Манассии — выдающийся памятник Моравской школы — создавались в эпоху, когда на Руси работал Андрей Рублев, в Мистре создавались фрески Пантанассы,— все ансамбли этого круга имеют сходные черты. Ссылки Описание монастыря на сайте Конгресса сербского единства (англ.) Описание монастыря на сайте сербского православия (серб.)
Katedrála svatého Michaela archanděla (Bělehrad)

Katedrála svatého Michaela archanděla (srbsky v cyrilici Саборна црква Светог Арханђела Михаила a v latince Saborna crkva Svetog Arhanđela Mihaila) je srbským pravoslavný chrám v hlavním městě Srbska Bělehradě, na Kosančićevom vencu. Historie Chrám byl postaven v letech 1837 až 1840 v klasicistním architektonickém stylu s prvky baroka na rozkaz knížete Miloše Obrenoviće. Jeho hlavním architektem byl Adam Fridrih Kverfeld, vzorem byl podobný kostel, který se nachází ve Sremských Karlovcích. Ve své době se chrám stal největším kostelem, zbudovaným na srbském území. Proto byl také hlavním pravoslavným chrámem Srbska, probíhaly v něm korunovace srbských panovníků a intronizace řady srbských patriarchů. V roce 1904 se zde uskutečnila korunovace srbského krále Petra I. Karađorđeviće. Architektura Klasicistní stavbu doplňují barokní prvky. Portál chrámu zdobí mozaiky Přesvaté bohorodičky, Svaté Trojice a archandělů Michaela a Gabriela. Ikonostas sestavil sochař Dimitrije Petrović a ikony pocházejí z dílny A. Avramoviće z 19. století. V krytu chrámu jsou uloženy ostatky Štěpána Uroše V. (1337–1371)[zdroj?] a Štěpána Štiljanoviće, dále několika srbských patriarchů a také národních buditelů (Vuk Stefanović Karadžić, Dositej Obradović). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Katedrálny chrám svätého Michala Archanjela na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu chrám svatého Michala Archanděla v Bělehradě na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Sobór Świętego Michała Archanioła w Belgradzie

Sobór Świętego Michała Archanioła (serb. Саборна Црква Св. Архангела Михаила) – główna świątynia Serbskiej Cerkwi Prawosławnej znajdująca się w Belgradzie, stolicy Serbii. Została zbudowana w latach 1837–1840 w stylu neobarokowym, według projektu Adama Fridriha Kverfelda, architekta z Pančeva, za panowania księcia Miłosza Obrenowicia. Wnętrze cerkwi jest bogato zdobione. Przypisy
Собор Святого Михаила (Белград)

Кафедра́льный собо́р Свято́го Михаи́ла Арха́нгела (серб. Саборна Црква Св. Архангела Михаила) — кафедральный собор Белграда, одна из важнейших достопримечательностей города. Принадлежит Сербской православной церкви, рядом с собором находится здание Сербского патриархата. В храме расположен музей Сербской православной церкви. Входит в список памятников культуры Сербии исключительного значения. История Собор был построен по приказу сербского князя Милоша Обреновича. Проект здания был создан архитектором Адамом Фридрихом Кверфельдом, уроженцем Панчево. Церковь посвящена Святому Архангелу Михаилу. В 1882 году здесь состоялось помазание на царство короля Милана Обреновича, а в 1904 году здесь был коронован Пётр I Карагеоргиевич. После восстановления в Сербии патриаршества в соборе прошла интронизация патриарха Димитрия. В соборе хранятся мощи благоверного князя Стефана Штильяновича, частицы мощей святого князя Лазаря Сербского, святителя Иоанна Шанхайского, сербского царя Стефана Уроша V. Здесь же погребены некоторые первоиерархи Сербской православной церкви (митрополиты Михаил и Иннокентий, патриархи Гавриил и Викентий), а также правители государства из династии Обреновичей (Милош и Михайло). Перед главным порталом здания находятся захоронения двух видных представителей сербской культуры — Досифея Обрадовича и Вука Стефановича Караджича. Архитектура Здание было построено в стиле позднего классицизма с элементами барокко. Портал здания украшен мозаиками с изображениями Пресвятой Богородицы, Святой Троицы, Архангелов Гавриила и Михаила. Интерьер богато украшен. Позолоченный резной иконостас создан скульптором Димитрием Петровичем, иконы для иконостаса, престол, хоры, а также роспись стен и сводов были сделаны Димитрием Аврамовичем, одним из самых известных сербских художников XIX века. Примечания Ссылки Интернет-страница Соборной церкви Белграда
Ärkeängeln Mikaels katedral, Belgrad

Ärkeängeln Mikaels katedral (serbisk kyrilliska: Саборна црква Михаила Архангела; latinska: Saborna crkva Mihaila Arhangela; kyrkslaviska: Собо́ръ Свѧтого Мїхаи́ла), också kallad Katedralen i Belgrad eller Belgrads katedral, är en serbisk-ortodox katedral belägen i Serbiens huvudstad Belgrad. Katedralen är helgad åt ärkeängeln Mikael och tillhör Belgrads och Karlovcis ärkebiskopsdöme. Den är en av de största kyrkobyggnaderna som har byggts i Furstendömet Serbien. Historik På samma plats där Ärkeängeln Mikaels katedral står stod det tidigare en annan kyrka från år 1728. Den nuvarande katedralen började byggas år 1837 och stod färdig år 1840 enligt ritningar av byggaren A. F. Querfeld från Pančevo. Arbetet med katedralens interiör utfördes från år 1841 till år 1845. Renoveringar Från år 1993 till år 1996 utfördes renoveringar av väggmålningarna och ikonostasen. Från år 1996 till år 1997 utfördes renoveringar av fasaden. År 2006 utfördes renoveringar av taket och staketet runt om katedralen. Katedralen Exteriör Katedralen är byggd i klassicistisk stil, med inventarier i barockstil. Byggnaden är enskeppig och har ett högt klocktorn på den västra sidan. Skribenten Dositej Obradović och språkvetaren Vuk Karadžić ligger begravda framför ingången. Inventarier Målningarna utfördes av Dimitrije Avramović, en av de viktigaste serbiska målarna under 1800-talet. Inne i katedralen kan man finna reliker av bland annat despoten Helige Stefan Štiljanović. Man kan också hitta gravar av bland annat några patriarker för den Serbisk-ortodoxa kyrkan. Övrigt Den 21 september 1904 kröntes kung Peter I Karađorđević kröntes i katedralen. Bilder Se även Östortodoxa kyrkor Östortodoxa kyrkan i Serbien Källor Споменици културе у Србији (sanu.ac.rs) Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Ärkeängeln Mikaels katedral.﻿