Cerkev sv. Petke, Beograd

Cerkev sv. Petke na Kalemegdanu v Beogradu (latinsko Templum Sanctae Perpetuae in Singidunō; srbsko Црква Свете Петка на Келемегдану, latinizirano: Crkva Svete Petke na Kalemegdanu) stoji v najstarejšem beograjskem območju Kalemegdanu v občini Stari grad; pripada Srbski pravoslavni Cerkvi in spada pod beograjsko-karlovško nadškofijo. Kapela je postavljena nad čudodelnim vrelcem in je posvečena sveti Petki. Nahaja se na poti, ki povezuje zgornje in spodnje mesto Beograjske trdnjave v neposredni bližini Cerkve Rožice, čudodelni vrelec ali sveti izvir pa je v samem oltarju kapele. Današnja kapela je bila zgrajena leta 1937 po načrtu stavbenika Momirja Korunovića. Njene notranje stene in oboke prekrivajo mozaiki, ki jih je 1980-1983 skrbno izdelal dandanes najbolj znani srbski slikar in mozaikar Đuro Radlović. Cerkev spada pod upravo beograjsko-karlovške nadškofije. Zgodovina Čeprav bi bilo nadvse zanimivo tukaj navesti vsaj na kratko tudi življenjepis svete Petke, se v tem članku omejimo le na dogajanje po njeni smrti, kar je tudi povezano s cerkvico njenega imena na Kalemegdanu in nenavadno usodo njenih relikvij — medtem ko je njeno življenje in češčenje opisano v posebnem članku "Petka Balkanska". 1238 je bolgarski cesar Asen prinesel njene relikvije v Trnovo, od koder so prišle na Bajazidov dvor v Konstantinoplu. Od tam jih je prenesla 1398 cesarica oziroma despotica in monahinja Milica v Kruševac kmalu po Nikopoljski bitki 1396, v kateri so Srbi, vojskujoči se na turški strani, zadali kristjanom smrtni udarec. Njene relikvije je Milicin sin Štefan Visoki prenesel 1402 v svojo novo belograjsko prestolnico. Kapelo svete Petke v Beogradu pa je leta 1417 zgradil neznan velikaš in vanjo položili Petkine ostanke. Natančen položaj te kapele ni znan, niti ali je bila postavljena v bližini svetega izvira. Ko so po obleganju Osmani 1521 osvojili Beograd, so bile relikvije prenesene v Konstantinopel, v srbsko mestno četrt Bujukder. Leta 1641 jih je moldavski knez Vasile Lupuprenesel v Jasi, kjer so še danes. Sedanja kapela vsebuje delček teh relikvij. Pred današnjo cerkvico je poprej na pobočju stala kapela iz zbite ilovke (zemunica) okrašena z ikonami in s svetim vrelcem odznotraj, do katerega se je moralo po stopnicah. Ker je bila v slabem stanju, so na pobudo patriarha Varnava začeli gradnjo današnje kapele, ki so jo posvetili na god svete Petke leta 1937. Pri kopanju temeljev so takrat odkrili ostanke starejšega hrama in kosti vojakov, padlih pri obrambi Beograda v letih 1914 in 1915, ki so jih prenesli v bližnjo kostnico — ki je oddaljena za lučaj kamna in zgrajena v sklopu sosednje Cerkve Rožica. Najdene so bile tudi nekatere lobanje in nagrobniki nekaterih turških velikašev, vključno s tistim vezirja Ali paše Marašlija, ki je bil zadnji dokaj nepriljubljeni turški poveljnik v Beogradu. O teh začetkih gradnje in o zanimivih najdbah pri kopanju temeljev je obširno poročal tudi beograjski dnevnik Politika. Poleg natančnega opisa življenja, smrti svetnice in usode njenih relikvij je omenjena tudi zgodovina kapele. Pri kopanju temeljev za novo cerkev so namreč strokovnjaki prišli do ugotovitve, da zidovi in temelji izhajajo še iz rimskih časov. Sveti izvir pa je ohranjen, kakor so ga našli. Stavbna celota kapele vključuje tudi krstilnico in župnišče. Poslikava kapele Kapela je bila poslikana — oziroma živopisana z živopisom — kar dvakrat. Prvi živopis je izdelal 1948 akademski slikar Vladimir Predojević. Zaradi slabe obdelave in kakovosti uporabljenih materialov, še bolj pa zaradi vlažnih zidov, so freske kmalu propadle. Glavni vzrok nevolje pa so bile sveče, ki so jih verniki od jutra do večera prižigali v tem malem prostoru, ki je končno izgledal kot kaka dimnica, črna stavba iz davnih časov (po domače imenovan zelher). Da bi preprečili te težave, so drugič uporabili tehniko mozaika; sveče so smeli odslej prižigati na drugem mestu, stavbo pa so tudi temeljito izolirali, brez česar niti mozaiki ne bi mogli preživeti. Druge slike je na okrog 500 m² s tisoči pozlačenih ploščic raznih barv med letoma 1980 in 1983 živopisal takrat še mladi in navdušeni beograjski slikar in priznani mozaičar Đuro Radlović, ki se je tudi pozneje izkazal v izdelavi mnogih mozaikov v najsodobnejših tehnikah, od katerih je nekatere izumil kar sam; blagoslovil pa jih je patriarh German 27. februarja 1983. Petkove molitve pri beograjskih vrelcih Kapelo je mogoče obiskati vsak dan, najpogosteje pa jo obiščejo ob petkih in za slavske dneve, zlasti na god svete Petke 27. oktobra. Vsak petek zjutraj se v Cerkvi Rožici odvija bogoslužje z branjem kanona svete Petke in poljubljanjem njenih relikvij, popoldne (v sedanjem času je obojno dopoldne) pa poteka pobožnost v kapeli svete Petke. Zaradi čudodelnega studenca je torej že iz davnine izredno priljubljena: Petkina cerkev, ki je med Belograjčanim na splošno znana kar kot Sveta Petka. Na današnjem beograjskem področju obstajata še da čudodelna vrelca, ki sta posvečena Sveti Petki: en tak vrelec je v Rakovici, kjer je v bližini cerkev in samostan z drugim patronom; tam je pokopan tudi patriarh Pavel. Drugi vrelec pa je v gozdu pri Železniku; oba sta zelo obiskana. Zdravilni vrelec in njegove lastnosti Ljudsko izročilo ima vrelec za zdravilen Zanimivo, da je bilo območje okoli Beograda v davnih časih prekrito z gostim gozdom; zato so bili izviri na vseh straneh in nič čudnega, da je bil takrat tudi izvir Svete Petke močnejši kot je danes. Obstoj zdravilnega vrelca prvič omenja leta 1658 Michel Quiclet. Prvič je presahnil po umiku srbske vojske leta 1915, vendar je ponovno zažuborel 1918 na praznik svetega Onezima (28. februarja); zato na ta dan v kapeli poteka liturgija in blagoslov vode. Čeprav je na splošno močno verovanje o zdravilnosti te vode iz vrelca v Cerkvi Svete Petke, vendar je pri njeni uporabi potrebna previdnost. Higijenski zavod sicer redno spremlja pitnost in uporabnost tudi te vode, kot to dela vestno za vse druge pitne vode v Srbiji. Kakšen glas se namreč tudi med verniki sliši, ki uporabe te vode ne priporoča; glede uporabe te voda za pitje pa tudi Zavod ne prižiga zelene luči: Sodobne analize menijo, da voda ni pitna Različni odzivi na analize vode To je poročilo znanstvenega zavoda, ki ga je pa med mnogimi poročili dnevnega časopisja, ki to svetišče kakor tudi vodo iz studenca priporočajo, komajda lahko zaslediti; še težje pa ga bodo upoštevali preprosti verniki, ki med svoje cerkveno verovanje včasih nehote vpletajo tudi kanček necerkvenega praznoverja. Neka gospa je točila vodo in je bila presenečena, ko smo ji povedali, da ni primerna za pitje. Takoj je opozorila moža, naj ne pije vode. Medtem pa neki Beograjčan pravi, da to vodo pije vsak dan. Na opozorilo, da ta voda ni pitna, je vzrojil: »Moj Bog, ne boste verjeli! Lejte, kaj je narobe z mano, nimam težav z želodcem, niti omotice«, je samoprepričano dejal ta možakar. Kdor more razumeti, naj razume! Tudi pisec tega članka je začel raziskovati ugotovitve Higijenskega zavoda šele potem, ko mu je neka obiskovalka potožila, da se je s pitjem vode iz tega studenca skoraj zastrupila. Tudi moj prijatelj-umetnik ob romanju 1. maja 2007 ni imel nobenih zadržkov, in je srknil nekaj požirkov te vode, ki naj bi bila zdravilna predvsem za oči. Morda bi veljalo dodati, da za vernika velja prepričanje, da sicer ne zdravi voda, ampak vera, ki pa priporoča sprejemanje znanstvenih ugotovitev. Vedno bolj namreč prodira mnenje, da si prava vera in prava veda ne nasprotujeta, ampak se dopolnjujeta. Stanje beograjskih vodnih virov 2025 Za primerjavo navedimo še pitnost beograjskih javnih vodnih virov aprila 2025: »Od 17 javnih fontan z izvirsko vodo v Beogradu so na podlagi 32 vzorcev, ki jih je marca pregledal Mestni zavod za javno zdravje, štiri primerne za pitje - Hajdučka česma, Sveta Petka v Rakovici, Kneževačka in Lisičji potok (Kraljeva česma). Kot v današnji izdaji piše časnik Politika, je voda na vseh ostalih fontanah v večini primerov tako mikrobiološko kot fizikalno-kemično oporečna in torej ni za pitje.« Med pitnimi viri je sicer omenjena tudi „Sveta Petka“, vendar ne tista na Kalemegdanu, ampak tista v Rakovici. Analiza iz 1937 razglaša vodo za neoporečno Obstajajo tudi starejši podatki, ki razglašajo vodico za pitno; mnogi so namreč verjeli, da pomaga zoper vročino, nekatere bolezni oči, neke kožne izpuščaje; ker naj bi bila dobra tudi za prebavo, so jo nosili domov in jo pili. Sam avtor te knjige Ivančević je nekaj takih ozdravljenj, o katerih so mu pripovedovali, zapisal v Letopis cerkve Rožice. Glede tega meni, da njegovo prepričanje deli tudi znanstvena analiza vode, ki pa v tistih časih seveda še ni bila tako natančna kot danes. Pomembna je ugotovitev, da je bila bakteriološko čista; koliko so pa druge prvine povezane z zdravilnostjo, bi morala ugotavljati stroka. Takole podaja izide analize vode iz leta 1937: Posvetitev kapele in zgodovinska dejstva Nekatero poljudno spletno ali tiskano časopisje v današnji Srbiji – pa najsi gre za posvetno ali versko – si včasih ne beli glave z iskanjem zgodovinskih dejstev, kar je tudi glavni razlog za bohotenje sovražnega govora v odnosu do drugače mislečih, drugih ver in končno sosednjih narodov in njihove zgodovine; to sprenevedanje, zamolčevanje ali nepoznavanje resnične stvarnosti je bilo morda tudi razlog za sorazmerno široko podporo množic pri nedavni vojni JNA zoper bratske jugoslovanske narode, kar povzroča tudi stalne napetosti s sosedi, pa tudi razlog za neuspeh ekumenskega dialoga. O tem nepoznavanju dejstev priča tudi naključni članek — navajamo samo enega od številnih —, ki opisuje posvetitev cerkvice sv. Petke. Morebiti je glavni vir rastočega nezaupanja ravno nepoznavanje dejstev ali njihovo enostransko prikazovanje. Tako lahko pri piscu tega članka opazimo sicer neznatno zgodovinsko napako, ki pa pade v oči vsakomur, ki vsaj malo spremlja dogodke; od časnikarja se sme pričakovati vsaj osnovno znanje; vrh vsega pa ta članek dokazuje, da pisec ni posegel po dosegljivih zanesljivih virih in zato lahko preberemo doslej neznano dejstvo: Res je, da je dal pobudo za izgradnjo in ureditev kapele svete Petke srbski pravoslavni patriarh Varnava. Tudi datum posvetitve je točen. Ne drži pa, da jo je posvetil on, saj je umrl že nekaj mesecev prej, torej v noči med 23. in 24. julijem leta 1937, na vrhuncu Konkordatne krize – a njegov naslednik Gavrilo še ni bil izvoljen na patriarški sedež, ki ga je zasedel šele 21. februarja naslednjega leta (a umrl je 7. maja 1950).Njegov celotni naziv se je glasil: "Njegova svetost nadškof peški, metropolit beograjsko-karlovški in patriarh srbski.". V resnici torej cerkvice sv. Petke ni posvetil patriarh, ampak „le“ škof, kot lahko beremo v knjigi, sorazmerno zanesljivem viru: Vrh vsega pa zavaja tudi napis na plošči pred cerkvenimi vrati, ki je po videzu novejšega datuma in ga je dal napisati nepoznavalec stvarnega stanja. Na njej piše, da je cerkev posvetil patriarh Gavrilo leta 1937. Iz zgoraj navedenega je lahko sklepati, da: cerkve ni posvetil 27. oktobra 1937 noben patriarh: Varnava je bil že mrtev, Gavrilo pa še ni bil izvoljen. ampak jo je posvetil škof-vikar Sava Trlajić. Zato bi bilo potrebno: ali napis na plošči popraviti, ali pa ploščo umakniti. Glede pitnosti "svete vodice" pa bi bilo potrebno na vidno mesto postaviti opozorilo Higijenskega zavoda, "da voda ni pitna"; treba bi bilo pravzaprav odpraviti omenjeno pomanjkljivost in vzpostaviti sistem za dokončno razkuževanje vode, kar bi zagotovilo njeno pitnost. Glej tudi Beograjska medvojna krščanska arhitektura Cerkev Rožica, Beograd Beograjska trdnjava Sveta Petka Slikovna zbirka Sklici Nadaljnje branje (srbsko) Крстионица Свете Петке = The Baptistery of The Chapel of St. Petka / [Радомир В. Поповић; приредио Петар А. Бојковић]. - Београд : Црква рођења Пресвете Богородице, 2005 ([Б. м. : б. и.]). - 23 стр. : илустр.; 17 cm ((COBISS)) Преподобна мати Параскева Света Петка / приредио Владимир Вукашиновић. - Нови Сад : Арт-принт, 1999 (Нови Сад : Арт-принт). - 43 стр.; 16 cm Део текста упоредо на срп. и енгл. језику. - На насл. стр. поред места издавања и: Београд ((COBISS)) Веровах, зато говорих : литургијске омилије и духовне поуке из капеле Свете Петке у Калемегданској тврђави протојереја-ставрофора Владимира Вукашиновића / приредио Никола Јоцић. - Врњци : Интерклима-графика, 2016 (Врњци : Интерклима-графика). - 158 стр. : илустр.; 21 cm ((COBISS)) Душан Иванчевић: Београдска тврђава и њене светиње; стр. 168, Библиотека Православље, Београд 1970 Jovica Trkulja: Svet mozaika Djure P. Radlovića; str. 316, Dosje, Beograd 2024 (ISBN:9788660474362) Zunanje povezave Cerkev (srbsko) Čudotvorni izvor i Kapela svete Petke na Kalemegdanu Црква Свете Петке у Београду | ПУТЕВИМА ПРАВОСЛАВЉА Почетна - Црква Ружица и Капела Свете Петке Помозите обнову Češčenje (srbsko) Molitva Svetoj Petki za sreću i zdravlje Crkva Svete Petke Kalemegdan - Žena.rs Izvor lekovite i čudotvorne vode u Beogradu uz molitvu isceljuje od raznih bolesti - Vernici na dan Svete Petke dolaze na ovo mesto sa specijalnim flašicama i dubokom verom Sveta Petka, redovi vernika ispred crkve na Kalemegdanu - Blic