NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Helige despoten Stefan Lazarevićs kyrka, Avala

Helige despoten Stefan Lazarevićs kyrka (serbisk kyrilliska: Црква Светог деспота Стефана Лазаревића; latinska: Crkva Svetog despota Stefana Lazarevića) är en liten serbisk-ortodox träkyrkobyggnad, belägen på berget Avala i utkanten av Serbiens huvudstad Belgrad, i den centrala delen av landet. Kyrkan är helgad åt den helgonförklarade serbiske prinsen och despoten Helige Stefan Lazarević. Den tillhör Belgrads och Karlovcis ärkebiskopsdöme. Historik Grundstenen till kyrkan lades och invigdes den 3 juni 2015 under ledning av Serbisk-ortodoxa kyrkans dåvarande patriark, Irinej. Kyrkan ritades av diakon Miroslav Nikolić. Den 6 januari 2017 invigdes och restes korsen som sitter på kyrkans och klockstapelns tak, där 200 personer deltog. Kyrkan Kyrkan är gjord av timmer. Bilder Se även Östortodoxa kyrkor Östortodoxa kyrkan i Serbien Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Helige despoten Stefan Lazarevićs kyrka, Avala.
Природонаучен музей (Белград)

Музеят по естествена история или накратко Природонаучен музей в Белград (на сръбски: Природњачки музеј / Prirodnjački muzej) е музей, разположен в Белград, Сърбия. Основан на 19 декамври 1895 г., той е най-старият специализиран научен институт по природни науки, разположен в Сърбия. Днес музеят разполага с около 900 000 експоната, налични във фонда му. Колекцията съдържа минерали, скали от различни видове, палеонтологична, зоологична и ботаническа колекция. Редовно издава списанието „Гласник“ („Glasnik“), в което се публикуват новости от областта на природните науки в Сърбия и по света. Музеят разполага и с библиотека, основана през 1903 г., с около 20 000 тома и други материали. История Природонаучният музей е основан на 19 декември 1895 г. като „естествен музей“ (Jestastvenički muzej) и отворен за посетители през 1904 г. Музеят е основан под ръководството на Любомир Ковачевич, министър на образованието и религиите. През годините музеят променя на няколко пъти името си: „Музей на сръбската земя“ (което първата промяна), така през 1945 г. е бил преименуван на „Музей по естествена история на сръбската земя“. През 1958 г., получава и окончателното си наименование, което носи и до днес „Природонаучен музей“ (Белград).
Naturkundemuseum Belgrad

Das Naturkundemuseum Belgrad (serb. Prirodnjački muzej Beograd) ist ein staatliches serbisches Naturkundemuseum in Belgrad, das zudem eine Forschungs- und Bildungseinrichtung für Bio- und Geowissenschaften (Fachgebiete: Zoologie, Botanik, Geologie und Paläontologie, samt abgeleiteten Disziplinen wie der Ökologie) umfasst. Das 1895 gegründete Museum untersteht dem serbischen Bildungs-, Forschungs- und Umweltministerium. Es hat unter anderen Sammlung zur Mineralogie, Petrologie, Weichtiere, Insekten, Vögel, Säugetiere wie das Generalherbarium der Balkanhalbinsel mit Schwerpunkten der etwa 1.500.000 Exponate aus dem ehemaligen Jugoslawien, Bulgarien, Griechenland und Albaniens. Das Museum hat keinen ständigen öffentlichen Schauraum, jedoch ist eine kleinere Galerie auf dem Kleinen Kalemegdan für die Bedürfnisse von Ausstellungen vorhanden. Am Hauptstandort des Museums in Belgrad befindet sich in der Njegoševa ulica 51 , im Stadtteil Vračar unweit von Slavija und der Kathedrale des Hl. Sava. Das Naturkundemuseum gibt einmal jährlich seit 1958 den „Bulletin of the Natural History Museum in Belgrade“ heraus. Von besonderer medialer Wirkung waren die in den letzten Jahren gemachten spektakulären Funde von Mammuts in Löss Serien im Tagebau bei Kostolac. Ein „Vika“ genanntes nahezu unversehrte Skelett eines Südelefanten (Mammuthus meridionalis) wurde an Ort und Stelle der Ausgrabung mit einem Pavilion überdacht und ist als Ausstellungsfläche konserviert worden. Weblinks Prirodnjački muzej u Beogradu, Website des Museums (serbisch: kyrillisch und lateinisch) Einzelnachweise
Pančevo Airport

Pančevo Airport (Аеродром Панчево or Aerodrom Pančevo) (ICAO: LYPA) is an airport near the city of Pančevo, Serbia near Belgrade. The airport is mostly used for general aviation operations. It has a single grass runway 1,000 metres long and 60 metres wide. The airport is also used by Utva Aviation Industry, a manufacturer of light sporting and training aircraft also located in Pančevo, for testing its aircraft. History On 15 March 1923, aircraft of the Franko-Rumen company started operations from Pančevo airport. A few days later on 25 March, services between Paris and Istanbul via Pančevo commenced, the first international flights to or from Belgrade. On 9 September the same year, the first aircraft took off on a scheduled service from Belgrade to Bucharest. This was also the first commercial night flight in the history of aviation. CFRNA (Compagnie franco-roumaine de navigation aérienne) decided that flying at night was the only way for its aircraft operating on the Paris-Belgrade-Bucharest-Istanbul service to beat the famous Orient Express train to Istanbul. Franco-Roumaine changed its name to CIDNA (Compagnie internationale de navigation aérienne) in 1925, which used Pančevo Airport until May 1927. See also List of airports in Serbia References External links Pančevo airport information (PDF)
Aeroportul Pančevo

Aeroportul Pančevo (IATA: QBG, ICAO: LYPA) este un aeroport din Serbia ce deservește zona Panciova. A fost deschis în 1923 și numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 77 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Аеродром Панчево

Панчевачки аеродром или аеродром Панчево је аеродром у близини града Панчева и у близини Београда. Аеродром се углавном користи за операције опште авијације. Има једну травнату полетно-слетну стазу дужине 1.000 метара и ширине 60 метара. Аеродром за тестирање својих авиона користи и Фабрика авиона Утва, произвођач лаких спортских и тренажних авиона који се такође налази у Панчеву. Историја Са панчевачког аеродрома 15. марта 1923. године кренули су авиони Франко-Руменске чете. Неколико дана касније, 25. марта, отпочели су саобраћај између Париза и Истанбула преко Панчева, први међународни летови за Београд или из њега. Дана 9. септембра исте године први авион је полетео на редовној линији за Букурешт. Ово је уједно био и први комерцијални ноћни лет у историји ваздухопловства. Лет од Париза до Панчева трајао је око 30 сати, а ноћни лет од Панчева до Букурешта четири сата. ЦФРНА (Compagnie franco-roumaine de navigation aérienne) одлучила је да је летење ноћу једини начин да њен авион који лети на линији Париз-Београд-Букурешт-Истанбул победи чувени воз Оријент експреса за Истанбул. Франко-Румен је 1925. променио име у ЦИДНА (Compagnie internationale de navigation aérienne), која је користила аеродром Панчево до маја 1927. године. Овај аеродром је био прва веза Краљевине СХС са светом уговором из 1923, када је Србија први пут укључена у ваздушни саобраћај. Аеродром је коришћен и за обуку кадета Ваздухопловне академије Ваздухопловства Краљевине Југославије. После ослобођења, аеродром је коришћен као „Ваздухопловно-војна школа“. На месту старог панчевачког аеродрома данас се налазе хале фабрике авиона УТВА, као и травната полетно-слетна стаза која служи за пробне, спортске и тренажне летове. Спољашње везе Информације о аеродрому Панчево (ПДФ) Референце
Zrenjanin Theatre

National Theatre "Toša Jovanović" (Serbian Cyrillic: Народно позориште „Тоша Јовановић”, romanized: Narodno pozorište „Toša Jovanović”) in Zrenjanin was built around 1835. It is believed to have been converted to a theater from an old grain warehouse. It is located at the city main square - Trg slobode (Liberty Square). It is located between buildings of the Old Vojvodina hotel and Finance palace. Foundations The theater is the oldest theater in Serbia, built around 1835 in the yard of the city tax office. It is believed by many that the theater was originally an old grain warehouse built during the 18th century, however, there is no evidence to support this, with a map from 1793 showing no such warehouse. Renovations The theater was renovated and reconstructed multiple times throughout its history. The theater was first reconstructed in 1884 after a fire had broken out two years before. During this reconstruction, the stage was rebuilt higher and an orchestra pit was created. In 1923, the theater was expanded using the neighboring former tax office. During this expansion, a foyer, cash register, and a buffet were added. In 1927, electricity was installed in the theater. During 1980 and 1984, old photographs and documentation were used for conservation efforts were used to restore the theater. During the 1984 restoration, another story added to the building in order to make its height even with neighboring buildings. During the 1980s, there was a push to create a more modern theater, but these plans were rejected due to the historical significance of the theater. In 2022, the façade of the building was restored. In 2006, the roof was renovated. Theatre in Zrenjanin First professional theatre in Zrenjanin was founded in 1946, and named National theatre "Toša Jovanović", after the famous theatre actor from Zrenjanin, who lived in the nineteenth century. See also Tourism in Serbia National Theatre "Toša Jovanović" References
Narodno kazalište Toša Jovanović

Narodno kazalište "Toša Jovanović" (srp. Народно Позориште "Тоша Јовановић") je kazališna ustanova u Zrenjaninu, Srbija. Zove se prema poznatom srpskom kazališnom glumcu Toši Jovanoviću koji je živio u Zrenjaninu u 19. stoljeću. Ustanova je smještena u baroknoj zgradi sagrađenoj 1836. godine na Trgu slobode 7. Najstarija je kazališna zgrada u Srbiji. Kazališna ustanova osnovana je 1946. i prva je profesionalna kazališna ustanova u Zrenjaninu. Lutkarsko kazalište djeluje od 1956. godine. Zgrada lutkarskog kazališta izgorjela je u požaru 1978. godine, nakon čega je lutkarsko kazalište preselilo u zgradu u kojoj djeluje dramsko kazalište. Nakon obnove 1985. godine, kazališna je dvorana opet dobila izvorni barokni izgled. Može primiti 314 gledatelja. Vanjske poveznice Službene stranice Sestrinski projekti
Народно позориште Тоша Јовановић

Народно позориште Тоша Јовановић је професионално позориште у Зрењанину, смештено на Тргу слободе бр. 7. Име је добило по Тоши Јовановићу, знаменитом зрењанинском глумцу из 19. века. Позориште ради у згради која представља најстарију позоришну зграду у Србији, подигнуту 1839. године. Зграда позоришта је споменик културе од великог значаја и део је престижне Европске руте историјских театара. Историјат зграде Зграда позоришта подигнута је 1839. године у згради старог магацина пшенице. Иако тачан датум подизања првобитног магацина није познат, сматра се да је то било око 1835. године. Налази се на главном градском тргу, између зграда хотела Војводина и Финансијске палате. Зграда је значајно страдала у великом пожару који је задесио град 1882. године. Након тога, 1884. године, урађена је темељна реконструкција према пројекту градског инжењера Ференца Пецла, када је сала добила данашњи препознатљиви необарокни изглед. Следећу велику адаптацију 1921. године пројектовао је чувени архитекта Драгиша Брашован. Тада је оформљен фоаје са гардеробом, благајном, бифеом и формиран је директан улаз у позориште са трга. Струја је уведена 1927. године. После велике реконструкције 1985. године, театарска сала је потпуно рестаурирана и враћена у свој оригинални барокни стил. Новије интервенције укључују рестаурацију уличне фасаде (2002) и обнову крова (2006). Позоришни живот Професионални драмски ансамбл у позоришту делује од 1946. године. Почетком 20. века у Зрењанину су се играли и први аматерски луткарски комади. На тој традицији, 1956. године основано је професионално Луткарско позориште. Данашње Народно позориште Тоша Јовановић званично је формирано 1975. године, интеграцијом Драмског и Луткарског позоришта. Сцене Позориште данас делује на три сцене: Драмска сцена Камерна сцена Луткарска сцена Луткарска сцена је посебно значајна јер представља једино професионално луткарско позориште у Србији које изводи представе на два језика: српском и мађарском. Годишње се на луткарској сцени изведе око 4 премијере на српском и 2 на мађарском језику. Види још Тоша Јовановић Зграда Народног позоришта „Тоша Јовановић” Европска рута историјских театара Списак позоришта у Србији Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Koncentrační tábor Crveni krst

Koncentrační tábor Crveni krst (německy Das Anhalterlager – Nisch, srbsky Концентрациони логор Црвени Крст) byl v dobách druhé světové války koncentrační tábor, nacházející se v severní části města Niš (Srbsko). Nacházel se v bezprostřední blízkosti nádraží Niš - Crveni krst a jeho budovy, dokončené roku 1930, před vypuknutím konfliktu sloužily jako vojenská skladiště. V táboře bylo během války internováno na 30 000 lidí; ať už Srbů, partyzánů, Židů, Romů a dalších. Zhruba polovina z nich[zdroj?] byla zabita na kopci Bubanj, který se nachází jihozápadně od Niše. V táboře byli internováni také i norští zajatci.[zdroj?] Koncentrační tábor byl zřízen v roce 1941 po dubnové válce a obsazení Srbska německými nacistickými jednotkami jako první koncentrační tábor mimo Bělehrad. Až do začátku roku 1942 byl obehnán pouze ostnatým drátem. 12. února téhož roku ovšem uprchlo z tábora 105 vězňů, což přinutilo německou správu zpřísnit bezpečnostní opatření a obehnat tábor zdí. Kromě toho bylo zastřeleno pro výstrahu cca 1100 vězňů. Koncentrační tábor Crveni krst byl uzavřen po úspěšné nišské operaci a osvobození města partyzánským bulharským a sovětským vojskem v říjnu 1944. V roce 1969 byl tábor přestavěn na muzeum a o deset let později prohlášen kulturní památkou mimořádného významu. Roku 1987 byl o tomto táboru natočen i film. Na vrcholu Bubanj, kde byli vězni ve velkém popravováni, byl vybudován park s připomínkou odporu (převážně komunistů) proti fašistické okupaci. V letech 2004 a 2012 prošel areál tábora rekonstrukcí a i nadále slouží jako muzeum. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Koncentrační tábor Crveni krst na Wikimedia Commons Článek o koncentračním táboru na stránkách města Niš (srbsky)
KZ Crveni Krst

Das Konzentrationslager Crveni krst (deutsch Rotes Kreuz) befand sich im gleichnamigen, nordwestlich gelegenen Vorort der serbischen Stadt Niš und wurde während des Zweiten Weltkrieges im Militärverwaltungsgebiet Serbien errichtet. Es wird geschätzt, dass rund 30.000 Personen im Lager festgehalten und etwa 10.000 Personen ermordet wurden, davon waren die meisten Bürger der Stadt Niš. Dabei wurden allein 10.000 Personen am Bubanj-Hügel hingerichtet, der sich in unmittelbarer Nähe des KZ befand, wo auch die heutige Gedenkstätte errichtet ist. Die Leichen wurden in Massengräbern verscharrt. Viele der Inhaftierten wurden in andere Konzentrationslager wie beispielsweise das KZ Sajmište oder andere Lager in Europa gebracht. Zu den meisten Opfern zählten Serben, Juden, Roma, Mitglieder der Kommunistischen Partei und deren Sympathisanten, Tito-Partisanen sowie deren Familienangehörige. Das Lager bestand von September 1941 bis zur Befreiung durch Tito-Partisanen im September 1944. Weblinks Niš Through Centuries (Geschichte von Niš) (englisch) Einzelnachweise
Campo de concentración de Crveni Krst

El campo de concentración de Crveni Krst (en español: Campo de concentración de la Cruz Roja), también conocido como logor Crveni Krst (логор Црвени Крст) o Lager Niš (Лагер Ниш), fue un campo de concentración ubicado en Crveni Krst, en la zona industrial de la ciudad serbia de Niš. Fue operado por la Alemania nazi durante la Segunda Guerra Mundial. El campo funcionó desde 1941 hasta la liberación de Niš por parte de los partisanos yugoslavos en 1944. Ha sido transformado en museo. Se estima que 30.000 personas pasaron por este campo y 12.000 de ellas fueron ejecutadas en la cercana Bubanj. Muchos de los reclusos fueron trasladados al campo de concentración de Sajmište o a otros campos a lo largo de la Europa ocupada. Las víctimas incluyeron a judíos, gitanos y, sobre todo, miembros del Partido Comunista de Yugoslavia o simpatizantes, a los prisioneros de guerra partisanos y a sus familiares. Por lo menos 300 gitanos murieron allí.​ Véase también Anexo:Campos de concentración nazis Referencias Enlaces externos (en serbocroata) Historia de Niš
Camp de concentration de Crveni krst

Le camp de concentration de Crveni krst (en serbe cyrillique : Логор Црвени крст у Нишу ; en serbe latin : Logor Crveni krst u Nišu, également connu sous le nom de camp de concentration de Niš (Лагер Ниш et Lager Niš) était un camp de concentration nazi. Il se trouve à Niš, dans la municipalité de Crveni krst et dans le district de Nišava, en Serbie. En raison de son importance humaine et historique, il est inscrit sur la liste des monuments culturels d'importance exceptionnelle de la république de Serbie (identifiant no SK 240). Il a été ouvert à la fin de 1941. Il est situé Bulevar 12. Februar, à Niš. Histoire En avril 1941, la Serbie a été envahie par les forces de l'Axe et la ville de Niš a été occupée par les nazis. Le premier camp de concentration nazi du royaume de Yougoslavie a été installé à Crveni krst, dans un faubourg industriel de la ville. Il était destiné à l'internement des opposants politiques, tchetniks fidèles à la monarchie ou des Partisans communistes de Tito ; il a également été utilisé pour y interner des Juifs. Le 12 février 1942, des prisonniers, et notamment des Partisans capturés par l'armée allemande pendant la bataille de Kozara, se sont révoltés, ont pris les armes et ont réussi à s'évader. Cette évasion est décrite dans le film de Miomir Stamenković Lager Niš, tourné en 1987. Cette rébellion provoqua des rétorsions de la part des nazis. Plus de 30 000 prisonniers ont transité dans ce camp, parmi lesquels 10 000 ont été exécutés sur la colline de Bubanj. Commémoration Musée Mémorial « 12 février » Le camp est resté en l'état, avec ses bâtiments, ses miradors et ses fils de fer barbelés. Un musée, dépendant du Musée national de Niš, est ouvert aux visiteurs. Après la guerre, des documents, des papiers d'identité, des armes, des objets personnels et des photographies y ont été rassemblés et, le 12 février 1967, le Musée Mémorial « 12 février » a ouvert ses portes. Parc commémoratif de Bubanj Sur la colline de Bubanj, un monument, avec une sculpture représentant trois poings fermés, commémore les victimes exécutées sur le site. Le site de Bubanj, dans la municipalité de Palilula (43° 18′ 19″ N, 21° 52′ 13″ E), est devenu un parc commémoratif inscrit sur la liste des sites mémoriels d'importance exceptionnelle de la république de Serbie (identifiant no ZM 7). La pièce maîtresse du site de Bubanj est constituée d'une sculpture monumentale en marbre, mesurant 23 m de long sur 2,5 m de haut, comportant cinq compositions en haut-relief représentant successivement la « machine à tuer », c'est-à-dire les pelotons d'exécution, la révolte des civils, la reddition des nazis et la victoire finale sur les oppresseurs. Références Articles connexes Synagogue de Niš Histoire des Juifs en Serbie Monuments culturels du district de Nišava Portail de la Seconde Guerre mondiale Portail du judaïsme Portail de la Yougoslavie Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Crveni Krst (koncentracijski logor)

Koncentracijski logor Crveni Krst poznat i kao Lager Niš, bio je koncentracijski logor tijekom Drugog svjetskog rata, lociran u industrijskoj zoni grada Niša u Srbiji, kojim su upravljali Nijemci. Logor je bio smješten u neposrednoj blizini željezničke stanice "Crveni Krst" u Nišu, u zgradama koje su do okupacije služile kao vojna skladišta. Izgled Logor se sastojao od središnje zgrade zatvora, tri pomoćne zgrade, četiri stražarske kućice, dvije kule osmatračnice i dva tornja. Središnja logorska zgrada imala je dva kata i potkrovlje na kojem se nalazilo 20 samica. Žrtve Procjenjuje se da je oko 30.000 zatočenika prošlo kroz ovaj logor, od kojih je 12.000 ubijeno na lokaciji Bubanj. Mnogi drugi zatočenici su prebačeni u logor Sajmište ili druge logore diljem Europe. Žrtve logora su bili simpatizeri pokreta otpora, komunisti, Židovi i Romi. Više od 300 srbijanskih Roma ubijeno je u kampu. Logor je bio u uporabi od 1941. do 1944., kada su partizani oslobodili Niš. Bijeg Logor je posebno poznat po bijegu 105 zatvorenika u partizane 12. veljače 1942. godine. U odmazdi poslije bijega, za 11 poginulih njemačkih vojnika strijeljano je 1.100 zatočenika. Organizirani bijeg logoraša tada je bio jedinstveni događaj u porobljenoj Europi. Do bijega logor je bio opasan bodljikavom žicom, a poslije bijega cijeli je kompleks ograđen zidom. Muzej Zgrade logora sačuvale su autentični izgled, obilježene su spomen-obilježjima i 1969. godine su pretvorene u memorijalni muzej "12. februar", nazvan po nadnevku poznatog bijega. Kompleks nekadašnjeg koncentracijskog logora „Crveni Krst“ u Nišu utvrđen je za spomenik kulture od izuzetnog značaja za Republiku Srbiju odlukom Izvršnog vijeća SR Srbije iz 1979. godine („Službeni glasnik SR Srbije“, br. 14/79). u Središnji registar nepokretnih kulturnih dobara upisan je pod rednim brojem SK 240. Konzervatorsko-restauratorski radovi su izvedeni 1979. i 2004. godine. Zbog manjka sredstava za održavanje muzej radi otežano, a tijekom 2006. muzej je vandaliziran grafitima. Zanimljivosti Godine 1987. snimljen je istoimeni film u režiji Miomira Stamenkovića. Jedna općina u Nišu dobila je ime po ovom koncentracijskom logoru. Izvori Vanjske poveznice Službena prezentacija Grada Niša "Nekad i sad" — Slike Arhivirana inačica izvorne stranice od 30. lipnja 2008. (Wayback Machine) Spomenici kulture u Srbiji Obilježavanje obljetnice proboja logora
Crveni Krst (KL)

Crveni Krst — niemiecki nazistowski obóz koncentracyjny podczas II wojny światowej, położony w pobliżu serbskiego miasta Niš. Przez obóz przewinęło się około 30 tysięcy więźniów, a około 12 tysięcy z nich zostało zamordowanych w dzielnicy Bubanj. Dużą część z pozostałych przeniesiono do obozu w Sajmište i innych obozów na terenie Europy. W obozie przetrzymywano głównie serbskich komunistów, partyzantów i ich sympatyków. Wśród ofiar znajdowali się również Romowie i Żydzi. Obóz działał od 1941 do czasu wyzwolenia przez jugosłowiańskich partyzantów w 1944. Większość instalacji obozowych zachowała się do naszych czasów. Obecnie na terenie byłego obozu znajduje się muzeum. Linki zewnętrzne Wizytówka muzeum na turystycznej stronie miasta Niš. visitnis.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2018-02-03)].
Црвени Крст (концентрационный лагерь)

Црвени Крст (серб. Црвени крст — красный крест) — нацистский концентрационный лагерь, действовавший с 1941 по 1944 год в районе сербского города Ниш. Официально лагерь был создан 9 апреля 1941 года с целью временного размещения военнопленных Королевской армии Югославии. Лагерь был расположен недалеко от железнодорожного вокзала «Црвени Крст» в Нише, в складских зданиях. Лагерь состоял из центрального здания тюрьмы, трёх смежных зданий, четыре зданий охраны и двух наблюдательных башен. Первоначально планировался с середины 1941 года как транзитный лагерь (нем. Durchgangslager), к сентябрю того же года был преобразован в концентрационный лагерь. За годы существования лагеря через него прошли около 30 000 заключённых, из которых около 12 000 были казнены в местечке Бубань. Узниками лагеря являлись евреи, цыгане, югославские коммунисты, партизаны и члены их семей. Часть заключённых были переведены в лагерь Саймиште и другие концлагеря Европы. 12 февраля 1942 года была предпринята попытка массового побега заключённых во время работ по расширению стен лагеря. Около 50 узников были застрелены на месте, другие сто вырвались на свободу. Освобождён югославскими партизанами в 1944 году. В 1979 году лагерь объявлен Памятником культуры особой важности (англ. Monument of Culture of Exceptional Importance). Охраняется государством. В настоящее время на месте лагеря открыт музей, известный под названием Мемориальный комплекс «12 февраля». В 1987 году в Югославии был снят фильм Лагерь Ниш. На месте массовых расстрелов заключённых в Бубани открыт мемориальный парк. Погибшие в лагере Андреевич, Елисавета Примечания Литература Raphael Israeli. The Death Camps of Croatia: Visions and Revisions, 1941–1945. — New Brunswick, New Jersey, 2013. — ISBN 978-1-4128-4975-3.