NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bâtiment du tribunal de district de Valjevo

Le bâtiment du tribunal de district de Valjevo (en serbe cyrillique : Зграда Окружног суда у Ваљеву ; en serbe latin : Zgrada Okružnog suda u Valjevu) se trouve à Valjevo, dans le district de Kolubara en Serbie. Il est inscrit sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 877). Présentation Le bâtiment, situé à l'angle des rues Karađorđeva et Vojvode Mišića, a été construit en 1906 selon un projet de l'architecte Jovan Ilkić ; il fait partie de touteun ensemble de tribunaux construits à cette époque en Serbie. Il est caractéristique du style éclectique, avec des éléments décoratifs relevant de l'Art nouveau[réf. nécessaire]. La façade d'angle, où se trouve l'entrée principale, est particulièrement mise en valeur ; cette entrée est surmontée d'un balcon traité de façon décorative ; en haut de cette façade on peut voir un tympan triangulaire avec un attique au niveau du toit. La façade d'angle est encadrée par de puissants pilastres surmontés de deux figures allégoriques représentant la justice et le droit[réf. nécessaire]. Le 8 novembre 1914, le gouvernement du royaume de Serbie s'est réuni dans le bâtiment. Notes et références Articles connexes Bâtiment du Tribunal municipal à Valjevo Monuments culturels du district de Kolubara Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Зграда Окружног суда у Ваљеву

Зграда Окружног суда у Ваљеву , подигнута 1906. године за потребе суда. Зграда је споменик културе. Изглед зграде Грађевина је подигнута по пројекту Јована Илкића, на начин како су у то време у Србији подизане многе зграде судова. Зграда је лоцирана на углу улица, са подједнако третираним бочним крилима из улица Карађорђеве и Војводе Мишића и посебно наглашеним централним делом на коме је смештен главни улаз, изнад кога је декоративно обрађен балкон, а у врху фасаде је тимпанон са атиком у нивоу крова. Угаона фасада је оивичена моћним пиластрима који се у врху завршавају са две стојећа фигуре - алегорије правде и закона. Здање је пројектовано у духу академизма, где је обрада фасада употпуњена сецесионистичком декорацијом. У овој згради је 8. новембра 1914. године одржана седница Владе Србије. Галерија Види још Списак споменика културе у Колубарском округу Зграда Општинског суда (Начелство) у Ваљеву Референце Литература Завод за заштиту споменика Ваљево: Споменичко наслеђе Колубарског и Мачванског Округа. Ваљево. 2006. ISBN 978-86-904745-2-3. COBISS.SR 131307532 Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара
Народна башта

Народна башта је највећи и најстарији градски парк у Панчеву. Историја По налогу првог панчевачког урбанисте, бригадног генерала Миховила Михаљевића, на југоисточном крају града је подигнута Народна башта. Тадашњи планери су овај простор организовали по узору на немачке паркове, који су били синтеза елемената француских и енглеских паркова. Млада буржоазија широм света је инсистирала на изградњи великих паркова изван центра насеља и тиме је Панчево хватало корак са светом. У Народној башти се од 15. августа до 17. септембра 1905. године одржала велика индустријска и пољопривредна изложба, коју је посетило 100.480 људи. Због поставки 26 павиљона, хала, поставки и пратећих објеката, велики број стабала је морао бити посечен. Након завршетка изложбе, сви павиљони, хале и поставке су уклоњене. Једино је остао музички павиљон у којем је за време викенда, празника или неког догађаја свирана плех музика. Постојала су и два терена за лаун-тенис („пољски тенис”) као и зграда Лаун-тенис клуба, основаног 1908. године. Непосредно после Првог светског рата, у Народној башти су виђеније панчевачке госпођице заиграле хазену, врсту игре сличне рукомету. Шездесетих година 20. века музички павиљон је срушен, а на његово место је изграђена фонтана с неидентификованом каменом скулптуром, а истом приликом је уклоњена и ограда парка. Дана 29. октобра 2007. године, уз донације италијанске провинције Равена и града Червија, отпочело је реновирање Народне баште. Радови су завршени 2008. године, а парк је добио нову трим стазу, игралишта и расвету. Галерија Напомене Референце
Спомен-кућа у Робајама

Спомен-кућа у Робајама , насељеном месту на територији општине Мионице, место је где је 18. септембра 1941. боравио је Јосип Броз Тито на путу од Београда до Столица. Представља непокретно културно добро као споменик културе од великог значаја. Историја У кући у Робајама, која је припадала Секули и Десанки Бојиновић, сестри народног хероја Драгојла Дудића, Јосип Броз Тито се сусрео са партизанским јединицама на ослобођеној територији, односно са Колубарским батаљоном Ваљевског партизанског одреда и извршио њихову смотру. Изглед куће Кућа је мањих димензија, у основи правоугаона са плитким темељима од ломљеног камена, зидовима рађеним у бондруку, четворосливним кровом покривеним бибер црепом и са три просторије. Поред куће се налазе помоћне зграде из тог времена и споменик који је израдио Антун Аугустинчић. Споменик се састоји од Титове бисте и плоче са текстом Титовог сећањем на боравак у Робајама. На улазу у домаћинство је постављена спомен-плоча која говори о самом догађају. Кућа је 1977. претворена у спомен-музеј. Види још Списак споменика културе у Колубарском округу Референце Спољашње везе „Спомен-кућа у Робајама — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Непокретна културна добра Листа споменика
Maison de Jevrem Grujić

La maison de Jevrem Grujić (en serbe cyrillique : Дом Јеврема Грујића ; en serbe latin : Dom Jevrema Grujića) est un édifice situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Stari grad. En raison de son importance architecturale, cette maison, construite en 1896, figure sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation La maison est située au n° 17 de la rue Svetogorska. Elle a été construite en 1896, selon un projet de l'architecte Milan Kapetanović, pour Jevrem Grujić, une personnalité politique serbe célèbre du milieu du XIXe siècle. Elle est caractéristique de l'éclectisme architectural de la fin de ce siècle, où se mêlent le style néoclassique, le baroque et le style néorenaissance. Elle est constituée de matériaux traditionnels : briques et pierres liées avec du mortier de chaux. Conçue comme une villa, c'est-à-dire séparée des constructions alentour, elle possède une façade dotée d'avancées centrales et latérales et d'une décoration qui en soulignent la symétrie. La façade est surmontée d'une corniche ornée d'une frise ; le décor de la fenêtre centrale et de la porte principale est lui aussi particulièrement soigné ; les motifs floraux et figuratifs stylisés qui ornent ces éléments architecturaux, peints en jaune sur fond noir, imitent la technique du sgraffito. La maison abrite une collection d'objets précieux, principalement des XVIIIe et XIXe siècles rassemblés au cours du temps par la famille Grujić, notamment des œuvres appartenant aux domaines de la peinture, de la sculpture et des arts décoratifs ; on y trouve aussi des armes, des documents d'archive et des livres ayant appartenant appartenu aux membres les éminents de la famille, à Teodor Herbez, qui fut le ministre des Finances du prince Miloš Obrenović, à Jevrem Grujić, qui fut le fondateur du Parti libéral, au général Kosta Protić ou à Stevan Ćurčić, journaliste et membre du Parlement. Des travaux de conservation de l'édifice ont été réalisés en 1964 et 1965 et la restauration de la façade a été achevée en 1998. Références Article connexe Architecture à Belgrade Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
ОШ „Лаза Костић” Нови Београд

ОШ "Лаза Костић" је основна школа у блоку 23 Новог Београду у улици Милентија Поповића 72. Школа од 2005. године носи име по познатом песнику Лази Костићу, а пре тога се звала ОШ "Седам секретара СКОЈ-а". Историјат Школа је почела са радом 5. септембра 1977. године и тада је носила име ОШ Седам секретара СКОЈ-а. Први ученици су пристигли из ОШ "Јосип Броз Тито" (данашња ОШ "Јован Дучић") и из ОШ "Радоје Домановић". Прву школску годину је завршило 1168 ученика. Архитекта школе је Александар Стјепановић. Школа данас Данас школу похађа више од 900 ђака. Одељенских заједница у осмом разреду има пет. Школа је позната по многим пројектима које одржава, као на пример пројекат „Школа без насиља“. Школа има преко 25 кабинета и учионица у којима се врши настава. На доњем спрату се налази и кабинет информатике. Школа располаже базеном, вештачком стеном и две сале за физичко, уприземљу и на првом спрату школе. Велика у приземљу школе и мала на горњем спрату. У подножју школе се такође налази велика сала у којој се углавном врши настава музичке културе, али и разне манифесације. Школа има и једну библиотеку. У наставничком кадру школе ради преко 35 наставника и учитеља. Ученици ове школе су једни од најбољих који ураде квалификациони тест на крају године, а такође освајају доста награда на такмичењима и манифестацијама. Галерија Спољашње везе Веб локација Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (7. децембар 2013)
Mika Alas House

The House of Mihailo Petrović, also known as Mika Alas House (Serbian: Кућа Мике Аласа, romanized: Kuća Mike Alasa) is a house and a designated historic site in Belgrade, the capital of Serbia. Built in 1910, it is located at 22 Kosančićev Venac Street. Mathematician and scientist Mihailo Petrović (1868–1943) lived, worked and died there. In the early 1900s there was an expression that "half of the Serbian science lives at 22 Kosančićev Venac." Architecture It was designed by architect Petar Bajalović, then an assistant professor at the Belgrade University. The confluence of the Sava and Danube rivers can be seen from its balcony. Petrović, who was a passionate fisherman which earned him a nickname (alas, river fisherman), was personally involved in the decoration of the façade which was mostly influenced by the water world – water lilies, fishes, reeds. Wooden double-leaf doors have carvings of the common carps. Though the house was declared a cultural monument mainly because of its historical significance, it is a city's rarity in the style of the Vienna Secession and has exquisite style value. Reconstructions The façade was reconstructed in 1968, marking 100th anniversary of Petrović's birth. It was done by the project of architect Branka Bremec. She used the archived drawing of Bajalović, who originally projected the house, and the only two existing photographs of the house, both from 1921. In the 1970s, three previously unknown photographs of the house from the 1930s were published as part of the Memorial Fund of the Colonel Jeremija Stanojević. They were only discovered in 2017, by the conservator-restorer Rade Mrlješ from the Belgrade's Institute for the protection of the cultural monuments. New photos showed that the 1921 photographs were taken with the Sun in its zenith, which shadowed the façade obscuring numerous ornaments which were visible on the latter photographs. There were ornaments in the shape of reeds, water grass and bamboo above the female head and the circular red-white checkered field. The soffit below the terrace, thought to be convex was actually concave, while there was a brushy treatment of the area above the two windows on the floor. Not being visible on the 1921 photographs, Bremac didn't include any of them in her project so they were missing from the façade. In the spring of 2017, the new reconstruction began, due to finish in late December 2017, marking 150 years since Petrović's birth in 2018. The interior will not be repaired as it already significantly changed from the original 1910 look while its planned massive refurbishment from 1968 was never finished. Mrlješ organized sculptors to recreate the ornaments missing from the 1968 reconstruction, so the façade will be restored to its original decorative look. A bust of Mika Alas was erected across the street, facing the house. Placed in 1969, it is work of Aleksandar Zarin. Gallery References Further reading Documentation ZZSKGB, SK 85 Dragan Trifunović, Bard of Serbian Mathematics Mihailo Petrović Alas, The Institute for the textbooks and teaching aids, Belgrade 1991. Еnciklopedija Jugoslavije 6, Zagreb 1965.
Maison de Mika Alas

La maison de Mika Alas (en serbe cyrillique : Дом Мике Аласа ; en serbe latin : Dom Mike Alasa) est située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Stari grad. En raison de son importance architecturale et historique, cet édifice, construit en 1910, figure sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation La maison du célèbre mathématicien et académicien Michel Pétrovitch, située 22 Kosančićev venac, a été construite en 1910 d'après un projet de l'architecte Petar Bajalović. Le bâtiment, doté d'un rez-de-chaussée et d'un étage, est conçu dans la lignée de l'architecture traditionnelle tandis que la façade principale a été dessinée dans l'esprit du début du XXe siècle, avec des motifs floraux Art nouveau mêlés à des éléments serbo-byzantins ; elle est dotée d'une avancée latérale, avec un portail voûté surmonté d'un balcon en fer forgé, lui-même surmonté d'un gâble triangulaire. L'ensemble possède une structure en bois et est composé de briques et de mortier de chaux. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Stari grad Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Église de l'Ascension de Mionica

L'église de l'Ascension de Mionica (en serbe cyrillique : Црква Вазнесења Христовог у Мионици ; en serbe latin : Crkva Vaznesenja Hristovog u Mionici) est une église orthodoxe serbe serbe située à Mionica et dans le district de Kolubara en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (no SK 351). Présentation L'église a été construite en 1856, grâce à des citoyens de la ville et avec l'appui de Svetozar Nenadović, le fils de Mateja Nenadović, et de Jevrem Nenadović, le grand-père du poète Milan Rakić. Une inscription sur le mur de l'abside précise que le maître architecte de l'édifice était Teodor Teodorović de Šabac. Gravement endommagée lors d'un tremblement de terre en 1998, l'église a retrouvé sa fonction religieuse en 2000. L'église, monumentale, est caractéristique du style néo-baroque auquel se mêlent des éléments empruntés à l'architecture classique tardive. Elle est composée de trois parties, celle du narthex, celle de la nef et celle de l'autel. Elle est dépourvue de dôme. Un haut clocher avec des moulures en plâtre domine la façade occidentale. Elle abrite des icônes peintes par Lazar Krđalić et par d'autres maîtres des premières décennies du XIXe siècle. Une icône représentant saint Georges a été réalisée par Jeremija Mihailović. Les icônes représentant la Mère de Dieu et le Christ ont été peintes par Nikola Apostolović entre 1808 et 1810. Notes et références Voir aussi Monuments culturels du district de Kolubara Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Црква Вазнесења Христовог у Мионици

Црква Вазнесења Христовог у Мионици, саграђена 1856. године, има статус споменика културе. Мионица-почеци Предање каже да се Мионица неко време у средњем веку звала Тувари, а да је кнез Лазар насеље назвао Мали Срем, јер је био лепо дочекан од тамошњег властелина и био задивљен лепотом овога краја. Када је село од Турака опустело овде се доселио неки Живко из ужичке Мионице и пренео име свог родног села. Према списку села Ваљевске епархије 1735. године село Мионица је имало 15 домова, а по харачким тефтерима 1818-1821. године чак 38. Црква Храм је познат је по иконама “ваљевске сликарске школе” (Хаџи Рувим, Петар Николајевић Молер и др.) са краја 18. и почетком 19. века. Заштићена је као културно-историјски споменик. Торањ цркве је послужио Живојину Мишићу као осматрачница за време Колубарске битке 1914. године. Галерија Референце Види још Списак споменика културе у Колубарском округу Литература Завод за заштиту споменика културе Ваљево: Споменичко наслеђе Колубарског и Мачванског Округа. Ваљево. 2006. ISBN 978-86-904745-2-3. COBISS.SR 131307532 Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика
Bâtiment de la première pharmacie publique à Šabac

Le bâtiment de la première pharmacie publique à Šabac (en serbe cyrillique : Зграда Прве народне апотеке у Шапцу ; en serbe latin : Zgrada Prve narodne apoteke u Šapcu) se trouve à Šabac, dans le district de Mačva, en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 735). Présentation Le bâtiment, situé 23 rue Gospodar Jevremova, a été construit en 1928 pour le pharmacien Ilija Ranković sur un projet de l'architecte Aleksandar Janković. Le rez-de-chaussée est occupé par l'espace dédié à la délivrance des médicaments, par un laboratoire, un bureau et un entrepôt, tandis qu'au sous-sol se trouvent des pièces annexes ainsi qu'un puits pour la conservation du phosphore. À l'étage se trouvait la partie résidentielle de l'édifice et le grenier abritait une buanderie et une petite pièce supplémentaire. Le bâtiment se situe dans l'alignement dans la rue et dispose d'un passage qui conduit à une cour d'où l'on accède à l'étage supérieur. La façade sur rue est dominée une avancée centrale prononcée, plate au rez-de-chaussée et légèrement concave à l'étage. À l'étage se trouvent trois fenêtres séparées par une série de minces colonnettes cannelées. Plus haut, au niveau du toit, se trouve un attique qui prend la forme d'une balustrade encadrée par deux vases portés par des piliers ; à gauche et à droite de l'avancée centrale, les fenêtres sont ornées symétriquement de balcons. Encore aujourd'hui, le bâtiment abrite une pharmacie. La rue Gospodar Jevremovo (Gospodara Jevrema), où se trouve le bâtiment, est inscrite sur la liste des entités spatiales historico-culturelles protégées de la république de Serbie (identifiant no PKIC 67). Références Article connexe Monuments culturels du district de Mačva Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine
Зграда Прве народне апотеке

Зграда Прве народне апотеке се налази у Шапцу, у улици Господар Јевремова бр. 23., наменски пројектована и грађена зграда за потребе апотеке и становање власника. Зидана је за апотекара Илију Ранковића, а по пројекту архитекте А. Јанковића 1928. године. Уместо чувене апотеке, новембра 2018. године у зграду се уселила ТО Шабац, која је дуго била у Арамбрашића кући. Зграда има статус споменика културе од великог значаја. Изглед зграде Пројектована да служи као апотека, она је за своје време постигла високе стандарде за ту намену. Посебно је занимљива унутрашња организација простора приземног дела, где је смештен простор за издавање лекова са мецанином изнад. У подрумском делу су помоћне просторије, као и бунар за чување фосфора. Приземни део поред апотеке има лабораторију, канцеларију и магацински простор. Спратни простор је био намењен становању, а таван је имао перионицу и мању собу. Објекат је смештен на регулационој линији улице, са високим угаоним пролазом за двориште у коме се налази улаз за спратни део објекта. Улична фасада је решена са наглашеним централним ризалитом, благо конвексним у спратном делу и равно решеним у приземном делу и меценини, где је целом ширином и висином провучено стаклено платно у металном раму. Спратни део ризалита је са три прозорска отвора међусобно одвојена танким полуобличастим стубићима. У врху, у нивоу крова је атика као балустрада оивичена са два стуба која носе вазе. Лево и десно од ризалита улична фасада је решена симетрично, са два балкона на спратном делу. Види још Списак споменика културе у Мачванском округу Референце Литература Завод за заштиту споменика Ваљево: Споменичко наслеђе Колубарског и Мачванског Округа. Ваљево. 2006. ISBN 978-86-904745-2-3. COBISS.SR 131307532 Спољашње везе Улица Господар Јевремова, Шабац Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара
Парк Милутин Миланковић

Парк Милутин Миланковић је парк у урбаном делу Београда, на општини Савски венац у делу познатом као Западни Врачар. Налази се између улица Тиршове, Пастерове и Булевара ослобођења, преко пута Универзитеске дечје клинике. Настанак парка Парк је изграђен током педесетих година ХХ века и окружује зграду Прве српске опсерваторије. Некадашњи назив ове зелене површине је „Стара Звездара“. Изглед парка Парк је четвртастог облика ширине око сто и дужине до 150 метара. Обновљен је 2010. године и понео је тренутно име, по српског научнику Милутину Миланковићу. Он је радио у некадашњој Првој српској метеоролошкој опсерваторији у чијом згради се налази данас Центат за климатске промене „Миланковић“. Овде се налази Споменик Милутину Миланковићу у Београду. Спољашње везе www.blic.rs Milutin Milanković dobija svoj park (језик: српски) www.danas.rs Rekonstruisan park „Milutin Milanković” (језик: српски)
Црква Светог Симеона Мироточивог (Нови Београд)

Црква Светог Симеона Мироточивог на Новом Београду је српска православна црква, саграђена у блоку 26, на простору између Београдске Арене и Палате Србија (бивша зграда СИВ-а). Припада Београдско-карловачкој архиепископији. Храм је посвећен српском владару Стефану Немањи, кога Српска православна црква слави као Светог Симеона Мироточивог. Историјат градње Петокуполна црква на Новом Београду површине је од око пет стотина квадратних метара. Изграђен је по пројекту арх Љубице Бошњак. Темеље овог храма освештао је 2007. године блаженопочивши Патријарх Павле. На главној куполи је позлаћени крст висине око пет метара. Предвиђено је да се постави још пет оваквих, нешто мањих, крстова на преостале четири куполе храма и на високи витки звоник. Патријарх српски Иринеј освештао је 13. новембра 2011. године звона и крстове која су овом новоподигнутом храму поклониле породице Старчевић, Малбашић, Ребреновић, Трифковић и Петровић Старешине храма Протојереј-ставрофор Радич Радичевић (2007—2022) Архимандрит Данило (Гаврановић) (2022— ) Галерија Референце Спољашње везе Црква Светог Симеона Мироточивог на веб-сајту Instagram Црква Светог Симеона Мироточивог на веб-сајту Facebook