NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Poststelle (Bridgend)

Bei der Poststelle in der schottischen Ortschaft Bridgend auf der Hebrideninsel Islay handelt es sich um ein Gebäude, das direkt am Ufer des Flusses Sorn errichtet wurde. Das Gebäude liegt direkt westlich der A846, welche die Hauptstraße Bridgends darstellt, neben der Sorn-Brücke. Am 20. Juli 1971 wurden das Gebäude als Ensemble zusammen mit dem Bridgend Hotel in die schottischen Denkmallisten in der Kategorie B aufgenommen. Seit 2006 ist das Gebäude als Einzeldenkmal in der Kategorie C eingetragen. In dem Gebäude ist heute die Poststelle sowie ein Supermarkt untergebracht. Beschreibung Das exakte Baudatum des Gebäudes ist nicht bekannt, sodass nur der Beginn des 19. Jahrhunderts als Zeitraum angegeben werden kann. Da es jedoch auf einem zu Beginn der 1830er Jahre entstandenen Gemälde abgebildet ist, muss es älteren Datums sein. Das Gebäude wurde aus Bruchstein in traditioneller Weise am abfallenden Südufer des Sorn erbaut. Es ist einstöckig, besitzt jedoch ein ausgebautes Kellergeschoss, welches von der Flussseite aus ebenerdig begehbar ist. Es existieren mehrere Eingänge und Sprossenfenster sind entlang der Fassaden verbaut. Westlich schließt sich direkt eine etwas niedrigere Stallung an. Die Südseite des Gebäudes ist in der traditionellen Harling-Technik verputzt. Es schließt mit einem schiefergedeckten Satteldach ab. Einzelnachweise
Антонинов вал

Антониновият вал (на латински: Vallum Antonini; на английски: Antonine Wall) е защитно укрепление, представляващо каменна стена с ров пред нея, което издигат древните римляни. То пресича днешна Централна Шотландия. Изграждането на Антониновия вал започва през 142 година, по време на управлението на Антонин Пий, от Лолий Урбик и е завършено през 144 г. Валът се простира на 60 км. Той е трябвало да замести Адриановия вал на юг, като граница на римската провинция Британия, но докато римляните направили временни укрепления и лагери северно от стената, те не победили каледоните и Антониновият вал претърпял много атаки. По-късно, през 208 г., император Септимий Север възстановил част от стената. Римляните наричали земята северно от стената Каледония, макар че в някои контексти думата може да означава и земята северно от Адриановия вал. Въпреки че е разрушена от времето, останки от стената все още могат да се видят в отделни части на Шотландия. Външни препратки www.athenapub.com Архив на оригинала от 2012-02-14 в Wayback Machine. www.athenapub.com Архив на оригинала от 2009-02-21 в Wayback Machine. www.roman-britain.co.uk www.almac.co.uk Архив на оригинала от 2012-06-24 в Wayback Machine. www.paperclip.org.uk Архив на оригинала от 2014-04-21 в Wayback Machine.
Antoninův val

Antoninův val, někdy taky Severův val (latinsky Vallum Antonini, anglicky Antonine Wall), je systém opevnění, který nechal zbudovat napříč Skotskem římský císař Antoninus Pius. Jeho stavba byla zahájena v roce 142 (dokončena v roce 144). Val byl dlouhý šedesát kilometrů, od dnešního Old Kilpatricku v ústí řeky Clyde, asi osm kilometrů severozápadně od Glasgow, po Carriden u Bo'ness ve Firth of Forth, asi třicet kilometrů západně od Edinburghu. Měl nahradit téměř dvakrát delší Hadriánův val, ležící 160 kilometrů jižněji, a vytvořit tak novou hranici provincie Britannia. Tyto plány se však nakonec nepodařilo naplnit. Římané nedokázali zpacifikovat území mezi oběma valy obývané piktskými a keltskými kmeny a po dvaceti letech Antoninův val opustili a stáhli se k Hadriánovu valu. Císař Septimius Severus se ho v roce 208 pokusil obnovit, avšak tento pokus skončil ještě dříve než předchozí, a to definitivním opuštěním valu. V roce 2008 byly pozůstatky valu přidány na seznam světového kulturního dědictví UNESCO do položky společně s Hadriánovým valem v Anglii a Hornogermánským a raetským limitem v Německu. Stavba Antoninův val byl postaven méně precizně než Hadriánův val, ale i tak bylo jeho dokončení v chladné a nepřátelské oblasti za pouhé dva roky velkým výkonem. Val byl většinou tvořen hliněným náspem asi 4 metry vysokým, s širokým příkopem na severní straně valu. Na jižní straně probíhala vojenská cesta. Římané původně plánovali budovat pevnosti po šesti mílích, ale vzdálenost byla nakonec zmenšena na dvě míle. Podél valu tak stálo celkem devatenáct pevností. Nejlépe zachovanou pevností je Rough Castle Fort, ačkoliv původně patřila mezi jednu z nejmenších staveb. Oblast severně od Antoninova valu Římané označovali jako Kaledonii, ačkoliv někdy tento termín zahrnoval již území severně od Hadriánova valu. Římanům se podařilo zbudovat přechodné pevnosti a vojenské tábory severně od valu, ale neporazili Pikty obývající severní území, a tak Antoninův val trpěl četnými útoky. Opuštění valu Val byl opuštěn po 20 letech – v roce 164 se římské legie stáhly na úroveň Hadriánova valu. V roce 197 trpěla hranice sérií útoků, a tak v roce 208 přijel do Skotska císař Septimius Severus, aby zabezpečil hranici. Antoninův val byl opraven a znovu obsazen Římany, ačkoliv jen na několik let. Během tohoto druhého obsazení byl val také někdy nazýván Severovým valem. Odkazy Reference Související články Limes Romanus Externí odkazy Galerie Antoninův val na Wikimedia Commons Obrázky, zvuky či videa k tématu Antoninův val na Wikimedia Commons
Antoninusmuren

Antoninusmuren eller den antoninske mur (romernes Vallum Antonini) var et forsvarsværk, der markerede Romerrigets nordligste grænse på den ø, der i dag er kendt som Storbritannien. Muren var en jordvold på stenfundament bygget af romerne tværs over det, som i dag er Central Belt i Skotland mellem Firth of Forth og Firth of Clyde. Den markerede nordgrænsen, limes, i Romerriget og var omkring 63 km lang, ca. 3 m høj og 5 m dyb. Lidar-scanninger er brugt til at fastslå længden af muren. Den var befæstet med en dyb voldgrav på nordsiden. Det antages, at der har været træpalisader på toppen af volden. Barrieren var den anden af to "store mure", som romerne etablerede i det nordlige Britannien. Ruinerne er langt dårlige bevaret end den mere kendte Hadrians mur, hovedsagelig fordi jordvolden og eventuelle træpalisader er gået til, i modsætning til Hadrians mur, der var opført i sten. Historie Byggeriet blev påbegyndt i 142 e.Kr. på ordre fra den romerske kejser Antoninus Pius, og det tog omkring 12 år at færdiggøre den. Antoninus Pius besøgte modsat sin forgænger Hadrian aldrig Britanien. Presset fra kaledonierne kan have fået Antoninus til at sende imperiets tropper længere mod nord. Antoninusmuren blev beskyttet af 16 romerske forter, de såkaldte castra, med mindre forter imellem. Troppebevægelser blev lettet af en romersk stenvej, hærvejen eller militærvejen, der forbandt alle stederne. Soldaterne, som opførte muren, mindedes deres byggeri og deres kamp med kaledonierne med mindeplader, hvoraf der stadig er bevaret 20. Muren blev forladt blot otte år efter færdiggørelsen, og garnisonerne langs den blev flyttet til den sydligere liggende Hadrians mur. I år 208 genetablerede kejser Septimius Severus legionerne ved muren og beordrede, at den skulle repareres. Det har ført til, at muren også blev kendt som Severus' mur. Romernes tilstedeværelse ved muren sammenlagt under 100 år, og muren blev aldrig siden forskanset og bemandet. Det meste af muren og de tilhørende forter er gået til, men visse steder er rudimenter stadig synlige. Mange af dem er kommet under Historic Scotlands varetægt. Som en del af romerrigets ydre grænser, limes, er muren også kommet på UNESCOs verdensarvsliste. Se også Den romerske erobring af Britannien Hadrians mur UNESCOs verdensarvsliste Referencer
Antoninov zid

Antoninov zid je utvrđena rimska granica koja se sastoji od zida koji se proteže 63 km u središnjoj Škotskoj, od zaljeva Firth of Forth na Sjevernom moru i zaljeva Firth of Clyde u Irskom moru. Zid od kamena i ćerpiča je bio visok oko 3, a širok oko 5 m, s iskopanim dubokim jarkom sa sjeverne strane. God. 2008., zajedno s već upisanim drugim lokalitetima nazvanim Granice Rimskog Carstva (Hadrijanov zid i Limes Germanicus), upisan je na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Europi. Povijest Zid su izgradili Rimljani od 142. do 154. god. po zapovijedi rimskog cara Antonina Pija koji je želio napraviti stabilniju granicu prema ratobornim Kaledoncima na sjeveru. Zid je bio zaštićen s 16 utvrda i brojnim tornjevima, a vojnici su ih opskrbljivali "vojnim putem" s južne strane zida. Uz njega se nalaze brojna vojna groblja s memorativnim natpisima od kojih su 22 sačuvani. Zid je napušten nakon samo 22 godine uporabe i rimske legije su se vratile južno do Hadrijanovog zida. God. 208., rimski car Septimije Sever je obnovio legije i naredio obnovu zida, te ga nazivaju i Severovim zidom. No, napušten je samo par godina poslije i nikada više nije obnovljen. Većina zida i njegovih fortifikacija su uništene tijekom vremena, ali su neki dijelovi još uvijek vidljivi. U srednjem vijeku su ga zvali Grimova brana (Grim's Dyke) prema djedu mitskog kralja Eugenija. Kako se u nekim dijelovima Škotske đavo naziva Graeme, zid je bio poznat i kao Đavolji zid. Vanjske poveznice http://www.antoninewall.org/ https://web.archive.org/web/20061201223023/http://www.antonineway.co.uk/
Antoninus fala

Az Antoninus falaként avagy Severus falaként ismert védvonalat, mely Nagy-Britannia legjelentősebb római kori emlékeinek egyike, kb. i. sz. 142-ben kezdték építeni a rómaiak, Quintus Lollius Urbicus helytartósága alatt. Nagyjából 12 évig tartott a befejezése, a 63 km hosszú védművet azonban pár évvel később elhagyták, mivel tarthatatlanná vált. Antoninus Pius (138–161) Dél-Skócia meghódítása után kezdett hozzá a limes áthelyezéséhez. A fal kőből és tőzegből készült és azt a célt szolgálta, hogy védelmet nyújtson a kelta törzsek ellen. Septimius Severus i. sz. 208-ban egy kis időre újra birtokba vette a védműveket. Az Antoninus Pius császársága alatt építtetett fal Hadrianus védvonalát volt hivatott helyettesíteni. Az egykoron négy méter magas falak kisebb erődítményeket kötöttek össze. A limest egy jól kiépített árokrendszerrel egészítették ki. A „hátországot” több erőd is biztosította. Az ismertebb Hadrianus falát, melyet ugyancsak a kelták ellen 122–127 között építettek, az UNESCO még 1987-ben a világörökség részének nyilvánított. 2008 óta Antoninus fala is az UNESCO védelmét élvezi. Források További információk A Wikimédia Commons tartalmaz Antoninus fala témájú kategóriát. mult-kor
Vallo Antonino

Il Vallo Antonino è una forma di fortificazione costituita da un terrapieno e una palizzata di legno, costruita durante l'Impero romano nella Scozia meridionale. Storia La costruzione del Vallo di Antonino iniziò nel 142 sotto il regno di Antonino Pio, e fu completata nel 144. Il vallo si estende per 39 miglia (pari a 63 chilometri) da Old Kilpatrick nel West Dunbartonshire sul Firth of Clyde a Bo'ness sul Firth of Forth. La fortificazione fu costruita per rafforzare il Vallo di Adriano, posto 160 km più a sud come confine settentrionale della Britannia. I Romani, anche se riuscirono a insediare accampamenti e fortilizi temporanei a nord del vallo, non arrivarono mai a conquistare e sottomettere le tribù indigene che mal sopportavano la loro presenza e infersero danni alla fortificazione. I Romani chiamarono la terra a nord del Vallo Antonino Caledonia, "terra dei Caledones", ovvero "terra degli uomini rudi" dal gallico caleto-, cioè "duro, difficile". Il vallo fu abbandonato dopo solo venti anni dalla costruzione, quando nel 164 le legioni romane si ritirarono a sud del Vallo di Adriano. Dopo una serie di attacchi subiti nel 196 e nel 197, nel 208 l'imperatore Settimio Severo giunse nel Nord dell'isola per rendere sicura la frontiera e fece restaurare alcune parti del vallo, definitivamente abbandonato nel 211, alla morte dell'imperatore. Il Vallo Antonino è spesso chiamato (specialmente da scrittori della tarda latinità) Vallo Severiano. Struttura della costruzione Il Vallo Antonino era inferiore a quello di Adriano per dimensioni ed efficacia, ma la sua costruzione fu in ogni caso un notevole risultato, visto che fu completato nell'arco di soli due anni in una terra di confine fredda e ostile. La sua struttura era costituita da un banco di terra alto tre metri con un ampio fossato sul lato nord e un percorso militare sul lato sud. Inizialmente fu programmato di costruire un forte ogni sei miglia ma il proposito fu rivisto e ne furono costruiti 26, cioè circa uno ogni due miglia. Lungo il vallo si trovano ancora tracce di una bocca di lupo nei pressi del Rough Castle Fort. La maggior parte del Vallo Antonino è oggi distrutta, ma alcune sue sezioni sono ancora visibili a Bearsden, Kirkintilloch, Twechar, Croy Hill, Falkirk e Polmont. Patrimonio dell'umanità Nel 2008 il Vallo Antonino è stato nominato dall'UNESCO patrimonio dell'umanità assieme al Limes germanico-retico e al Vallo di Adriano con il titolo di "Confini dell'Impero romano". Note Voci correlate Storia della Scozia Britannia romana Vallo di Adriano Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Vallo Antonino Collegamenti esterni Il vallo di Antonino, mappa e percorso storico, su antoninewall.org. (EN) https://web.archive.org/web/20120214084033/http://www.athenapub.com/antwall1.htm. (EN) https://web.archive.org/web/20090221084804/http://www.athenapub.com/britsite/hillfoot.htm. (EN) https://web.archive.org/web/20060103203551/http://www.roman-britain.org/antonine.htm. (EN) https://web.archive.org/web/20120624045557/http://www.almac.co.uk/FalkirkTCM/Rome.htm. (EN) http://www.kilsyth.org.uk/ Archiviato il 23 gennaio 2009 in Internet Archive.
Muur van Antoninus

De Muur van Antoninus (Engels: Antonine Wall) is door de Romeinen gebouwd in het huidige Schotland, ter hoogte van de rivieren Clyde en Forth. Het doel van de muur was om invallen van de stammen, de latere Picten, vanuit het noorden te voorkomen. In de loop van de tijd is de muur bijna geheel verdwenen, maar er zijn nog steeds delen te zien, onder andere in Falkirk. De bouw van de Muur van Antoninus begon ongeveer in 142 n.Chr., tijdens het bewind van keizer Antoninus Pius. Na 12 jaar was de bouw in 154 n.Chr. gereed. De muur is 63 kilometer lang en loopt van Old Kilpatrick aan de Firth of Clyde in het westen naar Bo'ness bij Falkirk aan de Firth of Forth in het oosten. De muur moest de langere Muur van Hadrianus, die 160 kilometer zuidelijker lag, vervangen als grens van de Romeinse provincie Britannia. De muur is gebouwd van plaggen op een stenen fundering. Om de twee mijl was een fort gebouwd. Het best bewaarde is Rough Castle, niet ver van Falkirk. De muur werd al na twintig jaar verlaten, toen de Romeinse legioenen zich terugtrokken op de Muur van Hadrianus rond 162. Na een serie aanvallen in 197 arriveerde keizer Septimius Severus in Schotland in 208 om de grens te stabiliseren en delen van de muur werden gerepareerd. Deze herbezetting van de muur heeft maar enkele jaren geduurd. Zie ook Bar Hill Fort
Zidul lui Antoninus

Zidul lui Antoninus (în latină: Vallum Antonini, în engleză: Antonine Wall) a fost o fortificație din piatră și turbă, construitǎ de Imperiul roman între anii 142-144 d.Hr., în timpul domniei lui Antoninus în Scoția de astăzi (pe atunci, Caledonia), pentru a proteja Britannia de atacurile picților și ale caledonienilor. Este situat la 160 km nord de Zidul lui Hadrian, care fusese construit mai înainte, pe timpul lui Hadrian. Are o lungime de 63 km, lățimea de 5 m, iar înalțimea de 3-4 metri. Zidul avea 26 forturi de observare. Făcea parte din limes, granița fortificată a Imperiului roman, care străbătea toată Europa până la Marea Neagră și ajungea și până în Asia Mică și Orientul Apropiat. În anul 208, la ordinul împăratului Septimiu Sever, zidul a fost pǎrǎsit de trupele romane, care au revenit la Zidul lui Hadrian. Fortărețele: Fortărețe mari și mici legate de Zidul lui Antoninus , descoperite de arheologi: Bishopton; Old Kilpatrick ("Kilpatrick Vechi"); Duntocher; Cleddans; Castlehill; Bearsden; Summerston; Balmuildy; Wilderness Plantation ("Plantația din Pustietate"); Cadder; Glasgow Bridge ("Podul de la Glasgow"); Kirkintilloch; Auchendavy; Bar Hill ("Măgura Bar"); Croy Hill ("Măgura Croy"); Westerwood; Castlecary; Seabegs Wood ("Lemnul Seabegs"); Rough Castle ("Castelul Dur"); Camelon; Watling Lodge ("Coliba Watling"); Falkirk; Mumrills; Inveravon; Kinneil ("Vila Kinneil"); și Carriden ("Vila Carriden"). Note Vezi și Zidul lui Hadrian Scoția din perioada Imperiului roman The Mark of the Horse Lord și Frontier Wolf (romane britanice pentru copii, publicate la 1965 și 1980, scrise de Rosemary Sutcliff)
Вал Антонина

Вал Антони́на или Стена Антонина (англ. Antonine Wall, лат. Vallum Antonini) — укрепление из камня и торфа, построенное Римской империей в 142—154 гг. при императоре Антонине Пие поперёк современной Шотландии (на широте Эдинбурга и Глазго) войсками под командованием Квинта Лоллия Урбика. Строительство заняло 12 лет. Изначально римляне планировали строить форты каждые 10 км (6 миль), но в итоге построили 19 фортов, расположенных на расстоянии каждые 3,3 км. Он расположен в 160 км к северу от ранее сооружённого Вала Адриана. Длина — 63 км, ширина — 5 м, высота — 3-4 м. На валу было 26 фортов. Этот барьер был вторым из «великих укреплений», построенных римлянами на севере Британии. Его руины менее заметны, чем более известная Адриановская стена на юге. В 160 году римляне оставили стену. В 208 году вал Антонина по указу императора Септимия Севера был снова занят римлянами. Солдаты Септимия Севера восстановили часть вала, соорудив так называемые Северовы стены, однако они долго не прослужили. Спустя несколько лет вал был опять оставлен римлянами. Со временем эти территории, считавшиеся «ничейной землей», стали местом поселения британских племён. Вал Антонина был включён в список всемирного наследия ЮНЕСКО 7 июля 2008 года. См. также Вал Адриана Ссылки Вал Антонина: история, фотографии и карты Архивная копия от 16 января 2017 на Wayback Machine Вал Антонина и Адриана на сайте ЮНЕСКО Архивная копия от 20 августа 2018 на Wayback Machine Медиафайлы по теме Вал Антонина на Викискладе Литература Krakowka, Kathryn (24 April 2018). "Meticulous metric survey of the Antonine Wall". Current Archaeology. Breeze, David J. (2006) The Antonine Wall. Edinburgh. John Donald. p. 210 ISBN 0-85976-655-1. Robertson, Anne S. (1960) The Antonine Wall. Glasgow Archaeological Society. p. 7. Breeze, David J. (2006) The Antonine Wall. Edinburgh. John Donald. p. 167 ISBN 0-85976-655-1.
Антонинов зид

Антонинов зид је систем утврђења који је изградио римски цар Антонин Пије. Протезао се од Ирског мора на западу до Северног мора на истоку. Његова градња је започета 142. године а завршена је 144. године. Зид је био дугачак 63 km и 3 метра висок, са ширином од 5 метара. Зид је био заштићен са 16 утврђења и осматрачницама између њих. Постајао је и војни пут који је повезивао места дуж зида. Требало је да замени више од 2,5 пута дужи Хадријанов зид, који се налазио јужније. Ове планове није било могуће остварити и после 20 година Антонинов зид је био напуштен и Римљани су се повукли ка Хадријановом зиду. Цар Септимије Север је 208. освојио територије између два зида, али тај поновни покушај ширења Рима на територију данашње Шкотске није успео што је довело до коначног напуштања Антониновог зида. Референце Види још Хадријанов зид Спољашње везе "Antonine Wall" "Antonine Wall" "Antonine Wall"-historic-scotland.gov.uk "Antonine Wall"-falkirkonline.net "Antonine Wall"-kinneil.org.uk Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (13. април 2025) "Antonine Wall"-athenapub.com "Antonine Wall"-athenapub.com "Antonine Wall"-theromangaskproject.org.uk "Antonine Wall"-roman-britain.org Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (18. септембар 2015) "Antonine Wall" The Antonine Wall and Barr Hill Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (21. април 2014) Richard Stillwell, ed. Princeton Encyclopedia of Classical Sites, 1976: "Antonine Wall, Scotland" Museum news
Antoninus mur

Antoninus mur var ett romerskt försvarsverk i det som idag är Skottland. Muren påbörjades av fältherren Gnaeus Julius Agricola och färdigbyggdes under 140-talet under kejsar Antoninus Pius regeringstid. Den sträckte sig 63 kilometer tvärs över södra Skottland, från floden Clydes mynning i Glasgow till Firth of Forth i Edinburgh. Muren var byggd av torv och sten och var lite mer än tre meter hög och omkring fem meter bred. På nordsidan fanns en vallgrav. Krönet bestod av patrullväg och hade befästa stödjepunkter. Antoninus mur var belägen norr om Hadrianus mur som byggdes år 122. Muren övergavs av romarna efter cirka tjugo år när de drog sig tillbaka till Hadrianus mur. Den besattes åter i början av 200-talet på order av kejsar Septimius Severus, men övergavs redan efter några år av ekonomiska och praktiska skäl. Huvuddelen av muren är numera förstörd. Källor Antoninus’ vall i Nordisk familjebok (andra upplagan, 1904) Svenska dagbladet 24 november 2013 Antoninska muren av Dick Harrison Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Antoninus mur.
Вал Антоніна

Вал Антоніна (англ. Antonine Wall, лат. Vallum Antonini) — римська оборонна споруда з каменю і торфу, побудована в 142–154 роках при імператорі Антоніні поперек сучасної Шотландії, за 160 км на північ від раніше спорудженого валу Адріана і мала виконувати таку ж роль, тобто відокремлювати південну, завойовану, частину острова від північної (Каледонії), звідки на римлян нападали місцеві кельтські племена. Довжина валу — 63 км, ширина — 5 м, висота — 3-4 м. На валу було 26 фортів. Історія Вінстон Черчилль у своїй книзі «Народження Британії» вказував іншу дату побудови валу — 186 рік. Це була північно-західна межа Римської імперії, що проходила між ріками Клайд і Форт в Шотландії. Вал був залишений римлянами лише через 8 років після побудови, але у 208 році вал за Указом імператора Септимія Севера був знову відновлений і окупований римськими військами, через що має альтернативну назву «Вал Северана». У 370 році римському коміту Флавію Феодосію знову довелося відновлювати вал. Однак, через декілька десятиліть, вал був залишений та більше не відновлювався. Цінність об'єкту 7 липня 2008 року, Вал Антоніна був доданий до об'єкту Світової спадщини ЮНЕСКО «Кордони Римської імперії». Сучасні дослідження На початку 2023 року, археологи з дослідницького проєкту Historic Environment Scotland (HES), за допомогою методу градіометрії, тобто неінвазивного геофізичного методу, який вимірює крихітні коливання магнітного поля Землі для виявлення підземних структур, біля школи на північно-західній околиці сучасного міста Глазго, знайшли поховані під землею залишки невеликого форту. Будівля згадувалася одним з антикварів ще у 1707 році, але з тих пір її так і не знайшли, незважаючи на спроби знайти її в 1970-х і 1980-х роках. Форт складався з двох невеликих дерев'яних будівель, оточених валом із каменю та дерну заввишки до 6,5 футів (2 метри), побудованих уздовж південного боку Валу Антоніна. Вал мав дві дерев'яні вежі над воротами з протилежних сторін — одну з півночі, щоб пропускати людей, тварин і вози через мур, і одну — з півдня. У форті були постійно розміщені близько 12 солдатів, багато з них — місцевих допоміжних сил, або «auxilia», які підписалися воювати на стороні римлян. Вони перебували у форті приблизно тижня та стежили за територією з метою запобігання набігам на укріплення. Їх зміняв новий загін солдатів із більшого римського форту в Данточері, який був розташований приблизно за милю (1,6 км) на схід. На даний час відомо дуже мало видимих ​​доказів Валу Антоніна, а нещодавно відкритий форт, який розшукували понад 50 років, є рідкісною знахідкою та важливим доповненням до обмеженої кількості знайдених оборонних споруд, надаючи цінну інформацію про окупацію територій країни Римською імперією. Див. також Адріанів вал Примітки