NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Melrose RFC

Der Melrose Rugby Football Club ist ein Rugby-Union-Verein, der in der Scottish Premiership spielt. Er ist in den Scottish Borders in Melrose beheimatet. Der Melrose RFC wurde 1877 gegründet und ist seit dem Jahr 1880 Mitglied des schottischen Verbands Scottish Rugby Union. Im Jahr 1911 gewann der Verein erstmals die Border League, die älteste Liga des Rugby-Union-Sports. Diesen Erfolg konnte er 1939 wiederholen. Aufgrund des Zweiten Weltkriegs musste der Spielbetrieb pausieren, sodass keine weiteren Meisterschaftsspiele ausgetragen wurden. 1973 wurde in Schottland eine landesweite Liga eingeführt, an der auch Melrose teilnimmt. In den ersten Jahren stieg der Verein mehrmals aus der ersten Division ab, stieg jedoch jeweils wieder sofort auf. 1990 konnte er erstmals den Meistertitel gewinnen. Weitere Titel folgten 1992, 1993, 1994, 1996 und 1997. Der Verein war der Gastgeber des ersten 7er-Rugby-Turniers der Geschichte im Jahr 1883. Ned Haig, Spieler des Melrose RFC, hatte sich diese Variante ausgedacht. Aus dem Verein sind 22 Nationalspieler hervorgegangen. Bekannte ehemalige Spieler Weblinks Offizielle Website
Melrose RFC

El Melrose Rugby Football Club es un equipo de rugby de Escocia con sede en la ciudad de Melrose.​ Historia Fue fundada en 1877, siendo aceptado como club oficial por la federación de Escocia en 1880. En 1883 se disputó el primer Melrose Sevens, a dicho torneo se le atribuye la creación del Rugby 7, una modalidad reducida del rugby.​ Desde el año 1973 hasta 2019 su principal equipo participó en la Premiership en el cual logró diez campeonatos, consolidándose como el segundo equipo con más consagraciones,​ Desde 2019 hasta 2024 su primer equipo compitió en el Súper Series, con la denominación de Southern Knights.​ torneo que finalmente fue eliminado por la federación de Escocia, regresando el primer equipo al sistema de ligas de Escocia.​ Palmarés Premiership (10): 1989-90, 1991-92, 1992-93, 1993-94, 1995-96, 1996-97, 2010-11, 2011-12, 2013-14, 2017-18. Campeonato de Escocia no oficial (3): 1951-52, 1962-63, 1966-67. National One (2): 1976-77, 1978-79 Copa de Escocia (4): 1996-97, 2007-08, 2016-17, 2017-18. Supercopa de Escocia (2): 2016-17, 2017-18. Véase también Scottish Premiership Referencias
Melrose Rugby Football Club

Melrose RFC est un club écossais de rugby à XV situé à Melrose, dans la région des Borders, qui évolue dans le Championnat d'Écosse. Histoire Le club est fondé en 1877 par d’anciens élèves du lycée George Heriot's School d’Edimbourg. Il devient membre de la fédération écossaise dès 1880 et remporte son premier titre en 1911. Depuis la réorganisation des compétitions en 1973, et la création d'un championnat national, Melrose a remporté le championnat à dix reprises avec notamment 5 titres en 6 ans entre 1992 et 1997 et un dernier succès lors de la saison 2017-2018. Melrose RFC est aussi célèbre pour avoir inventé la variante à sept du rugby. Le club organise en effet le premier tournoi de rugby à sept de l’histoire en 1883, grâce à une idée de Ned Haig, boucher dans la ville et joueur de l'équipe première du club. Il remporte à plusieurs reprises le championnat et la Border League. Palmarès Champion d’Écosse en 1952 (non officiel), 1963 (non officiel), 1967 (non officiel), 1990, 1992, 1993, 1994, 1996,1997, 2011, 2012, 2014, 2018 Coupe d'Écosse en 1997, 2008, 2017, 2018 Border League en 1911, 1939, 1950, 1954, 1958, 1963, 1971, 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1997, 1999, 2006 et 2011 Joueurs célèbres Le club a fourni 22 joueurs à l’Équipe d’Écosse, dont les joueurs suivants : Craig Chalmers Jim Telfer Bryan Redpath Kelly Browns (joueurs le plus capé avec 64 sélections) Stade Le Melrose RFC évolue au Greenyards depuis la création du club. Le stade se situe dans la ville de Melrose et possède une tribune d'environ 1200 places. Depuis 2019, il est également équipé d'une pelouse synthétique. Notes et références Liens externes Site officiel Ressource relative au sport : Temple de la renommée World Rugby Portail du rugby à XV Portail de l’Écosse
Melrose Rugby Football Club

Il Melrose Rugby Football Club è una squadra scozzese di rugby a 15 che gioca a Melrose, negli Scottish Borders, e disputa la Premiership Division One. Fondato nel 1877, rappresenta uno dei club più antichi al mondo. Nel 2008 la squadra è stata inserita nella IRB Hall of Fame per il suo contributo storico dato allo sviluppo del rugby. Storia Fondato da ex alunni della George Heriot's School di Edimburgo nel 1877, il Melrose RFC entra a far parte della Scottish Rugby Union nel 1880. Melrose è famosa anche per avere praticamente inventato la variante del rugby a 7. Nel 1883 il club ha infatti organizzato il primo torneo di rugby a 7 della storia (il Melrose Sevens), grazie al genio del macellaio Ned Haig che ebbe questa idea. Anche Ned Haig è stato inserito nel 2008 nella IRB Hall of Fame insieme al Melrose RFC. Tra i giocatori famosi del Melrose RFC che hanno vestito la maglia della nazionale scozzese figurano Craig Chalmers, Keith Robertson, Frank Laidlaw e Jim Telfer. Palmarès Campionati scozzesi: 8 1989-90, 1991-92, 1992-93, 1993-94, 1995-96, 1996-97, 2010-11, 2011-12 Coppe di Scozia: 1 2002-03 Note Voci correlate Campionato scozzese di rugby a 15 Melrose Sevens Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale Melrose RFC, su melroserugby.org.
Оркни

Оркни или Оркнейски острови (на английски: Orkney Islands) е архипелаг в състава на Великобритания, разположен северно от Шотландия. В състава му влизат около 20 обитаеми и 50 съвсем малки необитаеми острови. Обща площ 963 km². Най-голям е Мейнланд (523,25 km²), деветият по големина остров сред Британските острови. Други по-големи са Хой, Раузи, Саут Роналдсей, Уестрей, Стронсей, Сандей, Шапинсей, Идей и Норд Роналдсей. Изградени са предимно от девонски пясъчници, препокрити с плейстоценски ледникови наслаги. Климатът е умерен, морски с годишна сума на валежите 700 – 800 mm. Заети са от мочурища, малки и ниски горички (основно бреза), пасища и торфища. Има много малки езера. Основен поминък на населението са риболов (треска, селда) и овцевъдство. Тук се намира военноморска база Скапа Флоу (на южния бряг на остров Мейнланд). Главни населени места са Къркуол (Kirkwall) и Стромнес (Stromness). Оркни е една от 32-те области в Шотландия. Външни препратки Сайт на Оркнейските острови Източници
Illes Òrcades

Les illes Òrcades (Orkneyjar en nòrdic antic, Àrcaibhen en gaèlic, Orkney en anglès, o més rarament Orkney Islands) són situades a 16 km al nord d'Escòcia i en formen una regió administrativa de 990 km² i 19.245 habitants (2001). Està formada per unes 200 illes i illots, de les quals unes 20 estan habitades. L'illa principal s'anomena Mainland (literalment 'terra ferma), i les poblacions més importants són Kirkwall o en gaèlic Baile na h-Eaglaise (la capital, amb uns 9.293 habitants) i Stromness (amb 2.000 habitants). Les illes conserven importants jaciments neolítics i de l'edat del ferro. Històricament, van ser colonitzades pels vikings a partir del segle ix, van ser un comtat independent més o menys dependent de la corona noruega i el segle xv van ser cedides al regne d'Escòcia com a aixovar de la princesa Margarida de Dinamarca, esposa de Jaume III d'Escòcia. El parlar escandinau local (norn) hi va desaparèixer al segle xviii, substituït per l'escocès, que, actualment, cedeix terreny a l'anglès. A les Illes Òrcades, el No a la independència d'Escòcia va guanyar per 10.004 vots enfront dels 4.883 vots que va aconseguir el Sí a la independència. En aquest referèndum hi va haver 20 vots nuls al comtat. Referències Enllaços externs Orkneyjar, lloc d'història i tradicions de les Òrcades Orkney Links Galore! Arxivat 2005-08-30 a Wayback Machine. Orkneycommunities.co.uk, notícies comunals, imatges i websites Orkney amb mapa "The Orcadian", diari de notícies de les Òrcades
Orkneyski otoci

Orkneyski otoci jedna su od 32 pokrajina Škotske. Orkney se sastoji od 70 malih otoka oko 16 km (oko 10 milja) sjeverno od Caithnessa na sjevernoj obali Škotske. Najveći otok u grupi je poznat kao Mainland (Glavno kopno), a 20-ak ih je stalno nastranjeno. Administrativno središte Orkneya, Kirkwall, je na relativno uskom pojasu kopna koje spaja West Mainland i East Mainland. U njemu se nalazi Katedrala St. Magnusa, oko 8.500 stanovnika i velika luka. Jedini drugi burgh je Stromness na West Mainlandu, gdje ima samo 2.000 stanovnika. Treće najveće naselje (cca. 550 stanovnika) je St Margaret's Hope na South Ronaldsayu. Vanjske poveznice The Orkney Folk Festival Orkney Links Galore! Arhivirana inačica izvorne stranice od 30. kolovoza 2005. (Wayback Machine) Orkneycommunities.co.uk, community news, pictures and websites
Órcades

As Órcades ou Órcadas (em inglês Orkney Islands, "Ilhas Orkney", no gaélico escocês Àrcaibh) são um arquipélago localizado no Mar do Norte, cerca de 16 km ao largo do Norte da Escócia. As Órcades foram inicialmente colonizadas por pictos e viquingues mas são actualmente uma das Autoridades Unitárias da Escócia. O grupo é constituído por cerca de 70 ilhas, das quais 20 habitadas por cerca de 20 000 pessoas. A maior ilha do arquipélago é The Mainland, onde fica Kirkwall a capital administrativa. A economia do arquipélago é sustentada pela indústria de produção de lã, carne, queijo, cerveja, whisky e pelas plataformas petrolíferas que operam ao largo das Órcades. Do ponto de vista geológico as Órcades são ilhas continentais separadas da Europa e das restantes Ilhas Britânicas durante a subida geral do nível do mar observada no Pliocénico. História As ilhas estão habitadas desde 3500 a.C., num primeiro estágio povoadas por um povo conhecido como orcanianos, eram divididos em tribos e faziam trabalhos com metal. Depois foram ocupadas pelos pictos. Por volta do ano 800, as Órcades foram invadidas pelos viquingues que submeteram e escravizaram a população local de pictos. O arquipélago fica a poucas milhas marítimas tanto da Noruega como da Escócia e representava, na época, uma base de Inverno ideal para as pilhagens viquingues às Ilhas Britânicas. Com os dividendos dos saques, enquanto estes duraram, e mais tarde com o estabelecimento de uma colónia de pastores e agricultores, as Órcades ganharam nova vida sob o controle viquingue. As ilhas eram, segundo os parâmetros desta cultura, ideais para a vida campestre pelo seu clima (relativamente) ameno, florestas e solos férteis. Os colonos desenvolveram uma economia próspera baseada em rebanhos de ovelhas para produção de lã e de vacas para fabrico de laticínios exportados para o continente. A riqueza das ilhas manifestou-se na construção da catedral de São Magno no século XI, inspirada na catedral de Durham em Inglaterra. Durante alguns anos as Órcades foram sede de um reino nórdico independente que declarou vassalagem à Noruega durante o século X. Em 1472, o arquipélago foi transferido para a custódia escocesa por uma questão diplomática, num pacto de casamento. Nesta época a Noruega fazia parte, juntamente com a Suécia, do reino da Dinamarca e era vista pelo rei Cristiano I como a sua província mais pobre e desinteressante. As Órcades tinham então pouco poder económico e social junto da corte e foram entregues ao rei Jaime III da Escócia como dote, por ocasião do seu casamento com a princesa Margarida da Dinamarca. A cultura viquingue persistiu sob controlo escocês e os habitantes das Órcades preservaram o seu dialecto nórdico até pelo menos ao século XVIII. Mitologia e Literatura Em muitos romances arturianos, Lothian seria o reino de Lot de Orkney e Morgause, além de onde nasceu o vilão Mordred. Ligações externas Sítio Oficial das Órcades Visite as Ilhas Orkney - Dicas para turismo, fotos e História (em inglês)
Orkney

Orkney este un arhipelag de 70 insule din nord estul Scoției din care 20 sunt locuite. Din punct de vedere administrativ, insulele formează una dintre cele 32 subdiviziuni ale Scoției și fac parte din Regatul Unit al Marii Britanii și al Irlandei de Nord (UK) de asemenea. În trecut, insulele Orkney au fost proprietatea Ordinului Cavalerilor Templieri. De asemenea, în Evul Mediu, insulele au făcut parte din Regatul Norvegiei și Regatul Danemarcei până la anexarea lor de către Regatul Scoției în 1472. Mai mult, în Evul Mediu timpuriu, insulele au fost colonizate respectiv locuite de vikingi din Norvegia. Totodată, steagul acestor insule este similar celui norvegian. Note
Оркнијска острва

Оркнијска острва (енгл. Orkney Islands, Orkney; шкотгел. Arcaibh) архипелаг је састављен од једног већег и седамдесетак мањих острва удаљених око 10 километара од северне обале Шкотске. Укупна површина острва је 990 km². Острва се простиру на 50 км у правцу исток—запад и 85 у правцу север—југ. Имена свих већих острва се завршавају на ay, што је у старонордијском језику значило „острво”. На острвима је 2011. живело 21.349 становника. Административно, Оркнијска острва су једна од 32 области Шкотске. Главно насеље и административни центар острва је градић Кирквол. Оркнијска острва су насељена већ барем 8500 година. Помињу их римски аутори из 1. века н. е. (Помпоније Мела, Тацит). Од 875. на њима су владали норвешки Викинзи. Шкотски краљеви су присвојили ова острва 1472. На Оркнијским острвима се налазе нека од најбоље очуваних археолошких налазишта из доба неолита. Отуда су она на УНЕСКО листи Светске баштине. Спољашње везе Интернет презентација Већа Оркнијских острва Историја и историјско наслеђе — Orkneyjar
Оркнейські острови

Оркне́йські острови́ (англ. Orkney Islands, шотл. гел. Àrcaibh) — область у складі Шотландії. Розташована на півночі країни, охоплює Оркнейські острови. Адміністративний центр — Керкволл. Покровителем островів вважають Святого Конрана, єпископа Оркнейського. Географія До складу архіпелагу входять близько 20 населених та 50 зовсім невеликих островів. Віддалені від північного узбережжя Шотландії приблизно на 16 кілометрів. Найбільший острів — Мейнленд (Помона), 9-й за величиною прибережний острів Великої Британії. Завдяки Гольфстриму на островах м'який клімат. Сучасне господарство включає рибальство і фермерство, для одержання електрики використовують енергію вітру та хвиль. Історія Пікти оселилися в Оркні під час бронзової доби. Вони утворили самостійне володіння. Близько 558—560 років були підкорені королем піктів Бруде I. Проте протягом тривалого часу при послабленні Піктії володарі Островів повставали й здобували незалежність. Втім із середини VIII ст. опинилася під повною владою Піктії. Незабаром зазнали нападів норманів. Після поразки Еогана I, короля піктів, від норманів правителі островів знову отримують самостійність. Гаральд I Норвезький завоював Оркнейські острови у 876. З того часу острови входили до складу графства Оркні під підданством Норвегії (до XVI століття), пізніше — Шотландії і Великої Британії. Вони були передані як посаг Маргариті Данській у 1468 і анексовані Шотландією (невиплачений посаг) у 1472. На Оркнейських островах містяться відомі археологічні пам'ятники доби Неоліту: Гробниця орлів, Коло Бродгара, Мейсхау, Неп-оф-Хауар, Дворфі-Стейн, Скара-Брей та інші. Всі вони внесені до списку Світової спадщини ЮНЕСКО під загальною назвою пам'ятників неоліту на Оркнейських островах. Населення зменшувалося довгий час, в останні роки збільшилося за рахунок іммігрантів. Затока Скапа-Флоу є однією з найзручніших та найнеприступніших у світі, тому в ході Першої та Другої світових воєн і в міжвоєнний період Оркнейські острови були в центрі історичних подій. На островах є військово-морські бази часів Першої світової війни, діє музей. Найбільші міста Міста з населенням понад 1 тисячу осіб: Відомі постаті Святий Магнус Едвін Мюїр Джон Рей Цікаві факти На Оркнейських островах розташована одна з найпотужніших у світі припливних електростанцій, яка здатна, використовуючи енергію морських хвиль, забезпечити електроенергією 2000 домогосподарств. На Оркнейських островах у процесі еволюції вивелася єдина на Землі порода овець, які можуть харчуватися водоростями. Остров'яни жартують, що в них на островах зустрічається два види зачісок: «вітер з півночі» та «вітер з півдня». Тут знайдені найдавніші туалети, вік яких понад 5000 років. Див. також Адміністративний поділ Шотландії Примітки
Killin

Killin es una localidad situada en el concejo de Stirling, en Escocia (Reino Unido), con una población estimada a mediados de 2016 de 770 habitantes.​ Se encuentra ubicada en la zona centro de Escocia, al noreste de Glasgow y al noroeste de Edimburgo. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Killin.
Killin (Scozia)

Killin (in gaelico scozzese: Cill Fhinn) è un villaggio di circa 650 abitanti della Scozia centrale, facente parte dell'area amministrativa di Stirling (contea tradizionale: Perthshire) e situato lungo il Loch Tay e lungo il corso del fiume Dochart, nell'area dei Monti Grampiani (Highlands centrali). Etimologia Il toponimo gaelico Cill Fhinn significa letteralmente "chiesa bianca" o "chiesa giusta/retta". Geografia fisica Collocazione Killin si trova lungo la sponda occidentale del Loch Tay, a nord-est di Crianlarich e a nord-ovest di Lochearnhead, a circa 60 km a nord/nord-ovest di Stirling e a circa 100 km a nord di Glasgow. Società Evoluzione demografica Al censimento del 2001, Killin contava una popolazione pari a 660 abitanti. Storia Dal 1886 Killin divenne raggiungibile via ferrovia, la Killin Railway, che fu però chiusa nel 1965. Turismo Killin è una popolare località turistica, frequentata soprattutto dagli appassionati delle escursioni e di pesca. Luoghi d'interesse Falls of Dochart Le Falls of Dochart ("Cascate del Dochart") sono delle cascate formate dal fiume Dochart che scorrono al centro del villaggio Breadalbane Folklore Centre Il Breadalbane Folklore Centre è un centro dedicato al folklore locale, ospitato in quello che un tempo era il mulino di St Fillan. Note Voci correlate Highlands Diocesi di Dunkeld Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Killin Collegamenti esterni Killin su Undiscovered Scotland
Killin

Killin är en ort i Storbritannien. Den ligger i kommunen Stirling och riksdelen Skottland, i den nordvästra delen av landet, 600 km nordväst om huvudstaden London. Killin ligger 116 meter över havet och antalet invånare är 666. Terrängen runt Killin är huvudsakligen kuperad. Killin ligger nere i en dal. Det finns inga andra samhällen i närheten. I omgivningarna runt Killin växer i huvudsak blandskog. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Killin.
Dry Island

Dry Island is an inhabited island in Loch Gairloch in Wester Ross, Scotland, and part of the Inner Hebrides. Dry Island is translated from the Gaelic name for the Island "Eilean Tioram". Geography Dry Island is located on the small harbour of Badachro and sheltered by Eilean Horrisdale, the largest island in Loch Gairloch. It is connected to the mainland by a floating footbridge built in the 1990s. Next to Dry Island is the smaller Island, Sgeir Ghlas, which can be reached by foot during low tide or by boat. In 2011, the island was classified by the National Records of Scotland as one of 93 "inhabited islands in Scotland with usual residents, including those joined to the mainland or to other islands by a bridge, causeway or ford." The 2022 census recorded a population of five living there. Dry Island is currently owned by Ian McWhinney, a descendant of the Mackenzies. Since the 15th century, his family have lived, fished and farmed in the area. Nowadays Dry Island is the home of the family as well as the base of the fishing business owned by the McWhinneys. Additionally Dry Island is used as a guest accommodation with three guest houses and the starting point of the shellfish safari on McWhinney's working creel boat. History At the end of the nineteenth century, Dry Island was one of two curing stations at the busy fishing center of Badachro and the dried fish, herring and cod was "exported all over Europe and to the Caribbean." Nowadays, there are still few boats fishing for langoustines and crabs, which are exported to the south of Scotland, all over England and in Europe. Built around 1840, the former fishing station including the family house and the jetty on Dry Island are listed buildings by the Historic Environment Scotland. Micronation After being dissatisfied with the 'politics of distant shores' as well as supporting a more local government, the owner of Dry Island claimed independence before the 2010 election under the name of the micronation of Islonia. References Further reading "Dry Island". The official website of Dry Island. Retrieved 2020-09-11. "Visit Islonia". The official website of Visit Islonia. Retrieved 2020-09-11.
Kilsyth

Kilsyth (gälisch: Cill Saidhe) ist eine Stadt in der schottischen Council Area North Lanarkshire. Geographie Bei Kilsyth handelt es sich um die nördlichste Stadt von North Lanarkshire. Sie liegt im Central Belt etwa jeweils 18 km nordöstlich von Glasgow, südwestlich von Stirling und westlich von Falkirk. Kilsyth ist Hauptort des gleichnamigen Parishs, der Grenzen mit drei umliegenden Council Areas besitzt, Stirling, Falkirk und East Dunbartonshire. Im Norden wird das Stadtgebiet von der Hügelkette Kilsyth Hills und im Süden durch den Fluss Kelvin begrenzt. Der nordöstlich entspringende Bach Garrel Burn durchfließt Kilsyth und mündet in den Kelvin. Geschichte Anhand archäologischer Untersuchungen wurde gezeigt, dass die Gegend von Kilsyth bereits in der Steinzeit besiedelt war. Östlich der heutigen Stadt befand sich die aus dem 16. oder frühen 17. Jahrhundert stammende Burg Colzium Castle, die zu Beginn des 18. Jahrhunderts zerstört wurde. 1620 erhielt Kilsyth die Rechte eines Burghs. Am 15. August 1645 wurde Kilsyth Schauplatz der Schlacht von Kilsyth, in der 3500 royalistische Soldaten um den Marquess von Montrose rund 8000 Covenanters deutlich besiegten. Heute befindet sich das Herrenhaus Colzium House auf den Ländereien des ehemaligen Colzium Castle. Das moderne Kilsyth nimmt seinen Ursprung im Jahre 1665 und wurde in den 1670er Jahren von James Livingstone, 2. Viscount Kilsyth entwickelt. Auf Grund der Nähe zu den florierenden Städten Glasgow und Stirling, erlangte Kilsyth als Zwischenstation für den Warenhandel eine gewisse Bedeutung. Später profitierte die Stadt von der Nähe zu den textilverarbeitenden Betrieben in Glasgow und war ab 1845 selbst Standort eines Textilunternehmens. Außerdem wurde, wie an vielen umliegenden Orten, auch in Kilsyth in der Vergangenheit Kohle abgebaut. Zwischen 1923 und 1967 gehörte Kilsyth zu den wenigen britischen Städten, in denen der Alkoholverkauf untersagt war. Im Rahmen der historischen Gliederung Schottlands in Civil Parishes ist Kilsyth Sitz einer gleichnamigen Einheit, die zu Stirlingshire gehörte. Seit deren Auflösung bildet es eine eigenständige Gemeinde (Community Council Area). Verkehr Kilsyth ist an der A803 gelegen, die von der M9 bei Linlithgow über Falkirk nach Glasgow führt. Die M80 ist fünf Kilometer südlich bei Cumbernauld zugänglich. Kilsyth besitzt keinen eigenen Bahnhof. Jedoch wurde mit der Einrichtung der Edinburgh and Glasgow Railway ein Bahnhof im drei Kilometer südlich gelegenen Croy eröffnet, der heute noch auf der Croy Line und der Glasgow to Edinburgh via Falkirk Line bedient wird. Direkt südlich von Kilsyth verläuft mit dem Forth and Clyde Canal eine für den Warenverkehr historisch bedeutende Wasserstraße. Mit den Flughäfen von Glasgow und Edinburgh sind zwei internationale Flughäfen im Umkreis von 45 km vorhanden. Söhne und Töchter der Stadt Edward Beattie (* 1934), kanadischer Boxer Graeme English (1964–2021), Ringer Einzelnachweise Weblinks Eintrag zu Kilsyth auf trove.scot, der Datenbank von Historic Environment Scotland (englisch) Siehe auch Liste der Listed Buildings in Kilsyth