NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Fagus

Fagus L. é um género de mesofanerófitos caducifólios que agrupa 10 espécies de árvores da família das Fagaceae nativas das zonas temperadas da Europa, Ásia e América do Norte, conhecidas pelo nome comum de faia. O género é o único táxon que integra a subfamília Fagoideae da família Fagaceae. Descrição As espécies do género Fagus são mesofanerófitos, nalguns casos megafanerófitos, com até 40 m de altura e trocos possantes, com folhas inteiras ou escassamente dentadas, de 5 a 15 cm de comprimento e de 4 a 10 cm de largura. A flor é pequena e de um só sexo, polinizada pelo vento (anemofilia). Floresce na primavera, pouco depois das folhas novas terem desabrochado. O fruto é pequeno (de 10 a 15 mm de comprimento), agrupado em pares, em cascas em forma de concha, comestível, embora amargo se cru, com alto teor de tanino. Torrado tem um sabor que lembra as avelãs. Taxonomia O género foi descrito por Carolus Linnaeus e publicado em Species Plantarum 2: 997. 1753. A etimologia do nome genérico Fagus deriva do vocábulo latino fagea, de materia fagea ("madeira de faia"), o qual assenta numa antiga raiz indo-europeia que encontra parentesco no grego antigo φηγός 'phēgós', um "tipo de carvalho". Espécies O género Fagus inclui as seguintes espécies: Fagus crenata Bl. (sin. Fagus sieboldii Endl.) - faia-japonesa; Fagus engleriana; Fagus grandifolia Ehrh. - faia-americana; Fagus grandifolia subsp. grandifolia; Fagus grandifolia subsp. mexicana; Fagus hayatae; Fagus japonica; Fagus longipetiolata; Fagus lucida; Fagus mexicana; Fagus moesiaca - faia-balcânica; Fagus orientalis - faia-oriental; Fagus sylvatica L. - faia comum; Fagus sylvatica tortuosa; Grupo de Fagus sylvatica 'Pendula' - faia-chorão; Grupo de Fagus sylvatica 'Purpurea' - faia-púrpura. Classificação lineana do género Notas Galeria Ligações externas Fagus em Árboles Ibéricos. Flora de China - Fagus (em inglês). Flora de Norteamérica - Fagus (em inglês). Kew Checklist - Fagus (em inglês). «Flora da China - Fagus» «Flora da América do Norte - Fagus» «Kew Checklist - Fagus»
Fagus

Fagus este un gen de arbori din familia Fagaceae, ordinul Fagales. Cuprinde câteva specii de fag, precum Fagus sylvatica (fagul european) sau Fagus grandifolia (fagul american). Fagul este o plantă din grupa angiospermelor. Fructul pe care îl produce se aseamănă cu cel de castan datorită țepilor. Referințe Externe „WCSP”. World Checklist of Selected Plant Families – Fagus. Flora of China – Fagus Flora of North America – Fagus „Fagus” în Dicționar dendrofloricol la DEX online
Bukev (rod)

Bukev (znanstveno ime Fagus) je rod listavcev iz družine bukovk (Fagaceae), ki izvira iz zmernega pasu Evrazije in Severne Amerike. Taksonomija Vrste Vrste, ki jih je sprejela spletna stran Plants of the World Online od april 2023: Glej tudi Starodavni prvobitni bukovi gozdovi Karpatov in drugih delov Evrope Viri
Boksläktet

Boksläktet (Fagus) är ett växtsläkte med träd i familjen bokväxter och det enda släktet i underfamiljen Fagoideae. Släktet innehåller 8–10 arter och förekommer naturligt i Eurasien och Nordamerika ner till sydligaste Veracruz. Boksläktet består av lövfällande, stora träd som kan bli upp till 40 meter höga. De har långsmala, spetsiga och kala vinterknoppar. Bladen är hela, elliptiska och hårbräddade. Hanblommorna sitter i långskaftade, rundade samlingar, de är klockformade, fem- till sjuflikade. Ståndarna är 8–16. Honblommorna sitter parvis i en svepeskål (cupula). Stiften är tre. Cupulan är skaftad, taggig, den spricker upp i fyra flikar och omsluter 1–2 nötter. Nöten (bokollonet) blir omkring 1,5 centimeter lång, den är trekantig och vasskantad. Släktnamnet Fagus kommer av grekiskans fegos, som användes av Homeros, 800 f. Kr, om ett träd som kan ha varit en bok eller en ek. Kladogram Kladogram enligt Catalogue of Life: Bildgalleri Se även Avenbokar Källor Externa länkar Fagus. Flora of North America. Wikimedia Commons har media som rör Boksläktet. Wikispecies har information om Boksläktet.
Blok 28 (Nový Bělehrad)

Blok 28 (v srbské cyrilici Блок 28) je komplex obytných budov v srbské metropoli Bělehradu. Blok 28 se nachází v Novém Bělehradu a je vymezen ulicemi Bulevar umetnosti ze západní strany, Bulevar Milutina Milankovića z jižní strany, Španskih boraca z východní strany a bývalou dálnicí Bratrství a jednoty ze severu. Komplex různě vysokých obytných budov, který zahrnuje 4 věžové domy a dva dlouhé obytné domy, vznikl podle návrhu Milutina Glavičkého a Branislava Jovina. Některé domy navrhl architekt Ilija Arnautović. Výstavba objektů probíhala v letech 1970–1974. Pro ní byla použita technologie betonových panelů. Dva dlouhé domy, které se nacházejí na severní, resp. jižní straně bloku získaly díky ikonickému vzhledu svých oken přezdívku televizorky.[zdroj?] Blok měl sloužit jako centrální část Nového Bělehradu. V rámci plánu, který byl schválen v roce 1965 zde mělo být zbudováno na 300 nadstandardních bytů s velikostí 120 m2, které však nenašly své zájemce, a tak investorská společnost JINGRAP musela dodatečně upravovat metráž bytů. Spolu s bloky 21, 23 a 30 tvořil blok 28 nejhustěji osídlenou část největšího sídliště tehdejší jugoslávské metropole. Reference
Блок 28

Блок 28 је један од блокова на Новом Београду, и део је месне заједнице Академија. Положај Блок 28 се налази у централном делу Новог Београда. Оивичен је улицама Булевар уметности, Булевар Милутина Миланковића, Шпанских бораца и аутопутем Београд-Загреб односно улицом Булевар Арсенија Чарнојевића. Граничи се са Блоком 24, Блоком 29, Блоком 41 и Блоком 39. Привреда и образовање У Блоку 28 се налази основна школа Радоје Домановић, вртић Славуј као и огранак дома Здравља Нови Београд, неколико трговинских ланаца, као и велики број услужних и занатских радњи. Историја градње Изградња првих зграда у блоку започела је 1970. године и трајала је све до 1974. године када је блок у потпуности изграђен. Архитекта који је пројектовао изградњу свих објеката у блоку је Илија Арнаутовић, док су за екстеријер били задужени архитекти Цвета Давичо и Љубица Чабаркапа. Саобраћај До блока се градским превозом може стићи аутобусима: линија 18 (Медаковић III - Земун, Бачка/). линија 88 (Земун, Кеј ослобођења - Нови Железник). линија 601 (Сурчин - Београд на води). линија 94 (Блок 45 - Ресник, Едварда Грига). линија 67 (Зелени венац - Блок 70а). линија 71 (Зелени венац - Ледине) Занимљивости Свеобухватни бруталистички архитектонски приступ блокова довео је до тога да су их људи након њихове изградње звали спаваоница. Две зграде „телевизорке” у блоку 28, назване тако због бетонских прозорних оквира које подсећају на оквир тв екрана, дугачке и лако уочљиве, надалеко су познате становницима Београда, а и шире. Због свог карактеристичног изгледа постале су предмет критика народа али и других архитеката широм земље, па са тим и један од симбола Новог Београда. Поред чувених „телевизорки” у блоку се још налази и зграда названа „потковица”, због свог полукружног облика. Галерија Види још Новобеоградски блокови Градска општина Нови Београд Референце Спољашње везе Сајт општине Нови Београд
Јуришина хумка

Јуришина хумка је једна од најзначајнијих, уједно до новијег времена најмање познатих хумки (кургана) у Србији. У послератном периоду јавља се једино на топографским картама као кота, и то са називом Јуришина коса. Покретањем поступка њене заштите 2010. у категорији природно добро, ситуација се мења и ова хумка прелази у најдетаљније документоване објекте овог типа у Србији. Такође и као једина хумка под заштитом (било као споменик природе, било као културно-историјски споменик) постаје уједно и најрепрезентативнија. Током покретања иницијативе за њену заштиту од стране Завода за заштиту природе први назив који се предлаже био је „Резерват за одржавање генетског фонда Хумка на потезу Ливаде“. Због ванредног значаја биљних заједница које су на хумки сачуване нетакнуте вековима резерват има статус заштите генетског биофонда. Тако ово планирано заштићено добро уједно носи и статус научно-истраживачког резервата, што је детаљно образложено у Студији заштите. Све што је о хумки написано по питању вредности, важи и за друге. Опис Природно добро се налази у југоисточном делу Бачке, код Жабља, у истоименој општини. До ње се долази летњим путем. Надморска висина локације износи 87 м, а сама хумка доминира са висином од око 6 м у односу на околње заравњено земљиште. Укупна површина која је заведена у заштиту је 0,23 ха, а режими заштите су 0,18 хектара под II. степеном и 0,05 хектара под III. степеном. Подручје Јуришине хумке има верификован међународни статус значајан за биљке (IPA), у Србији означено под називом „Жабаљска хумка са слатином и Јегричком“. Ово природно добро због своје конфигурације није никада преоравано, тако да представља мало острвце очуване реликтне флоре. На изузетно малом простору величине свега 17 ари, а окружено интензивно обрађиваним пољопривредним земљиштем на хумки је нађено чак седам преживелих заштићених биљних врста. Стање и перспективе СП Јуришина хумка (раније „Хумка на потезу Ливаде“) спада у ланац регионалне еколошке мреже у оквирима слатинско-степских коридора Бачке. Према оригиналном предлогу требало је да постане заштићено добро III. категорије, међутим током ревизије студије у поступку усклађивања са изменама Закона о заштити природе, у складу са новим прописима одређене су и границе заштитне зоне. Измене у закону о заштити природе тицале су се концепта заштите и развоја – усклађивање интереса заштите и коришћења природних ресурса од заинтересованих страна, као корисника простора. Студија је завршена и заведена под деловодним бројем Покрајинског завода за заштиту природе 02-2042, дана 14.12.2011, предата 23.12.2011. општинској управи у Жабљу за потребе доношења новог акта о заштити. Ово је тренутно једина хумка на територији Србије која ужива заштиту државе, а уједно нема статус археолошког налазишта или споменика културе. Галерија Види још Споменик природе Култура гробних хумки Курганска хипотеза Кургани у Србији Извори и белешке Спољашње везе О еколошким коридорима у АП Војводини, посећено 08. 07. 2015. Споменици природе (СП), посећено 08. 07. 2015.
Специјални резерват природе Краљевац

Специјални резерват природе Краљевац је резерват природе и представља истоимено језеро које се налази у Делиблатској пешчари, Општина Ковин, Република Србија. Одлике Резерват се ростире на 160 хектара, а од септембра 2003. године проглашено је специјалним резерватом природе и стављено је под заштиту државе. Краљевац је драгоцено станиште разних мочварних птица, гмизаваца, па и неких светских угрожених врста попут слепог кучета или степског скочимиша, којег сем у Делиблатској пешчари нема више нигде у свету. На овом месту се гнезде мочварне птице, раше и корморани који су светски угрожене врсте, разне врсте инсеката, гмизаваца, орлова, текунице као и слепо куче које је такође на црвеној листи угрожености. Захваљујући подводним изворима и јединственим пливајућим острвима, већим и од хектара, делови површине овог језера не мрзну ни при највећим зимама. Краљевац је драгоцено одмориште птицама у зимском периоду и током пролећних и јесењих миграција. Посебно погодује корморанима, јатима патака, гусака и лабудова. Куриозитет језера Краљевац је и плутајуће острво, површине два хектара. Галерија слика Референце Спољашње везе Место које волим
Парк природе Камараш

Парк природе Камараш је заштићено природно добро у северној Бачкој на територији општине Кањижа, АП Војводина, Србија. У Србији је законским прописима категорисано као парк природе. Карактеристике Камараш обухвата комплекс влажних станишта, који се налази на тромеђи Суботичко-хоргошке пешчаре, лесне терасе и алувијалне равни реке Тисе. Водни режим у знатној мери зависи од хидролошких услова пешчаре. Простор природног добра обухвата и део подручја области Потисја. Најважније природне карактеристике комплекса влажних станишта су одређене географским положајем, педолошким и хидрогеолошким особинама подручја. Остаци природне вегетације припадају најугроженијим типовима вегетације панонског региона. Природно добро се састоји од пет целина: Лесна долина привременог водотока Фољо од државне границе до алувијалне равни Тисе, парк - шума Камараш и истоимено вештачко језеро западни обод брега Рек фосилни меандар Тисе у којој се данас налази Кудељско језеро слатина Сигет у облику острва унутар алувијалне равни Ова разноликост и очуваност природних станишта чине парк природе Камараш тако специфичним и значајним. Остаци природне вегетације припадају најугроженијим типовима вегетације панонског региона. Присутност одређених флорних елемената у биљном покривачу указује на вредност природних станишта а истовремено индицира и њихов карактер. Тако овде имамо присуство одређених панонских ендема: козја брада (Центауреа садлериана), врањемила (Лимониум гмелини субсп. Хунгарицум) и дивљи каранфил (Диантхус понтедерае). Од природних реткости и угрожених врста забележени су многоцветни пуцавац (Силене мултифлора) и козја брада (Центауреа садлериана). На простору парка природе забележено је преко сто врста птица, 33 врсте инсеката и 17 врста сисара, а све то захваљујући присуству различитих типова станишта. Галерија слика Литература Мала енциклопедија Просвета (3 изд.). Београд: Просвета. 1985. ISBN 978-86-07-00001-2. Марковић, Јован Ђ. (1990). Енциклопедијски географски лексикон Југославије. Сарајево: Свјетлост. ISBN 978-86-01-02651-3. Референце
Natuurpark Stara Tisa kod Bisernog ostrva

Natuurpark Stara Tisa kod Bisernog ostrva (Servisch: Парк природе Стара Тиса код Бисерног острва, park prirode Stara Tisa kod Bisernog ostrva) is een natuurpark in Servië. Het park in Vojvodina werd opgericht in 2023 en is 9,59 km2 groot. Het natuurpark omvat de Tisza met oevernatuur rond het Bisernov-eiland. Externe link Officiële website[dode link]
Парк природе Стара Тиса код Бисерног острва

Парк природе Стара Тиса код Бисерног острва налази се у Србији, на територији Војводине у оквиру општина Нови Бечеј, Бечеј и Жабаљ. Карактеристике Захвата површину од 391 хектара од чега је 6% у режиму заштите II (другог) а остало припада III (трећем) степену заштите. Под заштитом је Републике Србије као значајно природно добро III категорије. Док је по МУЗП класификацији у V категорији за заштиту природе. Меандар Тисе је најдужи у Војводини и износи 24,5 км. Најзначајнија вредност Парка природе је бели локвањ који је на листи природних реткости Србије. Најзаступљенија је група водених биљака које су по неким ауторима реликтног обележја у овом делу Европе, као што је кроцањ, водено сочива, водени гриз и жабљак. За очување биодиверзитета подручја значајни су зука и жабљак који су према степену угрожености IUCN одређени као критички угрожене врсте и налазе се на прелиминарној Црвеној листи флоре Србије. Хидрологија Парк природе „Стара Тиса” код Бисерног острва обухвата својом границом у целини један од многобројних пресечених меандара реке Тисе. Стара Тиса дуга је 23.706 m, а дубина корита је просечно 3-4 m. У хидролошком погледу значајну улогу на Стару Тису има река Тиса. Стара Тиса добија воду путем плитке издани, односно подземним притицајем Тиских вода и атмосферским талозима. Клима Према подацима најближе метеоролшке станице у Бечеју за период 1996-2005. године, средња годишња температура ваздуха износила је је 11,5 °C. Најтоплији месец је јули са средњом месечном температуром 22,1 степена Целзијуса, а најхладнији јануар са -0,3 °C. Доминантан ветар на овом подручју представља југоисточни ветар брзине од око 3 м/с. На основу наведеном, заштићено подручје са окружењем припада умереној климатској зони са наглашеним континенталним особинама. Биолошке карактеристике Фауна Инсекти, рибе, водоземци и гмизавци Инсекти овог заштићеног подручја предстаљени су групом водених инсеката, односно врста развојем везаних за воду. На овом подручју забележено је 23 врсте риба од којих су посебно значајне заштићене врсте: буцов,сабљарка, гавчица и сом. На подручју Старе Тисе забележено је седам врста водоземаца. У фауни водоземца бројно најзаступљенију компоненту чине три врсте из фамилијe Ranidea: На овом локалитету забележено је и три врсте гмизаваца: барска корњача, ливадски гуштер, белоушка. Фауна сисара Са највећим бројем врста, као и највећом укупном бројношћу, присутни су глодари (Rodentia). Из групе месоједа (Carnivora), простор око Старе Тисе настањују широко распрострањена лисица, јазавац и ласица. Од папкара, виђа се дивља свиња која се третира као пролазна дивљач, и срна. Током зиме се на овом подручју могу видети импозантне велике скупине ових животиња. Срна, као атрактивна ловна дивљач, представља, уз одговарајуће газдовање, значајан потенцијал ловног туризма овог региона. Галерија слика Види још Паркови природе Србије Бисерно острво Референце Литература Мала енциклопедија Просвета (3 изд.). Београд: Просвета. 1985. ISBN 978-86-07-00001-2. Марковић, Јован Ђ. (1990). Енциклопедијски географски лексикон Југославије. Сарајево: Свјетлост. ISBN 978-86-01-02651-3. Спољашње везе Бисерно острво
Шуматовачка - Центар за ликовно образовање

Шуматовачка - Центар за ликовно образовање je једна од најстаријих београдских установа културе. Налази се на Врачару, а настала је после Другог светског рата 1948. године на иницијативу ликовних уметника, а под руководством Одељења за културу и уметност града Београда. Настанак и визија Смештена је у некадашњој Школи на ваздуху, коју је 1931. године пројектовао наш познати архитекта Игњат Поповић, истакнути представник ране модерне. Данас је то је установа са потпуном одговорношћу која има статус друштвено-правног лица у којој се, у области културно-образовне делатности, обављају послови од значаја за културу града Београда и шире. Од настанка Шуматовачка подржава различите врсте уметничких концепција с тежњом да се развије потпуно нова и другачија уметничка сцена Београда у интеродносу с европским и светским ликовним дешавањима, различитим уметничким праксама и читањима али и осталим уметностима као што су архитектура, књижевност, видео, глума, сценске уметности, музика... Уметничко-образовни програми трају од једног до шест семестара у зависности од програма. Одвијају се кроз редовну теоријско-практичну наставу у форми редовних групних часова и уз индивидуални рад са сваким учесником. Реализују се кроз предавања, вежбе, часове практичне наставе, као и јавне стручне и уметничке презентације. Програми Шуматовачке нису намењени само будућим студентима, који ту стичу своја прва и основна знања неопходна за даље професионално образовање на средњим, вишим и високим уметничко-образовним установама, већ свима који су заинтересовани за упознавање модела креативног мишљења и стварања, као и примену иновативних и критичких решења у свом практичном и теоријском раду. Програми Уметничко-образовни програми Уметничке радионице Стари уметнички занати Пројекти Уметничко-документациона целина Галеријско-изложбена целина Резиденционални програм Ширење културе кроз различите програме и прожимање уметности Уметничка колекција Шуматовачке Као трајни допринос у сарадњи са уметницима који су препознали вредност ове врсте баштине основана је Уметничка колекција Шуматовачке, којој су своја дела до сада донирали: Снежана Арнаутовић, Коста Богдановић, Коста Бунушевац, Јован Чекић, Растко Ћирић, Маја Ћук, Марија Драгојловић, Марта Ђекић, Урош Ђурић, Габријел Глид, Моца Јеремић, Жолт Ковач, Владимир Комад, Милица Лапчевић, Милан-Циле Маринковић, Михаел Милуновић, Бранко Миљуш, Ненад Никитовић, Коча Огњановић, Весна Опавскy, Тања Остојић, Душан Оташевић, Александар Пантић, Ивона Плескоња, Зоран Поповић, Балша Рајчевић, Александар Срб, Миодраг Стајчић, Миодраг Станковић, Нина Станковић, Јованка Станојевић, Милица Стојковић, Радивоје Лала Суботички, Милан Тепавац-Тарин, Предраг-Пеђа Терзић, Нина Тодоровић, Раша Тодосијевић, Филип Трнавац, Асја Васиљев, Марија Васиљев, Селена Вицковић и Југослав Влаховић. Референце Спољашње везе Званична интернет презентација Град Београд/Установе културе-Шуматовачка - Центар за ликовно образовање Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (4. април 2015) Водич ра родитеље/Програми за родитеље Politika/Sloboda stvaranja u Šumatovačkoj
Библиотека „Свети Сава” (Земун)

Одељење Библиотека "Свети Сава" налази се у Земуну, у Улици Петра Зрињског бр. 8. Књижни фонд смештен је на простору од 650 квадратних метара и у три одељења: Одељење за рад са одраслим корисницима, Одељење за рад са децом и Научно одељење са читаоницом. Од 1989. године земунска библиотека је у саставу Библиотеке града Београда, као једна од 13 општинских библиотека. Историјат Славеносербска библиотека земунска основана је на Светог Саву, 27. јануара (14. јануара) 1825. године, а њен номинални оснивач био је трговац Мојсије М. Лазаревић. Библиотека је основана у згради новосаграђене Богородичине цркве, у којој се налазило и 15 учионица за потребе школе. Списак приложника књига бројао је 68 имена, углавном земунских грађана, који су библиотеци поклонили књиге на немачком, италијанском и латинском језику. У периоду после револуције 1848-49. прекинут је рад Славеносербске библиотеке, да би се наставио тек 1860, под називом "Грађанско читалачко удружење у Земуну". У бурним историјским временима читаоница је прекидала и настављала рад. 1921, после Првог светског рата основана је "Грађанска читаоница", која је смештена у Главној улици бр. 13. Период између два рата обележио је успешан и плодан рад, да би, после уласка Немаца, читаоница престала да ради 1941. године. После завршетка Другог светског рата, 1. октобра 1946. отворена је Градска библиотека Земун, рад са читаоцима почео је 3. октобра 1946. Од 1958. библиотека носи назив "Јован Поповић", који је задржала до 1999. године, када јој је враћено име "Светог Саве". Од исте године библиотека се налази у новим просторијама. Од 1989. године земунска библиотека је у саставу Библиотеке града Београда, као једна од 13 општинских библиотека. Огранци Библиотеке Огранак "Карађорђев трг", Карађорђев трг 1а Огранак "Горњи град", Цара Душана 123 Огранак "Нови град", Првомајска 8 Огранак "Нова Галеника", Косте Драгићевића 37 Огранак у Батајници, Мајке Југовића 11 Огранак у Земун Пољу, Душана Маџарчића 5 Огранак у Сурчину, Војвођанска 79 Огранак у Добановцима, Маршала Тита 3 Статистички подаци У 2014. години Одељење Библиотека "Свети Сава" уписало је око 14.500 корисника. Библиотеку је посетило око 150.000 посетилаца, а позајмљено је више од 220.000 библиотечких јединица. Награде и признања 1970. - Првомајска награда Године 1972, - Награда „Милорад Панић-Суреп” поводом 175 година од оснивања Године 1976, - Орден заслуга за народ са златним венцем Године 1987, - Плакета Народне библиотеке Србије за допринос раду и развоју библиотекарства Године 2010, - Повеља о пријатељству са кључем Земуна, коју додељује Општина Земун Галерија Референце Спољашње везе Библиотека града Београда (званична презентација)