NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
HMS Royal Oak (1916)

HMS Royal Oak was een slagschip van de Royal Navy. Ze werd tot zinken gebracht door de Duitse onderzeeboot U-47 op 14 oktober 1939. De Royal Oak was een van de vijf slagschepen van de Revengeklasse. De schepen van deze klasse zijn alle gebouwd tijdens de Eerste Wereldoorlog voor de Britse marine. De Royal Oak werd in 1914 tewatergelaten en in 1916 werd het schip in dienst gesteld. Ze werd opgenomen in de Grand Fleet en nam deel in de zeeslag bij Jutland. Na de oorlog werd ze ingezet in de Britse wateren, in de Middellandse Zee en op de Atlantische Oceaan. Ondanks diverse aanpassingen bleef het schip traag en ze was bij de aanvang van de Tweede Wereldoorlog niet meer geschikt voor een actieve rol. In 1939 lag ze in de rede van Scapa Flow. Op 14 oktober 1939 werd ze getorpedeerd door de Duitse onderzeeboot U 47. Het schip zonk en 835 bemanningsleden kwamen om het leven. Het verlies was een klap voor het Britse moreel. Commandant Prien vertrok uit het gebied en de onderzeeboot keerde op 23 oktober terug in Kiel en kreeg een heldenontvangst. Een dag na de aanval arriveerde een blokschip dat bestemd was voor de opening waar de U 47 doorheen was geglipt. Het wrak van de Royal Oak is een officieel oorlogsgraf. Ieder jaar vindt een herdenking plaats. Het schip ligt in 30 meter diep water en alleen duikers met toestemming mogen de locatie bezoeken. Externe links (en) Speciale website voor de HMS Royal Oak en bemanning (en) Naval history HMS Royal Oak
HMS Royal Oak (08)

HMS Royal Oak je bila britanska bojna ladja iz prve in druge svetovne vojne. Spadala je v razred britanskih bojnih ladij revenge. V ta razred je spadalo pet ladij. Gradnja ladje se je pričela 15. januarja 1914, splovljena je bila 17. novembra 1914, prvega maja 1916 pa predana britanski kraljevi mornarici. V času prve svetovne vojne se je udeležila bitke pri Jutlandiji, v kateri ni doživela hujših poškodb. Po koncu vojne je v britanska pristanišča spremljala nemške bojne ladje, ki jih je nemška cesarska mornarica predala Britancem ob koncu prve vojne. V medvojnih letih je križarila po Atlantiku in Sredozemlju ter tam varovala britanske pomorske interese. V času španske državljanske vojne se je zapletla v nekaj resnih incidentov tako z nacionalisti kot tudi z republikanci. Ladja je nato 24. novembra 1938 iz Britanije na Norveško pripeljala truplo norveške kraljice Maud. Drugo svetovno vojno je ladja dočakala zasidrana v pristanišču Scapa Flow. Oktobra 1939 se je udeležila lova na pobeglo nemško križarko Gneisenau, nato pa se je po neuspešnem lovu 12. oktobra, poškodovana zaradi neviht, vrnila v Scapa Flow, kjer so ji zaupali obrambo te izredno pomembne britanske baze. Ladja je svojo usodo dočakala dva dni kasneje, 14. oktobra v zgodnjih jutranjih urah, ko jo je zasidrano v zalivu na Orkneyskih otokih torpedirala nemška podmornica U-47. HMS Royal Oak je tako postala prva bojna ladja od skupno petih, ki jih je Velika Britanija izgubila med drugo svetovno vojno. V napadu nemške podmornice je umrlo 833 mornarjev od skupno 1.234, kolikor jih je bilo na ladji. Napad in potopitev ladje je Britance popolnoma pretresel, Nemci pa so bili nad uspelim napadom izredno navdušeni, saj se jim je posrečilo izvesti nekaj, kar je bilo skoraj nemogoče, napad na izredno dobro utrjeno in branjeno sovražnikovo pomorsko oporišče. Zunanje povezave hmsroyaloak.co.uk Website dedicated to the ship and its crew Royal Oak details and Hydrographic report (angleško) (francosko) Maritimequest photo gallery uboat.net: The Bull of Scapa Flow u47.org Detailed account of the attack Animation of wreck Part transcript of ADM 199/158 Board of Enquiry in National Archives
HMS Royal Oak (08)

HMS Royal Oak (08) var ett brittiskt slagskepp av Revenge-klass tillhörande Royal Navy. Historia Fartyget byggdes i Plymouths hamn och sjösattes den 17 november 1914. Det var 189 meter långt och 32 meter brett. Den totala vikten var 29 000 ton. Royal Oaks systerskepp var HMS Royal Sovereign (05), HMS Revenge (06), HMS Ramillies (07) och HMS Resolution (09). Royal Oak gick in i tjänst under våren 1916 och deltog i slaget vid Jylland under första världskriget. Mellan 1922 och 1924 blev skeppet uppgraderat med luftvärn. År 1934 gick den igenom en ny renovering, denna gången gällde det bepansringen och torpedsystemet. I mellankrigstiden tjänstgjorde Royal Oak i Medelhavet och från 1938 i den brittiska Home Fleet. I början av andra världskriget deltog Royal Oak i det resultatlösa sökandet efter Gneisenau. Här blev det helt klart att fartyget hade gjort sitt och var för omodernt eftersom det var alldeles för långsamt. Den 14 oktober 1939 blev Royal Oak, medan hon hade ankrat i Scapa Flow, träffad av torpeder från den tyska ubåten U-47, under ledning av den fruktade kaptenen Günther Prien. Träffarna visade sig vara fatala och inom loppet av femton minuter sjönk skeppet. 833 sjömän omkom i händelsen. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör HMS Royal Oak (08).
HMS Royal Oak (08)

HMS «Ройал Оак» (08) (англ. HMS Royal Oak, номер вимпела 08) — військовий корабель, лінійний корабель типу «Рівендж» Королівського військово-морського флоту Великої Британії за часів Першої та Другої світових війн. Історія створення HMS «Ройал Оак» був закладений 15 січня 1914 на верфі компанії HMNB Devonport, Девонпорт. 1 травня 1916 увійшов до складу Королівських ВМС Великої Британії. Історія служби Лінкор «Ройал Оак» практично відразу після введення до строю британського флоту взяв участь у складі Гранд Фліту у наймасштабнішій битві Першої світової війни — Ютландській. Після завершення війни проходив службу на Атлантиці, у Хоум Фліті, Середземноморському флоті. З початком Другої світової війни застарілий лінкор використовувався, як плавучий зенітний корабельний комплекс і базувався на Скапа-Флоу. Вночі 14 жовтня 1939 лінкор стояв на якірній стоянці в бухті головної військово-морської бази Британського флоту в Скапа-Флоу на Оркнейських островах в Шотландії, коли туди прослизнув німецький підводний човен U-47. Командир підводного човна, Гюнтер Прін, дав команду торпедувати величезний корабель, на якому в той час перебувала команда у кількості 1 234 чоловіків. Внаслідок ураження торпедою 833 матроси та офіцери загинули або померли пізніше від ран. Втрата старого корабля, одного з п'яти лінійних кораблів і крейсерів Королівського флоту, що затонув під час Другої світової війни, не завдала значного збитку та не вплинула на кількісну перевагу британського флоту, але загибель бойового корабля в такій спосіб завдала значного удару по моралі флоту та бойовому духу моряків. Зухвалий рейд перетворив на знаменитість й героя війни командира-підводника Гюнтера Пріна, що став першим німецьким офіцером-підводником, котрий був нагороджений Лицарським хрестом Залізного хреста. До загибелі «Роял Оак» Королівський флот вважав військово-морську базу в Скапа-Флоу неприступною для підводного нападу, і рейд U-47 показав, що німецький флот здатний вести війну на британських домашніх комунікаціях. Див. також HMS Formidable (1898) HMS Barham (04) HMS Nelson (28) HMS Rodney (29) Лінійні кораблі типу «Нельсон» HMS Queen Elizabeth (1913) Лінійні кораблі типу «Кінг Джордж V» (1939) Примітки Література Посилання HMS Royal Oak (08). на uboat.net. Архів оригіналу за 19 червня 2010. Процитовано 16 листопада 2014. (англ.) The Bull of Scapa Flow. на uboat.net. Архів оригіналу за 1 грудня 2010. Процитовано 16 листопада 2014. (англ.) HMS Royal Oak. на desertwar.net. Архів оригіналу за 24 грудня 2014. Процитовано 16 листопада 2014. (англ.) HMS ROYAL OAK. на naval-history.net. Архів оригіналу за 31 жовтня 2014. Процитовано 16 листопада 2014. (англ.) HMS Royal Oak (1914) [Архівовано 16 листопада 2014 у Wayback Machine.] HMS Royal Oak [Архівовано 29 листопада 2014 у Wayback Machine.]
Leighton Library

Die Leighton Library ist die älteste Privatbibliothek Schottlands. Sie steht im Zentrum der Kleinstadt Dunblane in der Council Area Stirling. 1971 wurde das Bauwerk in die schottischen Denkmallisten in der höchsten Denkmalkategorie A aufgenommen. Geschichte Robert Leighton (1611–1684), Bischof von Dunblane und späterer Erzbischof von Glasgow, hinterließ mit seinem Ableben im Jahre 1684 eine Summe zur Einrichtung einer Bibliothek in Dunblane. Sie sollte der Verwaltung des Bistums Dunblane offenstehen. James Robinson of Park of Keir, Kämmerer des Lord Strathallan, leitete die Maßnahmen. Die Gesamtkosten des zwischen 1684 und 1687 ausgeführten Baus, bei dem Steinmaterial des ruinösen Bischofspalastes von Dunblane wiederverwendet wurde, beliefen sich auf rund 162 £. Lord Strathallan koordinierte auch in Zusammenarbeit mit Leightons Tochter Sapphira Lightmaker und deren Sohn Edward den Transport von Leightons Buchbestand aus dessen Alterssitz im englischen Sussex nach Dunblane. Robert Douglas, Sohn des gleichnamigen letzten Bischofs von Dunblane, wurde als erster Bibliothekar eingesetzt. Wie auch seinen Nachfolgern, stand ihm eine Wohnung im Keller der Bücherei zur Verfügung. In der ersten Hälfte des 19. Jahrhunderts wurden die Räumlichkeiten modernisiert. Nach der Schließung im Laufe der 1850er Jahre wurde die Leighton Library 1989 durch Honeyman, Jack & Robertson, restauriert und wiedereröffnet. Zunächst 1400 Bücher umfassend, wuchs der Buchbestand im Laufe der Jahrhunderte auf rund 4500 Einzelausgaben an. Im Bestand der heute der Öffentlichkeit zugänglichen Bibliothek finden sich Bücher in 89 Sprachen. Beschreibung Die Leighton Library befindet sich im historischen Zentrum Dunblanes unweit der Dunblane Cathedral. Im Tiefparterre des einstöckigen, länglichen Gebäudes befinden sich die Gewölbe der ehemaligen Bibliothekarswohnung. Die Fassaden sind mit Harl verputzt, wobei Sandsteindetails abgesetzt sind. Das Eichenportal ist über eine Vortreppe zugänglich. In das Mauerwerk sind Rundfenster sowie ein längliches Rundbogenfenster eingelassen. Das abschließende Satteldach ist mit grauem Schiefer eingedeckt. Einzelnachweise Weblinks Netzpräsenz der Bibliothek Informationen der Dunblane Cathedral Eintrag zu Dunblane, The Cross, Leighton Library auf trove.scot, der Datenbank von Historic Environment Scotland (englisch)
Biblioteca Leighton

La Biblioteca Leighton (en inglés: Leighton Library, también llamada Bibliotheca Leightoniana) En the cross, Dunblane, es la biblioteca más antigua construida en Escocia​ al norte del Reino Unido. Su colección de cerca de 4.000 volúmenes y 78 manuscritos del siglo XVI al 19 se basa en la colección personal de Robert Leighton (1611-1684), obispo de Dunblane y el arzobispo de Glasgow, que había dejado los libros a la catedral de Dunblane. El edificio de dos pisos, con escalera delantera, se completó en 1687. El edificio es una apartamento con dos bóvedas de piedra y partes de madera. A principios del siglo XX el edificio había caído en el olvido y se vio afectado por la humedad y, durante la Segunda Guerra Mundial, un refugio antiaéreo fue construido dentro de sus bóvedas. Durante las décadas de 1950 y 1980 tuvo un proceso de renovación, reparación y catalogación , y la biblioteca fue oficialmente reabierta en mayo de 1990.​ Véase también Bibliotecas Nacionales Historia de Escocia Referencias
John Knox House

John Knox House, eller John Knox's House, er et historisk hus, der ligger i Edinburgh, Skotland, der angiveligt har været ejet af den protestanten John Knox, der også skulle have boet i det i 1500-tallet. Selvom hans navn er associeret med huset, så har han tilsyneladende boet i Warriston Close, hvor en mindeplade indikerer den nogenlunde placering af hans bopæl. Selve bygningen er opført fra 1490 og fremefter. Huset er i dag indrettet som museum. Referencer Eksterne henvisninger
John Muir's Birthplace

John Muir's Birthplace, in Dunbar, East Lothian, Scotland, is a museum run by East Lothian Council Museums Service as a centre for study and interpretation of the work of the Scottish-American conservationist John Muir. History John Muir, the naturalist and preservationist, was born in the house at 126 High Street on 21 April 1838, the third child of Daniel Muir and his second wife Ann Gilrye Muir. The house is described as a "three storey stone building" in "the best business district of the town." His father operated a successful grain and food store in the building as well, a business which he had inherited when his first wife died. The family emigrated to the United States in 1849, and Muir revisited Dunbar only once thereafter (in 1893), but kept in contact with relatives until his death in 1914. His connections with Dunbar were forgotten until the 1960s, when American enthusiasts began to turn up in Dunbar seeking information about their hero's roots. A small museum was created in the upper flat of the redeveloped and restored building under a private/public partnership in 1980, opening the following year. The museum has come under the ambit of a number of organisations. It was originally proposed to operate with a team of volunteer attendants, but operational matters were shortly assumed by East Lothian Tourist Board and continued until 1996. It then became the responsibility of East Lothian Council Museums Service, who now operate it for the present owner, the John Muir Birthplace Trust. The trust is a Scottish charity, formed in 1998 as a collaboration between East Lothian Council, the John Muir Trust, Dunbar's John Muir Association (relaunched in 2008 as the Friends of John Muir's Birthplace), and Dunbar Community Council, to preserve John Muir's birthplace and to turn it into a centre for study and interpretation of his work. The project started in 2002, and the centre opened to the public in August 2003. On 8 February 2012, the arrival of the 100,000th visitor was marked by a special presentation. Remembering John Muir The John Muir Trust is a charity which aims to protect wild land and wildlife and administers the John Muir Award scheme. The John Muir Way is a long distance footpath from Helensburgh to Dunbar. There is an older known footpath named John Muir Way from Musselburgh to Dunglass through East Lothian The John Muir Country Park is situated in the Dunbar area. In Martinez, California, United States is the John Muir National Historic Site, consisting mainly of John Muir's home, plus a portion of his orchards. There is also the John Muir Memorial site not far from the Historic Site that is composed of a statue of John Muir on a rock surrounded by trees. John Muir Day is celebrated every year on 21 April in California. John Muir College at University of California - San Diego. References External links Official Website of John Muir's Birthplace East Lothian Council website Website of the Friends of John Muir's Birthplace Website of the John Muir Trust Official Website of the John Muir Historic Site Website of the Sierra Club
St John Ogilvie High School

Saint John Ogilvie High School is a Roman Catholic secondary state school located in the Burnbank area of Hamilton, South Lanarkshire, Scotland. Bus crash On 4 June 2004, more than 200 students and about 10 staff from John Ogilvie High School and Coltness High School were travelling to Lightwater Valley theme park when they were involved in an accident at East Layton. Fifty-four children were injured in the crash, and three children were kept in hospital overnight, but there were no serious injuries. Rebuilding of the school South Lanarkshire council announced on 22 August 2005 that it had gained planning permission to rebuild John Ogilvie, as well as several other high schools in the area, as part of a multi-million pound deal to modernise local schools. The new school was opened for the beginning of the 2008 school year with new facilities for each department. Academic performance The school was involved in March 2007 in a row over the standard of teaching given to some students. In August 2017, the school reported record high results. They broke some more records in 2018, 2019 and again in 2022. Renaming The school was known as "St Cuthbert's High School", the name of the local parish church, until 1960 when it changed its name to "John Ogilvie High School". In March 2015, to celebrate the 400th anniversary of the martyrdom of Saint John Ogilvie, the school under the leadership of head teacher Edward Morrison officially changed its name from "John Ogilvie High School" to "Saint John Ogilve High School." Notable former pupils Jim Mullen (b. 1970) — chief executive (CEO) of Ladbrokes Monica Lennon (b. 1981) — politician, MSP for Central Scotland Angela Crawley (b. 1987) — politician, MP for Lanark and Hamilton East References External links School Website South Lanarkshire Council Website John Ogilvie High School's page on Scottish Schools Online
Johnston Gardens

Johnston Gardens is a small public garden in Aberdeen, Scotland. The garden has won the Britain in Bloom competition many times. The gardens are used for weddings, both ceremonies and for photography. Access Access is from Viewfield Road close to the Gordon Highlanders Museum in the Rubislaw district of central Aberdeen. History The park was formerly part of the Johnston House estate, but was gifted to the city in 1936. Content The park contains a Japanese garden centred upon a pond and arched bridge. This section contains bamboos and acers. The paths are lined with rhododendrons and tall beech trees. Memorials The park contains a memorial to the men killed on helicopter flight G-REDL 85N on 1 April 2009. See also Green spaces and walkways in Aberdeen References External links Johnston Gardens Photo of the gardens
Jordanhill Parish Church, Glasgow

Jordanhill Parish Church is a parish church of the Church of Scotland, serving Jordanhill in the west end of Glasgow, Scotland. It is within the Church of Scotland's Presbytery of Glasgow. The church building is located on Woodend Drive, Jordanhill. History The congregation started as Hillhead Free Church in 1854, although it was initially a "preaching station" rather than a "sanctioned charge" of the Free Church of Scotland. The congregation initially met in a school in Knightswood Road, with the first building being constructed nearby in 1858. Following serious structural problems with the building (largely arising from coal mining in the area), a decision was made to move to a new site. The first services in the current building were held on 11 June 1905. The name was changed to Jordanhill Free Church in 1888. Following the creation of the United Free Church of Scotland in 1900, the name was changed to Jordanhill United Free Church. The name again changed in 1929, following the union of the United Free Church with the Church of Scotland, becoming "Jordanhill Church of Scotland" and - from 1979 - simply "Jordanhill Parish Church". [1] The congregation were linked with Blawarthill Parish Church and St Columba Gaelic Church on 25 September 2025. Ministers Rev Peter McLachlan (1859-1870) Rev James Jolly (1870-1873) Rev G D R Munro (1874-1902) Rev Dr A D Livingstone (1899-1938) Rev George Allison (1939-1943) Rev John C. Cockburn (1944-1958) Rev Dr J M Orr (1960-1976) Very Rev Dr Finlay A. J. Macdonald (1977-1996). Dr Macdonald left to become Principal Clerk to the General Assembly of the Church of Scotland and was Moderator of the General Assembly of the Church of Scotland in 2002. Rev Colin C Renwick (1996-2014). Rev Colin Renwick left to become the Minister of Dunblane Cathedral and was Moderator of the Presbytery of Stirling in 2022. Rev Bruce H Sinclair (2015) is the present minister See also List of Church of Scotland parishes Other churches nearby Kelvinside Hillhead Parish Church (Church of Scotland) Knightswood St. Margaret's Parish Church (Church of Scotland) St. John's Renfield Church (Church of Scotland) St. Luke's Cathedral (Orthodox) St. Mary's Cathedral (Episcopalian) Wellington Church (Church of Scotland) External links Official Website
HMNB Clyde

HMNB Clyde (His Majesty's Naval Base, Clyde) je jednou ze tří základen Britského královského námořnictva (dalšími jsou HMNB Devonport a HMNB Portsmouth). Leží na východním pobřeží Gare Loch (a její dílčí části Faslane Bay) ve správní oblasti Argyll a Bute, v severní části Firth of Clyde a 40 kilometrů západně od Glasgow. Základna je velitelstvím pro Skotsko a je rovněž domovským přístavem pro jaderné ponorky vyzbrojené raketami Trident, které jsou schopné nést jaderné zbraně. K roku 2026 byla základna HMNB Clyde jedinou funkční základnou jaderných ponorek britského námořnictva. Historie Základna byla vybudována v 60. letech 20. století pro britské jaderné raketonosné ponorky třídy Resolution. V 80. letech byla základna významně rozšířena pro provoz nové generace raketonosných ponorek třídy Vanguard. Roku 2016 byl zahájen program rozsáhlé transformace základny (Clyde Transformation Programme), aby byla obnovena její infrastruktura a mohla hostit jaderné ponorky nejnovější generace (raketonosné třídy Dreadnought a útočné SSN-AUKUS, které mají být vyvinuty v rámci trojstranného paktu AUKUS). Přestavěno má být i zařízení pro manipulaci s jadernými zbraněmi RNAD Coulport u jezera Loch Long západně od Faslane. Program má tři hlavní části (Clyde Infrastructure Programme, Transformation Programme a EUSTON). Transpormace však musí probíhat za provozu základny, neboť jinou ponorkovou základnou královské námořnictva nemá. Dalším limitujícím faktorem je omezená rozloha areálu základny. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu HMNB Clyde na Wikimedia Commons
HMNB Clyde

Her Majesty's Naval Base Clyde (forkortet HMNB Clyde) er en af Royal Navys flådestationer i Storbritannien. Flådestationen er placeret ved Faslane i Firth of Clyde i Skotland. Flådestationen Fire britiske atomdrevne missilubåde af Vanguard-klassen har basehavn i Clyde. Ubådenes Trident D5 atommissiler er opmagasineret i en tilstødende facilitet navngivet Coulport. Udover Vanguard-klassen skal også Astute-klassen, i modsætning til Trafalgar-klassen, stationeres her efterhånden som de indgår i aktiv tjeneste. Trafalgar-klassen anløber dog ofte flådestationen til vedligeholdelse og reparationsarbejde, dette gør sig også gældende for franske og amerikanske atomubåde. I 2003 tog man et nyt dokanlæg i brug, der vil forøge flådestationens kapacitet indenfor vedligeholdelse og reparationer betydeligt. I 2008 færdiggjorde man et nyt kajanlæg til de nye atomubåde af Astute-klassen og kan benyttes af seks ubåde på samme tid. I alt arbejder 3.000 militære og 4.000 civile medarbejdere på flådestationen. Derudover er NATO Submarine Rescue Service (NSRS) placeret på flådestationen. Tjenesten er oprettet af de tre lande Storbritannien, Frankrig og Norge som et trilateralt samarbejde. Også Fleet Protection Group Royal Marines har hovedkvarter i Faslane og har ansvaret for sikkerheden for skibe langs kaj og Royal Navys landanlæg. Protester Syd for flådestationen blev der den 12. juni 1982 oprettet en permanent fredslejr der er navngivet Faslane Peace Camp. Siden 1990'erne har også organisationen Trident Ploughshares demonstreret for atomar nedrustning i Storbritannien og har organiseret flere større blokader mod flådestationen. Den største blokade fandt sted den 4. juli 2005 forud for G8-topmødet i Gleneagles. Tidligere blokader blev alle opløst af politiet, men under G8-blokaden lykkedes det for første gang at blokere samtlige adgangsveje til flådestationen i en hel dag. Faslane 365 Fra den 1. oktober 2006 til den 1. oktober 2007 foretog aktivister en ét år lang protest kaldet Faslane 365. Som den første dag i protesten valgte man årsdagen for den første dom i Nürnbergprocessen. Faslane 365 støttede sig, som tidligere protester fra Trident Ploughshares, til en juridisk bindende udtalelse fra den internationale domstol fra 8. juli 1996, der fastslår at brugen af kernevåben strider mod folkeretten. 131 forskellige protestgrupper tog del i protesten og over 1.200 personer blev anholdt og et Greenpeace-skib blev beslaglagt da det forsøgte at trænge ind på militært område. Skibe (Clyde Flotilla) 4× Vanguard-klassen 1× Astute-klassen 8× Sandown-klassen 2× Archer-klassen Eksterne henvisninger royal-navy.mod.uk: HMNB Clyde (officiel hjemmeside) Arkiveret 10. juli 2011 hos Wayback Machine (engelsk) tridentploughshares.org (engelsk) Beretninger og fotos fra aktionen Faslane 365 Arkiveret 2. december 2011 hos Wayback Machine (engelsk)