NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Новосадски сајам

Новосадски сајам је предузеће за управљање догађајима у Новом Саду, које организује један од највећих пољопривредних сајмова у југоисточној Европи. Новосадски сајам организује и друге изложбе, нпр. технологије и финансија, као и конгреса и изложби, што годишње у град доведе укупно око милион посетилаца. Историја Настао је на темељима футошких и новосадских вашара и занатских изложби из 19. века. У августу 1923. одржана је прва Пољопривредна изложба. Новосадски сајам је 1958. године примљен у Унију мећународних сајмова на конгресу у Солуну. Први сајам под окривљем светске сајамске породице одржан је 1959. године. Од 1990. године постао деоничарско друштво. Површина сајмишта је 300.000 m2 изложбеног простора, од чега је 48.000 m2 површина павиљона. Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Orphelinat de Belgrade

L'orphelinat de Belgrade (en serbe cyrillique : Дом сиротне деце ; en serbe latin : Dom sirotne dece) est une institution située à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Savski venac. Construit entre 1887 et 1892, il est inscrit sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation L'orphelinat de Belgrade, situé 72 rue Svetozara Markovića, a été construit entre 1887 et 1892, selon des plans de l'architecte viennois Anton Haderer, dans un style académique typique du XIXe siècle. L'établissement a été financé par la Société pour l'éducation et la protection des enfants, créé en 1879, ainsi que par les contributions des citoyens de la ville de Belgrade. De 1887 à 1918, l'orphelinat a hébergé, instruit et éduqué notamment à des enfants orphelins de guerre. L'orphelinat a été reconnu comme une institution éducation par la principauté de Serbie puis par le royaume de Yougoslavie. Le bâtiment est doté d'un rez-de-chaussée et d'un étage. La façade principale est particulièrement ornée ; elle possède une entrée centrale composée de colonnes soutenant un tympan triangulaire ; deux avancées, formant pavillon, sont situées à chaque angle et accentuent la symétrie de l'ensemble. Cette façade est, au niveau du toit, surmontée d'un grand tympan à trois pans. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Savski venac Portail de Belgrade Portail de l’éducation Portail de la protection du patrimoine
Дом сироте деце

Дом сироте деце се налази у Београду, у улици Светозара Марковића број 72, на територији градске општине Савски венац. Представља непокретно културно добро као споменик културе. Архитектура зграде Зграда је саграђена по пројекту бечког архитекте Антона Хадерера у времену од 1887. до 1892. године. Обликована је у духу академизма 19. века, складних пропорција и солидне занатске израде. Зграду је подигло Друштво за васпитање и заштиту деце, основано 1879. године, од добровољних прилога грађана Београда као Дом сиротне деце. Од 1887. до 1918. године у овом Дому су смештена, школована и васпитавана ратна сирочад и напуштена деца са територије српске, а касније и југословенске државе. Као васпитна установа, била је необично цењена у своје време. Одиграла је велику улогу у збрињавању и васпитавању деце без родитеља и њиховој социјализацији. Зграда је у потпуности сачувала архитектонске форме и диспозицију простора у коме је током последње две деценије прошлог и три деценије 19. века деловала ова хуманитарна и друштвено корисна установа за заштиту деце. Види још Списак споменика културе у Београду Дечја заштита Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Републички завод за заштиту споменика културе-Београд/База непокретних културних добара "Политика": 21. мај 1937 и 6. мај 1938
Palác Anker (Bělehrad)

Palác Anker (srbsky Палата Анкер/Palata Anker) se nachází v Bělehradě, v centru města. Jeho adresa je Terazije 26. V současné době je palác chráněn jako kulturní památka. Dvoupatrová budova s obchody v přízemí a kancelářemi ve vyšších podlažích byla vybudována v roce 1899 pro potřeby pojišťovnické společnosti Anker podle návrhu architekta Milana Antonoviće. Je koncipována obdobně jako řada jiných staveb vznikajících na konci 19. století, je ukázkou akademismu a jedním z významných děl Milana Antonoviće. Spolu s palácem Aténa a hotelem Moskva patří palác Anker k dominantním stavbám obklopujícím bulvár Terazije. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Палата „Анкер“ na srbské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu palác Anker na Wikimedia Commons
Palais Anker

Le palais Anker (en serbe cyrillique : Палата Анкер ; en serbe latin : Palata Anker) est situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Stari grad. Construit en 1899, il est inscrit sur la liste des biens culturels de la Ville de Belgrade. Présentation Le palais Anker, situé sur Terazije au n° 26, a été achevé en 1899 d'après des plans de l'architecte Milan Antonović. Le bâtiment est constitué d'un rez-de-chaussée où se trouvent des magasins et de deux étages occupés par des bureaux. Il a été construit pour la compagnie d'assurances Anker. Sur les plans structurels et fonctionnels, le palais appartient à l'architecture de la fin du XIXe siècle et au style académique. Il a été construit, selon la tradition, en briques et mortier et constitue un exemple des travaux architecturaux de Milan Antonović. Avec le Palais Atina (28 Terazije), l'hôtel Moskva (1 rue Balkanska), la maison d'Aleksa Krsmanović (34 Terazije) et le bâtiment de la banque de Smederevo (39 Terazije), le palais Anker restitue l'ambiance architecturale de l'ancienne place de Terazije, au moment de sa création à la fin du XIXe siècle et au début du XXe siècle. Références Articles connexes Architecture à Belgrade Stari grad (Belgrade) Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Палата Анкер

Палата „Анкер” се налази у Београду, на Теразијама 26 и представља непокретно културно добро као споменик културе. Зграда је саграђена 1899. године по пројекту архитекте Милана Антоновића. Ову двоспратну кућу са локалима у приземљу и пословним просторијама на спратовима подигло је за своје потребе Осигуравајуће друштво Анкер. Конструктивно и функционално решење зграде има карактер архитектуре с краја 20. века. Зграда је зидана класичним материјалом, опеком и кречним малтером. Палата „Анкер“, монументалног израза, спада у значајне примерке академске архитектуре 19. века у Београду, а архитекту Милана Антоновића представља као познаваоца академизма. Положај овог објекта од посебног је значаја јер са палатом „Атина“, хотелом „Москва“, кућом Алексе Крсмановића и Смедеревском банком чини део градског амбијента Теразија који се формирао крајем 19. и почетком 20. века. Види још Списак споменика културе у Београду Референце Спољашње везе Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Палата "Анкер" "Политика", 6. нов. 1935
Palác Aténa (Bělehrad)

Palác Aténa (srbsky Палата Атина) se nachází v srbské metropoli Bělehradu, na třídě Terazije, v centru města (na arese Terazije 28), vedle paláce Anker. Historie Palác byl zbudován na začátku 20. století podle návrhu Dimitrje Leka Dvoupatrová stavba s historizující fasádou a nápadnými prvky (pavlače, kopule aj.) sloužila částečně jako obytný objekt a částečně jako kanceláře. Ovlivněn byl italskou renesancí. Vlastníkem budovy a jejím investorem byl obchodník Đorđe Vučo původně z Makedonie. V přízemí se nacházely obchody a ve vyšších patrech sídlily instituce, případně byly využívány byty. Na místě paláce se nacházela původně hospoda U Dvou lvů, kterou Vučo zakoupil a nechal zbourat. Dům je pravidelně prezentován jako ukázka bělehradské architektury počátku 20. století. V letech 1969, 1988 a 1989, 2003 a 2004 byly prováděny konzervační/restaurátorské práce. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Aténa na Wikimedia Commons
Palais Atina

Le palais Atina ou palais d'Athènes (en serbe cyrillique : Палата Атина ; en serbe latin : Palata Atina) est un édifice situé à Belgrade, la capitale de la Serbie, dans la municipalité urbaine de Stari grad. En raison de son importance architecturale, cet édifice, construit en 1902, figure sur la liste des monuments culturels de grande importance de la république de Serbie et sur la liste des biens culturels de la ville de Belgrade. Présentation La palais Atina est situé sur Terazije au n° 28. Il a été construit sur des plans conçus par l'architecte Dimitrije T. Leko en 1902 pour servir de résidence privée et d'établissement commercial au riche marchand belgradois Đorđe Vučo. Il est constitué d'un sous-sol, d'un rez-de-chaussée et de deux étages et a été réalisé par l'ingénieur Janaćko Kostić en briques et en mortier, comme il était d'usage à la fin du XIXe siècle. La structure d'ensemble du palais est de style académique, avec un plan rigoureusement symétrique et une influence du style néorenaissance dans la décoration de la façade. La façade possède deux avancées latérales, chacune surmontée d'un dôme ; les deux étages sont constitués de loggias avec des ouvertures en arcades ; des balustrades rythment également l'ensemble. Des travaux de préservation et de restauration ont été réalisés sur l'édifice en 1969, en 1988–1989 et en 2003–2004. Références Article connexe Architecture à Belgrade Portail de Belgrade Portail de la protection du patrimoine
Палата Атина

Палата „Атина“ се налази у Београду, на Теразијама 28 и представља непокретно културно добро као споменик културе Порекло назива Палату, као стамбено-пословну зграду, по пројекту архитекте Димитрија Т. Лека, подигао је трговац Ђорђе Вучо 1902. године. Ђорђе Вучо купио је, крајем 19. века, кућу у којој је била мање угледна кафана „Код два тигра” дворског подрумџије Р. Јанковића. У приземљу зграде Антонио де Франко, кога је у Београд довео Никола Пашић и поставио га за дворског кувара Петра I Карађорђевића, отворио је кафану „Атина”, па је здање временом постало познато као Палата „Атина”. Нешто касније, 1908. године, Ђорђе Вучо са истим архитектом подиже Вучину кућу на Сави, која представља непокретно културно добро као споменик културе. Архитектура палате Кров је био двоводан са покривачем од бибер црепа. Грађена је поступком с краја 20. века од опеке и кречног малтера, са масивним зидовима равних таваница или плитких пруских сводова. На овој згради, са подрумом, приземљем, два спрата и поткровљем, радове је изводио грађевинар Јанаћко Костић. Изражајност фасада постигнута је стилским обликовањем у духу ренесансе, са два бочна ризалита и лођом дуж целе фасаде са колонадом стубова, док је хоризонтална подела фасада наглашена је међуспратним профилисаним венцом, кровним венцом и атиком са балустрадом. Орнаментика је заступљена око прозора и аркада на лођама. Компонована као објекат са истакнутим декоративним куполама, зграда у структуралном погледу понавља академску традицију а композициони елементи указују на историјски поступак. По чистоћи стилских и композиционих карактеристика палата „Атина“ спада у ред антологијских примера београдске архитектуре с почетка 20. века. Конзерваторско-рестаураторски радови обављани су 1969, 1988–1989. и 2003–2004. године. Види још Списак споменика културе у Београду Вучина кућа на Сави Референце Спољашње везе „Палата „Атина“ — Споменици културе у Србији”. САНУ. Републички завод за заштиту споменика културе - Београд Листа споменика Палата "Атина"
Ćele kula

Ćele kula (Věž lebek) je stavba nacházející se na nišském předměstí Medijana. Byla postavena v roce 1809. Turecký místodržitel Hurşid Paša po Čegarské bitvě přikázal vybudovat tři metry vysokou věž (základnu tvořil obdélník o rozměrech 4×4,5 m) a zazdít do ní jako výstrahu místním obyvatelům lebky 952 padlých Srbů (kůže byla z lebek stažena, vycpána slámou a hlavy se poslaly do Cařihradu jako důkaz vítězství). O věži se zmiňuje francouzský spisovatel Alphonse de Lamartine ve svém cestopisu z Balkánu. V roce 1878, kdy se Niš stala součástí Srbska, padlo rozhodnutí věž (která už byla značně zchátralá a většina lebek se z ní ztratila) zachovat jako památku na dobu turecké nadvlády. Byla vyhlášena sbírka a z jejího výtěžku byla v roce 1892 nad věží postavena kaple podle projektu Dimitrije Leka. Ćele kula je chráněna srbským státem jako kulturní památka mimořádného významu, ročně ji zhlédne nejméně třicet tisíc návštěvníků. Ve zdech se zachovalo 54 lebek, jedna lebka, údajně patřící vůdci povstání Stevanu Sinđelićovi, je umístěna ve zvláštní vitríně. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ćele kula na Wikimedia Commons http://www.lideazeme.cz/clanek/hruzostrasna-vez-lebek Archivováno 7. 11. 2014 na Wayback Machine. https://web.archive.org/web/20141107210325/http://www.visitnis.com/cele-kula.html https://web.archive.org/web/20140120125029/http://narodnimuzejnis.rs/?page_id=130
Ćele Kula

Ćele Kula [tɕel̩e kula] (serbisch-kyrillisch Ћеле-кула, deutsch Schädelturm) ist ein Turm in der serbischen Stadt Niš. Er wurde von den Osmanen aus den Knochen und Schädeln serbischer Rebellen erbaut, die bei der Schlacht von Čegar im Ersten Serbischen Aufstand am 31. Mai 1809 gefallen waren. Der französische Schriftsteller Alphonse de Lamartine (1790–1869) beschrieb den Turm in seinem Buch Voyage en Orient, in dem er die Gräueltaten der Osmanen an der serbischen Bevölkerung thematisiert. Bauwerk Ćele Kula ist quaderförmig und heute nur noch drei Meter hoch. Errichtet wurde er auf Befehl von Hurşid Ahmed Pascha aus Calciumoxid, Sand und den Schädelknochen der Aufständischen, deren Körper vorher mit Baumwolle gefüllt nach Konstantinopel geschickt wurden. Jede Seite des Turms hatte 14 Reihen mit je 17 Öffnungen, wo die Schädelknochen eingemauert wurden. Bei der Fertigstellung waren es 952 Schädel von insgesamt ca. 3000 Gefallenen. Heute sind nur mehr 58 erhalten, da mit der Zeit die meisten gestohlen oder herausgenommen wurden, um „beerdigt“ zu werden. Um den Turm wurde 1892 nach Plänen des Belgrader Architekten Dimitrie T. Leko eine Kapelle zum Schutz und zur Stabilität des Bauwerkes errichtet. Da ein militärisches Spital seinen Komplex um den Turm errichtet hat, wurde der Turm während des Zweiten Weltkriegs bei nahegelegenen Bombeneinschlägen beschädigt, ebenso die gläserne Dachkonstruktion der Kapelle. Einzelnachweise Weblinks Zur Geschichte der Čegar-Schlacht und des Ćele Kula auf der Homepage der Stadt Niš (Memento vom 13. Oktober 2019 im Internet Archive) (serbisch)
Ćele-kula

Ćele-kula je povijesni spomenik u Nišu. U vrijeme Prvog srpskog ustanka oko 12 000 Srba s 11 topova krenulo je iz Deligrada na Niš (u proljeće 1809.). Turskim vojnicima stigla je pomoć iz Bugarske i Leskovca. Osmanske čete od oko 40 000 vojnika krenule su na srpske. Glavni napad turske čete usmjerile su na centar gdje se na brdu Čegru nalazio resavski vojvoda Stevan Sinđelić s oko 3 000 vojnika i 4 topa. Sinđelić je poginuo u borbi, ali je Turcima nanio velike gubitke[nedostaje izvor]. Po zapovijedi niškog paše, glave poginulih Srba su odsječene i oderane. Oderane kože ispunjene su pamukom i odnesene u Istanbul. Od lubanja je sagrađena kula prozvana Ćele kulom. Glave su uzidane s vanjske strane između cigala, u 56 redova, u svakom po 17. Bile su na broju ukupno 952 lubanje. Tijekom vremena Ćele kula je uništena, a veći broj lubanja odnesen je i uništen. Mali preostali broj lubanja i danas svjedoči o strašnoj osveti turskih vojnika.
Ćele-kula

A Ćele-kula (magyarul: Koponya-torony, törökül: Kelle kulesi), egy részben emberi koponyákból épített torony Nisben, Szerbiában. Építésének előzménye Hurşid pasa, nisi nagyvezír rendeletére az 1809 májusában török győzelemmel végződött čegari csatában mártírhalált halt szerb felkelők koponyáiból tornyot kellett építeni, melynek célja a megszállt szerb lakosság további felkelésektől való elrettentése volt. Az építmény az év júniusától őszig épült. Az eredeti torony Eredeti állapotában kb. 5 méter magas, négy fala egyenként kb. 4,5 méter széles és kb. 0,5 méter vastag. Összesen 952 koponya volt befalazva rendezett sorokban, mindegyik arccal kifelé. A torony ma A koponyák hamarosan egyre fogytak. A helyi lakosság nem nézhette tétlenül családtagjaik, hőseik emlékének megcsúfolását, ezért nagy kockázatot vállalva, titokban kezdték eltávolítani a falakból a maradványokat, melyek a közeli temetőben leltek méltó nyugalomra. Živan Živanović 1882-ben már csak 511 darabot jegyzett fel. A XIX. század utolsó évtizedeitől az építmény a szerb nemzeti öntudat egyik szimbólumává vált, így már inkább a megőrzésére törekedtek. A ma is látható kápolnát 1892-ben emelték fölé, 1937-ben pedig a város (törököktől vívott) függetlenségének közelgő 60. évfordulója alkalmából az emlékhelyet teljesen felújították. Ma már csak 58 koponya található falaiban, melyből egyet magának Stevan Sinđelićnek, a felkelők vezérének tulajdonítanak. Jegyzetek
Torre dei teschi

La Torre dei teschi (in serbo Ћеле Кула?, Ćele kula) è una torre che incorpora teschi umani nella costruzione, fatta erigere dai turchi ottomani presso la città di Niš. Sorta sul luogo della Battaglia di Čegar, la torre voleva essere un monito ai serbi volto a dissuaderli dal proseguire nella rivolta contro l'Impero ottomano. Note Bibliografia Judah, Tim (2000), The Serbs : History, Myth and the Destruction of Yugoslavia, Yale University Press, ISBN 978-0-300-08507-5 Longinović, TZ (2011), Vampire Nation : Violence as Cultural Imaginary, Duke University Press, ISBN 978-0-8223-5039-2 Morrison, WA (1942), The Revolt of the Serbs Against the Turks : 1804–1813, Cambridge University Press, ISBN 978-1-107-67606-0 Quigley, C(2001), Skulls and Skeletons : Human Bone Collections and Accumulations, Jefferson (NC), McFarland, ISBN 978-0-7864-1068-2 Voci correlate Prima rivolta serba Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Torre dei teschi Collegamenti esterni Battle of Čegar, official website of the municipality of Niš, su ni.rs (archiviato dall'url originale il 4 maggio 2011).
Ćele Kula

Ćele Kula (Servisch: Ћеле Кула) (schedeltoren) is een monument uit de tijd van de Eerste Servische Opstand. Het ligt in Niš aan de oude weg naar Constantinopel en Sofia. De toren is gemaakt van schedels en botten, die de Ottomaanse sultan Mahmut II buit maakte op gedode Serviërs in de Slag van Čegar in het jaar 1809. Hier werd de opmars van Serviërs door de toen veel sterkere Ottomanen gestopt, en de commandant Stevan Sinđelić liet zijn kruitdepot ontploffen om zich niet aan de Turken te hoeven overgeven. Het gebouw is rechthoekig van vorm en tegenwoordig nog zo'n drie meter hoog. Iedere zijde heeft 14 rijen en 17 openingen, waar de schedels ingemetseld zijn. Toen het bouwwerk voltooid was, bevatte het 952 schedels. Tegenwoordig zijn er nog maar 58 schedels te zien, omdat vele schedels in de loop der tijd zijn gestolen, of werden verwijderd om begraven te worden door familieleden van de omgekomen opstandelingen. In 1892 werd een kapel om de toren heen gebouwd, om de toren te beschermen en te conserveren. Hiervoor werd geld opgehaald door heel Servië. Deze kapel heeft een glazen dak, en werd gebouwd door de architekt Dimitrie T. Leko uit Belgrado. Voor de kapel is een monument ter nagedachtenis van Stevan Sinđelić. Tijdens de Tweede Wereldoorlog werd het beschadigd door bombardementen, omdat er een militair hospitaal rond de toren was opgezet.
Wieża Czaszek

Wieża Czaszek (srb. Ћеле Кула, Ćele Kula, tr. Kelle Kulesi) – zabytek, znajdujący się w serbskim mieście Nisz. Jest to pamiątka po serbskich zrywach niepodległościowych w XIX wieku. Historia W 1809 roku w czasie trwania serbskiej rebelii przeciw Imperium Osmańskiemu pod miastem, na wzgórzu Čegar, doszło do serbsko-tureckiej bitwy. Siły serbskie, dowodzone przez generała Stevana Sinđelicia, toczyły beznadziejny bój z trzykrotnie silniejszą armią osmańską. W obliczu klęski generał Sinđelić wydał rozkaz wysadzenia w powietrze magazynu z bronią (według innej wersji osobiście wystrzelił z pistoletu do prochowni). W eksplozji miało zginąć 3 tys. Serbów i dwukrotnie więcej Turków. Hurszid pasza, dowódca armii osmańskiej, nakazał zebrać ciała serbskich żołnierzy, obedrzeć ze skóry, a z czaszek wybudował wieżę "ku przestrodze", stojącą przy drodze do Stambułu. Sułtanowi, jako dowód zwycięstwa, wysłał wypchane bawełną skóry zdarte z serbskich głów. Wieża, wysoka na 3 metry, złożona z 952 czaszek, umieszczonych w 57 rzędach, przez cały czas rządów tureckich stała na wolnym powietrzu. W 1833 roku opisał ją francuski pisarz Alphonse de Lamartine i apelował: „Niech Serbowie pilnują tego pomnika”. W kolejnych dekadach niszczała od warunków pogodowych, ubywało też czaszek, zabieranych przez krewnych zabitych, którzy chcieli je pochować. Dopiero po włączeniu miasta w granice Księstwa Serbii postanowiono zabezpieczyć makabryczną pamiątkę. W wyniku ogólnonarodowej zbiórki w 1892 roku wieżę obudowano, wznosząc kaplicę, zaprojektowaną przez architekta Dimitrija Leko. Współczesność Obecnie wieża jest udostępniona do zwiedzania. Zachowało się 58 czaszek, w tym ta prawdopodobnie należąca do generała Sinđelića. Niektóre z nich noszą ślady cięć białą bronią. Od 1979 roku Wieża Czaszek chroniona jest jako zabytek przez rząd Serbii. Galeria Bibliografia Adamczak S., Firlej-Adamczyk K., Bzowski K., Gołębiowski Ł.: Czarnogóra, Serbia, Macedonia, Kosowo i Albania. Praktyczny przewodnik. Bielsko-Biała: Pascal, 2011. ISBN 978-83-7513-904-4. Linki zewnętrzne City of Niš: Battle on Čegar Hill. www.ni.rs. [dostęp 2012-09-22]. (ang.).
Челе-Кула

Челе-Кула (серб. Ћеле-кула, рус. Башня черепов) — памятник времени первого сербского восстания, построенный турками из черепов сербов, убитых в битве на горе Чегар. Является памятником культуры Сербии исключительной важности. История 31 мая 1809 года на горе Чегар в нескольких километрах от Ниша, сербские повстанцы потерпели поражение в битве с войсками Османской империи. По приказу Хуршида Ахмед-паши, трупы сербов, убитых в бою обезглавили, а черепа затем вмонтировали в башню. Это должно было служить предостережением тем, кто попытается восстать против Османской империи. Кожу с черепов набили соломой и отправили в Константинополь. В 1833 году Челе-Кулу посетил Альфонс де Ламартин, в своей книге «Voyage en Orient» (Путешествие на Восток) он написал: Пусть они [сербы] хранят этот памятник! Он научит их детей, что такое независимость народа, показав им какую цену заплатили за свободу их отцы. При создании было использовано 952 черепа, но к 1892 году их осталось только 58. Для сохранения оставшихся поверх башни была построена часовня. В 1979 году Челе-Кула признана памятником культуры. Галерея См. также Туризм в Сербии Примечания
Ćele Kula

Ćele Kula är ett monument över de serbiska rebeller som dog under slaget vid Čegar år 1809 i Niš i Serbien, uppbyggt av de stupade rebellernas kranier. Monumentet är beläget utmed den gamla Konstantinopel vägen som leder till Sofia. Det är skyddat som kulturarv. Historia Den 31 maj 1809 vid Ćegar, som ligger några kilometer nordöst om Niš, led de serbiska rebellerna sitt största nederlag under det första serbiska upproret mot det Osmanska riket. De serbiska rebellerna mötte en övermäktig osmansk armé och när fienden attackerade valde den serbiska befälhavaren Stevan Sinđelić att avfyra sina kanoner mot sitt eget krutförråd för att undgå att besegras av osmanerna. När kanonsalvan träffade krutlagret exploderade det och explosionen dödade Stevan Sinđelić, resten av hans män och de osmaner som inte hann undan. När resten av den serbiska rebellarmén gav upp, beordrade den osmanske befälhavaren i Niš, Hursid Pasha, att huvudena av de döda serbiska soldaterna skulle staplas i ett torn med Stevan Sinđelić huvud på toppen. Syftet med att samla alla skallar var att visa vad som sker om någon försöker göra uppror mot osmanska riket. Sammanlagt staplades 952 kranier på hög. Skalpen skars bort och skickades till sultanen i Konstantinopel som bevis på segern. Tornet av skallar stod fram till 1878 ute i det öppna. På grund av detta hade mycket av tornet blivit förstört av vädret. Många kranier hade även försvunnit, tagna av släktingar till soldaterna som ville begrava dem. År 1892 byggdes ett kapell designat av arkitekten Dimitrije T. Leko för att kunna bevara vad som fanns kvar av tornet. Idag finns det endast 58 kranier kvar, varav ett är Stevan Sinđelićs. Ćele Kula är upptaget på den serbiska listan över kulturella monument av särskilt stor betydelse sedan 1979 och har det högsta skyddsvärdet av serbiska staten. Källor Noter