Brankov most

Brankov most (srbsko Бранков мост, latinizirano: Brankov most) je drugi največji most (za Gazelo) v Beogradu v Srbiji, ki povezuje mestno središče z Novim Beogradom čez reko Savo. Zgrajen je bil leta 1956 na temeljih mostu kralja Aleksandra iz leta 1934, ki je bil uničen med drugo svetovno vojno, in je kot edini cestni most v tistem času ponovno povezal Beograd in Zemun. Po več uradnih in neuradnih imenih se je sedanje ime ohranilo po Brankovi ulici, ki se razteza na most iz smeri starega dela Beograda. Lokacija Na desnem (vzhodnem) bregu se most začne pri Savskem pristanišču, nad Karađorđevo ulico, osrednjo ulico v soseski Savamala. Most je podaljšek Brankove ulice, ki ga ločuje od soseske Kosančićev venac na severu in Zeleni venac na jugu. Skozi predor Terazije ga Brankova ulica neposredno povezuje s središčem mesta. Na levem (zahodnem) bregu most vstopa v Novi Beograd med soseskama Staro Sajmište na jugu in Ušće na severu. Razteza se v Bulevar Mihajla Pupina, ki poteka med stolpom Ušće in hotelom Hyatt Regency Belgrade, ga povezuje z Novim Beogradom in se nadaljuje do soseske Zemun. Ime Uradno ime mostu med komunistično vladavino je bilo Most bratstva in enotnosti (Most bratstva i jedinstva), vendar se to ime ni nikoli prijelo. Meščani so ga imenovali Savski most, Zemunski most in most na Brankovi ulici, saj je most podaljšek Brankove ulice, poimenovane po Branku Radičeviću, srbskem romantičnem pesniku. Slednje ime se je pogovorno skrajšalo na Brankov most in ime je prevladalo. Urbana legenda pravi, da je most dobil ime po pisatelju Branku Ćopiću, ki je leta 1984 storil samomor s skokom z mostu. Uradno, administrativno ime je: Most čez Savo v podaljšku Brankove ulice. Zgodovina Most je bil zgrajen leta 1956, kot nadomestilo za nekdanji verižni most kralja Aleksandra (zgrajen v skupnem podjetju Gutehoffnungshütte in Société de Construction des Batignolles), ki je bil odprt 16. decembra 1934 in razstreljen leta 1941. Most dejansko uporablja spodnje dele stebrov nekdanjega mostu (ki jih je Ivan Meštrović okrasil z dvema paroma armiranega betona v srbsko-bizantinskem slogu) kot zunanje omejitve za svoja dva sekundarna razpona. Dolg je 450 m, izdelan je kot neprekinjen jekleni škatlasti nosilec, z osrednjim razponom 261 m in stranskimi razponi po 81 m. Dnevno ga prečka skoraj 90.000 vozil, prometni zastoji pa so pogosti. Za prvotnim projektom mostu stoji nemško podjetje MAN. Projekt podvojitve zmogljivosti mostu je v sedemdesetih letih prejšnjega stoletja izvedlo beograjsko podjetje Mostprojekt. Vodja projektne skupine je bil Danilo Dragojević. Od konca del leta 1979 ima most dvosmerni vozni pas s tremi pasovi v obe smeri in je dejansko sestavljen iz dveh ločenih konstrukcij v vsaki smeri. V medvojnem obdobju so tramvaji povezovali Beograd z Zemunom prek mostu kralja Aleksandra I. Po vojni, v petdesetih letih prejšnjega stoletja, je bila splošna ideja, da bi trolejbusi prevzeli glavno vlogo v javnem prevozu. Proga do Zemuna je bila odprta leta 1956, sčasoma pa so čez most nastale tri proge: linija 14 – Zeleni Venac-Gornji Grad (Zemun) (ki je veljala za naslednico predvojne tramvajske proge), linija 15 – Zeleni Venac-Novi Grad (Zemun) in linija 16 – Zeleni Venac-Pohorska, Novi Beograd. Proge so bile zaprte leta 1973. Vendar pa od leta 2017 čez most vozi več kot 25 avtobusnih linij javnega prevoza. Dvigalo za kolesa, ki neposredno povezuje sprehajališče ob Savi in ​​kolesarsko stezo čez most, je zasnoval Milutin Gec in zgradil leta 2004. Rekonstrukcija v letu 2010 Poleti 2013 je leva pešpot in kolesarska pot začela kazati znake propadanja. Kmalu je bila pot popolnoma zaprta. Mestna oblast je več let ignorirala proteste državljanov, ki so želeli, da se pot popravi in ​​ponovno odpre. Uprava je trdila, da v proračunu ni sredstev in da se zdi, da poti ni mogoče preprosto popraviti. Namesto tega je bilo treba celotno levo stran popolnoma prenoviti. Poleti 2015 je župan Beograda Siniša Mali napovedal, da bo mesto težavo odpravilo, vendar je bil razpis objavljen oktobra 2016, novembra pa je bilo izbrano podjetje Mostogradnja. Konec februarja 2017 je bila z Mostogradnjo podpisana pogodba v vrednosti 210 milijonov dinarjev (1,75 milijona evrov). Mali je trdil, da je bila študija opravljena leta 2014 in da je pokazala, da je stanje slabše, kot se je prej mislilo. Vendar je Mali šele junija 2017 napovedal pripravljalna dela. Rok je bil določen na 260 dni od začetka pravih del. Popravilo se je začelo v začetku julija 2017, štiri leta po zaprtju poti, rok pa se je skrajšal na 180 dni, vendar ga je župan nato še skrajšal, rekoč, da bo končano do oktobra ali novembra 2017. Mali je tudi napovedal, da bodo organizirane tri izmene. Že avgusta, mesec dni kasneje, je bilo očitno, da se na mostu ne dogaja veliko. Mali je dejal, da je mesto premestilo dovoljenje, a po kritikah je bila obnova odložena. Mali je napovedal nov rok, konec leta 2017, a ga je nekaj dni pozneje spet spremenil na 2–2,5 meseca. Kljub pospešitvi je bilo že oktobra očitno, da most ne bo končan do konca leta. Istega meseca je mestni upravitelj Goran Vesić napovedal, da bo most v celoti končan do konca marca 2018 oziroma v prvotno načrtovanih 9 mesecih. Na koncu so bili vsi vozni pasovi odprti 9. februarja 2018, po petih letih pa so bila dela v celoti končana, pešpot in kolesarska steza pa odprti 31. maja 2018. Značilnosti Dekorativni elementi Nikolaja Krasnova na preostalih stebrih mostu kralja Aleksandra so preživeli obe bombardiranji, vendar so jih nove oblasti v 1960-ih odstranile. Junija 2020 je bilo napovedano, da bodo na stebrih poustvarili dekorativne grbe. Most si je pridobil zloglasen sloves mostu samomorilcev. Vsako leto približno 40 ljudi poskuša storiti samomor s skokom z Brankovega mostu. Hiša arhitekture Konec leta 2010 je mestna uprava napovedala načrte za preureditev stavbe Španske hiše, ki stoji skoraj pod mostom na stari beograjski strani, v Hišo arhitekture. Leta 2019 je bila stavba v postopku restitucije vrnjena lastnikom pred drugo svetovno vojno, zato se je mesto odločilo, da namesto tega uporabi masivni steber mostu. V notranjosti stebra je na 400 m2 prostora, v dveh nadstropjih, prostor za razstavni prostor in umetniške delavnice. Policijska garaža Pod novobeograjsko stranjo mostu je garaža na prostem za vozila Ministrstva za notranje zadeve. Parkirišče obsega površino 3000 m2 in se večinoma uporablja za preobremenjena vozila. Septembra 2019 je bilo napovedano, da bo območje preurejeno v Muzej avtomobilov in Muzej Ministrstva za notranje zadeve. Muzej avtomobilov se trenutno nahaja v središču Beograda, na ulici Majke Jevrosime, vendar bo stavba, v kateri je, v postopku restitucije vrnjena lastnikom pred drugo svetovno vojno. Večje območje bo omogočilo razstavo več kot 50 avtomobilov, kar je število v sedanjem muzeju. Ker so se ulice in poti v sosednji soseski Ušće uporabljale za reli dirke, jih je mogoče uporabiti tudi za revijalne dirke, ki jih organizira muzej. Nova garaža bo v skupni lasti mesta in države. Še vedno ni znano, ali bo sedanja garaža pod mostom zgolj adaptirana ali popolnoma porušena in namesto nje zgrajen drug objekt.[21] Ker je zbirka avtomobilov pripadala Bratislavu Petkoviću, dramatiku in nekdanjemu ministru za kulturo, je mesto po njegovi smrti maja 2021 napovedalo, da bo bodoči muzej poimenovan po njem. Maja 2022 je bilo objavljeno, da ministrstvo opušča idejo o muzeju pod mostom. Poleg tega je mesto napovedalo tudi, da bo Muzej avtomobilov verjetno ostal na sedanji lokaciji, saj pogajanja z novimi lastniki stavb potekajo v dobri smeri. Sklici Zunanje povezave Fanovi "Stonsa" opasno zaljuljali Brankov most Blic, 17 July 2007 Policija nije dala da večeraju na Brankovom mostu