NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Papa Stour

Die zu Schottland gehörende Shetlandinsel Papa Stour liegt nur wenige Kilometer nordwestlich der Hauptinsel Mainland, von der sie durch den Sound of Papa getrennt und 32 Kilometer vom Hauptort Lerwick entfernt ist. Nach Mainland bestehen regelmäßige Fähr- und (seltene) Flugverbindungen. Papa Stour ist höchstens 4,5 km lang und 3 km lang und hat eine Fläche von rund 8 km². Die höchste Erhebung der hügeligen und baumlosen Insel misst 86 Meter. Geschichte Die Bevölkerung von 15 Einwohnern (Stand: 2011) lebt im Ostteil der Insel insbesondere von der Viehzucht. Nachdem in den 1950er Jahren die Insel sich immer mehr entvölkerte, wurde von der Regierung ein zunächst erfolgreiches Projekt zur Neubesiedlung der Insel gestartet. In den letzten Jahren ist die Bevölkerungszahl jedoch wieder rückläufig. Der Name der Insel Papa Stour weist auf eine frühe Ansiedlung christlicher Priester hin. Etwa 5000 Jahre alte spärliche Überreste zeugen von einer vorchristlichen Besiedlung in neolithischer Zeit. Im unbewohnten Süden der Insel (beim Flugplatz Papa Stour) gibt es das neolithische Kammergrab (englisch chambered tomb) von Papa Stour (auch Round Hill genannt) den Steinkreis von Tiptans (oder Doom Rings), den Burnt Mound von Biggings und zahlreiche, seltene Pflanzen- und Vogelarten. Besonders an den steilen und teilweise bizarren Uferklippen (eine Felsnadel und ein im Meer gelegener Torbogen) brüten zahlreiche Seevögel. Einzelnachweise Weblinks Englische Seite der Shetland-Inseln
Papa Stour

Papa Stour es una isla localizada en el grupo de las Shetland, en Escocia. La isla cuenta con una población de unas 20 personas, algunas de las cuales han inmigrado desde una petición para residentes en los años 1970. El principal asentamiento de la isla es Biggings, desde donde hay ferries que parten a West Burrafirth, en la isla de Mainland. Historia El nombre de la isla deriva de Papey Stóra, que significa "gran isla de los papar" (monjes gaélicos), en distinción a Papa Little Papa Stour es el tema de un manuscrito redactado en 1299 en nórdico antiguo, que constituye el documento sobre las Shetland más viejo aún conservado. El manuscrito narra el dramático incidente en la casa del duque Hakon Magnusson, posteriormente rey Hakon V de Noruega. En 2005 la población había caído hasta los 20 habitantes, tras serios desacuerdos entre los isleños que llegaron a los tribunales, y que propició que un cierto número de personas abandonase la isla y la escuela cerrara. [1]. Enlaces externos Libro sobre el manuscrito de 1299 Fotos de Papa Stour, por Conrad Referencias Papa Stour and 1299: Commemorating the 700th Anniversary of Shetland's First Document , Barbara E. Crawford ISBN 1-898852-83-9
Papa Stour

Papa Stour est une île des Shetland, au nord-est de l'Écosse. Elle est située à l'ouest de l'île principale et avec une superficie de 828 hectares est la huitième île de l'archipel. L'érosion marine de ses roches volcaniques ont créé une côte extraordinairement variée et découpée avec des cavernes, rochers, falaises, arches et soufflards. L'île compte une population d'une vingtaine d'habitants, certains y ayant immigré après l'appel pour résidents dans les années 1970. L'île abrite une faune sauvage et sa partie occidentale a été déclarée Site d'intérêt scientifique spécial. Les eaux environnantes de l'île sont également une zone de conservation. Histoire L'île compte plusieurs chambres funéraires du Néolithique et les ruines d'une maison du XIIIe siècle du duc Hakon, datant de l'occupation nordique. La population de l'île a atteint plus de 380 personnes au XIXe siècle lorsqu'une pêcherie fut ouverte à Crabbaberry à West Voe. La population déclina ensuite jusqu'à un plus bas de 16 habitants dans les années 1970. Le pourtour de l'île a été le lieu de nombreux naufrages et un célèbre poème Da Sang o da Papa Men de Vagalang rappelle un drame à l'époque où l'île était un centre de la pêche hauturière. Aujourd'hui les habitants sont principalement regroupés à Biggings vivant principalement de l'élevage de moutons. Articles connexes La danse de l'épée de Papa Stour (en) James Erskine, Lord Grange (en) (1679-1754), époux de Lady Grange, qui y a été retenue prisonnière, à Hirta Broch de Mousa Vagaland (en) (1909-1973), poète écossais shetlandais, auteur du poème lyrique Da Sang o da Papa Men Source (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Papa Stour » (voir la liste des auteurs). Liens externes Portail de l’Écosse Portail des îles
Papa Stour

Papa Stour (823 ha.) è una piccola isola sull'Oceano Atlantico della Scozia nord-orientale, facente parte dell'arcipelago delle Isole Shetland. L'isola fu nel Medioevo meta di pellegrinaggi, fatto che si riflette nel suo nome, che deriva dal norreno Papey Stóra, che significa "grande isola dei preti". Geografia Collocazione Papa Stour si trova ad ovest/nord-ovest di Mainland, l'isola principale delle Shetland e a nord della località di Sandness. Territorio Il territorio dell'isola si caratterizza per la presenza di caverne ed archi scavati dal mare. Promontori Aesha Head Demografia Al censimento del 2008, Papa Stour contava una popolazione di 8 abitanti. Storia Nel Medioevo giunse sull'isola una comunità di sacerdoti cristiani di origine celtica. Alla fine del XIII secolo risalgono i primi insediamenti norvegesi. L'isola rimase quindi sotto il dominio norvegese fino al XII secolo. Nel corso del XIX secolo l'isola divenne un porto peschereccio. In quel periodo, contava una popolazione di 360 abitanti. Fauna Tra le specie che si possono avvistare sull'isola, vi sono le foche, in particolar modo tra giugno e luglio. Trasporti Papa Stour è collegata via traghetto con la località di Sandness (isola di Mainland). Sull'isola è anche presente un aeroporto. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Papa Stour Collegamenti esterni (EN) Papa Stour su Shetlopedia (EN) Papa Stour su Shetland Hamefarin 2010 (EN) Lonely Isles: Papa Stour, su redwebforum.com. URL consultato il 26 maggio 2012 (archiviato dall'url originale l'8 febbraio 2012).
Папа-Стаур

Па́па-Стаур (англ. Papa Stour) — остров в архипелаге Шетландских островов (Шотландия). Этимология Название острова возможно произошло от древнескандинавского Papey Stóra — большой остров молящихся. Схожее название имеют острова Папа-Литтл, Папа и другие. География Остров Папа-Стаур расположен в юго-западной части залива Сент-Магнус, глубоко врезанного в западный берег острова Мейнленд. Омывается с запада Атлантическим океаном, с востока заливом Сент-Магнус. От острова Мейнленд с юга отделён проливом Саунд-оф-Папа. Ближайшие крупные острова: Макл-Ро и Вементри на востоке, Мейнленд на юге, Фула на юго-западе. Окружён небольшими островами: Брей-Холм, Мэйден-Стэк, Фогла-Скерри, Форуик-Холм и другими, в пяти километрах на северо-западе группа островов Ве-Скеррис. Ближайшие населённые пункты на острове Мейнленд — деревни Мэлби и Сэнднесс. Площадь острова — 8,28 км2. Наивысшая точка — Вирда-Фёрт в северо-западной части острова, 87 метров над уровнем моря. История Исторически входит в приход Уоллс и Сэнднесс (англ. Walls and Sandness Parish). Население В 2001 году население острова составляло 23 человека. Экономика Паромы компании Shetland Islands Council Ferries связывают остров с деревней Уэст-Баррафёрт на западном берегу Мейнленда. В юго-восточной части острова находится аэродром «Папа-Стаур». Регулярные рейсы из аэропорта Тингуолл вблизи Леруика. В 2009 году перевезено 156 пассажиров. Охрана природы На острове организован заказник «Папа-Стаур» площадью 5,69 км2. Под охраной полярная крачка (Sterna paradisaea) — 1000 пар, 2,3 % популяции Великобритании и галстучник (Charadrius hiaticula) — 89 пар, 0,6 % популяции Европы и Северной Африки. Культура Один из вариантов традиционного танца с длинными мечами называется «Papa Stour Sword Dance». Одним из ярких исполнителей фольклорной музыки Шетландских островов стала уроженка острова Папа-Стаур скрипачка Дебби Скотт, композиции которой получили высокую оценку ведущего шетландского скрипача Эли Бэйна. См. также Список Шетландских островов Список островов Шотландии Примечания Комментарии Источники
Papa Stour

Papa Stour är en brittisk ö i den skotska ögruppen Shetlandsöarna. Ön Papa Stour sträcker sig 3,5 kilometer i nord-sydlig riktning, och 4,2 kilometer i öst-västlig riktning, med en area på 8,3 kvadratkilometer. Trakten runt Papa Stour Island består i huvudsak av gräsmarker. Historia 1800- till 2000-talet Liksom många skotska småöar, hade Papa Stour som flest invånare under 1800-talet, och har sedan dess upplevt en markant avbefolkning. Vid 1970 hade öns skola stängts ner och antalet invånare hade sjunkit till sexton "äldre" öbor, men en annons i Bytes och Säljes vände trenden. En gård med fem får erbjöds gratis till nyinflyttade vilket drog till sig många intressenter. År 1981 var invånarantalet 33. Vid 2005 hade befolkningen åter sjunkit till 20 öbor efter en allvarlig osämja mellan öbor som ledde till flera domstolsfall. Flera lämnade ön och skolan stängdes återigen. I början av 2008 hade ön bara nio invånare efter att en familj på sju personer flyttat. Vid folkräkningen 2011 noterades antalet invånare till 15 - under årtiondet 2001-11 ökade den samlade befolkningen på de skotska öarna i sin helhet med 4 % till 103 702. Översikt av öns invånarantal Klimat Klimatet i området är tempererat. Årsmedeltemperaturen i trakten är 4 °C. Den varmaste månaden är augusti, då medeltemperaturen är 10 °C, och den kallaste är april, med 2 °C. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Papa Stour.
Папа-Стур

Папа-Стур (англ. Papa Stour, давньосканд. Papey Stóra) — острів в архіпелазі Шетландських островів, Шотландія Геологія Острів складається з різноманітних вулканічних і осадових гірських порід девонського періоду. У цей час шотландська суша формується на Євроамериці і розташовується в 10-25 градусах на південь від екватора. Структура Папа-Стур значною мірою складається з попелу і лави в результаті вулканічної діяльності, пов'язаної з цим періодом, у тому числі смуг затверділого вулканічного попелу і лави (ріолітів). Є численні великі валуни, депоновані заледеніння. Географія Розташований в південно-західній частині затоки Сент-Магнус, глибоко розрізаної в західний берег острова Мейнленд. Омивається із заходу Атлантичним океаном, зі сходу затокою Сент-Магнус. Від острова Мейнленд з півдня відділений протокою Саунд-оф-Папа. Найближчі великі острови: Макл-Ро і Вементрі на сході, Мейнленд на півдні, Фула на південному заході. Оточений невеликими островами: Брей-Холм, Мейден-Стек, Фоглем-Скеррі, Форуік-Холм та іншими, в п'яти кілометрах на північному заході група островів Ве-Скерріс. Найближчі населені пункти на острові Мейнленд — села Мелбі і Сенднесс. Площа острова — 8,28 квадратних кілометрів. Найвища точка — Вірд-Ферт у північно-західній частині острова, 87 метрів над рівнем моря. Екологія Видри, сірі тюлені, касатки і морські свині часто зустрічаються на острові та довкола нього. Були зареєстровані тупик атлантичний, арктичний і річковий крячок, великий і арктичний поморник, кочівний буревісник, тонкодзьоба кайра, гагарка, кроншнеп, кам'янка, галстучник і мартин морський всіх порід на острові, а також численні мігруючі види. Існує велика кількість диких квітів, у тому числі котячі лапки дводомні, Scilla verna і очанки, а також верес звичайний. Західна сторона острова є Ділянкою особливого наукового значення, і море навколо Папа-Стур є Спеціальної зоною охорони природи. Традиційний Шетландський поні все ще розводиться. Економіка Вівчарство є основою життя острова. Вівці утворюють кістяк сільського господарства, але різноманітність худоби зберігається, у тому числі великої рогатої худоби, свиней, кіз, курей, качок і гусей. Овочі вирощують теж. Риболовля як і раніше проводиться, але на відносно невеликих масштабах. На пірсі існує поштове відділення. Електрика з'явилась на острові наприкінці двадцятого століття. Пороми пливуть в Західний Барраферт на Шетландському Мейнленді. Перетин займає 45 хвилин. Існує злітно-посадкова смуга, яка обслуговує регулярні рейси з Tingwall. Примітки (англ.) Посилання Review of book on the 1299 manuscript (англ.) Photos and Information on Papa Stour as gathered by Conrad (англ.) Папа-Стур — історія та детальна мапа (англ.) Папа-Стур гід (англ.) Папа-Стур, Папар проект (англ.) Shetland Museum. The archives include images of Da Horn o Papa before its collapse. (англ.) A web diary about life on Papa Stour today (англ.) Papa Stour 21st Century — a blog with information for visitors and people considering a move to the island (англ.)
Sule Skerry

Sule Skerry ist eine flache, grasbewachsene und unbewohnte nordatlantische Insel im Westen der schottischen Orkneyinseln. Die Insel weist eine Fläche von 16 Hektar auf und erreicht eine Höhe von 12 Metern. Im südlichen Zentrum der kleinen Sule-Schäre (engl. Skerry) befindet sich seit 1895 der 27 Meter hohe Leuchtturm Sule Skerry Lighthouse, welcher erst seit 1982 automatisiert und unbewohnt ist. Etwa zehn Kilometer südwestlich von Sule Skerry liegt die kleinere Felsinsel Sule Stack, eine vegetationslose 36 Meter hohe Felsnadel. Beide Inseln liegen auf der Skerry Bank, einer ansonsten untermeerischen Erhebung. Beide Inseln zählen zum UNESCO-Biosphärenreservat, welches als „Sule Skerry and Sule Stack“ bekannt ist. Weblinks Sule Skerry Lighthouse (engl.) Literatur National Geospatial-Intelligence Agency: Sailing Directions (Enroute), Pub. 141, Scotland
Sule Skerry

Sule Skerry is a remote skerry in the North Atlantic off the north coast of Scotland. Geography Sule Skerry lies 60 kilometres (32 nautical miles) west of the Orkney Mainland at grid reference HX621244. Sule Skerry's sole neighbour, Sule Stack, lies 10 km (5+1⁄2 nmi) to the southwest; the remote islands of Rona and Sula Sgeir lie approximately 80 km (45 nmi) further west. Sule Skerry and Sule Stack are both a part of the Orkney Islands council area. Sule Skerry is 16 hectares (40 acres) in area and about 800 m (1⁄2 mi) long. It reaches a height of 12 metres (40 feet). It is formed of Lewisian gneiss. Flora and fauna The island is treeless, since few trees would withstand the high winds of winter and salt spray environment. The dominant plant is maritime mayweed (Tripleurospermum maritimum). Sule Skerry together with Sule Stack are listed as a Special Protection Area as they are home during the breeding season to thousands of puffins, gannets, smaller numbers of the rarer Leach's storm petrel, and storm petrels. Leach's storm petrel visit the island, however breeding is not proved. Since the first visiting birds in 2003, there is now a large breeding population of gannets; a possible overflow from nearby Sule Stack. Every three years the puffins and other seabirds on Sule Skerry are monitored by a team of birders called the Sule Skerry Ringing Group. The group have been monitoring the seabirds on the island since 1975. Important Bird Area The island (alongside Sule Stack) has been designated an Important Bird Area (IBA) by BirdLife International, because it supports breeding populations of several species of seabirds. Lighthouse There is a lighthouse at the centre high point of the island, and a number of small cairns around its periphery. According to the Guinness Book of Records, the Sule Skerry lighthouse was the most remote manned lighthouse in Great Britain from its opening in 1895 until its automation in 1982. Its remote location meant that construction could only take place during the summer, thus it took from 1892–94 to complete. A meteorological buoy used in the Met Office's Marine Automatic Weather Station (MAWS) Network is located off Sule Skerry. Results from the buoy are used in the Shipping Forecast. Folklore "The Great Silkie of Sule Skerry" is a story of a Silkie who lives on Sule Skerry. See also List of islands in Scotland List of lighthouses in Scotland List of Northern Lighthouse Board lighthouses List of outlying islands of Scotland References External links Northern Lighthouse Board Sule Skerry Lighthouse
Sule Skerry

Sule Skerry est une île du Royaume-Uni située au large des principales îles de l'archipel des Orcades en Écosse. Géographie Sule Skerry se trouve à 60 kilomètres à l'ouest de l'archipel des Orcades. La seule île voisine de Sule Skerry est Sule Stack qui se trouve à 10 kilomètres au sud-ouest. Des îles plus éloignées comme North Rona et Sula Sgeir se trouvent à environ 80 kilomètres plus à l'ouest. Elle a une superficie de 16 ha et environ 0,8 km de long. Son point culminant atteint une hauteur de 12 mètres. Biologie Sule Skerry et Sule Stack sont répertoriés comme une Zone de protection spéciale comme zone de nidification et de repos de milliers de macareux et de fou de Bassan et un plus petit nombre de pétrels et pétrels-tempête. Chaque année, les macareux et les autres oiseaux marins sur les îles sont surveillés par une équipe d'ornithologues. Ils surveillent les oiseaux de mer sur l'île depuis 1975. L'île est sans arbres,car peu d'arbres résisteraient aux vents forts de l'hiver et de l'environnement de pulvérisation saline. Phare Liens internes Liste des îles des Orcades Portail de l’Écosse Portail des îles
Сул-Скерри

Сул-Скерри (англ. Sule Skerry) — удалённый необитаемый остров на севере Шотландии. Он сложен, как и соседний остров, Стак-Скерри (Сул-Стак), льюисовыми гнейсами. Его протяжённость в 800 м и расположен в 60 км к западу от Оркнейских островов и 80 км к востоку от Северной Роны. Вместе с Сул-Стак, лежащим в 10 км к юго-западу, является охраняемым районом, поскольку на островах гнездятся тысячи бакланов и атлантических тупиков, а также северных качурок. Птицы ежегодно наблюдаются командой орнитологов. На южном конце острова сложен каирн, а на северном — в 1892-1894 годах был построен маяк, который до 1982 года считался самым удалённым обитаемым маяком. Также на острове есть метеостанция, поставляющая данные для прогнозов погоды для мореплавания. Ссылки Маяк Сул-Скерри . Архивировано из оригинала 16 ноября 2009 года. Данные метеостанции Сул-Скерри . Архивировано из оригинала 24 сентября 2004 года.
Sule Skerry

Sule Skerry är en ö i Storbritannien. Den ligger i kommunen Orkneyöarna och riksdelen Skottland, i den norra delen av landet, 900 km norr om huvudstaden London. Arean är 16,0 kvadratkilometer. Terrängen på Sule Skerry är mycket platt. Öns högsta punkt är 15 meter över havet. Den sträcker sig 0,6 kilometer i nord-sydlig riktning, och 0,9 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sule Skerry.
Сул-Скеррі

Сул-Скеррі (англ. Sule Skerry) — острівець-скеля в Північній Атлантиці біля північного узбережжя Шотландії. Сул-Скеррі лежить за 60 кілометрів (32 морські милі) на захід від острова Мейнленд у складі Оркнейських островів в Шотландії. Єдиний сусід Суле Скеррі, або Суле Стек, лежить за 10 км (5+1⁄2 морських миль) на південний захід; віддалені острови Рона і Сула Сгейр лежать приблизно на 80 км (45 морських миль) далі на захід. Сул-Скеррі та Суле Стек є частиною ради Оркнейських островів. Сул-Скеррі має площу 16 гектарів (40 акрів) і довжину близько 800 метрів (1⁄2 милі). Він досягає висоти 12 метрів (40 футів). Він утворений люїзіанським гнейсом. У центрі острова на найвищій точці розташовується маяк, а на периферії — кілька невеликих каменів. Згідно з Книгою рекордів Гіннеса, маяк Суле Скеррі був найвіддаленішим маяком у Великій Британії з людьми від його відкриття в 1895 році до його автоматизації в 1982 році. Його віддалене розташування означало, що будівництво могло проводитися лише влітку, тому воно відбувалося у 1892—1894 роках до повного завершення. На острові немає лісів, оскільки небагато дерев витримають сильні зимові вітри та соляні бризки. Домінуючою рослиною є травень морський (Tripleurospermum maritimum). Див. також Клір-Айленд Лендс-Енд Тревос-Гед Скапа-Флоу Рокол Тайрі (острів) Примітки Посилання Sule Skerry
Mid Calder Parish Church

Die Mid Calder Parish Church, auch Kirk of Calder, Calder Kirk oder Parish Church of St John, ist ein Kirchengebäude der presbyterianischen Church of Scotland in der schottischen Ortschaft Mid Calder in der Council Area West Lothian. 1971 wurde das spätgotische Bauwerk in die schottischen Denkmallisten in der höchsten Denkmalkategorie A aufgenommen. Die Kirche ist bis heute als Pfarrkirche in Verwendung. Geschichte Am Standort des heutigen Kirchenbaus befanden sich wahrscheinlich bereits seit Mitte des 12. Jahrhunderts Vorgängerbauten. Eine um 1150 erbaute, dem Bistum St Andrews zugehörige Kirche wurde im Jahre 1241 eingesegnet. Das Relief eines Keltenkreuzes im Mauerwerk der Sakristei des heutigen Gebäudes stammt möglicherweise aus dieser Zeit. Um das Jahr 1350 gelangte die Familie Sandilands, die späteren Lords Torphichen, in den Besitz der Ländereien von Calder. Ihr Stammsitz, das Herrenhaus Calder House, liegt unweit von Mid Calder. Seit 1526 bekleidete Peter Sandilands das Amt des Geistlichen der örtlichen Kirche. 1541 veranlasste er den Baubeginn der heutigen Kirche, erstellte im Folgejahr eine vollständige Bauskizze und stellte die weitere Finanzierung sicher. Bis zu Sandilands Ableben im Jahre 1547 waren jedoch nur der Chor und der Glockenturm am Westende fertiggestellt. Das Gebäude wurde mit einem provisorischen Eingangsbereich versehen und fortan genutzt. Nachdem die sich Calder Kirk im 19. Jahrhundert als zu klein für die wachsende Gemeinde erwies, wurde der Bau fortgesetzt und schließlich 1863 abgeschlossen. Man wich jedoch deutlich von den ursprünglichen Plänen ab, die ein westwärtiges Langhaus vorsahen. Stattdessen entstand an der Westseite ein queroblonger Körper im Stile eines Westbaus jedoch mit deutlicher Überbreite. Für die Planung zeichnet das Edinburgher Architekturbüro Brown & Wardrop verantwortlich. Die aus dem Jahre 1663 stammende Glocke wurde 1876 neu gegossen. 1888 wurde eine Orgel installiert. Eine Restauration der historischen Bleiglasfenster erfolgte im Jahre 1995. Im Laufe der Jahrhunderte besuchten verschiedene bedeutende Persönlichkeiten die Kirk of Calder. Hierzu zählen der schottische Reformator John Knox, der Missionar und Afrikaforscher David Livingstone, der Komponist Frédéric Chopin sowie der Chemiker James Young. Einzelnachweise Weblinks Netzpräsenz der Kirchengemeinde Eintrag zu Mid Calder, Main Street, Mid Calder Parish Church auf trove.scot, der Datenbank von Historic Environment Scotland (englisch) Kirk of Calder, Mid Calder, Scotland’s Churches Trust