NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Црква Рођења Пресвете Богородице у Липама

Црква Рођења Пресвете Богородице у Липама, на територији града Смедерева, подигнута је 1884. године као непокретно културно добро представља споменик културе. За време Првог светског рата, нарочито током ратних дејстава 1915. године, црква је доста страдала. Тада су скинута звона, спаљене књиге, однети покретни предмети. Обновљена је 1926. године. Изглед цркве Црква у Липама посвећена је Рођењу Пресвете Богородице, саграђена је у духу класицизма уз делимичну примену елемената барока. Просторно је конципирана као једнобродна грађевина правоугаоне основе којој су са источне, северне и јужне стране придодате три изнутра полукружне, а споља петостране апсиде. На овај начин је добијена компактна архитектонска целина са пространим наосом засведеним полуобличастим сводом на који се надовезују две бочне певнице на северној и јужној страни, олтарски простор на истоку и припрата са галеријом и звоником на западу. Црква је зидана опеком, малтерисана и окречена белом бојом уз употребу плаве за наглашавање кубета звоника, полукалота певница и олтарске апсиде. Декоративна обрада фасаде је прилично сведена. Хоризонтална елевација је изведена са три кордон венца, док је вертикална, поред високих и лучно завршених прозорских отвора, додатно наглашена звоником на западној страни. У цркви се налази иконостасна преграда изведена у класицистичком духу. Иконе на њој осликала су крајем 19. века двојица мајстора неуједначене сликарске вештине. У цркви се чувају и две покретне иконе на дасци, са представама Светог Јована Крститеља и Богородице са малим Христом. Види још Списак споменика културе у Подунавском округу Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Црква Савиње

Савиње, односно Црква Светог Саве - Савиње, се налази на стрмим стенама, у пећини, на средини планине Каблар. До ове светиње се долази уском стрмом стазом , пешке. Преко пута Савиња може се видети Манастир Преображење који се налази преко пута клисуре Западне Мораве, у подножју планине Овчар. Савиње се налази изнад Овчар бање, у стенама планине Каблар, и та светиња је део групе Овчарско-кабларских манастира, познатој као мала Света гора. Предање вели да је пећина у којој црква Савиње била испосница Светог Саве, који је својом молитвом учинио да из пукотине у стени потекне вода коју је Св. Сава благословио као лековиту("Савина вода"). 1938. године у пећини је подигнута црква која је због рата освештана тек 1966. године. Слава цркве Св. Саве - Савиње је Пренос моштију Светог Саве , 19.маја(6. мај по православном календару). Служба се врши у летњем периоду сваке младе недеље са почетком у 8 часова. Црква Светог Саве - Савиње је под управом свештеномонаха Манастира Преображење. Галерија Извор "Кроз Српску Свету гору”:Овчарско-кабларски манастири/приредила Гордана Петковић, Чачак:Графика Јуреш, 2002 , ISBN 978-86-83575-09-1
Église de la Sainte-Trinité de Vranovo

L'église de la Sainte-Trinité de Vranovo (en serbe cyrillique : Црква Свете Тројице у Вранову ; en serbe latin : Crkva Svete Trojice u Vranovu) est une église orthodoxe serbe située à Vranovo, sur le territoire de la ville de Smederevo et dans le district de Podunavlje en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1727). Présentation L'église a été construite en 1893 sur des plans conçus par les architectes Jovan Ilkić et Aleksandar Bugarski en 1883 pour l'église de Žlne près de Knjaževac. Elle est caractéristique du style serbo-byzantin, une variante serbe du style néo-byzantin. L'église, de dimensions modestes, est constituée d'une nef prolongée par une abside à l'est ; la façade occidentale est dominée par un clocher rectangulaire d'allure massive. Les façades sont rythmées par une alternance de bandes horizontales rouges et ocre, par des fenêtres simples ou géminées et par les portails d'entrée. À l'intérieur, l'édifice est dominé par une iconostase de style classique dont les icônes ont été réalisées par un artiste inconnu. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Podunavlje Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Свете Тројице у Вранову

Црква Свете Тројице у Вранову, на територији града Смедерева, подигнута је 1893. године, као непокретно културно добро има статус споменика културе. Архитектура Црква у Вранову је подигнута према неким подацима по копији пројекта архитеката Јована Илкића и Александра Бугарског из 1883. године за цркву у Жлни код Књажевца, с тим да је у односу на њу овде изведен масиван звоник изнад западног прочеља. Комбиновањем елемената српске и византинске архитектуре уз јасан утицај и Ханзенове школе, врановска црква је изведена као једнобродна грађевина скромних димензија. Просторно је подељена на наос на који се са источне стране надовезује олтарска апсида, док је изнад западног прочеља изведен масиван звоник правоугаоне основе. Обраду фасаде карактерише полихромија добијена алтерацијом хоризонталних појасева црвене и окер боје, као и скромна обрада прозорских отвора у виду монофора и бифора и улазних портала. Унутрашњим простором цркве доминира иконостасна преграда изведена у класицистичком духу. Иконе на њој рађене техником уље на платну, рад су непознатог аутора. Види још Списак споменика културе у Подунавском округу Враново Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Église Saint-Georges de Vrh

L'église Saint-Georges de Vrh (en serbe cyrillique : Црква Светог Ђорђа у Врху ; en serbe latin : Crkva Svetog Đorđa u Vrhu) est une église orthodoxe serbe située à Vrh, dans le district de Raška et sur le territoire de la ville de Kraljevo en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 178). L'église est aujourd'hui dédiée à la Mère de Dieu. Présentation L'église, située au milieu du cimetière du village de Vrh, est de petites dimensions ; une inscription sur une pierre au-dessus de l'entrée indique qu'elle a été édifiée en 1619-1620. Elle est constituée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire ; la nef et l'abside sont dotées de voûtes en berceau brisé reposant sur des piliers ; la nef elle-même est subdivisée en deux travées. L'édifice est construit en pierre de taille auxquelles sont parois mêlées des pierres tombales ; l'ensemble est recouvert de plaques de pierre. Les fresques sont en partie préservées dans la zone de l'autel et sur les parois latérales. Sur le mur nord se trouvent une scène monumentale représentant Saint Georges terrassant le dragon et une composition représentant la Communion des Apôtres, scènes rarement représentées dans les églises des cimetières ; œuvres d'un maître inconnu, elles datent sans doute de la troisième décennie du XVIIe siècle. D'importants travaux de restauration ont été réalisés sur le bâtiment en 1968 et sur les fresques en 1974. Références Article connexe Monuments culturels du district de Raška Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог Ђорђа у Врху

Црква Светог Ђорђа у Врху, насељу у општини Краљево, подигнута је 1619.-1620. године, што потврђује клесани натпис над улазом. Налази се усред сеоског гробља, црква је мењала патрона, па је – осим као Богородичина, каква је данас – позната и као црква Светог Ђорђа. Представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Изглед цркве Црква Светог Ђорђа у Врху је мала, делимично укопана грађевина једнобродне основе са прислоњеним, у темену преломљеним луковима и дубоком полукружном апсидом. Њен свод такође је преломљен у темену и ојачан луком ослоњеним на пиластре, тако да је простор подељен на два травеја. Зидана ломљеним каменом уз секундарно коришћење старијих надгробника, покривена је каменим плочама, а улаз је заштићен надстрешницом ослоњеном на камене конзоле. Живопис је делимично сачуван у олтару и на подужним зидовима. Монументална сцена Свети Ђорђе убија аждају на северном зиду и композиција Причешће апостола, често изостављана из програма малих гробљанских богомоља каква је ова, били би путокази да се препозна искусни мајстор који је декорацију извео непосредно после градње цркве, свакако у трећој деценији 17. века. Обимни конзерваторски радови на архитектури изведени су 1968. године, а на живопису 1974. године. Види још Списак споменика културе у Рашком округу Споменик културе од великог значаја Референце Спољашње везе „Богородична црква — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Црква Св. Ђорђа Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Église Saint-Alexis de Miliće

L'église Saint-Alexis de Miliće (en serbe cyrillique : Црква Светог Алексија у Милићима ; en serbe latin : Crkva Svetog Aleksija u Milićima) est une église orthodoxe serbe située à Miliće, sur le territoire de la ville de Kraljevo et dans le district de Raška en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 1083). Présentation Selon la tradition, étayée par l'existence d'une nécropole des XIIIe et XIVe siècles, les bâtisseurs du monastère de Studenica et du monastère de Pridvorica se sont rencontrés sur un plateau à mi-chemin de leurs monastères respectifs et ils ont décidé de construire une église dédiée à la Présentation du Christ au Temple. Beaucoup plus tard, en 1636-1637, l'église a été reconstruite par Vukašin qui l'a ornée de fresques et dédiée à saint Alexis ; elle est aujourd'hui dédiée au saint guerrier Théodore. Le bâtiment, de taille modeste, est partiellement enterré. Il est constitué d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire et, à l'intérieur, doté d'une voûte en demi-berceau ; les murs sont construits en pierres et une corniche court en dessous du toit. Comme la voûte est restée longtemps éventrée, les fresques ne sont que partiellement préservées, notamment dans la partie basse des murs ; ce qu'on en aperçoit indique le talent et l'expérience du peintre, notamment dans la fermeté du dessin et le traitement des couleurs. L'inscription du fondateur sur le mur nord peut être rapprochée de celle des maîtres qui ont peint l'église du monastère de l'Annonciation d'Ovčar Banja et la nef de l'église du monastère de Ježevica. Références Article connexe Monuments culturels du district de Raška Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог Алексија у Милићима

Црква Светог Алексија у Милићима, насељу у општини Краљево, подигнута је у 17. веку и представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Предање о настанку По предању, којем у прилог иде постојање некрополе из 13.–14. века, на заравњеној узвишици на средокраћи путева сусрели су се градитељи Студенице и Придворице и ту подигли цркву посвећену Сретењу. Нови ктитор, Вукашин, сазидао је и живописао данашњу цркву 1636/1637. године, посветивши је пустињаку Алексију. Три и по века потом, Вукашинова црква прославља светог ратника Теодора. Изглед Црква је скромна, делимично укопана грађевина једнобродног наоса са полукружном апсидом засведена је полуобличастим сводом. Зидана је притесаним каменом, брижљиво изведеног кровног венца, прозора са каменом транзеном и портала на западној фасади. Пошто је дуго била обрушеног свода, живопис се очувао фрагментарно и то само у доњим партијама зидова, сведен на зону медаљона и стојећих фигура, односно сцену Службе архијереја у олтару. Упркос оштећењима могуће је уочити даровитост сликара и његово неспорно искуство, изражене кроз сигуран цртеж, колористичку обраду и фину моделацију инкарната. Готово калиграфски исписан ктиторски натпис на северном зиду с правом се пореди са рукописом мајстора који су живописали храм Благовештења под Кабларом и наос цркве у Јежевици. Рестаурација обрушене цркве и конзервација фресака изведене су 1972–1973. године. Види још Списак споменика културе у Рашком округу Споменик културе од великог значаја Референце Спољашње везе „Црква Св. Алексија — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Црква Св. Алексија Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Église Saint-Antoine-de-Padoue de Belgrade

L'église Saint-Antoine-de-Padoue de Belgrade (en serbe cyrillique : Црква Светог Антуна Падованског у Београду ; en serbe latin : Crkva Svetog Antuna Padovanskog u Beogradu) est une église catholique située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Zvezdara. Construite entre 1929 et 1931, elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 2051) et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. L'église a été construite sur des plans de l'architecte slovène Jože Plečnik. Historique Église Notes et références Article connexe Monuments culturels de la ville de Belgrade Liens externes (sr + en) [PDF] Notice par Hana Tucić sur le site de l'Institut pour la protection du patrimoine de la ville de Belgrade (sr) Présentation sur le site de l'archidiocèse de Belgrade Bibliographie А. Deroko, Le premier temple monumental de Belgrade, Gazette littéraire serbe, 36, 1932. Alors que le temple de Saint Sava est construit pendant les décennies, les Franciscains termineront bientôt l’église de Saint-Antoine, le quotidien Vreme, le 2 février 1932. М. Mušič, Plečnik à Belgrade, Anthologie des Beaux-arts, 9, 1973. М. Мušič. Jože Plečnik, Le livre partisan, Ljubljana, 1986. P. Krečič, Plečnik: The Complete Works, AD, London, 1993. D. Prelovšek, Jože Plečnik 1872–1957, Architectura Perennis, Yale Un. Press, New Haven, 1997. D. Prelovšek, Art sacré de Plečnik, Ognjište, Koper, 1999. Z. Мanević, Plečnik et Belgrade, Sveske DIUS, 14, Belgrade, 1983. Т. Damljanović, Deux temples pour deux religions : la recherche d’un moderne-byzantin, Nasledje, VI, Belgrade, 2005, 77–84. P. Krečič, Église de Saint-Antoine de Padoue à Belgrade – l’estimation de la protection des monuments et les directions de la restauration, Nasledje VI, Belgrade, 2005. Patrimoine architectural : Moderne, mais byzantin, le quotidien Politika, le 22 juin 2005. К. Glišić, Églises catholiques romaines sur le territoire de Belgrade, la thèse de maitrise, faculté de Philologie de l’université à Belgrade, 2007. Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine
Церковь Святого Антония Падуанского (Белград)

Церковь Святого Антония Падуанского — католический храм в столице Сербии городе Белграде (район Звездара), яркое и необычное произведение архитектора Йоже Плечника на стыке модерна и конструктивизма. Церковь была построена в 1929—1932 годах для францисканского мужского монастыря в ознаменование 700-летия со дня смерти Святого Антония Падуанского. Она выполнена из железобетона и облицована красным кирпичом — как снаружи, так и изнутри, бетонно-серыми остались лишь акцентирующие горизонтальные пояса и оконные проёмы. Здание имеет форму ротонды, что отсылает к классическим античным моделям раннехристианских храмов (таким как римский Пантеон или церковь Святого Георгия в Салониках), а также к средневековым романским круглым церквям (как Старый собор в Брешии). Диаметр основного объёма 25 метров, высота — 17,5 метров; с востока к нему пристроена абсида, а с запада — нартекс с крыльцом под деревянной крышей, поддерживаемой тремя парами тонких колонн, и с большим круглым окном несколько выше. Круглая в плане колокольня высотой 52 метра и диаметром 7 метров, пристроенная вплотную к ротонде с юго-востока, была предусмотрена проектом, однако построил её в 1962 году уже ученик Йоже Плечника — Янез Валентинчич. Таким образом, в целом архитектурная композиция сооружения представляет собой в плане соприкасающиеся круги — больший и меньший. Это призвано, по замыслу архитектора, символизировать распространённый иконографический сюжет Святого Антония, держащего на руках младенца Христа. От купола, которым по проекту должна была завершаться ротонда, отказались, чтобы соблюсти каноны простоты, присущие францисканскому ордену. В главном алтаре церкви, который находится в абсиде, стоит бронзовая скульптура Святого Антония Падуанского с младенцем Христом на руках, созданная в 1935 году Иваном Мештровичем. Под главным алтарём устроен склеп. Пять малых алтарей расположены по кругу в нишах, завершающихся конхами. Литература М. Мušič, Plečnik in Belgrade, ZLUMS, 9, 1973. Z. Маnević, Plečnik and Belgrade, Sveske DIUS, 14, Belgrade, 1983. Т. Damljanović, Two temples for two confessions: the search for the modern-Byzantine, The Heritage, VI, Belgrade, 2005, 77-84. P. Krečič, The Church of St. Anthony of Padua in Belgrade- the assessment of the heritage protection and the guidelines for the reconstruction, The Heritage, VI, Belgrade, 2005. К. Glišić, Roman Catholic churches on the territory of Belgrade, master’s thesis, Faculty of Philosophy of the Belgrade University, 2007. Примечания
Église Saint-Dimitri de Janačko Polje

L'église Saint-Dimitri de Janačko Polje (en serbe cyrillique : Црква Светог Димитрија у Јаначком Пољу ; en serbe latin : Crkva Svetog Dimitrija u Janačkom Polju) est une église orthodoxe serbe située à Janačko Polje près de Janča, sur le territoire de la ville de Novi Pazar et dans le district de Raška, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 379). Présentation L'église, située au nord-ouest de Novi Pazar, sur la rive gauche de la rivière Ljudska, a été construite au milieu d'une vieille nécropole dans les années 1640 ; ses murs sont en partie constitués de pierres tombales provenant de ce cimetière alternant avec des blocs de trachyte. Le toit est recouvert de fines dalles d'ardoise. L'église est composée d'une nef unique prolongée par une abside à cinq pans à l'extérieur comme à l'intérieur, aussi large que la nef. À l'intérieur, la nef est séparée du narthex par un mur constitué de blocs de trachyte ; le passage entre le narthex s'effectue par une ouverture voûtée formée de trois grosses pierres profilées ; une corniche longe la partie supérieure de la cloison. L'iconostase, quant à elle, sépare la nef de la zone de l'autel grâce à sa structure en maçonnerie. L'espace de la nef est doté d'une voûte en demi-berceau, tandis que le narthex et l'autel sont couverts par des demi-calottes. La seule entrée de l'église se trouve à l'ouest et elle est accentuée par une marche en pierre. Le bâtiment est éclairé par des fenêtres ouvertes dans les murs de la nef, dans l'abside et dans la voûte. L'église abrite des fresques partiellement conservées qui, par leur disposition sur les murs, la fermeté de leur dessin et la vivacité de leurs couleurs indiquent le talent de l'artiste qui les a réalisées. L'iconostase, en particulier, est recouverte de fresques, ce qui est rare dans les églises de cette époque. Sur le plan stylistique et iconographique, les fresques de Janačko polje sont typiques de la première moitié du XVIIe siècle ; elles donnent l'impression que le peintre s'est inspiré des miniatures médiévales et des gravures des livres imprimés au XVIe siècle ; leur auteur appartient à un atelier dont les maîtres ont décoré plusieurs autres églises de la région. L'édifice a été restauré en 1968-1969. Références Article connexe Monuments culturels du district de Raška Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Светог Димитрија у Јаначком Пољу

Црква Светог Димитрија у Јаначком Пољу, у општини Нови Пазар, подигнута је у 17. веку и има статус споменика културе од великог значаја. Налази се усред некрополе са надгробницима клесаним у дугом распону од почетка 14. до краја 17. века, у селу Јанчи, на левој обали реке Људске. Зидана тако да делом као грађевински материјал користи и старе надгробне плоче. Изглед Црква је једнобродна, са споља и изнутра петостраном апсидом у ширини брода, али са особеностима у основи: наос је од припрате одвојен танким преградним зидом изграђеним само до висине почетка свода, чији је пандан зидана иконостасна преграда пред олтаром; простор наоса наткривен је полуобличастим сводом, док су над припратом и олтаром полукалоте. Једини улаз у цркву је са запада, наглашен каменим степеништем. Осим прозорских отвора на подужним зидовима и апсиди, црква светлост добија и преко отвора на своду. Седласти лук, који своје порекло дугује исламској уметности, примењен је при обликовању ниша. Иако само делом сачувано, фреско сликарство показује стандардни програм и иконографска решења. Таленат сликара испољава се како успешним прилагођавањем површинама расположивим за сликање тако и кроз употребу светлих боја, готово лазурних прелаза и сигурним цртежом. Током 1968–1969. године изведени су опсежни радови на санацији од влаге као и конзерваторске интервенције на архитектури. Галерија Види још Списак споменика културе у Рашком округу Споменик културе од великог значаја Референце Спољашње везе „Црква Св. Димитрија — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859.
Црква Светог Илије у Злоту

Црква Светог Илије је храм Српске православне цркве у Злоту. Село Злот надомак Бора, добило је цркву још 1837. године, посвећеној преподобној матери Параскеви. Две године касније била је преправљена и од тада носи назив Светог Илије Пророка. Мештани села казују да је промена настала због веровања да храм треба бити посвећен оном свецу у чије се здравље не полупа стакло које мајстор са торња баца наздрављујући. Била је изграђена од дрвета и имала је два звона, мало и велико. Мање звоно приложила је тадашња злотска општина са натписом: "Сеи кампом прложи ебшч. Злотска храму светог пророка Илије - лета 1844. у Београду". Велико је дар књажевића Андрије Ал. Карађорђевића на коме пише: "Цркви Злотској Св. Пророка Илије приложи књажевић Андрија за срећно избављење светлог свог родитеља књаза Србије Александра Карађорђевића 1857. године". Нова црква саграђена је 1867. године. Подигнута је са једнобродном основицом и куполом на западу. Поткуполни део је прикалемљен цркви, чије су масе изузетно тешке. Купола са звоном је прекривена лимом. Спољашњост је оживљена низом аркада испод крова. Има улаз и на западној и северној страни. Измене и оправке вршене су 1923. и 1931. године. Због лошег стања у коме се налазила током 1996-1998. године, уз помоћ органа Општине Бор, урађена је темељита обнова, осим апсиде. Конверзацију целокупног иконостаса обавио је Сава Босиоковић из Бора. Тада су обрађене 72 иконе, северни и јужни улаз за проскомидију и ђаконикон. Од старог материјала на спољним темељима подигнути су нови зидови и кров који је покривен бакарним лимом. Тада су Рударско-топионичарски басен и Скупштина Општине даровали додатна два звона. Грађевинске радове је осмислио и надгледао архитекта Селимир Степановић из Бора. Литература Душан Кабић, Ликовна уметност у Бору 1900-2000., Музеј рударства и металургије, Бор, 2008.