NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Монастырь Старо-Хопово

Монастырь Старо-Хопово (серб. Манастир Старо Хопово, также именуется «старый монастырь», серб. стари манастир) — недействующий монастырь Сремской епархии Сербской православной церкви, один из монастырей Фрушской Горы. Располагается в автономном крае Воеводина на небольшом изолированном плато к востоку от Монастыря Ново-Хопово. Является памятником культуры Сербии исключительного значения. История Согласно традиции, монастырь был основан деспотом Джордже Бранковичем в конце XV века (1496—1502 гг.), а первое упоминание о монастыре относится к 1545—1546 годам. Впрочем, предание говорит об это довольно нечётко, поэтому и сегодня этот вопрос остается открытым. Оба одноименных монастыря, Старо-Хопово и Ново-Хопово имели почти одинаковую историю. Монастыри были построены одним и тем же ктитором Георгием Бранковичем (в монашестве Максимом), а монастырские церкви долгое время были посвящены одном святому. Оба монастыря находятся на одной земле и пользовались одинаковыми привилегиями. При том, что Старо-Хопово всегда был меньшим и более бедным монастырём — его ещё называли «манастирчић». Первоначальная деревянная церковь с черепичной крышей, посвящённая святому Николаю, которую, как полагают, и построил деспот Джордже Бранкович, не сохранилась. Она была полностью разрушена во время землетрясения 1751 года. Вместо старой деревянной церкви уже в 1752 году была построена каменная выросла новая каменная, посвященная святому Пантелеимону. Новопостроенная церковь вымощена кирпичом и покрыта дубовой дранкой. Это было во времена заслуженного архимандрита Кира Захария Миливоевича из Хопова, многолетнего игумена. Он изменил святого покровителя нового храма, чтобы отличить его от Ново-Хопова, и взял Пантелеймона в качестве покровителя храма - своего «заветного защитника». В описании фрушскогорских монастырей 1753 года Старое Хопово упоминается как метох (подворье) монастыря Новое Хопово. В это время церковь была не расписана, а просто окрашена в белый цвет, иконостаса также не было. Однонефная церковь с куполом была богато украшена резным иконостасом и расписана с 1793 по 1800 год иришским художником Ефремом Исайловичем. Во время Второй мировой войны иконостас был разграблен и демонтирован, а монастырские кельи разрушены. В настоящее время идёт реконструкция монастыря. Ссылки Ново Хопово. Старо Хопово Novo i Staro Hopovo - darovi Brankovića
Манастир Старо Хопово

Манастир Старо Хопово је манастир у Епархији сремској Српске православне цркве. Налази се у источном делу Фрушке горе, на 2 km удаљености од манастира Ново Хопово. Историја Оба истоимена, суседна манастира, Старо и Ново Хопово имају готово истоветну историју. Манастире је подигао исти ктитор Бранковић, а манастирске цркве су дуго имале истог патрона. Оба манастира су на истом грунту и деле исте привилегије. С тим да је Старо Хопово увек мањи и сиромашнији манастир — називан и „манастирчић”. Манастирска црква је првобитно била посвећена Светом Николи, а касније у 18. веку Светом Пантелејмону. Према предању манастир је основао деспот Ђорђе Бранковић крајем 15. века, (1496—1502), а први запис о манастиру је из 1545—1546. године. Старо Хопово је 1753. године био филијала Новог Хопова или „Хопова”, а њиме руководи новохоповски игуман. Старе дрвене црква срушена је у земљотресу 1752. године. Новоизграђена црква је патосана циглом, а покривена храстовом шиндром. Било је то у време заслужног хоповског архимандрита Кир Захарија Миливојевића, дугогодишњег игумана. Он је дао да се промени патрон новог храма, да би се разликовао од Новог Хопова, а узео је за храмовног — свог „заветног заштитника” Пантелејмона. Од старе цркве је остала незаштићена часна трпеза, коју су морали или пренети у нови храм или закопати у земљу. Мошти Светог Теодора Тирона пренете су из Старог у Ново Хопово, где се и данас налазе. Претходно је игуман Захарије нашао бечејског поседника Михајла Чокића, да плати (513 форинти) израду уметнички израђеног ћивота од ораховине, у које су мошти 1747. године похрањене. У малој једнобродној цркви налазио се барокни иконостас велике вредности, на коме је престоне иконе сликао иришки иконописац самоук Јефрем Исајловић 1793. године. Сачуване су иконе које је је радио иконописац Јанко Халкозовић. Приликом пописа 1753. године уз манастирски храм је био манастирски „дом” (конак) који су чиниле две монашке ћелије и трпезарија. По правилу новохоповски игуман је редовно слао из Новог Хопова по два калуђера, да извесно време ту бораве и службују; на смену. Манастир тада био сиромашан, са мајданом пешчара камена (отворен 1856), четири воденице и ливаде од пет коса. Током Другог светског рата, Фрушка гора и уједно манастир нашли су се у саставу Независне Државе Хрватске. Усташе су оштетиле и демонтирале иконостас, а манастирски конак разрушиле. Поново је манастир Старо Хопово оживео 2008. а отворен је 2014. године. Седамдесет година је био напуштен (пред Други светски рат) па оштећен, у рушевинама. Остао је мушки манастир, а манастиром руководи архимандрит Атанасије Гатало, са монасима. У близини се налази капелица над старим извором потока Јеленца — Извор Старо Хопово. Галерија Референце Спољашње везе Манастир Старо Хопово — Фрушкаћ Манастир Старо Хопово
Staro Hopovoklostret

Staro Hopovoklostret (serbisk kyrilliska: Манастир Старо Хопово; latinska: Manastir Staro Hopovo; kyrkslaviska: Монасты́рь Старо-Хопово), också kallat Gamla klostret, är ett serbisk-ortodoxt kloster beläget på den östra delen av berget Fruška Gora i provinsen Vojvodina i norra Serbien. Staro Hopovoklostret är ett av de minsta och mest isolerade klostren på Fruška Gora. Det tillhör Srems eparki (eparki är Östortodoxa kyrkans motsvarighet till stift). Historik Ursprungliga klosterkyrkan Enligt legenden byggdes Staro Hopovoklostret av Đorđe Branković mellan åren 1496 och 1502. I historiska källor nämndes klostret för första gången i osmanska skrifter i mitten av 1500-talet, medan det nämndes lite tidigare i serbiska skrifter. Klostrets ursprungliga kyrka var gjord av trä och var helgad åt Helige Nikolaus av Myra. Den förstördes i en jordbävning år 1751. Nuvarande klosterkyrkan Den nuvarande kyrkan började att byggas år 1752 och stod klar år 1756. Den är helgad åt Helige Pantaleon och invigdes år 1760. Under andra världskriget (1939–1945) blev kyrkan allvarligt skadad och ikonostasen blev delvis bränd. Den första liturgin sedan andra världskriget firades i kyrkan på midsommardagen år 2006. Restaureringar/renoveringar och klocktornet År 1957 påbörjades restaureringar av kyrkan, då den täcktes med återvunna takpannor. Mellan åren 2001 och 2006 genomgick kyrkan renoveringar. Under de senaste två decennierna (år 2022) har kyrkan genomgått renoveringar, vilket innebar att den fick nyare och fräschare utseende. Klocktornet byggdes mellan åren 2008 och 2011. Klosterkyrkan Klostret är gjort av huggen sten och tegel. På insidan finns en snidad ikonostas från den andra halvan av 1700-talet, som tillverkades av Thomas Firtler. Under den första halvan av 1800-talet förgylldes den. Man tror också att en del av dess ikoner målades av Jefrem Isajlović. Väggmålningarna utfördes av Borislav och Marija Živković på bekostnad av Stojko Draganić från Novi Sad. Övrigt Ungefär två kilometer nordost från Staro Hopovoklostret finns Novo Hopovoklostret. Bilder Se även Östortodoxa kyrkan i Serbien Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Staro Hopovoklostret. Stiftets hemsida
Свети Дух (Крагуевац)

„Свети Дух“ (на сръбски: Силаску Светог Духа на апостоле, Стара црква) е православна църква в Крагуевац, изградена в 1818 година. В двора на църквата, която според преданието била първата изградена по тези земи църква по-висока от местната джамия (тогава все още Смедеревския санджак бил във васална зависимост от османския султан), са се провеждали на открито импровизираните народни събрания на християните от санджака, т.нар. Стара скупщина. Именно там, в двора на тази Стара църква, пред Старата скупщина е прогласена през 1835 г. първата конституция на прогласеното в Ташмайдан 5 години по-рано автономно Княжество Сърбия. Галерия Източници Александар Тодоровић: Туристичка валоризација Милошеве и Саборне цркве у Крагујевцу
Iglesia de la Venida del Espíritu Santo (Kragujevac)

La Iglesia de la Venida del Espíritu Santo (en serbio cirilizado, Црква Силаску Светог Духа на апостоле у Крагујевцу) es un templo ortodoxo serbio en Kragujevac, Serbia.​ Conocida con el sobrenombre de "la antigua iglesia" (Стара Црква) es el edificio de mayor antigüedad conservado en Kragujevac. Fue erigido por orden del príncipe Miloš Obrenović en 1818 como iglesia de la corte, dedicada a la Venida del Espíritu Santo. El proyecto fue obra del bosníaco Milutin Gođevac, aunque la finalización de los trabajos corrió a cargo de un italiano, Giuseppe di Antonio. Estilísticamente ecléctica, no obstante, depende fundamentalmente de los parámetros estéticos del arte neobizantino. Entre 1831 y 1835 fue iglesia metropolitana. Durante el siglo XIX, el cementerio de la iglesia fue utilizado como asamblea nacional, siendo allí donde se aprobó la Constitución de Sretenje en 1835, y se proclamó la independencia del Principado de Serbia en 1878. El campanario es obra de Jovan Ilkić y data ya de fines del siglo XIX (1897) y se le añadió un nártex en 1907.​ Referencias
Église de la Descente-du-Saint-Esprit-sur-les-Apôtres de Kragujevac

L'église de la Descente-du-Saint-Esprit-sur-les-Apôtres de Kragujevac (en serbe cyrillique : Црква Силаску Светог Духа на апостоле у Крагујевцу ; en serbe latin : Crkva Silasku Svetog Duha na apostole u Kragujevcu) est une église orthodoxe serbe située à Kragujevac et dans le district de Šumadija en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie (identifiant no SK 452). L'église, également connue sous le nom de « vieille église » (Stara crkva), est classée en même temps que la vieille assemblée ; elle fait également partie de l'ensemble urbanistique du Milošev venac qui, dans la ville de Kragujevac, est inscrit sur la liste des entités spatiales historico-culturelles de grande importance en Serbie (identifiant no PKKC 15). Présentation L'église a été construite entre 1818 et 1820, à l'emplacement d'un ancien cimetière ; Milutin Gođevac, originaire de Bosnie est mentionné comme son principal constructeur. Elle a été fondée par le prince Miloš Obrenović. Sur le parvis de l'église étaient lus et proclamés les édits du sultan ottoman. En 1835, l'assemblée de la Chandeleur y proclama la première constitution serbe. Toutes les réunions de l'Assemblée se sont tenues sur ce parvis jusqu'en 1859, quand fut construit le bâtiment de la vieille assemblée. De plan rectangulaire, l'église est constituée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire ; la zone de l'autel est élargie par des absides latérales. Dédiée à la Descente du Saint Esprit, elle a été plusieurs fois remaniée. Des cloches y ont retenti pour la première fois en 1829. En 1907, l'ancien clocher en bois a été remplacé par un nouveau clocher conçu selon un projet de Jovan Ilkić qui, à l'instar de Svetozar Ivačković et Vladimir Nikolić, était un élève de Theophil Hansen, un représentant de l'art néo-byzantin. Notes et références Article connexe Monuments culturels du district de Šumadija Liens externes Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Стара црква у Крагујевцу

Стара (Придворна) црква у Крагујевцу се као део културно-историјског комплекса „Милошев венац“, налазе као јединствена целина на списку непокретног културног добра као споменик културе од великог значаја. Стара (Придворна) црква Стара (Придворна црква) је подигнута 1818. године, на месту некадашњег гробља. Као ктитор храма Кнез Милош Обреновић је ангажовао најбоље мајсторе нити жалио средства за изградњу. Црква је посвећена Силаску Светог Духа на апостоле. Задужбина кнеза Милоша реконструисана је неколико пута. Године 1829. први пут су зазвонила звона са ове цркве. Стара црква је била прва митрополитанска, катедрална и дворска црква у ослобођеној Србији. У њеној порти су прокламоване готово све важне одлуке за српски народ, хатишерифи, устави. Ту је одржана Сретењска скупштина 1835. године на којој је донет Први српски Устав. Сва скупштинска заседања до 1859. године су одржавана у порти цркве, а од те године у новоизграђеној скупштинској згради. Зграда старе скупштине Зграда старе скупштине је подигнута 1859. скупштинско здање у порти старе цркве, крај места где су се одржавала прва скупштинска заседања и где је 1835. обнародован први српски устав – Сретењски. Подигнута је као приземна грађевина правоугаоне основе, плитких темеља од ломљеног камена, зидова од опеке, поједностављеног изгледа, без декоративних елемената осим плитких пиластара. Сала за заседања замишљена је као пространа дворана са стубовима. зграда је од посебног значаја за историју српског народа, јер је прва ове врсте подигнута у Србији. У њој су одржана заседања и донете одлуке које су утицале на развој историјских догађаја и судбину државе и народа, као објављивање рата Турској 1876. и саопштавање услова Берлинског конгреса о независности Србије и територијалном проширењу. Грађевина је временом претрпела веће промене, па је после конзерваторских радова 1984–92. и 1998. овде смештена стална музејска поставка. Галерија Види још Списак споменика културе у Шумадијском округу Споменик културе од великог значаја Нова црква (Крагујевац) Запис липа код старе цркве (Крагујевац 1) Напомене Напомена: Садржај овог чланка је једним делом или у целости преузет са http://www.sanu.ac.rs. Носилац ауторских права над материјалом је дао дозволу да се исти објави под слободном лиценцом. Доказ о томе се налази на OTRS систему, а број тикета са конкретном дозволом је 2009072410055859. Референце Спољашње везе „Стара црква у Крагујевцу — Споменици културе у Србији”. САНУ. Ђокић, Небојша. . „Стара црква у Крагујевцу и стварање модерне српске државе”. Каленић (2/2019): 27—30. Архивирано из оригинала 14. 6. 2023. г.. Александар Тодоровић: Туристичка валоризација Милошеве и Саборне цркве у Крагујевцу Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Споменица - Два века старе цркве у Крагујевцу (1818 - 2018) Стара црква и зграда скупштине "Коло", 1. април 1944 (фото)
Monastère de Bođani

Le monastère de Bođani (en serbe cyrillique : Манастир Бођани ; en serbe latin : Manastir Bođani) est un monastère orthodoxe serbe situé dans la région de la Bačka, province de Voïvodine. Il se trouve à proximité du village de Bođani, dans la municipalité de Bač. Il dépend de l'éparchie de Bačka et est inscrit sur la liste des monuments d'importance exceptionnelle de la république de Serbie (identifiant no SK 1013). Présentation Le monastère de Bođani a été fondé en 1478. Un grand nombre des fresques de l'église sont dues au peintre Hristofor Žefarović. Notes et références Bibliographie Aleksandar Krstić et Adrian Magina, « The Belmužević Family: The Fate of a Noble Family in South-East Europe During the Turbulent Period of the Ottoman Conquest (the 15th and First Half of the 16th Centuries) », Revue des études sud-est européennes, vol. 59,‎ 2021, p. 105-123 (lire en ligne) Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Monuments culturels du district de Bačka méridionale Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Manastir Bođani

Bođani su srpskopravoslavni samostan (manastir) (srp. Манастир Бођани) u Bačkoj, AP Vojvodina, Srbija. Nedaleko je od sela Bođana, općina Bač. Osnovan je 1478. godine. Brojne freske u crkvi djelo su slikara iz 18. stoljeća Hristofora Žefarovića. 1990. godine proglašen je spomenikom kulture od izuzetnog značaja i pod zaštitom je Republike Srbije. Vanjske poveznice Bač[neaktivna poveznica] Manastir (srp.)
Klooster Bodani

Het Klooster Bodani (Servisch: Манастир Бођани, Manastir Bođani) is een Servisch-orthodox klooster gelegen in de regio Bačka in de noordelijke Servische autonome provincie Vojvodina. Het ligt in de gemeente Bač. Het klooster werd gesticht in 1478. Veel van de frescos in de kerk zijn het werk van de schilder Hristofor Zhefarovich. Literatuur Krstić, Aleksandar, Magina, Adrian (2021). The Belmužević Family: The Fate of a Noble Family in South-East Europe During the Turbulent Period of the Ottoman Conquest (the 15th and First Half of the 16th Centuries). Revue des études sud-est européennes 59: 105-123. Gearchiveerd op 27 mei 2023.
Monaster Bođani

Monaster Bođani – prawosławny męski klasztor położony w odległości 15 km od Baču. Monaster został założony w 1478, według tradycji na pamiątkę uzdrowienia kupca o imieniu Bogdan, który miał odzyskać wzrok po przemyciu oczu w miejscowym źródle. Pierwotne budynki klasztorne zostały jednak zniszczone przez Turków. Odbudowany monaster przetrwał do powstania Rakoczego, gdy został ponownie zrujnowany. W 1722 wzniesiono istniejącą do dzisiaj główną cerkiew klasztorną; reprezentuje ona styl barokowy. W 1739 Hristofor Žefarović wykonał w niej freski. Na początku lat 90. XX wieku klasztor zamieszkiwały przez krótki czas mniszki, po czym na nowo stał się on monasterem męskim, filią monasteru Kovilj. Święto patronalne klasztoru przypada w uroczystość Wprowadzenia Matki Bożej do Świątyni. Przypisy
Монастырь Боджани

Монастырь Боджани (серб. Манастир Бођани) — монастырь Сербской православной церкви в селе Боджани (Бачка, Воеводина). Монастырь был основан купцом Богданом из Далмации в 1478 году. После разорения со стороны турок, в 1555 году он был обновлен. В 1695 году церковь вновь была разорена, но три года спустя её восстановили. Современную церковь в XVII столетии построил Михайло Темешварлия из Сегеда. В 1991 году, во время войны в Хорватии, монастырь был подвергнут минометному обстрелу со стороны хорватских войск. После 1991 года монастырь некоторое время был женским, но сейчас в нем проживают монахи из Ковина. См. также Сербская Православная Церковь Ссылки Описание монастыря (недоступная ссылка)
Манастир Бођани

Манастир Бођани је манастир Српске православне цркве. Налази се у селу Бођани у општини Бач. Припада Епархији бачкој, а посвећен је Ваведењу. Представља непокретно културно добро као споменик културе од изузетног значаја. Историја Манастир је основан 1478. године у тадашњој Угарској. Оснивач манастира био је извесни трговац Богдан из Далмације. Настанак манастира везан је за легенду која каже да је трговац Богдан оболевши изненада од очију, стао на месту извора код данашњег храма, умио се и помолио Богородици, заветовавши се да ће подићи храм посвећен Богородици ако му се исцели вид. Када му се здравље повратило он је извршио свој завет, те је преко кнеза Димитрија Јакшића затражио писмено одобрење од краља Матије Корвина који је одобрио градњу храма. Сазидао је манастирске ћелије и купио земљу. По свом ктитору Богдану манастир је добио име Бођани. Са Турским освајањима 1526. године, страдао је и овај манастир. У манастиру су 25. јануара 1756. године били: игуман Јоасаф Стефановић (из Сенте), јеромонах Јанићије Томашевић (из Крагујевца) и јеромонах Ефрем (из Сегедина. Поменута два калуђера били су пострижени у манастиру Ресави. Манастирски живот је обновљен 1578. године са повратком бођанских калуђера. Тада је подигнута црква од дрвета, која је страдала крајем 17. вијека у доба цара Леополда Првог. Недуго после разарања црква је обновљена 1698. али је она страдала у поплавама 1711. године. Садашњост Данашња црква је подигнута 1722. године, а подигао је током 17. века Михајло Темишварлија из Сегедина, о чему сведочи натпис изнад улазних врата на западном зиду. Та црква је била четврта која је изграђена на том мјесту. Конак и црква су изграђени у барокном стилу, док је живопис насликао Христофор Жефаровић. У конаку се налазио музеј, који је био богато опремљен и у коме су се налазили разни гравири, уљане слике, црквене посуде и другим предметима. У овом манастиру се чувају и неки предмети донети из манастира Манасија. Манастир је од свог оснивања, па до 1991. био мушки, а од тада га преузимају монахиње. На лепоту овог манастира доста утиче и лепо уређен парк са протом. У склопу манастира се налази и неколико хектара шуме и воћњака. После преузимања од страна монахиња, манастир је опет враћен монасима 2002. године, и у њему тренутно бораве монаси: Захарија(Прокић), Пимен(Павловић) и искушеник Душко(Мирић). Уз манастир Бођани, манастири на подручју Бачке су манастир Ковиљ, манастир Светог Стефана у Сомбору и Манастир Васкрсења Христова код Каћа. Галерија Референце Литература Микић, Олга (2007). Манастир Бођани. Нови Сад: Платонеум. ISBN 978-86-85869-12-9. Спољашње везе Манастир Бођани на порталу СПЦ Манастир Бођани на презентацији општине Бач Укратко о манастиру Бођани Лепосава Шелмић: Иконе манастира Бођана из прве половине 18. века О манастиру на сајту Манастири-Цркве После литургије у прелепи врт („Политика”, 18. април 2018)
Église Saint-Jean-Baptiste de Petrovčić

L'église Saint-Jean-Baptiste de Petrovčić (en serbe cyrillique : Црква Светог Јована Претече у Петровчићу ; en serbe latin : Crkva Svetog Jovana Preteče u Petrovčiću) est une église orthodoxe serbe située à Petrovčić, sur le territoire de la ville de Belgrade et dans la municipalité de Surčin en Serbie. Elle est inscrite sur la liste des monuments culturels protégés de la république de Serbie (identifiant no SK 1953) et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation L'église a été construite en 1845, à l'emplacement d'une église antérieure elle-même bâtie probablement au XIIe siècle ou au début du XIIIe siècle, ce qui en ferait l'une des plus anciennes de Syrmie. De style néo-baroque, elle est constituée d'une nef unique prolongée par une abside demi-circulaire. À l'ouest, le narthex est surmonté d'un clocher de trois étages. Les influences néo-classiques sont notamment visibles dans la décoration de la façade occidentale, avec des corniches moulurées, qui la rythment horizontalement, et des pilastres avec des chapiteaux encadrant des niches surmontées d'arcs en plein cintre et un petit fronton triangulaire central. Ces caractéristiques rendent l'édifice caractéristique de la transition entre le baroque et le classicisme en Voïvodine. À l'intérieur, l'iconostase a été réalisée en 1905 par l'atelier de Nikola Ivković, un graveur sur bois de Novi Sad. Les icônes qui la décorent, tout comme les fresques de l'édifice, sont l'œuvre d'un artiste inconnu. Notes et références Article connexe Monuments culturels de la ville de Belgrade Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe