NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Monastère de Petkovica (Stragari)

Le monastère de Petkovica (en serbe cyrillique : Манастир Петковица ; en serbe latin :Manastir Petkovica) est un monastère orthodoxe serbe situé près de Stragari, dans le district de Šumadija et sur le territoire de la ville de Kragujevac en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 581). Le monastère est en activité. Localisation Le monastère de Petkovica est situé sur les pentes du mont Rudnik, au bord de la rivière Srebrenica, près de Stragari. Histoire Le monastère de Petkovica a sans doute été fondé au XIIIe siècle, à l'époque du roi serbe Stefan Dragutin, ainsi qu'en témoigne une fresque caractéristique de la dernière décennie de ce siècle. De même, des travaux de rénovation effectués dans l'église en 2004 ont fait apparaître que sa construction s'est déroulée en deux étapes, l'une à la fin du XIIIe siècle, l'autre au milieu du XIVe siècle, ce qui en fait l'une des plus anciennes églises de l'éparchie de Šumadija. Des sépultures de moines datent également de 1379 et 1453. Le monastère a sans doute été incendié après la chute du despotat de Serbie en 1459 et il fut abandonné. Le monastère de Petkovica a été renouvelé et reconstruit au début du XXIe siècle ; des temps anciens, outre l'église, subsistent une nécropole et un mur d'enceinte. Architecture et fresques L'église du monastère est construite sur un plan rectangulaire avec une abside semi-circulaire ; le narthex de deux étages, de plan carré à la base, est surmonté d'un clocher. La fresque la mieux conservée de l'église, dans le narthex, représente un grand Christ Pantocrator qui, avec ses couleurs vives, est caractéristique de la peinture de la fin du XIIIe siècle. Dans la nef, on peut également voir une fresque représentant la Dormition de la Mère de Dieu. Références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Éparchie de Šumadija Monuments culturels du district de Šumadija Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Église des Saints-Archanges de Stalać

L'église des Saints-Archanges de Stalać (en serbe cyrillique : Црква Светих Арханђела у Сталаћу ; en serbe latin : Crkva Svetih Arhanđela u Stalaću) est une église orthodoxe serbe située à Stalać, dans le district de Rasina et dans la municipalité de Ćićevac en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 903). Présentation L'église, située à environ 2 km du centre du village, a été édifiée sur un plateau dominant un ruisseau dont les crues la menacent périodiquement. On a longtemps considéré qu'elle avait été construite au début du XVe siècle, à l'époque du despote Stefan Lazarević ; en revanche, les fouilles archéologiques réalisées sur le site ont montré qu'elle remontait à l'époque ottomane de l'histoire de la Serbie et sans doute au XVIIe siècle, à l'époque du patriarche Pajsije. L'église est construite sur la base d'un plan tréflé avec une grande abside demi-circulaire et deux absides plus petites en saillie de part et de la zone de l'autel ; la nef est précédée d'un narthex. L'édifice est construit en pierres pilées et taillées avec un renfort de briques pour égaliser les niveaux. L'église n'abrite plus aujourd'hui que des fragments des fresques d'origine. Des travaux de préservation et de restauration ont été effectués sur l'édifice en 1979. Références Article connexe Monuments culturels du district de Rasina Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu de Mrtvica

L'église de la Dormition-de-la-Mère-de-Dieu de Mrtvica (en serbe cyrillique : Црква Успења Пресвете Богородице у Мртвици ; en serbe latin : Crkva Uspenja Presvete Bogorodice u Mrtvici) est une église orthodoxe serbe située à Mrtvica, dans la municipalité de Vladičin Han et dans le district de Pčinja, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (no SK 773). Aujourd'hui, l'église, autrefois église paroissiale, est devenue l'église d'un monastère qui abrite des religieuses. Présentation L'église est située sur une crête difficile d'accès, dans les gorges de la Morava méridionale (en serbe : Južna Morava) et à la sortie de la gorge de Grdelica, à 14 km de Vladičin Han. Elle reflète différentes périodes de construction : la nef en triconque remonte sans doute à l'architecture paléochrétienne de la fin du Ve siècle ou du début du VIe siècle, le narthex a été ajouté au début du XVIIe siècle, la chapelle nord en entre 1837 et 1843 et le porche date de la fin du XIXe siècle. L'édifice, dont les trois conques s'appuient directement l'une sur l'autre, est dotée d'une voûte en berceau. Le vaste narthex est divisé en deux travées grâce à des paires de pilastres. Toute l'église est ornée de fresques peintes en 1866 dans le style byzantin. Elles représentent des figures en pied et dépeignent le cycle de l'Acathiste de la Mère de Dieu, complété par des scènes de l'hospitalité d'Abraham et de la Nativité de la Mère de Dieu. L'iconostase de l'église porte 25 icônes. Malgré le manque de sources, l'hypothèse a été formulée qu'il y avait un monastère en activité autour de l'église pendant le domination ottomane ; cette hypothèse est étayée par la découverte des ruines d'un édifice à demi enterré sous l'église. Jusqu'à récemment, l'église paroissiale a fonctionné comme un couvent catholique. Références Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Pčinja Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du monachisme Portail du christianisme orthodoxe Portail de la protection du patrimoine
Maison de Svetozar Marković à Kragujevac

La maison de Svetozar Marković à Kragujevac (en serbe cyrillique : Кућа Светозара Марковића у Крагујевцу ; en serbe latin : Kuća Svetozara Markovića u Kragujevcu) se trouve à Kragujevac, dans le district de Šumadija, en Serbie. En raison de son importance architecturale et historique, la maison, construite dans la première moitié du XIXe siècle, est inscrite sur la liste des monuments culturels d'importance exceptionnelle de la république de Serbie (identifiant no SK 270). Présentation La maison de Svetozar Marković est située à Kragujevac, au no 23 de la rue du même nom. Construite dans la première moitié du XIXe siècle, elle constitue un exemple de construction encore influencée par l'architecture civile ottomane dans les débuts de la principauté de Serbie, devenue autonome vis-à-vis de la Sublime Porte. Elle comporte un rez-de-chaussée et un sous-sol. La partie au niveau du sol, à laquelle on accède par un porche, est formée de cinq pièces, tandis que le sous-sol, qui possède également une entrée, se présente d'un seul tenant. Les fondations et le soubassement sont construits en pierre, tandis que les murs sont construits en briques recouvertes de chaux. Entre 1873 et 1875, la maison a abrité une imprimerie « sociale » (en serbe : društvena štamparija), dans laquelle a travaillé Svetozar Marković (1846-1875), considéré comme le fondateur du socialisme en Serbie ; il y a imprimé des publications comme Javnost et Oslobođenje et y a écrit un grand nombre d'articles, considérés à l'époque comme provocateurs, sur des sujets politiques et économiques. La maison, sur laquelle une plaque commémorative a été apposée, est aujourd'hui un musée consacré à Svetozar Marković. La cour abrite un buste de cet homme politique. Références Articles connexes Bâtiment situé 121 rue Kralja Aleksandra à Kragujevac Monuments culturels du district de Šumadija Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la protection du patrimoine
Кућа Светозара Марковића у Крагујевцу

Кућа Светозара Марковића у Крагујевцу је подигнута у првој половини 19. века. Као једна од ретких примера нашег градитељства тога времена који се очувао до данашњих дана, представља непокретно културно добро као споменик културе од изузетног значаја. Положај и изглед куће Састоји се од приземља и подрума. Приземни део се састоји од пет просторија и трема са улазом у кућу. Темељ и подрумски зидови су од ломљеног камена, зидани у кречном малтеру, док су зидови куће од опеке. У овој кући је од 1873. до 1875. била смештена Крагујевачка друштвена штампарија. Управо ту је наш познати радник и оснивач социјалистичког покрета у Србији Светозар Марковић уређивао и штампао листове „Јавност“ и „Ослобођење“ и написао велики број провокативних политичких и чланака економске тематике. Данас је у кући је смештен музеј Светозара Марковића, обележена је спомен-плочом, а у дворишту се налази и спомен-биста Светозара Марковића. Конзерваторско-рестаураторски радови су изведени 1975, 2004 и 2006. године. Види још Списак споменика културе у Шумадијском округу Списак споменика културе од изузетног значаја Референце Спољашње везе „Кућа Светозара Марковића — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Црква Успења Пресвете Богородице у Доњој Врежини

Црква Успења Пресвете Богородице се налази у Доњој Врежини, у градској општини Пантелеј. Посвећена је Успењу Пресвете Богородице које се слави 28. августа. Изградња Године 1907. откривени су темељи старе цркве када се једном мештанину Доње Врежине у сну указала локација цркве. Пронађени су и икона Пресвете Богородице, дрвени крст и кандило. Изградња цркве на тој локацији трајала је од 1907. до 1926. године. Грађена је прилозима мештана уз благослов нишког владике Димитрија. Освећена је на Малу Госпојину 1926. године од стране тадашњег нишког владике Доситеја Васића. Обнова цркве отпочела је 2003. године. Чесма Чесма цркве Свете Богородице налази се преко пута цркве и подигнута је 1914. године за време владавине краља Петара I Карађорђевића прилозима мештана Доње Врежине. Саградио је мајстор Тодор Ивковић из Пасјаче. Референце
Здание бывшего концлагеря в Зренянине

Здание бывшего лагеря в Зренянине находится на улице Царя Душана №. 149, которое во время Второй мировой войны в период с 1942 по 1944 года, служило концлагерем, центральным такого рода в Банате. Он представляет собой культурное достояние как памятник культуры большого значения. Через него прошли тысячи узников, многие из которых были убиты, а несколько групп депортированы в лагеря по всей Европе. До открытия лагеря 20 июля 1942 в качестве места содержания узников использовались тюремные помещения в здании районного суда. Местом для лагеря была выбрана старая мельница, построенная в 1799 году, в конце улицы Царя Душана, в напротив православного кладбища. Предыдущая мельница, не работавшая несколько лет, была реконструирована и полностью приспособлена к своему новому назначению. На здании установлена мемориальная доска. После окончания войны оно использовалось как склад для нужд Югославской армии, под надзором Федерального секретариата национальной обороны. Оно функционировало как лагерь до 1948 года, но с пленными немецкой национальности. С 1968 года Федеральный секретариат арендовал здание под склад для нужд фабрики носков «Ударник». В последние несколько десятилетий оно все еще использовалось в качестве склада, но без обслуживания или каких-либо инвестиций. Сегодня здание находится в плачевном состоянии и не используется. Примечания Ссылки Зграда бившег логора — Споменици културе у Србији. Сербская академия наук и искусств Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара
Зграда бившег логора у Зрењанину

Зграда бившег логора у Зрењанину се налази у Улици цара Душана бр. 149, која је за време Другог светског рата, у периоду од 1942. до 1944. године, служила као концентрациони логор, централни те врсте у Банату. Представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Кроз њега је прошло више хиљада родољуба, од којих су многи побијени, а више група је депортовано у логоре широм Европе. До отварања логора 20. јула 1942. године коришћене су затворске просторије у згради Окружног суда. За место логора изабран је стари млин, саграђен 1799. године, на крају Улице цара Душана, у непосредној близини православног гробља. Дотадашњи млин, који већ неколико година није радио, преуређен је и у потпуности прилагођен новој намени. Зграда је обележена спомен плочом и од краја рата се користи као складишни простор. Након рата служила је потребама Југословенске армије, а носилац права располагања зградом имао је Савезни секретаријат за народну одбрану. Као логор функционисао је до 1948. године, али са затвореницима немачке националности. Од 1968. године, Савезни секретаријат издао је у закуп као складишни простор за потребе фабрике чарапа „Ударник”. У последњих неколико деценија и даље се користио као складиштени простор, али без одржавања и било каквог улагања. Данас се налази у лошем стању, без функције и намене. Види још Списак споменика културе у Средњобанатском округу Списак знаменитих места у Србији Референце Спољашње везе „Зграда бившег логора — Споменици културе у Србији”. САНУ. ПЗЗЗСК/Непокретна културна добра од великог значаја у Војводини Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. мај 2014) Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Зграда Завода за заштиту споменика културе града Београда

Зграда Завода за заштиту споменика културе града Београда подигнута је после 1902, а пре 1904. године, за потребе Генералштаба српске војске. Имала је све карактеристике јавних здања зиданих крајем 19. почетком 20. века која су својим строгим постулатима репрезентовала „историјску утемељеност савремених државних установа“. Историја Попут бројних тврђавских објеката зграда је страдала у бомбардовању Београда октобра 1915. године. После Првог светског рата у условима формирања државе у промењеним границама, знатно увећаним потребама за војним кадром и хитним обезбеђењем простора за њихов смештај одлучено је да се и нова генералштабна здања подигну на истом месту на ком је Генералштаб стварао своју историју – на Горњем граду Београдске тврђаве. Архитектура Због околности у којем су настајале, нове грађевине су морале бити најједноставније и најбрже за градњу те су подигнути бондручни, привремени објекти - један на бастиону I југозападног фронта, а други над сачуваним остацима старије грађевине, над југозападним бедемом. Зграде су највероватније дело Јанка Шафарика, архитекте у Грађевинском одсеку инжињерско-техничког одељења Министарства војске и морнарице. Обликоване су по узору на балканску градску архитектуру XIX века. Њима доминира спрат над еркерима решен у видном бондручном систему, са великим бројем прозорских отвора између дрвених стубова. После пресељења Генералштаба у нову зграду у Улици кнеза Милоша објекти у Горњем граду адаптирани су за Војни музеј који се у њима налазио до 1956. године, када су му додељене просторије Војногеографског института у непосредној близини. У напуштену зграду над југозападним бедемом уселио се 1961. године Завод за заштиту споменика културе, док је друга зграда која је била у веома лошем стању срушена. За нешто више од пет деценија колико се Завод налази у овој згради, на њој су у више наврата извођени сложени и обимни радови на санацији и реконструкцији. Зграда данас представља не само сведочанство развоја Београдске тврђаве већ и развоја службе заштите културног наслеђа, а за све грађане Београда и његове посетиоце препознатљив мотив Београда. Зграда Завода за заштиту споменика културе Београда – установе културе од националног значаја налази се под заштитом као део Београдске тврђаве, културног добра од изузетног значаја за Републику Србију (Службени гласник СРС 14/79). Галерија Референце Спољашње везе Београдска тврђава Комплетан водич кроз Београд Званични сајт Војног музеја у Београду „Званични сајт, Завод за заштиту споменика културе града Београда – установа културе од националног значаја”. Архивирано из оригинала 13. 09. 2018. г. Приступљено 12. 09. 2018. „Град Београд”. Архивирано из оригинала 22. 12. 2015. г. Приступљено 15. 12. 2015. „Зграда над Југозападним бедемом Горњег града Београдске тврђаве“ Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (21. јул 2015), Вера Павловић Лончарски и др Марина Нешковић, Београдско наслеђе, приступљено 23.11.2015.
ОШ „Јован Јовановић Змај” Свилајнац

Основна школа "Јован Јовановић Змај" у Свилајнцу, једна је од четири основне школе на територији Општине Свилајнац. Осим ње, ту раде још три основне школе у Кушиљеву, Војски и Седлару. Историјат Прва школа у Свилајнцу основана је 1808. године. После слома устанка 1814. престала је са радом, а поново је основана 1818. године. Први познати учитељ био је Стефан Богојевић из Дубровника. У летопису из 1889. налази се први запис о раду свилајначке школе. Наменска зграда за основну четворогодишњу школу подигнута је 1892. године. На школској згради од 1901. године налази се име Чика Јове Змаја, као добротвора Ђачког фонда. Као четворогодишња, основна школа је радила све до 1951., када је прерасла у осмогодишњу. Данашњи назив, Основна школа "Јован Јовановић Змај", носи од 1960. године. а школска зграда завршена је 1971. Школа данас Школа је данас једна савремена васпитно - образовна установа, опремљена кабинетима и савременим наставним средствима. У матичној школи настава се одвија у две смене, пре подне за предметну а поподне за разредну наставу. Школа има и издвојена одељења у Црквенцу, Гложану, Дубљу, Грабовцу, Луковици, Бобову,Проштинцу и Дубници. Од школске 2015-2016. године почео је се радом и продужени боравак за ученике. Школа је и део пројекта "Друга шанса", који је намењен особама без завршене основне школе. Настава је за полазнике организована у вечерњим сатима. Галерија Референце
Église Saint-Nicolas de Manastir

L'église Saint-Nicolas de Manastir (en serbe cyrillique : Црква светог Николе у селу Манастир ; en serbe latin : Crkva svetog Nikole u selu Manastir) est une église orthodoxe serbe serbe située à Manastir, dans le district de Nišava et sur le territoire de la ville de Niš en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 590). L'église est située dans la gorge de Sićevo, creusée par rivière Nišava. Présentation En 1498, un monastère situé à l'emplacement de l'actuelle église est mentionné dans un « defter » ottoman ; il ne comptait alors qu'un seul moine. Au recensement de 1516, le monastère n'est plus mentionné mais il réapparaît dans le recensement de 1564 et est habité par un seul moine. L'église actuelle a été construite en 1838. Près de l'église se trouvent plusieurs pierres tombales attestant qu'autrefois un cimetière se trouvait à cet endroit. Références Articles connexes Monuments culturels du district de Nišava Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Rue protobyzantine avec un bâtiment voûté et une basilique dans la forteresse de Niš

La rue protobyzantine avec un bâtiment voûté et une basilique dans la forteresse de Niš (en serbe cyrillique : Рановизантијска улица са грађевином под сводовима и базиликом у Нишкој тврђави ; en serbe latin : Ranovizantijska ulica sa građevinom pod svodovima i bazilikom u Niškoj tvrđavi) se trouve à Niš, dans la municipalité de Crveni krst et dans le district de Nišava, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 289). Présentation Le bâtiment voûté, la basilique et la rue forment un ensemble spatial au cœur de la Niš impériale ; leur conception est caractéristique de l'architecture à l'époque de la Tétrarchie. Le bâtiment voûté, situé dans la partie centrale de la forteresse de Niš, mesure 22 × 31 m mètres et est orienté nord-sud et se trouve ainsi perpendiculaire à la rue et à la basilique ; il est constitué de quatre salles voûtées en berceau construites en briques ; deux d'entre elles mesurent grosso modo 7,2 × 7 m et les deux autres 7,2 × 6,2 m. Toutes ces pièces sont reliées dans le sens de la longueur par un couloir voûté. La basilique, constituée de trois nefs, est située entre la rue et le bâtiment voûté. Elle est décorée de mosaïques, de fresques ainsi que de piliers à chapiteaux composites. La rue, qui s'étend sur un axe nord-ouest-sud-ouest, est pavée de dalles de pierres de taille irrégulière (114 × 75 cm, 118 × 95 cm, 120 × 80 cm). Du côté sud se trouvent les vestiges d'une bordure surélevée grâce à sept poutres en pierre, placées les unes à côté des autres. Le long de l'axe de la rue se trouve un canal central en pierres et en briques d'une largeur de 60 cm, ainsi qu'un canal latéral plus étroit en briques, destiné à recueillir notamment l'eau de pluie et à la drainer dans le canal principal. Sur le côté sud de la rue, deux colonnes faisant partie d'un portique ont été conservées, mesurant 70 × 87 cm et 85 × 85 cm, construites en briques entières et concassées ; les colonnes sont parallèles à la rue, tandis que le mur intérieur est surélevé d'environ 30 cm par rapport au niveau de la voie. Des fouilles archéologiques ont été réalisées sur ce site de 1982 à 1985. Références Article connexe Monuments culturels du district de Nišava Portail de l'Empire byzantin Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Rue byzantine dans la forteresse de Niš

La rue byzantine dans la forteresse de Niš (en serbe cyrillique : Византијска улица у Нишкој тврђави ; en serbe latin : Vizantijska ulica u Niškoj tvrđavi) se trouve à Niš, dans la municipalité de Crveni krst et dans le district de Nišava, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 289). Présentation La rue, qui remonte aux Ve – VIe siècle, a été mise au jour au cours de la campagne de fouilles archéologiques de 1962 et 1963 dans la partie centrale de la forteresse de Niš. Elle est orientée dans une direction nord-sud, ce qui laisse à penser qu'elle a créée par un décret impérial. Par ailleurs, elle est longée par un portique reposant sur des piliers en briques. L'ensemble des données recueillies conduisent à la conclusion que cette rue date de la période de la reconstruction de Niš après l'invasion des Huns en 441, au temps de l'empereur byzantin Justinien le Grand, qui est né à Tauresium (aujourd'hui en Macédoine du Nord), près de Justiniana Prima (aujourd'hui en Serbie), et qui a régné de 527 à 565. Les vestiges des bâtiments découverts le long de la rue indiquent qu'ils ont été modifiés à plusieurs reprises et qu'ils ont changé de fonction. Des restes d'outils avec des traces d'or indiquent qu'il y avait un atelier de traitement des métaux précieux. Des vestiges archéologiques de bâtiments à fonction religieuse suggèrent qu'il y avait une église à proximité, peut-être à l'emplacement même de l'actuelle mosquée de Bali-bey. Références Articles connexes Serbie à l'époque romaine Moyen Âge serbe Monuments culturels du district de Nišava Portail de l'Empire byzantin Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine