NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Парк Јеловац

Парк Јеловац је јавни градски парк стациониран у централном делу земунског насеља Калварија у граду Београду. Карактеристике парка Парк је трапезног облика и простире се на површини од 5 хектара. Име је добио по презимену породице Јеловац, који су били власници циглане у Земуну. Браћа Јеловац, рођени Земунци су били власници циглане, коју су изгубили након Другог светског рата. Осим индустријског објекта, породица Јеловац је такође поседовала и земљиште на чијем месту је 1984. године изграђен парк. Средином осамдесетих година градске власти одучиле су да подручје парка остане неурбанизовано. Парк је годинама био запуштен, све до 2007. године, када је било покушаја да се на овом подручју изграде стамбене зграде, али је након протеста локалног становништва та акција обустављена и започето је са реновирањем парка. Реконструкција парка започела је у септембру 2007. године и трајала до 16. априла 2008. године. Одрађена је санација дечијих игралишта, изграђене су пешачке стазе, три игралишта за кошарку, одбојку и мали фудбал. До 2007. године у парку се налазило 254 стабла, а током санације посађено је још 100 стабала високих и 50 средњих стабала лишћара и четинара, а читав простор оплемењен је украсним шибљем, док је на простору од 6.500 m2 засађена нова травната подлога. У парку је постављено 35 нових клупа, 11 ђубријера, а за најмлађе направљене су клацкалице, љуљашке и пењалице. Парк је 2011. године добио јавну чесму Локација парка Парк је стациониран у општини Земун у насељу Калварија. Оивичен је улицама Карла Сопрона, Марије Бурсаћ, Лазара Саватића и Златиборском улицом. На самом излазу из парка са јужне стране налази се основна школа „Раде Кончар”. Референце Спољашње везе Вики Карта — парк Јеловац Сајт општине Земун
Вила Равне

Вила Равне позната и као Титова или Лекина вила, на­ла­зи се на Рав­ни­ма на Фру­шкој го­ри, удаљена од беочинског се­ла Свилош шест ки­ло­ме­та­ра. Вилу је саградила илочка племићка породица Одескалски (Odescalchi) на раз­ме­ђи 19. и 20. ве­ка, а он­да је на име ду­га дао ма­ђар­ском гро­фу Ко­те­ку. Током времена она је мењала власнике, да би на крају, после Другог светског рата, била национализована и данас је у власништву Владе АП Војводине. Ви­ла има ве­ли­ки са­лон, би­бли­о­те­ку, три со­бе за спа­ва­ње са ку­па­ти­ли­ма и ку­хињ­ски део. У не­по­сред­ној би­ли­зи­ни ви­ле је ку­ћа за по­слу­гу, са на­кнад­но са­гра­ђе­ном пе­ка­ром и ро­шти­љем. Вилу је понекад користио високи државни функционер Александар Ранковић Лека, највише за лов. Током седамдесетих вила је преуређивана за потребе Јосипа Броза Тита, али он ју је само једном прилком 1976. године на кратко посетио. Прелепу ливаду у склопу поседа користи Национални парк Фрушка гора за реинтродукцију европског јелена (Cervus elaphus, L). Референце Спољашње везе „Лекина вила памти и љубавну трагедију”. Сремске новине. Приступљено 27. 1. 2018.
Кошанинова језера

Кошанинова језера су два језера, Велико и Мало у сливу Студенице. Еклипсастог су облика и налазе се на 900 метара надморске висине, на ували Јелаку, са северне стране Црепуљника. Језера су добила име по ботаничару Недељку Кошанину, који је родом из овог краја. Удаљена су 31 km од Ивањице, а у непосредној близини се налази манастир Придворица. Велико Кошаниново језеро је дужине 800 и ширине 100 метара. Обрасло је вегетацијом, тако да су само мањи делови под водом, док је на ободима обрасло шумом (буква, јела, смрча, бор). Језеро је заправо тресетиште, сепцифична биљна формација, састављена од великих и високих бусена биљке метласте оштрице (лат. Carex paniculata) и маховине. Када бусени шаша озелене, они се међусобно додирују, тако да језеро личи на ливаду. Мало Кошаниново језеро је дужине 90 метара, површине 29 ари и 7 метара дубине. Налази се тридесетак метара западно од великог језера и налази се на већој надморској висини, тако да вода из њега повремено отиче у Велико језеро. Вода у доњој тресави овог језера је слана. Током кишних дана ниво језера опада, док сунчаним данима надолази. Референце Литература Марковић, Светислав; Остојић, Милоје; Поповић, Илија (2012). 5. Међународна конфернција Наука и високо образовање у функцији одрживог разовоја - Голијска језера неискоришћен туристички потенцијал (PDF). Ужице: Висока пословно-техничка школа струковних студија. ISBN 978-86-83573-26-4. Архивирано из оригинала (PDF) 28. 06. 2016. г. Приступљено 10. 3. 2018. Марковић, Светислав; Остојић, Милоје; Поповић, Илија (2015). Голијска језера Дар природе на крову западне Србије (PDF). Ивањица: Туристичка организација Општине Ивањица. ISBN 978-86-908955-6-4. Архивирано из оригинала (PDF) 07. 01. 2018. г. Приступљено 11. 3. 2018. Види још Списак језера у Србији
Батајничко гробље

Батајничко гробље се налази у Батајници у градској општини Земун. Налази се на адреси Далматинске загоре бб. Гробље На гробљу су сахрањени: Милица Ракић (1996–1999), жртва НАТО бомбардовања СР Југославије Адам Прибићевић, (1880–1957), књижевник и новинар Улази у гробље Улази у гробље јесу са: пијаце улице (поред хладњаче) улице (поред цвећаре) улице (поред црквене продавнице) улице (улаз се не користи)
Стара капетанија у Земуну

Стара капетанија у Земуну је непокретно културно добро које се налази у Земуну, на адреси Кеј ослобођења 8. Подигнута је 1908. године за паробродну путничку станицу. Влада Србије је објекат ставила под заштиту државе објавом у службеном гласнику, број 35 од 17. априла 2013. године. Историјат Зграда је подигнута 1908. године и служила је за паробродну путничку станицу. Рађена је по нацртима бечког архитекте Ремела. То је приземна издужена грађевина, симетрично компонована у постсецесијском духу са поједностављеном декорацијом. Централни део објекта из којег се развијају дугачка крила, истакнут је вишим волуменом и двоструким ломљеним кровом. Кров је покривен плочама које се баш на Старој Капетанији појавиле први пут у Земуну. концепирана је као слободни павиљон са аркадама према обали. временом су затворене аркаде према Дунаву. Од старијих зграда бродског уреда ниједна није сачувана. У згради се од 1985. године налази ликовна галерија „Стара капетанија”. Она је седиште Друштва ликовних и примењених уметника Земуна, која данас броји преко сто педесет чланова. Стара капетанија је седиште ликовног живота града Београда у последње три деценије. Види још Списак споменика културе у Београду Културне институције у Граду Београду Референце
Црква преподобне мати Параскеве у Бољевцима

Црква преподобне мати Параскеве је српска православна црква која се налази у насељу Бољевци у градској општини Сурчин у граду Београду, а припада Епархији сремској. Увршћена је као споменик културе Србије, у оквиру споменика културе Београда. Историјат и оснивање Црква преподобне мати Параскеве у Бољевцима датира из 1798. године. Изграђена је као једнобродна грађевина у барокном стилу, са елементима класицизма. У цркви се налази полукружна апсида на источној страни и високи троспратни звоник изнад припате. Црква је грађена у кречном малтеру и омалтерисана изнутра и споља. Црквене фасаде подељене су по вертикали витким пиластерима, чији ритам прати унутрашњу поделу наоса на четири дела. Прозори су украшени у горњем делу гирландама и са полукружним венцем, а слично је украшен и јужни портал цркве, који има двокрилна дрвена врата са оковом и плитко рађеним дуборезом са класицистичком орнаментиком: розетама, венцем, тракама, канелурама и другим елементима.Иконостас је изграђен по шаблону других барокних војвођанских иконостаса, богато је украшен резбареним и позлаћеним флоралним елементима. Иконе на иконостасу насликао је непознати војвођански мајстор, уљем на дрвету у 19. веку. Црква представља архитектонско-урбанистичку вредност као материјално сведочанство развоја архитектуре, ликовних и примењених уметности Срба 18 и 19. века у доњем Срему. Реновирање Реновирање цркве започето је заменом оштећених дрвених конструкција и стављањем новог црепа. Годне 2016. извршени су радови на спољној фасади, урађена је капела за паљење свећа, а свештенички дом је у потпуности обновљен. Радове је помогла Управа за сарадњу са Црквама и верским заједницама.. Референце Спољашње везе Црква преподобне мати Параскеве на сајту beogradskonasledje.rs Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (8. фебруар 2019) Званична страница Епархије сремске Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (27. април 2013) Црквена ограда у Бољевцима – ктиторство Алексе и Стојана Симића (Порекло, 6. фебруар 2022)
Музеј ФК Црвена звезда

Музеј ФК Црвена звезда је музеј посвећен ФК Црвена звезда, у коме се налазе збирке трофеја, пехари и признања овог фудбалског клуба. Стациониран је на стадиону Рајко Митић у Градској општини Савски венац. Опште информације Фудбалски клуб Црвена звезза формирао је своју музејску збирку 12. марта 1945. године. Формирање је регулисано Статутом истог клуба (чл. 11 и 15). Пун назив музеја је Музејска збирка фудбалског клуба Црвена звезда. Налази се у оквиру Стадиона, у посебном, за ту сврху изграђеном простору 1984–85. године. Отворен је 12. марта 1985. године поводом четрдесет година од оснивања ФК Црвена звезда и представља значајни објекат који сведочи о историји и успеху клуба. Музеј у просеку посети око 10000 људи годишње. Тренутни кустос музеја је Предраг Тркуља. Експонати На простору од 400 м² налази се преко 1400 експоната односно пехара, трофеја, плакета, слика и многих других предмета. У музеју је изложено 680 трофеја, док се остатак експоната налази у депоу музеја. Посебно се истиче трофеј Обале сунца који је Црвена звезда освојила на турниру у Малаги 1973. године, а израђен је од сребра, висок 89 цм и тежак 50 килограма. У оквиру музеја налази се и трофеј освојен у Коруњи, висине 126 мц, а његово име је Тереза Херера. Због свог специфичног изгледа, издваја се и трофеј Нараха, који је израђен од полудрагог и драгог камена.У простору музеја изложена је и реплика трофеја освајача Купа европских шампиона, тешка осамнаест килограма, као и Тојотин пехар освајача Интерконтиненталног купа. У јуну 2011. године у музеј је увршћена улазница са којом је председник Руске Федерације Владимир Путин ушао на стадион Рајко Митић. Види још Стадион Рајко Митић ФК Црвена звезда Референце Спољашње везе Музеј ФК Црвена звезда на сајту crvenazvezdafk.com
Железничко-друмски мост преко Дунава (Нови Сад)

Железничко-друмски мост преко Дунава, познатији као Нови Жежељев мост, између Новог Сада и Петроварадина је челични мост у статичком систему лука са затегама. Веома је значајан објекат на магистралној прузи Београд – Суботица, која је уједно и део међународне пруге Београд – Будимпешта. Такође, значајан је и за друмски саобраћа, јер је једини мост у Новом Саду преко којег се одвија теретни саобраћај између сремске и бачке обале града. Саграђен је на месту некадашњег Жежељевог моста који је срушен у НАТО бомбардовању Југославије 1999. године и често се, погрешно, назива истим именом. Иако има визуелне сличности са некадашњим мостом, овај мост се потпуно разликује од некадашњег моста (употребљени материјали, статички систем, попречни профил, стандарди за пројектовање итд.). Технички подаци о мосту Укупна дужина моста износи 474 метра, а ширина 31,5 метар. Горњи строј моста ослања се на пет стубова, један речни и четири обална. Распонска конструкција састоји се из две спрегнуте просте греде на крајевима распона 27 и 48 метара и два челична лука система просте греде са затегама и дијагоналним вешаљкама. Већи лук (ближи левој обали) је распона 219 метара и висине 42 метра, а мањи лук (ближи десној обали) распона 177 и висине 32 метра. Све четири коловозне плоче су спрегнуте конструкције челик–бетон. Попречни профил моста се састоји од два железничка колосека, две саобраћајне траке за друмски саобраћај и две пешачко-бициклистичке стазе. Траке за друмски саобраћај налазе се на узводној, а колосеци за железнички саобраћај на низводној страни моста. Размак између колосека је 4,2 метра, а укупна ширина саобраћајних трака 3,5 метра. Мост је пројектован за брзину путничких возова 160 km/h и брзину теретних возова 120 km/h. Види још Жежељев мост Мостови Новог Сада Нови Сад Петроварадин Спољашње везе Страница о мосту на званичном сајту пројектантске куће Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (8. август 2018)
Борђош

Борђош је археолошко налазиште на некадашњем плодном острву Тисе у близини Новог Бечеја. У питању је насеље из каснонеолитског периода. Историјат Археолошка истраживања на локалитету Борђош отпочела су 2014. године у организацији Музеја Војводине уз учешће Института за праисторију и рану историју Кристијан Албрехт Универзитета у Килу (Немачка). Мултидисциплинарни тим, осим археолога, чинили су археоботаничари, археозоолози, геоморфолози, геофизичари, педолози и други стручњаци. Ископавања су утврдила постојање насеља из каснонеолитског периода на површини од 40 ha. У широј области овог налазишта констатовани су трагови живота од старијег неолита до средњег века, али је пажња истраживача усмерена на насеље у којем су пре 7.000 година живели становници потиске културе који су одржавали живе контакте са становницима насеља винчанске културе на југу. Свеобухватном геомагнетном проспекцијом установљено је да је ово насеље било оивичено системом ровова, а спољни систем одбране чинио је бедем са седам капија. Археолошким рекогносцирањима у непосредној близини Борђоша откривена су 23 локалитета из различитих периода. Један од њих је и локалитет Пречка који припада старчевачкој култури. Галерија Референце Спољашње везе Тајна стара 7.000 година: Шта открива неолитско налазиште Борђош код Новог Бечеја?
Буково (Неготин)

Општи резерват природе Буково код Неготина, са површином од 10 hа се уредбом Владе Републике Србије из 2007. године ставља под заштиту и сврстава у 2. категорију заштите као природно добро од великог значаја. Резерват је стављен под заштиту ради очувања полидоминантне мешовите брдске шумске заједнице реликтног карактера, са доминацијом букве и ораха и ради очувања станишта мезијске букве на надморској висини од 70 м, што је најнижа висинска граница распрострањења у Републици Србији, да би се у интересу науке, образовања и културе очувала рефугијалност станишта са специфичном микроклимом. На подручју резервата постоји и реликтна врста ораха (Juglans regia) и клокочике (Staphilea pinata). О резервату се стара ЈП Србијашуме. Види још Резервати природе Србије Манастир Буково Референце Спољашње везе ПД Победа Приступљено 20.9.2018 Отворена влада Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. август 2019) Приступљено 20.9.2018
Црква Вазнесења Христовог (Фојница)

Црква Вазнесења Христовог у Фојници код Гацка представља непокретни културно-историјски споменик који се налази на привременој листи заштићених споменика Босне и Херцеговине. Црква припада Епархији захумско-херцеговачкој. Степен заштите Добро се налази на привременој листи заштићених споменика Босне и Херцеговине. Види још Гацко Епархија захумско-херцеговачка Галерија Референце Сајт Комисије за очување националних споменика БиХ Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (29. новембар 2021) Сајт Епархије захумско-херцеговачке
ОШ „Сава Шумановић” Земун

Основна школа „Сава Шумановић“ налази се у Земуну, у насељу Алтина, у улици Добановачки пут број 107. Основана је 23. јуна 2009. године одлуком Скупштине града Београда, а почела је са радом 1. септембра 2009. године. Поред стандардне учионичке наставе за ученике млађих разреда, у школи је организована и кабинетска настава за ученике старијих разреда, а њено извођење засновано је на коришћењу савремених наставних средстава као што су интерактивна табла и мимио уређај. Све учионице су климатизоване, а школа поседује лифт и тоалете за хендикепирану децу. Готово сваки кабинет повезан је са преткабинетом за припрему наставе, који је опремљен рачунаром и неопходним училима. Поред дигиталног кабинета свака учионица поседује сопствени рачунар за наставнике. У школи се уче два страна језика: енглески од првог до осмог разреда и немачки од петог до осмог разреда. Школа поседује школску библиотеку са великим бројем књига, као и фискултурну салу која се простире на 650 квадратних метара опремљену савременим наставним средствима. Школа има стални видео надзор.Поред стандардне учионичке наставе за ученике свих разреда, у школи је организована кабинетска настава за хемију, техничко информатичко образовање и информатику и рачунарство, а њено извођење засновано је на коришћењу савремених наставних средстава као што су интерактивна табла и мимио уређај. Све учионице су климатизоване, а школа поседује лифт и тоалете за хендикепирану децу. Готово сваки кабинет повезан је са преткабинетом за припрему наставе, који је опремљен рачунаром и неопходним училима. Поред дигиталног кабинета свака учионица поседује сопствени рачунар за наставнике. У школи се уче два страна језика: енглески од првог до осмог разреда и немачки од петог до осмог разреда. Школа поседује школску библиотеку која је због повећаног броја ученика адаптирана у једну учионицу, док се други део користи као библиотека са великим бројем књига, као и фискултурну салу која се простире на 650 квадратних метара опремљену савременим наставним средствима. Школа има стални видео надзор. Школа није мењала свој назив. Школа располаже са 20 класичних учионица, 3 кабинета, 1 фискултурном салом. У овој школској години за реализацију наставе након преграђивања свечане сале и библиотеке користиће се 20 учионица и 3 кабинета с тим да ученици млађих разреда деле учионице са ученицима старијих разреда. Настава физичког васпитања се одвија у великој сали и спортским теренима, настава грађанског васпитања и веронауке се реализује у слободним учионицама. Слободне и ваннаставне активности се реализују у учионицама, школском холу, спортским објектима, библиотеци. Исхрана ученика се реализује у специјализованом простору школске кухиње са трпезаријом. Референце Литература Сајт школе Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (12. октобар 2018)
Фудбалски стадион Лештане

Фудбалски стадион Лештане је фудбалски стадион у Лештанима и смештен је на територији општине Гроцка, Београдској општини. Направљен је 1970. године и налази се на Кружном путу у Лештанима. Домаћин стадиона је фудбалски клуб Лештане и има капацитет да прими око 500 гледалаца. Фудбалски стадион Лештане поред терена за фудбал поседује и кошаркашки терен и терен за мали фудбал са трибинама. Референце
ОШ „Никола Тесла” Винча

Основна школа “Никола Тесла” налази се у насељу Винча, општина Гроцка, на подручју града Београда. Име носи по једном од најзначајнијих научника Николи Тесли. Историјат ОШ Никола Тесла у Винчи је основана 1946. године, али се ослаља на дужу традицију која датира из 1857. године. Има врло повољан географски положај и богату културно-историјску духовну основу чији капацитети нису довољно искоришћени до данас. Близина Дунава и повољна клима која је допринела развоју воћарства и повртарства данас, а у прошлости створила светски значај Винчанску културу и Винчанско писмо још далеке 5.500. године пре наше ере. Лепота природе, ширина видика и археолошко налазиште "Бело брдо" инспиришу духовни развој ученика и наставника. Име нашег великана Николе Тесле чије име носи, као и огромна енергетска снага Дунава инспирише ученике на проучаваље природних наука и откриваље нових светова у будућности. Капацитети Школа има четири објекта. Матична школа је у Винчи а по један објекат се налази у Лештану, Болечу и Ритопеку. Школа је по броју ученика једна од највећих у Србији. Њена снага је у 2290 ученика распоређених у 89 одељеља ( у Винчи 64 одељеља од 1 - Vlll pазреда, у Болечу 8 одељеља од 1- IV разреда, у Лештану 8 одељеља од 1- IV разреда, у Ритопеку 8 одељеља од 1- Vlll разреда). У школи у Винчи постоји и продужени боравак за ученике првог до четвртог разреда. Школа ради у две смене које се смењују седмично. У школи је запослено 177 радника (од тога 130 наставног кадра, 33 помоћно- техничког особља и 14 чланова управе школе). Предност школе је искуство наставног кадра које се преплиће са младошћу и ентузијазмом различитих облика стручности који себе несебично улажу у развој школе. У ту сврху наставни кадар тежи сталном стручном усавршаваљу, што се остварује похађаљем акредитованих семинара, али и сталним стручним усавршаваљем у установи. Иако нам је површина школских објеката 7800 м2 , због бројности ученика и планираних активности, она је и даље недовољна. Матична школа има библиотеку, свечану салу, зубну ординацију и 2 спортске сале. У протеклом периоду у школи су опремљене 3 учионице за информатику и рачунарство, и у љима се изводи настава изборног предмета за ученике 2 - 8. разреда. Имајући у виду број ученика у школи, неопходно је стално радити на богаћељу књижног фонда, иако школа не располаже материјалним средствима у оној мери у којој би то било довољно, те је сигурно да ће то бити још један задатак за школу. Подручне школе немају фискултурне сале, а имају дворишта у којима су делимично завршени спортски терени. Референце Спољашње везе Vinča: Škola sa ulicama i 11 odeljenja prvaka
Аркаде на Новом гробљу у Београду

Аркаде су просторна целина на Новом гробљу у Београду, намењена сахрањивању истакнутих личности. Историја Аркаде, су уз Алеју великана, једна од првих просторних целина на Новом гробљу у Београду, намењене сахрањивању истакнутих личности из друштвено-политичког живота. Налазе се на простору десно од главног улаза на гробље и простиру се до Француског војног гробља, а дуж зида који гробље одваја од Рузвелтове улице. Према првобитном плану, овде је требало да буду постављени лукови „аркаде”, по коме је ова целина и добила назив. Откупом земљишта за изградњу Француског војног гробља, 1922. године, проширено је и само гробље, што је искоришћено за формирање прве целине намењене сахрањивању личности од посебног националног значаја — Алеје великана. Овде су током 1926. и 1927. године, са других парцела плански преношени посмртни остаци истакнутих личности. У исто време, новопроширени простор гробља, према Гробљанској улици (данас Рузвелтова), био је уступан породицама значајних личности из друштвеног и политичког живота, као и продаван имућним Београђанима и на том простору су настале Аркаде. Истакнуте личности Неке од истакнутих личности сахрањених у Аркадама су: Радослав Агатоновић (1869—1923), професор и политичар Светлана Велмар-Јанковић (1933—2014), књижевница Иван Веселиновић (1929—2002), вицеадмирал ЈНА Миленко Веснић (1863—1921), политичар и дипломата, председник Владе Краљевине СХС Јанко Вукотић (1866—1927), армијски генерал ЈВ Станојло Вукчевић (1850—1933), лекар и политичар, председник Народне скупштине Краљевине Србије Велислав Вуловић (1865—1931), политичар и председник Београдске општине Васиљ Грђић (1875—1934), политичар Коста Ђорђевић (1885—1959), дивизијски генерал ЈВ Коста Јовановић (1875—1930), председник Београдске општине Љубомир Јовановић (1865—1928), политичар, државник и академик Влајко Коцић (1886—1928), политичар Војислав Маринковић (1876—1935), политичар Михаило Марјановић (1871—1925), председник Београдске општине Драгиша Матејић (1879—1948), индустријалац Коста Месаровић (1840—1886), трговац Добра Митровић (1886—1923), адвокат и председник Београдске општине Михајло Павловић (1840—1915), трговац и политичар Никола Пашић (1845—1926), политичар, дугогодишњи председник владе Краљевине Србије и Краљевине СХС Божидар Радуловић (1876—1939), официр, трговац и власник првог аутомобила у Београду Стеван Стефановић (1885—1956), индустријалац Ратимир Стојадиновић (1913—1975), вајар Сретен Стојановић (1898—1960), вајар Марко Трифковић (1864—1930), политичар, председник Владе Краљевине Србије и председник Народне скупштине Краљевине СХС Гробна места у Аркадама Референце Литература Брда, Милан (ур.). Ново гробље у Београду — Водич. Београд: ЈКП Погребне услуге. Архивирано из оригинала 09. 10. 2024. г. Приступљено 13. 11. 2018. Јовановић, Никола Б., ур. (8. 4. 1928). . „Први аутомобил у Београду”. Илустровани лист. Београд: Издавачко предузеће „Илустрација“. 14: 29. Приступљено 16. 11. 2018.