NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Катинкина кућа

Катинкина кућа популарни је назив за кућу у улици Михаила Аврамовића број 24, у београдском насељу Дедиње, у којој је снимљен велики број филмова и ТВ серија, али и музичких спотова и реклама, у периоду од 1980. до данас. Кућа је назив добила по власници Катинки Милошевић (1935—2018). Кућа је изграђена 1939, непосредно пре почетка Другог светског рата, а изградио је шумарски инжењер Јован Краљевић, Катинкин отац. За време окупације у кући су поред чланова породице Краљевић, становала петорица немачких официра, а у току борби за ослобођење Београда, из дворишта куће совјетска артиљерија је каћушама гађала Немце. Потом је у кући боравила партизанска радио чета. Након ослобођења, у кући је поред породице Краљевић, становало још девет породица, које су усељене услед „вишка стамбеног простора”. То је тада била уобичајена пракса решавања мањка стамбеног простора у порушеном Београду. Већина нових станара временом се одселила, а последњи су кућу напустили 2009. године. Данас у кући станују наследници Катинке Милошевић, њен син Јован са породицом. Како се кућа почетком 1980их налазила издвојена од других објеката у мирном делу града, а пошто је била релативно близу центру града и имала велико двориште, постала је интересантна филмским екипама. Први филм сниман у дворишту куће био је Посебан третман, редитеља Горана Паскаљевића. Потом су у кући снимане сцене за серију Бањица, Саве Мрмка и филм Давитељ против давитеља, Слободана Шијана. Године 1985. у дворишту куће сниман је филм Жикина династија, редитеља Зорана Чалића — култна сцена са Драгомиром Бојанићем Гидром, Марком Тодоровићем и Јеленом Жигон и косачицом за траву. Исте године, у кући и дворишту, сниман је филм Бал на води, када је у дворишту подигнут привремени објекат, који је у филму представљен као помоћна кућа за послугу. Велику препознатљивост код публике, кућа је стекла ТВ серијама Срећни људи, где је коришћена као ентеријер куће Озрена Солдатовића и Горе-доле, где је представљена као дом породице Јакшић, чији су чланови главни ликови серије. У новије време у кући су снимане ТВ серије Мирис кише на Балкану, редитеља Љубише Самарџића и Сенке над Балканом, Драгана Бјелогрлића. Поред већег броја телевизијских реклама и музичких спотова, остао је упамћен спот Светлане Цеце Ражнатовић за песму Кукавица из 1993. године. Кућа има 500 квадрата и више од 20 соба, велики салон за госте, трпезарију и пет купатила. У једном делу виле налази се соба до детаља опремљена у „босанском стилу”. Данас је својеврсни музеј са очуваним стилским намештајем и раритетима, као што су — зидани шпорет на дрва, италијански фрижидер из 1953. и клавир стар 130 година. У дворишту иза куће налази се пространи врт, на који се наслања двориште Института за ортопедију Бањица, а недалеко одатле је и Војномедицинска академија (ВМА). Списак филмова и серија Референце Спољашње везе „Katinkina kuća - Najsnimanija kuća u Srbiji”. youtube.com. 19. 5. 2016.
ОШ „Бранко Радичевић” Сурчин

ОШ „Бранко Радичевић” једна је од основних школа у Београду. Налази се у улици Браће Кокар 5, у насељу Бољевци у општини Сурчин, а основана је 1975. године. Историјат У центру Бољеваца налазиле су се српска и словачка школа које су радиле одвојено и биле једна до друге, све до 1957. године када је направљена нова зграда данашње школе у центру села. Године 1970 ова и школа „Јован Поповић” из Прогара се интегришу у једну школу, а она добија назив по Бранку Радичевићу, српском романтичарском песнику. Први директор школе био је Миодраг В. Илић, а затим и Здравко Јокић, професор географије, Страјин Крстић, наставник разредне наставе и након њега Момчило Гашић, професор биолoгије. Школа има три одељења сваког разреда, два у Бољевцима и једно одељење у Прогару. У оквиру школе постојале су шаховска, литерарна, саобраћајна, фолклорна, ликовна и рецитаторска секција. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
ОШ „Владислав Петковић Дис” Београд

ОШ „Владислав Петковић Дис” једна је од основних школа у општини Звездара. Налази се у улици Радосава Љумовића 20 у насељу Велики Мокри Луг, а основана је 1967. године. Историјат Школа Владислав Петковић Дис” саграђена је 1967. године, а први школски учитељи били су : Богољуб и Барбара Милојковић, Гојко и Радмила Елезовић, Миливоје и Љубинка Стевановић и Видосава Богојевић, која 1959. године долази на место управника школе, уместо Богољуба Милојковића. Шездесетих година саграђена је нова школа у централном делу Великог Мокрог Лука. Изградња је почела 1966. године, а школска година 1967. године. Саграђена је на имању Традафиловић Благојевог Николе, које је одузето од власника уз накнаду, у јуну 1966. године. Грађевинско предузеће „Хидротехника” отворило је градилиште са почетком радова од 1. септембра 1966. године, пошто су обезбеђена средства од стране Секретаријата за просвету и културу Скупштине града Београда у износу од 340.000.000 динара. Школа је грађена у две фазе, у првој је направљено 15 учионица, библиотека и зборница, а у другој још пет учионица, кабинет за техничко образовање, трпезарија и фискултурна сала. По отварању школа је добила име по Слободану Пенезићу Крцуну, а први директор био је Живослав Качаревић, учитељ и педагог из Београда. Наредних година школа је почела да се интезивно развија, али велики проблем представљао је недостатак спортских, културних и рекреативно-забавних установа које би деци понудиле квалитетан програм, што је касније решено залагањем ученика, наставника и родитеља. Од школске 1977/78. године формирана је психолошка служба, а наредне године и педагошка. Од оснивања до деведесетих година, школа је имала сталан наставнички колектив. Године 1993. школа је променила назив и носи име по Владиславу Петковићу Дису, српском песнику, на иницијативу Мирјане Ђукановић, која је руководила школом од 1980. до 1993. године. Од 1993. године директорка школе била је Мирјана Пајић, која је остала непуних годину дана на тој функцији. Од 1994. до 2003. године директор школе био је Слободан Стојковић, а од тада до 2007. године Милена Рајевић. На месту директорке од 2007. до 2015. године била је Душица Стевановић, а од 2015. до дана директорка школе је Лидија Николић. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
ОШ „Војвода Мишић” Савски венац

ОШ „Војвода Мишић” једна је од основних школа у општини Савски венац. Налази се у улици Др Милутина Ивковића 4, а основана је 1934. године. Историјат Школа је добила име по Живојину Мишићу, српском и југословенском војводи. Прва одељења школе почела су са радом 1934. године, а издвојено одељење „Његош” постало је самостална државна народна школа „Војвода Мишић” током школске 1935/36. године. Током школске 1955/56. године школа прераста у осмогодишњу школу. Нова школска зграда, коју школа и данас користи, налази се у Улици др Милутина Ивковића бр. 4. Школска зграда изграђена је 1962. године, а званично је почела са радом 1. октобра исте године. Дан школе обележава се 15. децембра, када је окончана Колубарска битка, након које је Живојин Мишић, командант Прве српске армије и најзаслужнији за победу Србије у Колубарској бици, након битке унапређен у чин војводе. Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
ОШ „Деспот Стефан Лазаревић” Београд

Основна школа „Деспот Стефан Лазаревић” се налази у насељу Миријево у оквиру општине Звездара у Београду. Школа носи име по српском кнезу и деспоту, Стефану Лазаревићу. Историјат Године 1983, у насељу Миријево, отворена је нова школа која је добила име „Родољуб Чолаковић“, по народном хероју Југославије. Школа је изграђена у три фазе, део зграде за млађе ученике, за старије ученике и фискултурна сала. Површина школске зграде износила је је 8060 m2, а површина дворишта 1,08 hа. Број ученика у школи се повећавао, а у једном периоду школа је бројала 2400 ученика што ју је чинило једном од највећих у СФРЈ. На предлог Наставничког већа, 1992. покренута је иницијатива за промену назива школе. Скупштина општине Звездара је почетком 1993. донела одлуку којом се мења назив школе у „Деспот Стефан Лазаревић”. За обележавање Дана школе изабран је 12. мај — тада је сестрић Стефана Лазаревића, Балша Баошић, поклонио највећи део тадашње Зете деспотовини што је омогућило Србији излазак на море. Одлуком Владе Србије, ученици и део наставног кадра ОШ „Вукица Митровић“ припојени су школи 2002. О школи Школа данас броји 1350 ученика, 52 одељења, међу којима су 5 одељења продуженог боравка 116 запослених радника. Површина установе износи 8060m2. Настава се одвија у две смене. Школа поседује библиотеку (од преко 19.000 књига), медијатеку, фискултурну салу као и спортске терене у дворишту за кошарку, рукомет и одбојку. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Школа на сајту edukacija.rs
ОШ „Лазар Саватић” Земун

ОШ „Лазар Саватић” једна је од основних школа у Београду. Налази се на Кеју ослобођења 27 у општини Земун. Основана је 1962. године, а носи име по Лазару Саватићу, учеснику Народноослободилачке борбе и народном хероју Југославије. Историјат Школа је изграђена 1962. године на Кеју ослобођења уз обалу Дунава, на простору који је некада заузимало дечје игралиште и занатске радионице. Дорађена је 1972. године у складу са потребама рада ученика и наставника. Пројекат за изградњу школе направио је архитекта Алексеј Бркић, а подигнута је на парцели 121. чија је површина 8.500 м2, од чега школа заузима 1.621 м2, школско двориште 870 м2, прилази и стазе 162 м2, вежбалишта 1299 м2, а 4.000 м2 заузимају зелене површине. Школа је регистрована 3. јануара 1966. године у Окружном привредном суду у Београду, под бројем 62/66. Први школски директор од 1962. до 1991]. био је магистар југословенске књижености, Остоја Живковић, а за време његовог мандата школа је добила велики број признања, укључујући Октобарску награду Земуна, Плакету града Београда и Доситејеве награде. Од 1991. до 2015. директор школе био је професор политехничког васпитања и образовања Илија Јовичић, а за време његовог мандата постигнути су запажени резултати у наставним и ваннаставним активностима. Током његовог мандата школа је добила следеће награде : Признање Министарства просвете и спорта за најуспешнију школу на пријемним и квалификационим испитима у Републици Србији (2003), Светосавску награду (2006), Орден Светог Саве другог реда (2009) и Вукову награду Културно просветне заједнице Србије (2012). У периоду од 2015. до 2018. године директор школе био је професор техничког образовања Будимир Нововић, а његов рад награђен је Октобарском наградом Земуна „22. Октобар” у области образовања. Више од две деценије у школи је предавао Владислав Шиља Тодоровић, српски сликар. Дана 11. маја 2020. године завршено је уређење школе, финансирано од стране општине Земун. Уређено је двориште, ограда, спортски терени, постављене су теретане на отвореном и парковске клупе, а саниране су и канализационе цеви. Издвојена средства за радове износила су преко 14 милиона динара. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт ОШ „Лазар Саватић” на сајту planplus.rs
ОШ „Светозар Марковић” Београд

ОШ „Светозар Марковић” једна је од основних школа у Београду. Налази се у улици Хаџи Милентијева 62. Опште информације Школа се налази у врачарском насељу Неимар, преко пута Неимарског парка, у непосредној близини амбасада Гане и Бугарске. У школи се учи енглески, шпански и француски језик. Постоји продужени боравак, а од ваннаставних активности издвајају се драмско стваралаштво, музичка, литерална и рецитаторска секција. Данас школу похађа 720 ученика распоређених у 26 одељења, о којима брине 55 запослених. Име је добила по Светозару Марковићу, српском публицисти, социјалисти, књижевном критичару, филозофу и политичком активисти. Историјат Школа је почела са радом као Десета осмољетка, у октобру 1950. године. Име Светозара Марковића понела је 1951. године, а 20. октобра 1954. године добила је нову зграду, коју користи и данас. Пројекат школе израдио је 1953. године архитекта В. Милић. Током 2017. године школа је реконструисана и дограђена, а пројекат потписују архитекте Дијана Аџемови-Анђелковић и Владимир Анђелковић. Назидан је још један спрат на објекат, на пресеку два крила објекта налази се вертикални продор кроз постојећу и новоосовану структуру школе. На тај начин добијен је атримујски простор са ослобођеним лифтовским окном, односно омогућено повезивање старог и новог дела објекта. Поред постојећих, добијене су учионице за информатику, стране језике, физику и хемију, заједно са кабинетима. Дорадом школе добијени су и простори за наставну зборницу, читаоницу са боравком на отвореном и свечану салу. Пројекат је реализован 2017. године, инвеститор је био град Београд, а финансијери Влада Републике Србије и Министарство просвете, науке и технолошког развоја Републике Србије. Знаменити ученици и директори Ученици Основну школу „Светозар Марковић” похађао је велики број ученика који су данас познате лично и уважени грађани: Директори Списак директора основне школе „Светозар Марковић”, од оснивања до данас: Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Огледна основна школа „Владислав Рибникар”

Огледна основна школа „Владислав Рибникар” једна је од основних школа у Београду. Налази се у улици краља Милутина 10 у општини Врачар. Опште информације Школу похађа више од 1000 ученика, распоређених у 42 учионице. Школска зграда је у облику ћириличног слова П, са 20 учионица за млађе разреде, продуженим боравком, кабинетима, две фискултурне сале, гимнастичком и свечаном салом, библиотеком са читаоницом, документационо-информационим центром, као и са две зборнице за наставнике, канцеларије директора, помоћника, психолога и педагога. Школа је члан асоцијације Label FrancEducation, заједнице двојезичких школа имерзионог типа где се око половине градива предаје на француском језику, од јуна 2015. године. Унутар школе налази се двориште, са спортским теренима за кошарку, одбојку и мали фудбал. У оквиру дворишта налази се шест стабала, која су засађена у 19. веку. Школа носи име по Владиславу С. Рибникару, новинару, учеснику НОР и директору „Политике“ и ТАНЈУГ-а. Историјат Данашња школска зграда изграђивана је у неколико етапа. Прво је 1948. године подигнута зграда из улице Светозара Марковића, тамо где је срушен павиљон, са 8 учионица и 2 канцеларије. У другој етапи завршен је део школске зграде на северној страни, приземље и два спрата, 12 учионица, 2 кабинета, 2 школске радионице, наставничка зборница, канцеларија и мала школска кухиња. У трећој етапи уклоњен је источни павиљон, па је изграђен део зграде до улице Краља Милутина. Овај део је завршен 1965. године. У четвртој етапи уклоњена је стара фискултурна сала и подигнуте 2. Сви радови су завршени 1968. године. Све школе су после ослобођења Београда биле означене бројевима и тада је ова школа „Владислав Рибникар” означена као Основна школа бр.8, али то је трајало веома кратко и школа ускоро добија има по песнику Алекси Шантићу. Прерастањем школа у осморазредну, повећавањем броја ученика и наставника, издвајају се 1958. године по 3 одељења свих разреда и формира нова, одвојена школа која добија име по Слободану Принципу Сељи. Нова школа је почела са радом 1. септембра 1975. године, а настала је од школи „Слободан Принцип Сељо” и „Алекса Шантић” које су се интегрисале у њу. Током 1975/76. године, школу је похађало око 1900 ученика. Од овог броја, око 880 ученика је у 27 одељења од првог до четвртог разреда, а 900 ученика у 28 одељења од петог до осмог разреда. За остварење целокупног годишњег програма рада школе у школској 1975/76. години, ангажована су 132 радника, а од тога 35 професора, 32 наставника, 20 учитеља, директор, педагог, библиотекар и 35 осталих радника запослених у административној и помоћно-техничкој служби. У овој школи се 3. маја 2023. десила масовна пуцњава, када је ученик седмог разреда из ватреног оружја усмртио девет ученика и радника обезбеђења. Галерија Види још Вишеструко убиство у Основној школи „Владислав Рибникар” Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
ОШ „Гаврило Принцип” Земун

ОШ „Гаврило Принцип” једна је од основних школа у Београду. Налази се у улици Крајишкој 34, у општини Земун. Опште информације Школа се налази у општини Земун, у насељу Нови град. Основана је 1932. године под називом ОШ „Ђура Јакшић” у Железничкој колонији, а 1952. године добила је назив „Гаврило Принцип” и имала је два одељења. Први темељи осмогодишње школе постављају се 1954. године у Крајишкој улици, поводом изградње објекта који школа и данас користи, а одлуком Скупштине општине Земун. У то време, најстарији разред у школи био је шести. У школи постоји више секција, као што су ликовна секција, хор, креативне радионице, техничка секција и електронско информисање. Школа је добила име по Гаврилу Принципу, члану Младе Босне који се залагао за окончање аустроугарске владавине у Босни и Херцеговини. Референце Спољашње везе „Званични веб-сајт”. Архивирано из оригинала 04. 08. 2020. г. Приступљено 05. 08. 2020.
ОШ „Илија Бирчанин” Земун

ОШ „Илија Бирчанин” једна је од основних школа у Београду. Налази се у улици Браће Крњешевац 2, у општини Земун. Опште информације Школска зграда подигнута је 1961. године са 4 учионице и добила име Илија Бирчанин, по кнезу и учеснику Првог српског устанка. Школа се налази у Земун Пољу. Током 1961. године школе „Пољопривредно добро“, „13. мај“, “Милован Глишић“ и „Илија Бирчанин“ се спајају и од тада школа носи назив „Илија Бирчанин”. Решењем СО општине Земун 16. јула 1964. године, школа је прерасла у осмогодишњу и имала 12 одељења од првог до четвртог разреда од школске 1964/65. године, а 7 одељења од првог до седмог разреда, да би од наредне школске године имала одељење и са осмим разредом. Нова школска зграда са осам учионица, зборницом, канцеларијама и трпезаријом завршена је у септембру 1964. године, а други део, са централним грејањем, дограђен је 1974. године. Током школске 1953/54. године школа је имала свега 30 ученика, кад је припојена ОШ „Соња Маринковић“ 85 ученика, да би највећи број достигла у школској 1977/78. години са 1610 ученика. Први директор школе под називом „Илија Бирчанин“, али још увек непотпуне, био је Тиосав Николић, а први директор потпуне основне школе „Илија Бирчанин“ звао се Коста Мартиновић. За дан школе узет је 20. мај, јер је по запису Матије Ненадовића, негде око Ђурђевдана 1764. године рођен Илија Бирчанин, по новом календару 20. маја. Промене прославе по новом календару ишле су на руку чињеница да је друга половина маја погоднија за прославу и да је у то време био још увек снажан култ личности Јосипа Броза Тита, а да је датум прославе непосредно претходио 25. мају – Дану младости, па је та околност и у том контексту, макар и индиректно утицала на избор датум за дан школе. Школа је 2009. годне обележила двоструки јубилеј: 60 година свог постојања и 45. година од прерастања из непотпуне (четвороразредне) у потпуну (осморазредну) школу. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Јакшићева кула

Јакшићева кула је кула на Београдској тврђави, на североисточном делу бедема који гледа према Дунаву. Историјат Подигнута је од камена и опеке почетком друге половине 15. века, највероватније када је саграђена и кула Небојша, у периоду између 1456. године и аустроугарског освајања града. Кула је осмоугаоног облика и грађена је као топовска кула, која је била део одбрамбеног система београдског утврђеног града. Пречник куле је 4.90 метара, а унутрашњост је подељена дрвеним спратовима. Кула је имала пет спратова, а на сваком спрату се налазио топовски отвор и у кулу је могло да стане 10 до 15 топова. Уклоњена је током велике реконструкције тврђаве коју је извео барон Никола Доксат де Морез за време аустријске владавине Београдом од 1717. до 1739. године. У реконструкцији тврђаве 1937. године, Јакшићева кула је обновљена и тада је добила данашњи изглед. Пре тога се кула налазила у нивоу бедема и није била видљива са спољне стране, па је и нема на фотографијама насталим пре Првог светског рата. Костурница бранилаца Београда У подножну Јакшићеве куле, налази се Костурница бранилаца Београда. Ту су похрањени посмртни остаци учесника одбране Београда у Првом светском рату, односно током 1914. и 1915. године, који су након рата пронађени на обалама Саве и Дунава, као и на Дорћолу. Сахрањено је 3.529 идентификованих и 1.074 неидентификована учесника одбране града. Костурница је направљена 1937. године, за време реконструкције тврђаве и изградње капеле Свете Петке, кад је приликом копања темеља за изградњу пронађен велики број костију војника погинулих војника. Костурница је обележена крстом који је направљен од топовских цеви. Постављена је и табла са натписом: ’’Овде почивају кости српских војника палих за веру, краља и отаџбину у борбама око Београда у рату 1914.-1918. год.’’ У записима из новина између два светска рата, наводи се да је сваке године на празник Мале Госпојине, слави цркве Ружице одржавао и велики парастос за погинуле војнике. У народној традицији Јакшићева кула се назире у народној песми „Диоба Јакшића“, која говори о томе како браћа Дмитар и Богдан из српске племићке породице Јакшић, деле земљу: "Више б'јела града Бијограда, (...) "Ђе дијеле браћа очевину, "Јакшић Дмитар и Јакшић Богдане.Кула Небојша се као Јакшићева се помиње у песми „Почетак буне против дахија“, коју је 1809. године спевао Филип Вишњић, а записао Вук Стефановић Караџић 1815. године: Па од јада сви седам дахија Пошеташе брижни невесели Низ Небојшу кулу ЈакшићевуСима Милутиновић у својој песми у склопу „Пјевањима црногорским и херцеговачким“ записује: ’’Нити грми, нит се земља хори, него брате, ударише Турци, поробише Стојна Биограда, до Небојше до Јакшића куле и Јакшића кулу похараше, још је, брате, огњем сажегоше, старицу му мајку потурише, Анђелију сестру заробише...’’ Види још Кула Небојша Референце Спољашње везе Београдска тврђава
Erdevik

Erdevik (Serbian Cyrillic: Ердевик; pronounced [ɛrdɛ̌ʋiːk]) is a village located in the municipality of Šid, Srem District, Vojvodina, Serbia. As of 2011 census, it has a population of 2,736 inhabitants. History Following Ottoman retreat from the region, the Lordship of Ilok and Upper Syrmia was established, and the village became part of its domain. Demographics Historical population 1931: 4,869 1961: 4,499 1971: 4,177 1981: 3,758 1991: 3,427 2002: 3,316 2011: 2,736 Ethnic groups The ethnic groups in the village as of 2002 census: Serbs = 2,007 (60.53%) Slovaks = 846 (25.51%) Croats = 134 (4.04%) Hungarians = 95 (2.87%) Yugoslavs = 75 (2.26%) Rusyns = 23 (0.69%) others. See also List of places in Serbia List of cities, towns and villages in Vojvodina Church of St. Nicholas, Erdevik References Slobodan Ćurčić, Broj stanovnika Vojvodine, Novi Sad, 1996. External links Web Site of Erdevik Archived 2012-01-25 at the Wayback Machine
Erdevik

Erdevik es un pueblo ubicado en la municipalidad de Šid, en el distrito de Sirmia, Serbia.​​ Superficie Posee una superficie de 56,12 kilómetros cuadrados.​ Demografía Hasta 2011 la población era de 2736 habitantes,​ con una densidad de población de 48,75 habitantes por kilómetro cuadrado.​ Referencias
Erdevik

Erdevik je vinogradarsko naselje na Fruškoj gori u općini Šid u Srijemskom okrugu u Vojvodini, Srbija. Stanovništvo U naselju Erdevik živi 3.316 stanovnika, od toga 2.689 punoljetnih stanovnika, a prosječna starost stanovništva iznosi 42,3 godina (40,0 kod muškaraca i 44,6 kod žena). U naselju ima 1224 domaćinstava, a prosječan broj članova po domaćinstvu je 2,71. Spomenici i znamenitosti Katolička župna crkva svetoga Mihaela podignutaje 1889. – 1890. prema projektima Hermana Bolléa kao jednobrodna jednotoranjska neogotička građevina. Jedna je od najvećih župnih crkava podignutih u Đakovačkoj biskupiji u vremenu biskupovanja Josipa Jurja Strossmayera. Izvor Dragan Damjanović, Neogotička arhitektura u opusu Hermana Bolléa. // Prostor: znanstveni časopis za arhitekturu i urbanizam. Vol. 17, No 2 (38), Zagreb, 2009. str. 243 - 246. Vanjske poveznice Položaj, vrijeme i udaljenosti naselja Arhivirana inačica izvorne stranice od 24. travnja 2009. (Wayback Machine) Izvori
Erdővég

Erdővég (szerbül Ердевик / Erdevik) falu Szerbiában, a Vajdaságban, a Szerémségi körzetben, Sid községben. Fekvése A Szerémségben, a horvát határtól 6 km-re, Újlaktól délre, Liba és Bingula között fekvő település. Története 1910-ben 5028 lakosából 722 magyar, 1476 német, 1045 szlovák és 1309 szerb volt. Ebből 2497 fő római katolikus, 1056 evangélikus, 1410 görögkeleti ortodox volt. A trianoni békeszerződés előtt Szerém vármegye Újlaki járásához tartozott. Népesség Demográfiai változások Etnikai összetétel Jegyzetek