Velika mošeja, Dakar

Velika mošeja (arabsko مسجد اللاهوت; francosko Mosquée de la Divinité) je senegalska mošeja v Ouakamu, enem od okrožij Dakarja, ob obali Corniche-Ouest, ki meji na Atlantski ocean. Zgradila sta jo med letoma 1992 in 1997 Mouhamed Seyni Gueye in skupnost Naby-Allah. Zgodovina Razodetje v noči z 28. na 29. marec 1973 Arhitektura mošeje je edinstvena, saj se je v sanjah razodela Mohamedu Gorguiju Seyni Gueyeju, znanemu kot Sangabi, v noči s četrtka, 28. junija, na petek, 29. junija 1973, v obliki svetlečega modela, ki se je spustil s padalom z neba. Glas mu je ukazal, naj ji sledi, da bi videl, kje bo pristala. Kalif je sledil njenemu spustu, tekel z očmi, uprtimi v nebo, dokler ni dosegel zaliva Ouakam, kjer je pristala, z besedami ALLAHOU AKBAR (Bog je velik), napisanimi z zlatimi črkami na desnih vratih. Sangabi naj bi storil vse, kar je mogoče, da bi mošeja zaživela v času njegovega življenja in če ga ne bi bilo več, da bi izpolnil to poslanstvo, bi bil Naby Allah zadolžen za njeno gradnjo. Kdo je Mouhamed Gorgui Seyni Gueye: graditelj Božje mošeje? Mouhamed Séni Gueye, čigar pravo ime je bilo Gorgui Séni Gueye (znan kot Sangabi), se je rodil 19. julija 1926 v Dakarju in umrl 12. marca 2007. Sin Daoude Gueye in Aminate Diène je od zgodnjega otroštva živel v vzdušju pobožnosti in askeze. Zelo zgodaj si je zapomnil Koran in kazal znake izjemnega otroka. Odraščal je v zaščitni senci svojega očeta (učitelja, ki je poznal Koran), ki mu je vcepil vrline pravičnosti, poštenosti in ljubezni do dela. Te vrline so kasneje postale med temelji njegovega poslanstva. Pred obdobjem duhovne upokojitve je bil zaposlen kot računovodja v podjetju BTP Augier in v tej vlogi sodeloval pri gradnji srednje šole Djignabo v Ziguinchorju in Velike mošeje v Toubi. Velika mošeja [Začetek gradnje: 20. maj 1992 - Otvoritev: 1. oktober 1997] Začetek gradnje Njena gradnja je trajala pet let in pet mesecev. Je delo goreče vere in predanosti njegovih zvestih tovarišev, ki so v njeno uresničitev vložili telo in dušo z združevanjem svojih skromnih sredstev. Mošeja je bila zgrajena brez kakršnih koli subvencij: ne od države ne iz tujih sredstev. V celoti je bila zgrajena s človeškimi rokami, brez bagrov, mešalnikov cementa ali dvigal (edini stroj, ki je bil na gradbišču ob ustanovitvi mošeje, se je pokvaril že po enem tednu dela). Solidarnost in participativno upravljanje Bistveno si je zapomniti ekipni duh in motivacijo vernikov, ki so dali svoja srca in duše, da bi ta stavba postala resničnost: člani gibanja Nabi Allah, prebivalci Ouakama, Ngorja, Yoffa, Guédiawayeja in vsi ljudje dobre volje, ki so spontano sodelovali pri tem projektu. Pet let dela je trajalo brez resnih poškodb ali nesreč, kljub uporabljenemu osnovnemu orodju. Dandanes se le malo skupnosti lahko pohvali z dokončanjem takšne stavbe zgolj z močjo svojih vernikov in njihovo solidarnostjo. Sangabi je bil prvi, ki se je vključil: bil je vseprisoten na gradbišču od začetka do konca, ni varčeval s trudom in je to mesto postavil za svoj sedež. Vsak dan je prihajal nadzorovat nemoten potek del in motiviral vse prostovoljce. Bil je dober vodja in odličen upravljavec razpoložljivih financ. Ženske in moški so dali vse od sebe. Vsak posameznik je sodeloval pri gradnji glede na svoje zmožnosti in spretnosti. Člani gibanja Nabi Allah iz vasi Ouakam, organizirani po soseskah (Taglou, Mboul, Gouye Sor, Sinthia, Boulga, Cité Asecna, Touba Ouakam, Rippe itd.), iz Guédiawayeja in iz vasi Ngor, so pobirali članarino, del katere je bil uporabljen za financiranje mošeje, drugi del pa za oskrbo vernikov, ki so bili prisotni na gradbišču. Ženske so se izmenjevale pri oskrbi prostovoljcev. Božansko delo: edinstvena arhitektura na svetu Ta mošeja je Božje delo, ki so ga oživeli moški in ženske. Sangabi je svoje sanje uresničil zahvaljujoč svojemu talentu risarja, ki ga je pridobil po izobraževanju industrijskega oblikovanja na srednji šoli Maurice Delafosse. Model je narisal v zvezek, ki ga je skrbno hranil od leta 1973, skupaj z načrti mošeje, kot jo je videl, in ročno zabeležil vse podrobnosti: načrte, fasade, barve itd. Mošeja božanstva je bila zgrajena v skladu z arhitekturnimi načrti dela, razodetega v njegovih sanjah. Viseča armiranobetonska kupola, težka več kot 80 ton, arhitekturni in tehnični podvig, je edini element, dodan stavbi, kot ga opisuje Sangabi. Prvotni model je vseboval le dva minareta, arhitekt Cheikh Ngom pa je predlagal ta dodatek, da bi zaščitil to odprtino pred slabim vremenom in vdorom vode. Ko je bil celoten model dokončan, je bila mošeja zgrajena v skladu s trenutnimi tehničnimi standardi (arhitekturni načrti, načrt za armiranobeton, ki ga je izdelalo projektantsko podjetje). Med gradnjo so najizkušenejši prostovoljci nadzorovali mlade začetnike, da bi zagotovili nemoten potek projekta. Od sanj do resničnosti: Strogo in skrivnostno mesto, kraj razmisleka in molitve pred gradnjo stavbe Že pred gradnjo mošeje je bil zaliv Ouakam kraj molitve in duhovne meditacije za Sangabija in njegove privržence. Seydi Babacar Seye in njegovi spremljevalci so po Sangabijevih navodilih in natančnih opisih izvedli izvidniško misijo na kraju samem. V nedeljo, 12. aprila 1979, je kalif obiskal lokacijo v spremstvu privržencev. Potrdil je točnost lokacije v skladu z navodili, ki jih je prejel od Vsemogočnega. Trg je bil 16. aprila 1979 pripravljen kot prostor čaščenja. Prvi dogodek se je zgodil 31. decembra 1979 pod majhno ponjavo z nekaj verniki. Od leta 1979 ta trg gosti tridnevne vsakoletne molitve v decembru (od decembra 2018 so trije dnevi skrajšani na dva). Sangabi je dejal, da mu je Bog priporočil, naj na istem mestu zgradi mošejo. Nenehno je ponavljal, da je ta mošeja Božje priporočilo, »božji ukaz«. Danes je ena od petih mošej na svetu, zgrajenih po Božjem ukazu (Velika mošeja v Toubi, mošeja Al-Aksa v Jeruzalemu in Prerokova mošeja v Medini). Gradnja Polaganje temeljnega kamna je potekalo 29. januarja 1992 v mošeji Teologije med uradno slovesnostjo, ki se je je udeležili povabljeni gostje; med njimi so bili El Hadji Bassirou Diagne, veliki serigne iz Dakarja, imam mošeje Ouakam, El Hadji Ibou Sakho, El Hadj Abdoulaye Diagne, pa tudi druge politične, tradicionalne in verske osebnosti. Odločil se je, da bo začel delo in kot dober vodnik je vse Naby Allaha prosil, naj sodelujejo in ne čakajo, da kdo začne. Bil je prvi, ki je plačal svoj dolg, in rekel: »«Bog, ki me je prosil, naj gradim, nam bo dal potrebna sredstva za dokončanje te mošeje, inšalah.« Gibanje Naby Allah, ki je organizirano že od leta 1978 v sodelovanju s celicami v različnih soseskah Ouakam, Ngor in Guédiawaye, je začelo zbirati prispevke, specifične za soseske in kakršno koli dobro voljo za financiranje gradnje mošeje. Medtem ko so se plošče vlivale, je v vasi skupina za ekonomsko interesno skupino žensk Naby Allah (GIE) izvajala dodatna zbiranja, da bi zagotovila obroke za številne prostovoljce, ki so sodelovali. Sangabi, vseprisoten in globoko vpleten v gradnjo te stavbe od samega začetka, ni varčeval s trudom. Vsak dan je bil v mošeji, da bi nadzoroval delo. Da bi dal zgled, je kljub skromnim sredstvom plačal svoj prispevek in pozval člane Naby Allah, naj storijo enako. Pomagali so mu drugi člani Naby Allah, vendar je bil on tisti, ki je sprejel končno odločitev. Kot dober vodja projektov je zagotavljal nemoten potek gradbišča od polaganja temeljnega kamna januarja 1992 do njegovega dokončanja oktobra 1997. Kot spreten računovodja in menedžer je zaradi svoje izobrazbe in različnih poklicnih izkušenj pred duhovno upokojitvijo želel stvari narediti pravilno: pridobil je vsa potrebna dovoljenja (lokacijsko dokumentacijo z nalogo združenju Naby Allah). Anekdota nam pove, da je vlada razmišljala o gradnji luksuznega hotela, toda ko je predsednik Diouf videl gradnjo mošeje, so oblasti že vse odobrile. Sprejeti so bili ukrepi za pridobitev zemljišča, ki je bilo del nacionalnega območja: po božji milosti so bila pridobljena vsa potrebna dovoljenja tudi gradbeno dovoljenje št. 0433 iz marca 1992, za katerega je bil Mohamed lastnik projekta. Sangabi je nato naročil Babacarju Ndoyeju, znanemu kot Mbaye Ndoye, svojemu zaupnemu svetovalcu, ki je bil ključnega pomena pri tem projektu, da poišče najboljše tehnike in strokovnjake na tem področju. Izbral je podjetje Cheikha Ngoma (inženirja javnih del in vodilnega senegalskega arhitekta), enega največjih senegalskih in afriških arhitektov, med čigar dosežke spadajo stavba Fayçal, ki se razteza čez več kot tri nadstropja, sedež BCEAO (Centralne banke zahodnoafriških držav), dve predavalnici Pravne fakultete Univerze Cheikh Anta Diop in drugi verski objekti. Sprejel je nalogo, da božanski načrt reproducira identično, in predlagal dodatek sprednje kupole (majhne) za zaščito pred dežjem; ta odprtina je neposredna pot v nebesa. Sangabi je dejal, da so vse molitve šle po tej poti in se dvignile neposredno v nebesa. Tehnično projektno in koordinacijsko podjetje E.TE.C.S., ustanovljeno v Senegalu od leta 1979, ki ga je vodil Lucien Santolini, inženir in svetovalec z nedvomnim strokovnim znanjem, je bilo zadolženo za načrtovanje načrtov za armiranobeton v skladu z veljavnimi standardi in predpisi za takšno stavbo. Med njegovimi drugimi projekti so mošeja Hasana II. v Maroku, hotel Terroubi, križišče Patte d'Oies itd. Mamadou Samb, Naby-Allah iz Ngorja, je bil izvajalec, ki ga je Sangabi izbral za izvedbo konstrukcijskih del. Bil je odgovoren za nadzor gradbišča in je to nalogo prepustil svojemu mlajšemu bratu, da je bil na gradbišču in dokončal delo. Delo so zagotavljali prostovoljci in drugi obrtniki ter delavci iz Ouakama, Ngorja in Guédiawayeja. Arhitekturni načrt Ta mošeja je bila zgrajena v skladu z vsemi tehničnimi in arhitekturnimi postopki ter standardi. Kot dober menedžer in vodja projektov je Sangabi poskrbel, da je bil arhitekturni načrt, kot si ga je zamislil v svojih sanjah, spoštovan. Na predlog Cheikha Ngoma je bila dodana le viseča kupola na sprednji strani, vendar je to sprožilo razpravo med arhitektom Cheikhom Ngomom, ki jo je predlagal, in projektantskim in arhitekturnim podjetjem. Sangabi se je odločil v prid arhitektovi viziji. Glede na težo kupole in njene dimenzije je bilo projektantsko podjetje zmedeno in je predlagalo stekleno kupolo, vendar se je Sangabi odločil za visečo kupolo iz armiranega betona, kar je bila kompleksna in tehnično domiselna ideja. Mošeja, ki stoji med klifi ob morju, ima s svojo božansko arhitekturo in visokimi minareti vitko estetsko obliko. Stoji tudi na izjemni lokaciji, zaradi česar je edinstvena na svetu. V tem čudovitem obmorskem okolju, z vetričem, soljo, vetrom in lego lokacije, je bilo treba upoštevati vse elemente, da bi uspešno zaključili ta ambiciozni projekt. Večji zapleti Viseči minareti in kupola so bili zgrajeni z osnovnimi sredstvi. Pogumni mladi Nabi Allah, ki je stal visoko in se včasih zavezoval le z vrvjo, je dosegel podvig z gradnjo in okraševanjem dveh visokih minaretov, mostu iz železnih opornikov in lesa. Ta nevarni most so poimenovali most Al Sirat (ki se nanaša na Sirat, ki je nad peklom, kjer bodo morali ljudje na dan vstajenja, znan tudi kot sodni dan, prečkati pot v raj). Mladi verniki so se lotili nevarnega dela in ogromnih tveganj, na srečo pa pri tem projektu ni bilo poročil o smrtnih žrtvah ali hudih poškodbah: pravi čudež glede na osnovne razmere. Polaganje ploščic je predstavljalo velik proračun in finančni izziv. Italijansko podjetje je ponudilo 20.000 frankov CFA na kvadratni meter. Upali so na carinsko oprostitev za verske stavbe, vendar je bila na koncu zavrnjena. Po tej zavrnitvi oprostitve je italijansko podjetje na srečo naredilo komercialno gesto in sprejelo 10.000 frankov CFA na kvadratni meter. Treba je opozoriti, da je bila gradnja Velike mošeje za podjetje komercialno donosna, saj je prejelo veliko naročil, zlasti za druge verske objekte v Senegalu. Takrat v verskih objektih v Senegalu ni bilo običajno videti marmor. Tudi izbira barve je bila zapletena. Sangabi je sprva želel islamsko zeleno barvo za ploščice, vendar ta zelena ni bila na voljo. Mbaye Ndoye je imel idejo, ki se je razkrila v mošeji med somračnimi molitvami: predlagal je, da bi površine zamenjali z belimi ploščicami, zelene površine pa bi pobarvali z dakarsko tovarno barv Seigneurie. Nato so izdelali potrebne mešanice, da bi dobili zeleno barvo, ki si jo je želel Sangabi. Uporabljena je bila bela, islamsko zelena in rdeča. Zaključna obdelava in dekoracija Tudi slikanje so opravili verniki; izkušeni slikarji, kot je med drugim Tidiane Gueye, so vodili skupino mladih, da so pobarvali stavbo. Tudi tukaj je bilo delo nevarno in glede na višino stavbe ni bilo brez tveganja. Notranja dekoracija je preprosta in zadržana; Ljudje, ki so skrbeli za vire, so poleg članarine darovali lestence in molitvene preproge. Minbar in lesene dele (okna, vrata) so izdelali tesarji iz gibanja in mladi, vključno z Dioufom, tesarjem v kompleksu Asecna v Ouakamu. Otvoritev Božanske mošeje 1. oktober 1997 je zaznamoval otvoritev Božanske mošeje. Bil je nepozaben čas: vsi Naby Allahovi so bili ponosni, da so lahko spremljali svojega vodnika pri tem monumentalnem projektu, ki se je sprva zdel nemogoč. S požrtvovalnostjo in solidarnostjo so Sangabi in njegovi privrženci uspešno izpolnili to božansko zapoved. Tistega dne so bili povabljeni ugledni gostje. Častni gost na slovesnosti je bil El Hadji Abdou Aziz Sy, generalni kalif Tidianov, a je bil žal 14. septembra 1997 poklican k Bogu. Njegov sin, Mame Alpha Sy, je slovesnost počastil s svojo prisotnostjo na otvoritvi. Gradnja se je začela 20. maja 1992 in je trajala pet let in pet mesecev. Je delo goreče vere in predanosti njegovih zvestih tovarišev, ki so v njegovo dokončanje vložili telo in dušo ter združili svoja skromna sredstva. Prostovoljci so pod Sangabijevim vodstvom z močjo svojih rok ustvarili enega najbolj simboličnih spomenikov Dakarja in Senegala. Slavnostno je bil odprt 1. oktobra 1997. Sklici Zunanje povezave Le site du mouvement Naby Allah Le site officiel de la mosquée de la divinité