NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kavana "?" (Beograd)

Kavana "?" ili Kavana "Znak pitanja" (srp. ćir. - Кафана ? ili Кафана Знак питања) je najstariji beogradski restoran i kavana. Smješten je u starom dijelu grada te predstavlja jednu od gradskih znamenitosti. Poslužuju se tradicionalna jela i svira starogradska glazba. Povijest Zgrada je sagrađena 1823. godine kao vlasništvo Miloša I. Obrenovića., a projektirao ju je anonimni grčki arhitekt. Prvo ju je koristio makedonski diplomat i trgovac Naum Ičko. Kasnije ju je plemić Miloš ustupio svom osobnom liječniku Ećimu Tomi zbog zasluga tijekom Drugog srpskog ustanka. Zgrada je tada preuređena u kavanu te je nazvana "Kavana Ećima Tome". Tijekom ranih 1830-ih čest je gost bio i srpski jezikoslovac i jezični reformator Vuk Stefanović Karadžić. Godine 1878. ime je promijenjeno u „Kod pastira“, a 1892. dobila je ime „Kod Saborne crkve“. Crkvene vlasti nisu odobravale to da ime kavane ima poveznicu s Crkvom i religijom, tako da je tadašnji vlasnik kao privremeno rješenje na vrata stavio samo upitnik (znak pitanja) – „?“ te je to s vremenom postalo i novo službeno ime. U razdoblju poslije Drugog svjetskog rata kavana je bila vlasništvo Ivana Pavlovića, ali su je komunističke vlasti 1959. godine nacionalizirale. Godine 2007. Vlada Republike Srbije odlučila je da „Znak pitanja“ postane vlasništvo Grada Beograda kao jedinstveno kulturno dobro, nakon što su se zaposlenici, mnogi novinari i razne udruge otvoreno protivili privatizaciji.
Kawiarnia „?”

Kawiarnia „?” (serb. Kafana ?, Kafana Znak Pitanja cyr. Кафана ?, Кафана Знак Питања) – zabytkowa kafana znajdująca się w Belgradzie przy ulicy Kralja Petra 6, jeden z najbardziej znanych przykładów lokali tego typu oraz jeden z najstarszych budynków w Belgradzie. Założona w 1823 przez Nauma Ičko, na zlecenie i dzięki funduszom Księcia Miloša. Następnie prowadzona przez doktora Ećima Toma, zięcia Ičko, nosiła wówczas nazwę „Kawiarnia-restauracja Ećima Toma”. Jeszcze w 1. połowie XIX w. lokal przemianowano na „Kawiarnię Katedralną”, od znajdującej się w pobliżu Katedry św. Michała Archanioła. Przeciwko nowej nazwie zaprotestowały władze duchowne, widząc w niej brak poszanowania dla domu Bożego, jakim jest katedra, mimo że ze względu na poszanowanie właśnie, właściciel zakazał palenia tytoniu przed wejściem. Ponieważ rozstrzygnięcie kwestii dopuszczalności takiej nazwy dla kafany przeciągało się, właściciel ugodowo zdjął szyld z nazwą „Kawiarnia Katedralna” i zawiesił w tym miejscu szyld ze znakiem zapytania: „?”. Problem nazwy do dzisiaj nie został rozwiązany i zapewne poszedłby w zapomnienie, gdyby nie to, że w międzyczasie nazwa „?” przyjęła się na tyle, iż dzisiaj kawiarnia pod tą nazwą i z szyldem „?” jest atrakcją turystyczną miasta. Przypisy Bibliografia Jarosław Molenda: W 80 filiżanek dookoła świata: Piętnaście najsłynniejszych kawiarni. Wyd. 1. Warszawa: Lira, 2021, s. 25-46. ISBN 978-83-66966-75-8. Linki zewnętrzne Belgrad, Jugosławia w pigułce
Ensemble mémoriel de Bela Crkva

L'ensemble mémoriel de Bela Crkva (en serbe cyrillique : Музејски комплекс у Белој Цркви ; en serbe latin : Muzejski kompleks u Beloj Crkvi) est situé à Bela Crkva, en Serbie, dans la municipalité de Krupanj. Il est associé au souvenir de la Seconde Guerre mondiale en Yougoslavie et est inscrit sur la liste des sites mémoriels d'importance exceptionnelle de la république de Serbie. Histoire Le 7 juillet 1941, au centre du village de Bela Crkva, en face de la vieille kafana aujourd'hui transformée en musée, la section pour la région de Rađevina du Détachement des Partisans de Valjevo (sh) (en serbe : Valjevski partizanski odred) sous le commandement de Žikica Jovanović Španac lança un appel à l'insurrection contre l'occupant nazi. Deux gendarmes qui tentaient de disperser la manifestation trouvèrent la mort. Cette date du 7 juillet 1941 marque le début de l'insurrection communiste contre les nazis en Serbie. Site Le lieu d'où a été lancé l'appel ainsi que l'ancienne kafana sont devenus des sites préservés en 1951 ; cette année-là, des bustes représentant les principaux chefs Partisans présents lors de l'événement (Žikica Jovanović, Miša Pantić et Čeda Milosavljević), œuvres du sculpteur Stevan Bodnarov, ont été inaugurés sur le site. En 1971, un monument intitulé Symbole dans la pierre (en serbe : Simbolika u kamenu), constitué de neuf blocs de granit anthropomorphes coiffés de la traditionnelle šajkača, a été créé par Bogdan Bogdanović. Dans l'ancienne kafana Nedeljković, une exposition permanente a été installée, intitulée 7 juillet 1941, ainsi qu'une autre exposition consacrée aux Traditions révolutionnaires de la Serbie occidentale, 1804-1981. Font partie de l'ensemble mémoriel la vieille école (stara škola) et l'église Saint-Georges (Crkva svetog Đorđa), construite dans la seconde moitié du XIXe siècle. Dans le cimetière de l'église se trouvent la tombe de Darko Ribnikar (en), un des fondateurs du journal Politika, le mémorial des Partisans, réalisé par Milun Stambolić, ainsi que des tombes et des monuments liés aux deux guerres mondiales. Le bâtiment de la vieille école, construit dans la seconde moitié du XIXe siècle, a servi d'hôpital lors de la Première Guerre mondiale. D'importants travaux de conservation et de restauration ont été réalisés sur l'ensemble mémoriel en 1966 et 1977. Références Articles connexes Stolice Krupanj Portail de la Yougoslavie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la Seconde Guerre mondiale Portail de l’histoire militaire
Споменички комплекс Бела Црква

Споменички комплекс Бела Црква код Крупња означава место на којем је 7. јула 1941. године, започела борба народа Србије против фашизма у Другом светском рату, на територији тадашње Краљевине Југославије. Одлуком Народне скупштине Србије од 27. јуна 1945. године датум је проглашен као Дан устанка народа Србије, а место представља знаменито место у категорији непокретних културних добара од изузетног значаја. Историјат У центру места Бела Црква се 7. јула 1941. године прослављао верски празник Ивањдан, где су окупљене мештане позвали на устанак припадници Рађевске партизанске чете Ваљевског одреда НОП-а под руководством Жикице Јовановића Шпанца и испалила прве устаничке хице на жандармеријску патролу која је покушала да растера народни збор. Споменички комплекс Место догађаја, са бившом кафаном и зградом некадашње општине и непосредном околином, сачувало је амбијенталну аутентичност. У некадашњој кафани Босе Недељковић, испред које се непосредно догађај десио, данас је музеј са поставком „7. јул 1941. године“, а у згради сеоске општине изложба „Револуционарне традиције Западне Србије 1804—1981. године“. Избијање устанка обележено је 1951. године бистама учесника догађаја (Жикица Јовановић, Миша Пантић и Чеда Милосављевић), које је урадио вајар Стеван Боднаров, а поводом тридесетогодишњице Устанка 1971. године израђен је спомен-комплекс „Симболика у камену“, који се састоји од девет антропоморфних гранитних громада са шајкачама и орнаменталним симболима, дело Богдана Богдановића. Споменичку целину чине црква Светог Ђорђа, изграђена у другој половини 19. века, у чијој се порти налазе гроб Дарка Рибникара, једног од оснивача 'Политике', Партизанска гробница – споменик аутора Милуна Стамболића и надгробни и други споменици из оба светска рата. Као и зграда старе основне школе из друге половине 19. века, као леп је пример народне архитектуре. У њој се за време Првог светског рата налазила болница. Обимни конзерваторско-рестаураторки и радови на презентацији комплекса вршени су 1966. и 1977. године. Галерија Унутрашњост спомен-музеја „7. јули 1941. године“ који се налази у згради бивше Недељковићеве кафане испред које се одиграла акција Рађевачке чете Ваљевског партизанског одеда. Види још Списак знаменитих места у Србији Андрија Хабуш Референце Спољашње везе „Бела Црква — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Parc Gavrilo Princip

Le parc Gavrilo Princip (en serbe: Парк Гаврила Принципа) est un parc de 1,95 hectare situé dans la municipalité de Savski venac au sein de la ville de Belgrade, en Serbie. Inauguré en 1836, le parc devient le premier parc public de Belgrade en 1864. Initialement nommé Parc Finanjcki (en serbe: Финансијски Парк), le parc est renommé en l'honneur de Gavrilo Princip, nationaliste serbe, auteur de l'attentat de Sarajevo entraînant la mort de l’archiduc François-Ferdinand d'Autriche le 28 juin 1914. Une statue en bronze haute de deux mètres à l'effigie de ce dernier a par ailleurs été inaugurée le 28 juin 2015, soit 101 ans après l'attentat. Monuments Notes et références Portail de la Première Guerre mondiale Portail de Belgrade Portail de la Serbie et du peuple serbe
Парк Гаврила Принципа

Парк Гаврила Принципа (Финансијски парк до 2017) је најстарији парк на подручју града Београда. Парк постоји од 1836. године, а 1864. године проглашен је првим јавним парком у Београду. Парк данас покрива површину од 1,95 хектара, док је кроз историју био знатно већи. Локација и карактеристике парка Парк се налази у насељу Савамала, у општини Савски венац. Простире се између улица кнеза Милоша на истоку, Адмирала Гепрата на северу, Балканске на западу и Немањине улице на југу. Између парка налази се зграда Владе Републике Србије, Министарство финансија Републике Србије, Врховни касациони суд Републике Србије и Амам кнеза Милоша, споменик културе, саграђен 1836. године. Име и историја Резиденција кнеза Милоша у центру Београда налазила се недалеко од Саборне цркве, где је данас Зграда Патријаршије. Док су Турци и даље боравили на београдској тврђави, како би се кретао даље од њих, Милош Обреновић је 25. августа 1829. године започео изградњу нове резиденције. Изабрао је ненастањено подручје дуж пута Топчидер, данашње улице кнеза Милоша. Резиденција планирана за боравак његових синова Милана и Михаила Обреновића, завршена је 1836. године и обухватала је велику башту, језгро будућег парка. Изграђена зграда је имала један спрат, дуга и пространа корисила је кнезу Милошу за забаву и пријеме страних гостију. У то време, Београђани су парк који се простирао кроз имање Обреновића називали Совјетски парк и Парк већа пошто је био затворен за јавност. Након што су Милан и Михаило Обреновић отишли у иностраnство, парк су предали држави, а она га је дала Министарству финансија, па је тако парк постао познат као Финансијски парк. Парк је грађен у енглеском стилу.Кнез Михаило Обреновић се на престо вратио 1860. године, а јула 1864. године Финансијски парк проглашен је народним парком, односно првим јавним парком у Београду. Део парка је срушен 1889. године, када се зидала зграда Министарства финансија и 1926. године када је започела изградња зграде садашње Владе Републике Србије. У мају 1926, приликом копања за канализационе цеви, у парку су пронађени лагуми. У августу 1923. су освећени темељи зграде Дирекције државних дугова, између Државног савета и Државног рачуноводства. Парк је претрпео велику штету током немачког бомбардовања Београда 1941. године. Иако је савремени парк на својој изворној локацији, изглед данашњег парка полази тек од периода после Другог светског рата. Комплетна реконструкција парка извршена је 2004. године, након чега је у парку постављен споменик кнезу Милошу. Још једна реконструкција је уследила 2011. године, док је 2015. године изграђен споменик Гаврилу Принципу. Скупштина града Београда званично је 18. априла 2017. године променила име парка у Парк Гаврило Принцип. Галерија Референце Литература Beograd - plan grada. M@gic M@p. 2006. ISBN 978-86-83501-53-3.
Парк Лука Ћеловић

Парк Луке Ћеловића (до 2004. године носио име парк код Економског факултета) је парк у Београду, који се налази у општини Савски венац у насељу Савамала. Локација парка Парк је оивичен улицом Гаврила Принципа на истоку, Личком на југу и Карађорђевом улицом на западу. Северну границу парка представља Економски факултет Универзитета у Београду. Преко Карађорђеве улице, са јужне стране, налазла се стара Београдска аутобуска станица и главна железничка станица Београд. Источно од парка је основна школа Исидора Секулић, док се са западне стране преко улице избија на парк Бристол. Карактеристике парка Парк има правоугаони облик и представа битну зелену оазу у чијем се окружењу налазе најважнија саобраћајна чворишта, академске институције и значајна архитектонска здања. Простире се на површини од 6.669 m², од чега 4.679 m² покривају зелене површине. У парку се налази и фонтана са водом за пиће. Оригинална фонтана направљена је од камена струганика , али је током реконструкције 2012. године замењена новим материјалом. У западном делу парка, уз Карађорђеву улицу изграђен је паркинг. Историјат Пре Другог светског рата, на овом подручју налазила се школа која је уништена током бомбардовања Београда 1941. године. Парк је реновиран 1998. и 2006. године, док је комплетна реконструкција настала у периоду од маја до децембра 2012. године. До 2004. године, ово подручје носило је име Парк код Економског факултета, да би му градске власти промениле име у Парк Луке Ћеловића, по Луки Ћеловићу, београдском велетрговцу пореклом из Херцеговине, великом српском добротвору. Историјски гледано, Лука Ћеловић нема никакве везе са овим парком, већ са изградњом парка Бристол, који се налази преко пута. Парк је шездесетих и седамдесетих година 20. века почео да стиче лошу репутацију, јер је био познат по уличној проституцији. Као резултат тога и данас је познат по називу Пицин парк. Од 2015. године, парк је постао једно од места за окупљање миграната са Блиског истока током европске мигрантске кризе. Избеглице су овај парк практично претворили у свој камп, па су га локални становници назвали Авганистански парк. Мигранти су почетком 2017. године напустили парк. Референце
Karađorđev park

Karađorđev park u Beogradu se prostire između Bulevara oslobođenja (Bulevar JNA) i Nebojšine ulice. Na ovom mjestu, za vrijeme napada na Beograd 1806. godine, bio je jedan od logora ustaničke vojske. Poslije zauzimanja Beograda svi poginuli ustanici ovdje su sahranjeni. Knez Aleksandar Karađorđević podigao je 1848. na tom vojničkom groblju spomenik s natpisom: "U slavu i čast srb-junacima za otečestvo hrabro izginuvšim 1806. godine podiže spomenik ovdi." To je ujedno i prvi javni spomenik podignut u Beogradu. Park se počeo formirati poslije podizanja spomenika, a znatno je proširen 1903. i 1904. godine. kada je napravljen vijenjak (sijenica) koji i danas postoji na maloj uzvišici. Pred Drugi svjetski rat u parku je napravljeno sklonište, u kojem su 6. travnja 1941. godine, za vrijeme njemačkog bombardiranja, našla smrt 192 Beograđanina. Kamena ploča na tom mjestu podsjeća na događaj. U parku je podignuto još nekoliko spomenika.
Bělehradské výstaviště

Bělehradské výstaviště (srbsky Београдски сајам) se nachází v jmenovaném městě, na břehu řeky Sávy, u ulice Bulevar Vojvode Mišića. Historie Společnost provozující bělehradské veletrhy byla založena již v roce 1923 ve snaze konkurovat existujícím prostorám v Záhřebu a Lublani. O zbudování nového výstaviště bylo rozhodnuto místním zastupitelstvem dne 13. května 1953, stavební práce probíhaly v následující době. Současný areál výstaviště byl dokončen v roce 1957 a nahradil starší z roku 1937, který byl využíván jako koncentrační tábor. Vyplňuje prostor mezi řekou Sávou a čtyřproudou silnicí, resp. železniční tratí. Areál byl otevřen Veletrhem techniky dne 23. srpna 1957. Základní budovy výstaviště navrhl architekt Milorad Pantović, který o rozvoji této lokality přemýšlel již v roce 1940, před vypuknutím druhé světové války v prostoru bývalé Jugoslávie. Od konce 50. let slouží výstaviště pro řadu akcí svého typu, známý je např. místní knižní veletrh, ale i další obdobné akce. V 70. letech bylo výstaviště rozšířen o novou halu. V roce 2020 byla v souvislosti s pandemií nemoci covid-19 jedna z hal výstaviště upravena jako polní nemocnice. Areál však nedisponoval potřebným sanitárním vybavením, což bylo kritizováno.. O rok později sloužilo jako očkovací centrum v rámci strategie Srbska na naočkování obyvatelstva proti uvedené nemoci. V polovině února 2021 zde byla vakcína podána 80 000 lidem. Objekty Výstaviště tvoří několik hal (největší: hala 1, hala 2a a 2b, hala 3 a hala 4), některé z nich jsou chráněné i jako kulturní památky. Celkem tvoří areál 13 objektů. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bělehradské výstaviště na Wikimedia Commons
Medunarodni Salon Automobilia

De Međunarodni Salon Automobila (MSA), ook wel Belgrade Car Show genoemd, is een autosalon gehouden in Belgrado, de hoofdstad van Servië. De beurs vindt één keer in de twee jaar plaats en wordt tegenwoordig gehouden in de Belgrade Fair, een evenementencentrum in Belgrado. De eerste MSA werd georganiseerd in 1938 en is met 25000m² een relatief kleine autobeurs. In 2007 kwamen er ruim 200.000 bezoekers op af. Naast enkele lokale fabrikanten is een groot deel van de internationale autofabikanten ook aanwezig om hun modellen te tonen. Externe link Officiële website (gearchiveerd)
Chapelle de la famille Pulai

La chapelle de la famille Pulai (en serbe cyrillique : Капела Пулаи ; en serbe latin : Kapela Pulai) est une chapelle funéraire dans le cimetière catholique de Novi Bečej, dans la province autonome de Voïvodine et dans le district du Banat central en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1982). Présentation La chapelle, constituée d'une nef unique et d'une abside demi-circulaire, a été construite à la fin du XIXe siècle ; elle a été conçue dans l'esprit de l'architecture néo-gothique. Les façades sont décorées de niches et de corniches. Au-dessus de l'entrée principale, encadrée de deux croix se trouve un crucifix. À l'intérieur de l'église se trouvent 14 petites chapelles qui constituent autant de stations pour un chemin de croix. L'église offre un premier exemple de Calvaire de ce genre en Voïvodine. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district du Banat central Portail du catholicisme Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine
Капела породице Пулаи на католичком гробљу у Новом Бечеју

Kапела породице Пулаи на католичком гробљу у Новом Бечеју саграђена је крајем XIX века. То је једнобродна грађевина складних пропорција, конципирана у духу готике са звоником над улазом и полукружном апсидом на супротном крају. Фасаде су украшене нишама и лезенама. Изнад улаза је сцена Распећа, а две плитке нише са крстовима допуњују декорацију прочеља. Kапела је део калварије која се састоји од 14 капелица (стација) у којима су техником барељефа приказане Христове муке. Ово је редак пример очуване калварије каквих је некад било широм Војводине, а припада низу сакралних објеката католичке и протестантске конфесије насталих на овом подручју од половине XIX века до Првог светског рата. Галерија Види још Списак споменика културе у Средњобанатском округу Референце
Fondation Dragomir Glišić

La fondation Dragomir Glišić (en serbe cyrillique : Заоставштина Драгомира Глишића ; en serbe latin : Zaostavština Dragomira Glišića) est une institution culturelle située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Savski venac. Construit entre 1920 et 1930, le bâtiment de la fondation est inscrit sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation La maison de la famille Glišić, située 4 rue Biničkog, a été construite dans les années 1920 pour le peintre Dragomir Glišić et l'atelier en 1930. La fondation du peintre Dragomir Glišić (1872-1957) comprend une maison avec une cour et un atelier où sont exposés 96 peintures, 30 dessins et quelques biens mobiliers, comme la bibliothèque de l'artiste, des meubles et des objets personnels. Références Articles connexes Liste de peintres serbes Architecture à Belgrade Savski venac Portail de Belgrade Portail de la peinture Portail de la culture Portail de la protection du patrimoine
Заоставштина Драгомира Глишића

Заоставштина Драгомира Глишића чине кућа са двориштем и атеље са деведесет шест уљаних слика, тридесет цртежа и осталим покретним предметима (сликарски прибор, библиотека, лични предмети, намештај). Заоставштина представља непокретно културно добро као споменик културе. Породична кућа Драгомира Глишића (1872—1957), сликара и ратног фотографа, изграђена је деведесетих година 19. века, са сликарским атељејем наменски грађеним и функционално обликован, подигнут је тридесетих година 20. века. Амбијент атељеа је потпуно аутентичан. Сликарева заоставштина састављена је тако да се кроз њу хронолошки и тематски могу пратити развојни пут и интересовања сликарева у току целокупног стваралаштва у коме је настао велики број портрета, пејзажа, великих фигуралних композиција, мртвих природа. У заоставштини није заступљено Глишићево ратно сликарство из периода Балканских ратова и Првог светског рата. Оно се са другим документима и материјалом из тога времена налази у Војном музеју у Београду. Види још Списак споменика културе у Београду Драгомир Глишић Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Градски завод за заштиту споменика културе града Београда/Каталог непокретних културних добара на територији града Београда Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (8. мај 2015) Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара
Fondation Ilija Kolarac

La Fondation Ilija Kolarac (en serbe cyrillique : Задужбина Илије М. Коларца ; en serbe latin : Zadužbina Ilije M. Kolarca), également connue sous le nom d'Université Kolarac, est située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Stari grad. Conçue grâce au riche marchand Ilija Milosavljević Kolarac (1800-1878), construite entre 1929 et 1932, elle est inscrite sur la liste des biens culturels de la Ville de Belgrade. La fondation possède une salle de concert qui, grâce à son acoustique, est utilisée pour la musique classique. Présentation Le bâtiment de la Fondation Ilija Kolarac, situé 5 Studentski trg, a été construit à partir de 1929 dans le jardin d'une maison d'un étage appartenant à la fondation Ilija Milosavljevic Kolarac. La salle principale et plusieurs salles de conférences plus petites ont été construites en 1930. En 1931, le bâtiment étant déjà devenu un centre culturel important de Belgrade, la construction d'une nouvelle aile fut décidée, donnant sur la rue ; les plans de l'édifice furent confiés à l'architecte Petar Bajalović et le bâtiment fut terminé en 1932. La valeur du bâtiment tient davantage dans le rôle unique qu'il a joué dans la culture belgradoise que par son architecture typique des années 1930. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Stari grad (Belgrade) Lien externe (sr + en) Site officiel Portail de Belgrade Portail de la culture Portail de la protection du patrimoine
Zadužbina Ilije M. Kolarca

Zadužbina Ilije M. Kolarca (in serbo-cirillico: Задужбина Илије М. Коларца, in italiano: Dote Ilije M. Kolarca) è un edificio nel centro di Belgrado. Conosciuto anche come Università Kolarac (Коларчев универзитет), è situato nella Piazza degli studenti (in serbo Студентски трг, o Studentski trg) Ospita una sala da concerto, che viene utilizzata per spettacoli di musica classica, per via della sua acustica eccezionale. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ilija M. Kolarac Endowment Collegamenti esterni Sito Ufficiale, su kolarac.co.rs. (SR) Кицош и народни добротвор (Modaiolo e benefattore nazionale), su politika.rs, www.politika.rs. URL consultato il 5 agosto 2014.