Llac Rosa

El llac Rosa, o llac Rëtba per als wòlofs, és una llacuna costanera tancada, és a dir, aïllada de la mar, situada a Senegal, a la rodalia de Dakar. El llac s'estén uns 3 km², amb poca profunditat. Les aigües són salades i tenen un to rosat a causa de la presència d'algues microscòpiques. Aquest indret és un dels més visitats de Senegal. Deu la fama al color original i canviant de les aigües, i també al ral·li Dakar del qual n'és l'etapa final. L'extracció de sal es fa manualment al llac. Característiques geogràfiques Ubicació El llac Rosa és a la Grande-Côte, a la base de la península del Cap Verd, a 35 km al nord-est de Dakar. Forma part del territori del poble de Sangalkam. Es divideix en quatre seccions anomenades Khar Yaala, Khoss, Virage i Daradji. Morfologia El llac Rosa cobria una superfície d'unes 300 hectàrees el 2005. La superfície ha tendit a disminuir, i ha passat d'uns 4 km² el 1987 a menys de 3 km² el 2006, mentre que la llacuna primera devia tenir uns 15 km². Forma més o menys un oval allargat, d'uns 3 km² de superfície, que s'estén de nord-est a sud-oest, paral·lel a la costa, al llarg d'uns 3,85 km i una amplària d'uns 800 m. La zona sempre submergida s'estén per una àrea pantanosa cap al nord-est, per la depressió que abans ocupava la llacuna. El llac Rosa està aïllat de l'oceà Atlàntic per una barrera de dunes, estabilitzada per grups de casuarines plantats a la dècada dels 1970. Hidrologia La llacuna estava connectada amb l'oceà Atlàntic; el canal es tancà al voltant del segle XIV o XV, reblert per l'efecte de la deriva litoral i el moviment d'arena de les dunes empeses pel vent. Geologia El llac Rëtba o Rosa està vorejat al costat continental per dunes roges que daten d'uns 20.000 anys (ogolià) i està separat de la mar per formacions dunars recents. Sota el llac i la seua crosta salina, hi ha formacions arenoses i de petxines que daten d'uns 5.500 anys (nuakchottià), riques en espècies. Microbiologia: origen del color rosa El seu color rosat-ataronjat es deu a *Dunaliella salina*. Aquesta alga verda microscòpica i halòfila, més activa quan el cel és clar (per tant, principalment durant l'estació seca de novembre a juny), produeix astaxantina, un pigment vermell de la família dels carotens, que li permet suportar millor la llum solar intensa i la concentració de clorur de sodi (sal). El color rosat és menys visible durant l'estació de pluges (de juliol a octubre) perquè la radiació solar està limitada per la nuvolositat. Apostes econòmiques Explotació de la sal La sal s'ha collit aquí des de la dècada del 1970. Els homes, drets a l'aigua fins al pit, utilitzen un pic per trencar els dipòsits de sal del fons abans de palar-los en canoes amb una capacitat d'una tona. Les dones són les responsables de descarregar les canoes i apilar la sal als costats per assecar-la i blanquejar-la al sol. Tothom s'uneix el cos amb mantega de karité per protegir-se de la salinitat corrosiva. La sal s'utilitza en fàbriques de conserves de peix o s'exporta. Gairebé 1.000 recol·lectors són presents cada dia durant el juny i el juliol, la temporada alta. Les xifres de producció anual no es coneixen bé, arribaria a unes 24.000 tones per TV5 Monde, o fins i tot 60.000 tones segons Le Monde. Problemes mediambientals La població tendia a augmentar el 2013, cosa que provocà una major urbanització de la zona i la tala de vegetació original al llarg de les ribes del llac per a fer horts o fruiters. L'agricultura empra grans quantitats de pesticides, com ara la metafosa i el tamaroon. La toxicitat d'aquests pesticides, lixiviats al llac, és una causa de la pèrdua gradual del color.La duna costanera està amenaçada per l'extracció incontrolada d'arena, l'erosió del pas freqüent de vehicles turístics motoritzats i l'envelliment de les casuarines. Aquesta degradació de la duna accentua el moviment de l'arena, pel vent, cap a la depressió i, per tant, la sedimentació del llac. Els recursos d'aigua dolça estan sent sobreexplotats, i això tendeix a augmentar la intrusió d'aigua salada. La manca d'aigua dolça ha obligat els hortolans a usar aigües residuals per al reg, amb conseqüències per a la salut no mesurades. Durant l'estiu del 2022, l'àrea experimentà pluges intenses. El nivell del llac va pujar de 3 m a 6 m de profunditat. Les activitats d'extracció de sal foren impossibles (temporalment). La pujada de les aigües també negà les zones circumdants i algunes botigues van haver de traslladar-se. Les pluges també causaren escolament d'aigües residuals dels barris propers de Kounoune i Bambilor. Des d'aquest període de fortes pluges, les aigües del llac s'han tornat verdes. La decoloració probablement es deu a una alta taxa de mortalitat entre els microorganismes halòfils, que en si mateixa és conseqüència de la dessalinització i la contaminació de l'aigua. A començament del 2025, el llac tornà al seu color rosa. Referències Bibliografia Tony Rey, Amadou Diop et Jean-Charles Denain, « Impacts anthropiques et risques environnementaux dans la zone des Niayes : l'exemple du lac Retba (Grande Côte, Sénégal) », dans Frédéric Leone & Freddy Vinet, Le littoral : caractérisation et gestion d'un espace à risques, Montpellier, université Paul-Valéry Montpellier 3, coll. « Géorisque » (no 4), 2013 (lire en ligne [PDF]) (francès) Lucien Hébrard, « Renseignements géologiques sur le lac Retba », dans Bulletin de l'Association pour l'avancement des sciences naturelles au Sénégal, No. 43, juin 1973, p. 3-6. (francès) Pierre-A. Reynaud, Écologie des cyanobactéries et fixation de l'azote dans un biotope sahelien : les berges du lac Retba (Sénégal), Paris, ORSTOM, 1978 (thèse de Aix-Marseille, 1978). (francès) Papa Sow, « Les récolteuses de sel du lac Rose (Sénégal) : Histoire d'une innovation sociale féminine », Géographie et cultures, 2002, No. 41, p. 93-113.