Зал Святої Цецилії

Зала Святої Сесилії (англ. St. Cecilia's Hall) — невелика концертна зала і музей у місті Единбург, Шотландія, Великобританія. Розташована на розі вулиць Ніддрі та Коугейт, приблизно за 168 метрів (551 фут) на південь від Королівської милі. Концертна зала була споруджений у 1763 році. Зала Святої Сесилії вважається і була першою спеціально побудованою концертною залою у Шотландії. Вона внесена до реєстру історично-культурних пам'яток архітектури та має категорію А1, до якої внесені будівлі, які мають визначну архітектурну чи історичну цінність та є видатними зразками певного періоду, стилю або типу будівлі. Зала знаходиться у підпорядкуванні Единбурзького університету та містить частину університетської колекції музичних інструментів, включаючи колекцію Рассела та колекції Роджера Міррі та Енн Маколей. Вона використовується для концертів класичної камерної музики, а влітку — як одне з місць, де проводяться заходи в рамках Единбурзького міжнародного фестивалю. Історія Будівництво зали Святої Сесилії спочатку було замовлене Единбурзьким музичним товариством (EMS, Edinburgh Musical Society). Автором проєкту був шотландський архітектор Роберт Мілн, який також спроєктував міст Блекфріарс у Лондоні. Единбурзьке музичне товариство було засновано в 1728 році, і протягом перших 35 років його члени збиралися у верхньому залі каплиці Святої Марії, невеликої церкви, яка раніше була розташована на північ від нинішнього залу. У грудні 1763 року, після завершення будівництва нового залу Мілна, EMS провели інавгураційний концерт на честь Святої Цецилії, покровительки музикантів. Зала Святої Сесилії була першою спеціально побудованою концертною залою у Шотландії та лише на 15 років молодшою за музичну кімнату Голівелл в Оксфорді — першу концертну залу Європи, побудовану в 1748 році. Мілн спроєктував будівлю з овальним концертним залом з репетиційною кімнатою, розташованими на першому поверсі. Спочатку головний вхід виходив до невеликого внутрішнього двору біля Ніддрі Вайнд, а приблизно в 1787 році до входу було додано портик. У 1785 році місцева влада Единбургу розпочала великий інженерний проект — будівництво Південного мосту, автомобільного мосту над Коугейтом, який з'єднав Старе місто з університетом на півдні міста. Будівництво тривало два роки і було завершено в 1787 році. В процесі спорудження мосту Единбург втратив декілька історичних місць, зокрема, Ніддрі Вайнд, а зала Святої Сесилії залишилася без оригінального вхідного двору. Через багатоквартирні будинки, розташовані вздовж Південного мосту, що нависали над собором Святої Сесілії, Коугейт став темним і небажаним місцем для відвідувачів Единбурга, які на той час вже почали масово відвідувати новозбудовані зали у модернішому Новому місті на іншому кінці міста. Глядачів поменшало, і зрештою Единбурзьке музичне товариство припинило організацію виступів, останній з яких відбувся в 1798 році. А вже близько 1801 року Единбурзьке музичне товариство було розформоване, а залу Святої Сесилії продано баптистській громаді. У 1821 року зала Святої Сесилії стала частиною Единбурзької школи мистецтв (нині Університет Геріот-Ватт). 16 жовтня у стінах зали відбулася перша лекція з хімії. З 1821 по 1837 роки зала була місцем проведення навчальних занять, коли заклад переїхав на площу Адама. Пізніше будівля використовувалася як масонська ложа, склад, школа і як бальна зала. Зрештою в 1959 році зала Святої Сесилії була придбана Единбурзьким університетом. Архітектура Екстер'єр виконаний у простому неокласичному стилі, фасад облицьований ашларом (ретельно оброблений камінь, призначений для оздоблення різноманітних споруд). На верхньому поверсі знаходиться концертна зала Сайперт (Sypert), яка має еліптичну форму з куполоподібною стелею, що оздоблена гіпсовим карнизом з ліпниною та увінчана центральним еліптичним куполом. Вільям Адам (1738–1822) відвідав залу і написав своєму братові Джону Адаму, що знайшов її «потворною та приземистою». У 1966 році університет доручив архітектору Яну Ліндсею реконструювати інтер'єр концертної зали. Він побудував нове східне узвишшя і зробив новий вхід до зали. Зал відкрився після реставрації в 1968 році. Останні за часом реставрація та реконструкція зали Святої Сесилії відбулися у 2016 році та мали на меті покращення самої зали та музейних приміщень. Витрати на ремонтні роботи склали 6,5 мільйонів фунтів стерлінгів. Проект був частково профінансований Фондом Лотереї спадщини, в рамках його роботи з підтримки будівель що мають культурно-історичну цінність. Зала відкрилася для публіки в 2017 році. Музичний музей Окрім концертної сцени, у залі Святої Сесилії знаходиться музей музичних інструментів, який відкритий для відвідувачів з вівторка по суботу. Це одна з двох філій університетської колекції історичних музичних інструментів, де представлені експонати з колекцій старовинних клавішних інструментів Роджера Міррі та Рассела, а також колекції струнно-щипкових інструментів Енн Маколе. Музейний фонд налічує понад 500 інструментів і має активну програму консервації та реставрації. Колекції включають клавесини, вірджинали, спінети, органи, фортепіано, арфи, лютні,циттернии та гітари. У 1967 році в концертній залі з'явився камерний орган, створений в 1750 роціДжоном Снетцлеромм дляграфа Нормантонаа. Він був встановлений в концертній залі Сайперта ноттінгемширською фірмою органобудівників Goetze and Gwynn. Відразу після установки механізм був пошкоджений сухим повітрям і був відновлений лише в 2017 році. Примітки Посилання ↑ Перейти до:а б University of Edinburgh, St Cecilia’s Hall, Niddry Street and Cowgate, Edinburgh (LB27760). portal.historicenvironment.scot. Процитовано 9 листопада 2023. ↑ Home. Edinburgh International Festival (англ.). Процитовано 9 листопада 2023. ↑ Перейти до:а б https://www.simpsonandbrown.co.uk/files/image/HeritageConsultancy/09-12-06_StCecilia_sHall_ConservationStatement_LowRes.pdf ↑ Перейти до:а б HISTORY OF ST CECILIA'S HALL. www.euchmi.ed.ac.uk. Процитовано 9 листопада 2023. ↑ The Edinburgh School of Arts. Heriot-Watt University (en-GB). Процитовано 9 листопада 2023. ↑ Edinburgh, Niddry Street, St Cecilia's Hall | Canmore. canmore.org.uk (англ.). Процитовано 9 листопада 2023. ↑ http://www.stcecilias.ed.ac.uk/concert-room/#content-wrapper ↑ St. Cecilia's Hall: Invitation to Opening, Unpaginated. images.is.ed.ac.uk (англ.). Процитовано 9 листопада 2023. ↑ St. Cecilia's Hall: Invitation to Opening, Unpaginated. images.is.ed.ac.uk (англ.). Процитовано 9 листопада 2023. ↑ St Cecilia's Hall | EdinburghGuide.com. edinburghguide.com (EN). Процитовано 9 листопада 2023. ↑ St Cecilia's Hall. collections.ed.ac.uk. Процитовано 9 листопада 2023. ↑ Edinburgh University Musical Instrument Museum, Restoration of the St Cecilia's Hall Chamber Organ. Goetze & Gwynn (en-GB). Процитовано 9 листопада 2023.