NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
HMY Britannia (1954)

Her Majesty's Yacht Britannia is een voormalig jacht van de Britse koninklijke familie. Het 126 meter metende schip werd gebouwd door de Schotse scheepswerf John Brown & Company, gevestigd te Clydebank. Het werd gedoopt door koningin Elizabeth II en te water gelaten op 16 april 1953. Het schip werd op 11 december 1997 uit de vaart genomen. Het is sinds 1998 een museumschip. Beschrijving Het jacht heeft drie masten, waarvan de hoogste 42 meter lang is. Het kon een snelheid bereiken van 21,5 knopen. Sinds de ingebruikname in 1954 heeft het jacht, met aan boord de koningin en de prins en/of andere leden van het koninklijk huis, 1.087.623 zeemijlen (2.014.278 km) afgelegd en daarbij 696 bezoeken gebracht aan buitenlandse bestemmingen. De bemanning telde 217 koppen en 19 officieren. Vele hoogwaardigheidsbekleders zijn op het schip te gast geweest. Prins Charles en prinses Diana maakten met de Britannia in 1981 hun huwelijksreis. In 1986 werden meer dan 1000 vluchtelingen voor de burgeroorlog in Aden met het schip geëvacueerd. Het was zodanig ingericht dat het eventueel ook als hospitaalschip kon dienen, maar voor die functie is het nooit gebruikt. Museumschip Sinds 1998 ligt het in Leith, de haven van de Schotse hoofdstad Edinburgh, als museumschip. Het is een drukbezochte toeristische attractie. Het is te bereiken via het informatiecentrum in het winkelcentrum Ocean Terminal. Politieke controverse In 1997 ontstond rond het schip een politieke controverse tussen de destijds regerende Conservatieve Partij onder John Major en de opkomende Labour Party. De conservatieven benadrukten het belang van het jacht in het kader van de internationale stille diplomatie. Na de verkiezingsoverwinning van Labour werd echter besloten dat het schip uit de vaart moest worden genomen omdat het onderhoud te zwaar drukte op het defensiebudget. De laatste missie van het schip was het vervoer vanuit Brits Hongkong naar het Verenigd Koninkrijk van prins Charles en Chris Patten, de laatste Britse gouverneur van Hongkong, nadat de kolonie was overgedragen aan Volksrepubliek China op 1 juli 1997. Op 11 december van dat jaar werd het schip uit de vaart genomen. Over de definitieve laatste aanlegplaats van het schip ontstond eveneens enige strijd. Uiteindelijk werd voor Leith gekozen, omdat de havenwijk een grondige renovatie doormaakte en tegelijkertijd het onafhankelijke Schotse parlement opnieuw werd ingesteld. Externe links (en) Royal Yacht Britannia (en) Technische specificaties - royalyachtbritannia.co.uk (gearchiveerd)
HMY Britannia

HMY Britannia é um antigo iate real da Família real britânica, sendo o 83º navio a servir a monarquia desde a coroação de Carlos II em 1660. Transportou a família real em várias viagens oficias durante mais de 30 anos e atualmente está ancorado permanentemente como navio-museu em Edimburgo, Escócia. História O HMY Britannia foi construído em Clydebank, West Dunbartonshire, e lançando oficialmente em 16 de abril de 1953 pela rainha Isabel II. Seu projeto inclui três mastros: um mastro mediano de 41 metros, o mastro principal de 42 m, e o mastor menor de 36 m. Curiosamente, o Britannia foi planejado para se converter em um navio-hospital durante uma eventual guerra. Durante sua carreira como iate real, o Britannia transportou a Família real em 696 visitas oficias e 272 visitas em território britânico, totalizando 1 087 623 milhas navegadas. Em 1959, realizou uma de suas maiores viagens: atravessou o recém-inaugurado Canal de São Lourenço durante uma viagem para Chicago, fazendo da Rainha o primeiro monarca britânica a visitar a cidade. O presidente Dwight D. Eisenhower também embarcou no navio junto à Família Real. Anos depois, os presidentes Gerald Ford e Ronald Reagan também se acomodariam no "iate real". Foi aposentado em 1997. Fontes Shepeard, Victor (1954). "Her Majesty's Yacht Britannia" HMY Britannia (Caledonian Maritime Research Trust Database) Ligações externas Official website of the Royal Yacht Britannia Newsreel of the Queen launching Britannia (1953) HMY Britannia entering Portsmouth videos
HMY Britannia

HMY Britannia, även känd som Royal Yacht Britannia, är ett brittiskt kungaskepp som användes under drottning Elizabeth II regeringstid, för såväl officiell representation som för kungafamiljens egen rekreation. Fartyget var i tjänst från 1954 till 1997. Bakgrund Kung Georg VI gav sin svärson prins Philip ansvar för utformningen av det nya kungaskeppet. Britannia byggdes vid skeppsvarvet John Brown & Company i Clydebank. Fartyget bemannades av personal från flottan och kunde i händelse av krig tas i anspråk som sjukhusfartyg. Under sin 43-åriga tjänstgöring seglade fartyget mer än en miljon nautiska mil på 968 uppdrag. Fartyget togs ur drift hösten 1997 efter beslut av premiärminister Tony Blairs då nytillträdda ministär efter 1997 års parlamentsval med hänvisning till höga kostnader för att hålla det i drift. Numer är HMY Britannia ett museifartyg och besöksmål, förtöjt vid Ocean Terminal i Edinburgh. Bildgalleri Se även Kungaskeppet Dannebrog Kungaskeppet Norge Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, HMY Britannia, tidigare version. Noter Externa länkar Officiell webbplats Wikimedia Commons har media som rör HMY Britannia.﻿
Achavanich

Achavanich (auch Achkinloch – schottisch-gälisch Achadh a’ Mhanaich) ist eine U-förmige (engl. horseshoe-shaped) Steinsetzung, etwa sieben Kilometer nördlich von Latheron nahe dem See „Loch Stemster“ in Caithness in Schottland. Es gibt heute 36 sichtbare Steine. Einzelne sind kaum mehr als einen Meter hoch. Es kann angenommen werden, erkennbar an der Verwitterung der erhaltenen Steine, dass viele einst wesentlich höher waren. Die ursprüngliche Anzahl kann etwa 54 betragen haben. Die Achse der Anlage ist SSE-NNW orientiert. Die Wirkung der an einem flachen Hang in der Heide platzierten Anlage ist beabsichtigt. Ihr Erstelldatum ist unbekannt, aber es wird davon ausgegangen, dass sie aus der Bronzezeit stammt. Setzungen dieser Art sind in Großbritannien sehr selten. Mehr Beispiele sind aus der Bretagne bekannt. Südlich von Latheron befand sich der als Stein von Latheron bekannte Cross-Slab. Am Acharole Hill wurde die Steinkiste von Cnoc Sgadain entdeckt. Siehe auch Bechergrab von Achavanich Literatur Anna Ritchie: Scotland BC. An introduction to the prehistoric houses, tombs, ceremonial monuments and fortifications in the care of the Secretary of State for Scotland. H.M.S.O., Edinburgh 1988, ISBN 0-11-493427-4. Einzelnachweise Weblinks Achavanich (zuletzt abgerufen am 10. Dezember 2012) Eintrag zu Achavanich auf trove.scot, der Datenbank von Historic Environment Scotland (englisch)
Achavanich

Achavanich ( ak-ə-VAN-ik; Scottish Gaelic: Achadh a’ Mhanaich) is an unusual megalithic horseshoe-shaped structure near Loch Stemster in Caithness, Scotland. Meaning "field of the stones", 36 of the original 54 remain today, mostly on the western side of the structure. The arrangement of these stones is extremely rare as the slabs are pointing towards the centre of the circle, rather than the typical side-by-side arrangement. The angle of the stones themselves is also strange. In most British stone circles, stones face the center with flat sides, but Achavanich's stones face the row at 90 degree angles. The stone circle remains open like a letter U, and evidence suggests it never was closed. The largest of the 36 remaining stones stands at only 2 meters, with an overall average of 1.5 meters tall. Although the site stood for several decades neglected and overgrown within a fenced off area which visitors were requested not to enter, access has recently been vastly improved with the clearance of the site, the repositioning of fence boundaries and the installation of information boards. Background Achavanich is located near Loch Stemster in Caithness, Scotland. The tallest of its relatively small stones is 2 m (6 ft 6 in) high. Some stones may have been taller, but weathering has caused them to crack and split. Only 36 stones remain in the setting, although there may have been about 54 originally. At most stone circles the flat faces of the stones follow the line of the setting, but at Achavanich the flat faces are 'side on'. The stone slabs appear to be set into a low mound of earth and stone, possibly the result of leveling the central area. The purpose and date of this structure are unknown, but it is usually assumed to belong to the Bronze Age. Outside the northeast corner of the setting are some small slabs (possibly the remains of cist burials) protruding through the turf. Close to the southeast there are also the remains of a chambered cairn, situated on a knoll. The only other site with a similar structure is at Broubster, 23 km away, where 9 stones of a 32 stone setting survive, with the open end of the setting in Broubster at the south-south-west. The open end at Achavanich is at the south-east. Achavanich is estimated to be around 4000 years old, still young compared to 5000 year old beaker burial mounds that litter the area. The structure was built of rock from the Caithness flagstone group. The purpose of this stone circle is still unknown, but discovered bones may suggest that the structure served as a ritual site. External links Canmore Database of the Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Scotland (Registration required) Notes
Gleneagles Hotel

L'hôtel Gleneagles (Gleneagles Hotel) est un palace cinq étoiles écossais situé à Auchterarder, au nord-ouest d'Édimbourg dans la région du Perth and Kinross, dans la chaîne de montagnes des Ochil Hills. Description S'étalant sur une superficie d'environ 340 hectares, il a ouvert en 1924 et est membre de l'organisation The Leading Hotels of the World, qui regroupe plus de 420 hôtels de luxe dans le monde. L'hôtel est aussi connu pour son terrain de golf, l'un des plus célèbres d'Écosse, dont une partie (le terrain du Monarch) a été conçue par le célèbre joueur de golf Jack Nicklaus. Depuis 1998, s'y joue le Johnnie Walker Championship de la PGA européenne. Le golf, anciennement réservé aux clients de l'hôtel est désormais ouvert à tous. En juillet 2005, le 31e sommet du G8 a eu lieu à l'hôtel Gleneagles et en 2014, la 40e Ryder Cup sur son terrain de golf. En juin 1977, l'hôtel a reçu la réunion des chefs d'État du Commonwealth (en) qui a débouché sur la signature du Gleneagles Agreement, protocole de boycott sportif de l'Afrique du Sud à cause de l'apartheid. L'actuel propriétaire de l'hôtel est Diageo, une entreprise mondiale d'alcools et spiritueux. L'hôtel a été réaménagé en vue d'accueillir la 40e Ryder Cup en 2014 sur le PGA Centenary Course. Notes et références Voir aussi Liens externes (en) Site officiel de l'hôtel (en) Site officiel du G8 à Perthshire Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’hôtellerie Portail du golf Portail de l’Écosse Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Hotel Gleneagles

O Hotel Gleneagles (Gleneagles Hotel) é um hotel de luxo, de cinco estrelas situado a nordeste de Edimburgo, no condado de Perthshire na Escócia com uma área de 340 hectares, Foi aberto em 1924 pela antiga Railway Caledonian (Companhia de Caminhos-de-ferro ou Estrada-de-ferro da Escócia). É membro da organização The Leading Hotels of The World que agrupa mais de 420 hotéis de luxo no mundo inteiro. O hotel também é conhecido pelo seu campo de golfe um dos mais famosos da Escócia, e, uma parte deste campo (o terreno do Monarca),foi concebido pelo jogador de golfe Jack Nicklaus. Desde 1998, se joga aí o Johnnie Walker Championship da PGA europeia. O campo de golf e antigamente estava reservado apenas aos clientes do hotel, mas actualmente está aberto a todos.. Entre 6 e 8 de Julho de 2005, este hotel foi palco da 31ª Cimeira dos G8. Está também previsto a realização do 40º Ryder Cup em 2014 no seu campo de golfe. Ver também Hotel Meios de hospedagem Ligações externas Página oficial do Hotel Página oficial do G8 em Perthshire
Gleneagles Hotel

Gleneagles Hotel är ett lyxhotell i Perthshire i Skottland som byggdes av Caledonian Railways mellan 1919 och 1924. Det omges av flera golfbanor, varav de två äldsta, en 18-håls- och en 9-hålsbana, ritades av James Braid och invigdes år 1919. Hotellbygget avbröts av första världskriget och invigdes först 1924. Året efter utökades 9-hålsbanan till 18 hål. År 1928 anlades en 9-hålsbana som ritats av anläggningens greenkeeper, George Alexander. Den utökades till 18 hål år 1974. År 1980 anlades ytterligare en bana. Dessa två banor slogs delvis ihop till en ny golfbana som ritats av Jack Nicklaus år 1993 och modifierades av honom år 2014. De delar av de två banorna som inte användes till den nya banan slogs ihop till en 9-hålsbana. I juli 2005 hölls ett G8-möte på Gleneagles Hotel och i september 2014 vann det europeiska laget Ryder Cup på den av Jack Nicklaus modifierade golfbanan. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Gleneagles Hotel. officiell webbplats
Glenglassaugh

Glenglassaugh [glenglesof] je skotská palírna společnosti Highland Distilleries plc nacházející se ve městě Portsoy v kraji Banffshire, jež vyráběla skotskou sladovou whisky. Historie Palírna byla založena v roce 1875 a produkovala čistou sladovou whisky. Tato palírna leží na okraji útesu poblíž města Portsoy. Tato palírna byla roku 1986 uzavřena. Produkovala whisky značky Glenglassaugh, což byla dvanáctiletá whisky s obsahem alkoholu 40%. I přesto, že je palírna uzavřena, stáčí se každým rokem kolem 1 000 lahví. Tato whisky má nasládlou a těžkou kouřovitou chuť. Odkazy Reference Literatura Průvodce světem whisky ISBN 80-7217-115-1 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Glenglassaugh na Wikimedia Commons http://www.whisky-distilleries.info/Glenglassaugh_EN.shtml Archivováno 13. 9. 2007 na Wayback Machine.
Glenglassaugh

Glenglassaugh er et single malt-skotsk whisky-destilleri i Sandend i Aberdeenshire, Skotland. Det genoptog produktionen i november 2008 efter at være blevet opkøbt af en uafhængig investeringsgruppe. Det blev senere købt af Brown-Forman og lagt i dvale i 2025. Historie Glenglassaugh er et skotsk single malt whisky-destilleri beliggende på en naturskøn grund lige uden for Speyside-regionen i det nordøstlige Skotland, mellem landsbyen Sandend og den lille by Portsoy i Banffshire, omkring 87 km nordvest for Aberdeen. Destilleriet blev grundlagt i 1875 af den lokale iværksætter James Moir og hans to nevøer, Alexander og William Morrison. James Moir drev en voksende købmandsforretning i Portsoy og ønskede at etablere et destilleri, der kunne producere whisky af højeste kvalitet for at imødekomme den stigende efterspørgsel fra hans kunder. Stedet blev oprindeligt valgt på grund af nærheden til en ren og klar vandkilde (Glassaugh Springs), let adgang til nærliggende bygmarker samt fordi området lokalt var kendt som stedet for et af de mange illegale destillerier, der tidligere havde opereret i området og produceret fremragende whisky. Efter både James Moirs og William Morrisons død blev Alexander Morrison tvunget til at sælge destilleriet, og i 1892 blev virksomheden solgt til Highland Distillers, som ejede det frem til 2008. Highland Distillers er et datterselskab af The Edrington Group. Efter en omfattende renovering foretaget af de nye ejere blev destilleriet genåbnet den 24. november 2008 af Skotlands daværende førsteminister Alex Salmond. Den 16. december 2011 blev den første aftapning af Glenglassaugh-whisky destilleret under det nuværende ejerskab tappet og frigivet til salg udelukkende i destilleriets butik. Glenglassaugh-destilleriets historie frem til og med de første lanceringer under Scaent Group blev beskrevet af whiskyforfatteren Ian Buxton i bogen Glenglassaugh: A Distillery Reborn. I marts 2013 opkøbte BenRiach Glenglassaugh fra de tidligere ejere, der var opført som det Amsterdam-baserede Lumiere Holdings. BenRiach Distillery Company driver også destillerierne Benriach og Glendronach. I juni 2016 opkøbte Brown-Forman Corporation BenRiach Distillery Company og dets datterselskaber og blev dermed ejer af Glenglassaugh. I juni 2023 lancerede Glenglassaugh en ny portefølje, herunder en 12-årig single malt som flagskibsudgave. Det overordnede kunstneriske udtryk er inspireret af de bølgende sandstrukturer ved Sandend Bay med farvetoner inspireret af havslebet glas. I januar 2025 meddelte Brown-Forman, at produktionen på Glenglassaugh sættes på pause; beslutningen indebærer perioder med produktion kombineret med lejlighedsvise stille perioder. Galleri Referencer Eksterne henvisninger
Glenglassaugh

Glenglassaugh ist eine Whiskybrennerei bei Portsoy, Banffshire, Schottland. Geschichte Die Destillerie wurde 1874 durch James Moir, seine beiden Neffen Alexander und William Morrison und dem Kupferschmied Thomas Wilson auf dem Gelände der Craigmills Farm errichtet. 1875 begann die Produktion. Nach dem Tod von Thomas Wilson 1883 und James Moir 1887 wurde die Brennerei zwischen 1888 und 1892 von Alexander Morrison mit neuen Brennblasen und Gärbottichen ausgestattet. Als 1892 auch William Morrison starb, verkaufte Alexander Morrison die Brennerei an Robertson & Baxter, die ohnehin der größte Abnehmer des Whiskys waren. Diese verkauften die Destillerie noch im selben Jahr an Highland Distilleries Co Ltd. Nachdem der Absatz Anfang des zwanzigsten Jahrhunderts stark nachgelassen hatte, wurde die Brennerei 1908 stillgelegt und erst 1931 wieder eröffnet. Schon 1936 folgte die nächste Schließung, welche bis 1960 dauern sollte. Ab 1956 wurde die Destillerie grundlegend renoviert und neu ausgestattet. Die neuen Brennblasen waren jetzt etwa doppelt so groß wie die alten. Dadurch wurde die Kapazität der Brennerei verdoppelt. Ab November 1986 war die Brennerei geschlossen. Am 3. März 2008 wurde die Brennerei für 5 Millionen £ an The Scaent Group verkauft und am 24. November 2008 wiedereröffnet. Als erste Abfüllungen nach der Wiedereröffnung wurden Whiskys mit 22, 30 und 40 Jahren angekündigt. Am 22. März 2013 wurde die Destillerie von der BenRiach Distillery Co. Ltd. gekauft. 2016 wurde die Benriach Distillery Co. Ltd. für 285 Millionen Pfund Sterling von dem US-amerikanischen Konzern Brown-Forman übernommen. Produktion Das Wasser der zur Region Highlands gehörenden Brennerei stammt aus der Glassaugh Quelle. Als das Malz noch selbst hergestellt wurde, wurde Torf aus dem nahegelegenen Crombie moss zur Herstellung verwendet. Später wurde das Malz unter anderem von den Mälzerei der Tamdhu-Brennerei gekauft. Die Destillerie verfügt über einen Maischbottich (mash tun) (5 t) und sechs Gärbottiche (wash backs)- zwei aus Edelstahl, die jedoch nicht mehr verwendet werden und vier aus Douglasienholz. Destilliert wird in einer wash still (12.729 l) und einer spirit still (17.184 l) die indirekt durch Dampf erhitzt wurden. Siehe auch Liste der schottischen Brennereien Literatur Charles MacLean (Hrsg.): Whisky. World Guide, Regions, Distillers, Malts, Blends, Tasting Notes. Dorling Kindersley, London et al. 2008, ISBN 978-0-7566-3349-3. Walter Schobert: Das Whiskylexikon. Fischer Taschenbuch Verlag, Frankfurt/M. 2003, ISBN 978-3-596-15868-3. Weblinks Eintrag zu Glenglassaugh auf trove.scot, der Datenbank von Historic Environment Scotland (englisch) Einzelnachweise
Glenglassaugh distillery

Glenglassaugh distillery () is a malt scotch whisky distillery at Sandend in Aberdeenshire, Scotland. It restarted production in November 2008 after being acquired by an independent investment group. It was then bought by Brown-Forman and mothballed in 2025. History The Glenglassaugh Distillery is a single malt Scotch whisky distillery located in a picturesque site just outside the Speyside region in Northeast Scotland, between the village of Sandend and the small town of Portsoy, Banffshire some 54 miles northwest of Aberdeen. The distillery was established in 1875 by a local entrepreneur James Moir and his two nephews, Alexander and William Morrison. James Moir had an expanding grocery business in the town of Portsoy and was wanting to establish a distillery that would produce a whisky of the highest quality to satisfy the growing demand from his customers. The site was originally chosen due to its proximity to a clean and pure water supply (Glassaugh Springs), easy access to the nearby barley fields and because it was known locally to have been the site of one of the many illicit distilleries that had operated in the area and which had produced excellent whisky. Following the death of both James Moir and William Morrison, Alexander Morrison was forced to sell the distillery and in 1892 the company was sold to Highland Distillers and until 2008 has been owned by them. Highland Distillers is a subsidiary of The Edrington Group. Following a complete refurbishment by the new owners the distillery was re-opened on 24 November 2008 by then First Minister for Scotland Alex Salmond. On 16 December 2011 the first bottling of Glenglassaugh whisky from spirit distilled under the present ownership was bottled and released for sale only from the distillery shop. The history of Glenglassaugh distillery up to and including the first launches by the Scaent Group was described by whisky writer Ian Buxton in his book Glenglassaugh: A Distillery Reborn. In March 2013, the BenRiach distillery acquired the Glenglassaugh distillery from its previous owners, who were listed as Amsterdam-based Lumiere Holdings. Benriach Distillery company also operates the Benriach and Glendronach Distilleries. In June 2016, Brown-Forman Corporation acquired the BenRiach Distillery Company and its subsidiaries, therefore making Brown-Forman the current owners of the Glenglassaugh distillery. In June 2023, Glenglassaugh released a new portfolio, including a flagship 12 year old single malt. The overall artistic direction takes inspiration from rippling sand at Sandend Bay, with touches of colour inspired by sea glass. In January 2025, Brown-Forman announced that will intermittently pause production at the Glenglassaugh distillery rotate staff between BenRiach and Glenglassaugh as part of several cost cutting measures. Gallery See also Glassaugh railway station – once provided transport for distillery workers References Notes Bibliography External links Glenglassaugh Distillery
Glenglassaugh

Glenglassaugh est une distillerie de whisky située dans la région des Highland en Écosse. La distillerie, fondée en 1875, est actuellement en opération depuis 2008. Une reprise de son activité fut inaugurée à la fin de l’année 2008 car la distillerie a été rachetée par des investisseurs néerlandais. Le premier whisky fut même lancé sur le marché au début 2012 avec le nom de Revival. Historique La distillerie de Glenglassaugh a été créée par The Glenglassaugh Distillery Company Ltd pour répondre à la très forte demande de whisky de la fin du XIXe siècle. Le site fut choisi à l’origine à cause de sa proximité d’une source d’une grande qualité (Glassaugh Springs) et de nombreux champs d’orge. À la fin des années 1890, la distillerie fut vendue à Highland Distillers qui en resta le propriétaire jusqu’en 2008. Highland Distillers est une filiale de The Edrington Group. Pendant le XXe siècle, Glenglassaugh a connu de nombreuses périodes d’activité entrecoupées par des périodes de sommeil. En 1960, elle fut reconstruite et sa capacité de production doublée. L’alcool produit est devenu plus léger. En 1986, alors que toute l’industrie du whisky est en pleine restructuration, la distillerie est mise en sommeil. Le whisky produit dans cette distillerie a été traditionnellement utilisé pour la fabrication de blends tels que Cutty Sark, Laing’s et The Famous Grouse. Notes et références Portail des entreprises Portail de l’Écosse Portail du whisky