NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
St Mary's Cathedral, Aberdeen

The Cathedral Church of St Mary of the Assumption, usually known as St Mary's Cathedral, is a cathedral of the Roman Catholic Church in the city of Aberdeen, Scotland. It is the home of the see of the Bishop of Aberdeen, who is the ordinary of the Roman Catholic Diocese of Aberdeen in the Province of St Andrews & Edinburgh. It stands at 20 Huntly Street in Aberdeen. Construction The cathedral was designed by Alexander Ellis and opened in 1860. The spire and bells were added by Robert Gordon Wilson in 1876–77 to mark the church being raised to cathedral status. The organ dates from 1887 and is by James Conacher of Huddersfield. The cathedral was rededicated in 1960 following simplification of the interior in alignment with the reforms of the Second Vatican Council. Stained glass A window of 1978 is dedicated to St John Ogilvie by David Gulland. Monuments The church contains monuments to four Scottish bishops: George Hay; James Kyle; John MacDonald; and Colin Grant. The latter two are also buried in the cathedral, as is William Monsignor Stopani. Services Over and above the daily services there is a weekly Polish mass and monthly Spanish mass. See also List of cathedrals in the United Kingdom Roman Catholicism in Scotland St Machar's Cathedral — the original cathedral of Aberdeen, now a Church of Scotland High Kirk St Andrew's Cathedral — cathedral of the Scottish Episcopal Church References External links Media related to St Mary's Cathedral, Aberdeen at Wikimedia Commons Cathedral website
Catedral de Santa María (Aberdeen)

La Catedral de Nuestra Señora de la Asunción (del inglés: Cathedral Church of St Mary of the Assumption), conocida localmente como Catedral de Nuestra Señora o Catedral de Santa María (St Mary's Cathedral) es una catedral católica ubicada en Aberdeen y principal iglesia de la Diócesis de Aberdeen.​ La catedral, bajo la advocación de Nuestra Señora de la Asunción, y de arquitectura neogótica, fue diseñada por Alexander John Ellis y abierta en 1860, y se le añadieron las campanas y agujas por R.G. Wilson entre 1876 y 1877. Referencias Enlaces externos Sitio web de la catedral.
Cathédrale Notre-Dame-de-l'Assomption d'Aberdeen

La cathédrale Notre-Dame-de-l'Assomption d'Aberdeen, généralement connue comme la cathédrale Sainte-Marie, est une cathédrale de l'Église catholique située dans la ville d'Aberdeen, en Écosse. Elle est le siège du diocèse d'Aberdeen, dans la province ecclésiastique de Saint Andrews et d'Édimbourg. Histoire La cathédrale a été conçue par l'architecte local Alexander Ellis (1830-1917) et inaugurée en 1860. La flèche et les cloches ont été ajoutées par Robert Gordon Wilson (1844–1931) en 1876-1877 pour marquer l'élévation de l'église au rang de cathédrale. L'orgue date de 1887 et a été fabriqué par James Conacher, de Peter Conacher Co. basé à Huddersfield. La cathédrale a été consacrée une nouvelle fois en 1960 à la suite d'une simplification de l'intérieur, conformément aux réformes du concile Vatican II. Architecture Construite en style néo-gothique, elle se caractérise par sa flèche élancée, ses vitraux et ses boiseries et pierres finement sculptées qui incarnent le goût et le savoir-faire de l'époque. La façade est ornée d'un vitrail réalisé en 1978 par David Gulland représentant le martyr John Ogilvie. À côté de l'entrée latérale se trouve une statue de la Vierge Marie, œuvre d'Alexander Brodie, jeune frère de William Brodie, également sculpteur. Juste à l'entrée se trouve le baptistère, installé à son emplacement actuel en 1978, derrière le cierge pascal. La nef comporte six reliefs en fibre de verre, trois de chaque côté, réalisés par une artiste locale, Anne Davidson, dans les écoinçons entre les arcs. Ils représentent des scènes illustrant le rôle de la Vierge Marie dans la vie de Jésus-Christ. L'église abrite les monuments funéraires de quatre évêques écossais : George Hay (1729-1811), James Kyle (1788–1869), John MacDonald (1818–1889) et Colin Grant (1832–1889). Les deux derniers sont également enterrés dans la cathédrale, tout comme William Stopani (1883–1937), prêtre originaire d'Aberdeen. Source (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « St Mary's Cathedral, Aberdeen » (voir la liste des auteurs). Notes et références Liens externes Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de l’Écosse Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Katedra Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny w Aberdeen

Katedra Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny w Aberdeen (ang. The Cathedral Church of St Mary of the Assumption, Aberdeen) – katedra rzymskokatolicka w Aberdeen (Szkocja). Główna świątynia diecezji Aberdeen. Mieści się przy Huntly Street. Budowa świątyni zakończyła w 1860, konsekrowana w 1860. Projektantem świątyni był Alexander Ellis. Dach hełmowy i dzwony zostały dodane przez R.G. Wilsona w latach 1876–1877. Reprezentuje styl neogotycki. Bibliografia Strona katedry
Catedrala Sfânta Maria din Aberdeen

Catedrala Sfintei Maria a Înălțării (în engleză Cathedral Church of St Mary of the Assumption, cunoscută colocvial drept Catedrala Sfintei Maria (în engleză St Mary's Cathedral), este o catedrală romano-catolică din Aberdeen, Scoția, Regatul Unit. Este catedrala centrală a episcopului de Aberdeen, ierarh al Diecezei de Aberdeen, parte din Arhidieceza Sfântul Andrei și Edinburgh. Este cea mai importantă biserică catolică din oraș. Note
Собор Святой Марии (Абердин)

Собор Святой Марии (англ. St Mary’s Cathedral) — католический собор епархии Абердина (с 1878 года) и кафедра епископа Абердина. Находится на Хантли-стрит в Абердине, Шотландия. Памятник архитектуры категории В. История Собор был спроектирован Александром Эллисом и открыт в 1860 году. Шпиль и колокола были добавлены архитектором Робертом Гордоном Уилсоном в 1876—1877 годах в честь назначения церкви кафедральным собором. Орган построен Джеймсом Конакером из Хаддерсфилда в 1887 году. Собор был повторно освящён в 1960 году после изменения интерьера в соответствии с требованиями Второго Ватиканского собора. Витраж 1978 года авторства Дэвида Галланда посвящён святому Иоанну Огилви. В церкви установлены памятники четырём шотландским епископам: Джорджу Хэю, Джеймсу Кайлу, Джону Макдональду и Колину Гранту (два последних похоронены в соборе). См. также Собор Святого Андрея — кафедральный собор Шотландской епископальной церкви в Абердине. Собор Святого Махара — кафедральный собор Церкви Шотландии в Абердине. Примечания Ссылки Официальный сайт (англ.)
Tomintoul

Tomintoul er et destilleri i Kirkmichael, mellem Ballindalloch og Tomintoul i Speyside-regionen i Skotland, som producerer maltwhisky til blends og tappes som single malt. Destilleriet blev grundlagt i 1964. Kapaciteten blev fordoblet, da to ekstra kedler (stills) blev installeret i 1974, og samme år begyndte man at tappe single maltwhisky. Det producerer en række single malts i forskellige aldre, en røget malt samt en årgangsmalt. Destilleriet ejes og drives af Angus Dundee Distillers, PLC, fra London, England, som også ejer og driver Glencadam. I 2009 kom Tomintoul i Guinness Book of World Records ved at producere verdens største flaske whisky, indeholdende 105,3 liter 14 år gammel Tomintoul maltwhisky. Historie Destilleriet blev grundlagt i 1964 af whiskyhandelsfirmaerne Hey & Macleod og W. and S. Strong fra Glasgow, som oprettede driftsselskabet Tomintoul Distillery Ltd. Production til at administrere destilleriet. Ved grundlæggelsen havde destilleriet én wash still og én spirit still. Destilleriet blev opkøbt af Scottish and Universal Investment Trust i 1973, som fordoblede produktionskapaciteten ved at installere et ekstra par dampopvarmede kedler året efter. Samme år, hvor destilleriet fejrede sit 10-års jubilæum, udgav man også den første tapning af deres malt. Scottish and Universal blev i 1989 solgt videre til Whyte & Mackay (som var ejet af Brent Walker). Whyte & Mackay blev selv opkøbt af American Brands i 1990, og samme år begyndte Tomintoul at sælge en 12 år gammel udgave af sin malt i en karakteristisk designet flaske. Selve destilleriet blev solgt til Angus Dundee i 2000, og under deres ledelse blev den officielle tapning en 10 år gammel malt, solgt i mere konventionelle flasker. Den officielle portefølje blev udvidet i de følgende år med en 16 år gammel malt i 2003 og en 27 år gammel malt i 2004. Året efter, i 2005, blev en røget årgang fra 1991 lanceret under navnet "Old Ballantruan", tappet ved 50 % ABV, efterfulgt af en 12 år gammel udgave lagret på Oloroso-fade, en vatting af urøget og røget Tomintoul-malt under navnet "Peaty Tang" samt en 1976-årgang, alle lanceret omkring 2008. Produktion Tomintoul har to wash stills og to spirit stills, som alle er dampopvarmede, med en samlet kapacitet på 3.300.000 liter ren alkohol om året. Det anvender seks washbacks i rustfrit stål, tre større og tre mindre. Vandet til whiskyen kommer fra Ballantruan-kilden. Kølevand hentes fra to nærliggende damme. Destilleriet tilbyder tre serier af malt. Tomintoul-mærket er en single malt i alderen 10, 12, 14, 16, 21 og 33 år. De 12 år gamle tapninger fås kun med portvins- og oloroso-finish, mens de øvrige ikke har særlige finish-typer. Det producerer også en vatting af røget og urøget malt under navnet Peaty Tang, som ikke har nogen aldersangivelse. I USA markedsføres denne som "Tomintoul, the gentle dram with a peaty tang – Speyside Glenlivet", tappet ved 40 % ABV i 750 ml flasker. Derudover har destilleriet lanceret en røget single malt under navnet Ballantruan. Endelig tappes også en 1976-årgang. Den 33 år gamle udgave blev kåret som den bedste Speyside-whisky i 2010 ved Whiskymag World Whiskies Awards. Referencer
Tomintoul (Whiskybrennerei)

Tomintoul [ˌtɒmɪn'taʊ̯l] ist eine Whiskymarke und eine Whiskybrennerei bei Ballindalloch, Moray, Schottland. Sie liegt in der Region Speyside und ist nach dem nahegelegenen Tomintoul benannt, der höchstgelegenen Ortschaft der schottischen Highlands. Geschichte Tomintoul wurde 1964 von den Unternehmen W & S Strong und Hay & MacLeod in Ballindalloch gegründet. 1973 wurde die Brennerei an White & Mackay verkauft, welche sie bis 2000 behielt und auch für die Erweiterung von einem auf zwei Paare Brennblasen im Jahr 1974 verantwortlich ist. 2000 wurde die Destillerie an Angus Dundee Distillers veräußert. Produktion Tomintoul bezieht sein Wasser von der nahegelegenen Ballantruan-Quelle. Zum Brennen werden je zwei Wash Stills und Spirit Stills eingesetzt, welche 32.000 hl Alkohol pro Jahr erzeugen können. Nach eigenen Angaben operiert die Brennerei derzeit an ihrer Kapazitätsgrenze. In den Lagerhäusern können bis zu 116.000 Fässer zur Reifung gelagert werden. Abfüllungen Ein großer Teil der erzeugten Whiskys wird zur Herstellung von Blends eingesetzt, es werden jedoch auch ständig verschiedene Single-Malt-Abfüllungen angeboten. Die Single Malts von Tomintoul zählen zu den leichtesten Speyside-Malts. Weblinks Eintrag zu Tomintoul auf trove.scot, der Datenbank von Historic Environment Scotland (englisch) Literatur Michael Jackson: Whisky. Dorlin Kindersley Verlag, München 2008, ISBN 978-3-8310-0764-6, S. 160. Einzelnachweise
Tomintoul (distillerie)

Tomintoul est une distillerie de whisky fondée en 1964 à Ballindalloch, dans le council area de Moray en Écosse. Histoire La distillerie Tomintoul fut fondée par les sociétés de vente de whisky W. & S. Strong & Co et Hay & HacLeod & Co en 1964, dans le prestigieux secteur de Glenlivet, près de la rivière Avon, dans le Speyside. Elle porte le nom de l'un des plus hauts villages des Highlands (altitude 350 m). L'eau utilisée vient de la source Ballantruan, qui coule des collines de Cromdale. La production débuta en juillet 1965. En 1973 l'entreprise possédée par la famille Fraser Scottish & Universal Investment Trust acheta les distilleries Tomintoul et Fettercairn, avant de revendre Tomintoul à Whyte and Mackay Ltd. Cette jeune et moderne distillerie doubla sa capacité de production en 1974, année de lancement de son single malt. Enfin, Angus Dundee Distillers Plc acheta la distillerie en 2000. Avant ce rachat, seulement 2 % de la production était vendue comme single malt, le reste allant à l'élaboration des blends de Whyte and Mackay. En septembre 2007, la capacité de stockage de la distillerie est passée de 75 000 tonneaux à 116 000 tonneaux, dont certains datent de 40 ans. Caractéristiques Le brassage est réalisé dans des cuves de type semi-Lauter. Les quatre alambics, chauffés à la vapeur, sont surmontés d'une sphère aplatie à la base de leur col (boil ball). Le vieillissement de l'alcool se fait avec une combinaison de fûts en chêne ayant servi à la production de Bourbon et de fûts de Xérès. Le single malt est relativement corpulent, marqué par des notes de céréale et de levures. Son goût, typique d'un whisky du Speyside, se développe sur la douceur et l'amertume de l'orge maltée ainsi que sur des notes boisées et vanillées. Chaque année, la distillerie lance une campagne de production d'un whisky d'un goût plus tourbé, pendant environ deux semaines. Production Le whisky de Tomintoul entre encore dans la composition des blends du groupe Whyte & MacKay, son propriétaire depuis 1973 jusqu'en 2000. Embouteillages officiels Depuis 2008, les seuls embouteillages commercialisés sont: Tomintoul 10 ans ; Tomintoul 16 ans ; Tomintoul 25 ans ; Des embouteillages de 12 et 14 ans d'âge étaient auparavant commercialisés avec celui de 10 ans. Embouteillages indépendants Les embouteilleurs indépendants Adelphi, Cadenhead's et Signatory Vintage vendent également des versions de Tomintoul. Notes et références Portail de l’Écosse Portail des entreprises Portail du whisky
Scottish National Portrait Gallery

National Galleries Scotland: Portrait er et kunstmuseum på Queen Street i Edinburgh. Museet har nationalsamlingen af portrætter der stort set alle er skotske, men som ikke behøver at være det. Det rummer også Scottish National Photography Collection. Siden 1889 har museet ligget i en rød sandstensbygning i nygotik, der blev designet af Robert Rowand Anderson og opført mellem 1885-1890 for at rumme galleriet og samlingen fra Society of Antiquaries of Scotland. Bygningen blev doneret af John Ritchie Findlay, ejer af avisen The Scotsman. I 1985 blev National Museum of Antiquities of Scotland lagt sammen med Royal Scottish Museum, og senere flyttet til Chambers Street som en del af National Museum of Scotland. Scottish National Portrait Gallery udvidede for at overtage hele bygningen og genåbnede d. 1. december 2011 efter at have været lukket siden april 2009. Dette var den første større ombygning, og den blev udført af Page\Park Architects. Museet er en del af National Galleries Scotland, der også inkluderer Scottish National Gallery of Modern Art og Scottish National Gallery i Edinburgh. Referencer Eksterne henvisninger
Scottish National Portrait Gallery

Die Scottish National Portrait Gallery ist ein Kunstmuseum an der Queen Street, Edinburgh, Schottland. Sie zeigt eine nationale Sammlung von Porträts, vornehmlich aber nicht ausschließlich, schottischer Staatsmänner. 2019 wurde die Scottish National Portrait Gallery von rund 373.000 Personen besucht. 2024 betrug die Besucherzahl etwa 288.000 Personen. Die Gründung erfolgte 1889 und seitdem befindet sie sich in einem neugotischen, roten Sandsteingebäude, das zwischen 1885 und 1890 erbaut und von Robert Rowand Anderson entworfen wurde. Gestiftet wurde der Bau von John Ritchie Findlay, dem Besitzer der Zeitung The Scotsman. Nachdem die Galerie im April 2009 für eine komplette Gebäudesanierung geschlossen werden musste, wurde sie am 1. Dezember 2011 neu eröffnet. Zusätzlich befindet sich dort die Scottish National Photography Collection. Weblinks Offizielle Website Einzelnachweise
Scottish National Portrait Gallery

Lo Scottish National Portrait Gallery è una pinacoteca e galleria d'arte situata nel centro della capitale scozzese di Edimburgo, in Queen Street, che espone una collezione nazionale di ritratti, tutti di tematiche scozzesi ed eseguiti in prevalenza da pittori scozzesi. Detiene inoltre una collezione nazionale di Fotografia. A partire dal 1889 la Galleria è ospitata dal caratteristico palazzo in arenaria rossa di architettura neogotica, progettato dall'architetto scozzese Robert Rowand Anderson e costruito tra il 1885 ed il 1890, donato dal filantropo John Ritchie Findlay, proprietario del quotidiano The Scotsman. La Galleria è stata ristrutturata internamente dal 2009 al 2011 ed è correntemente aperta al pubblico con un rinnovato insieme di collezioni artistiche. La collezione del museo contiene circa 3.000 dipinti e sculture, 25.000 stampe e disegni e 38.000 fotografie. La raccolta essenzialmente parte dal Rinascimento, con opere prevalentemente di artisti stranieri che rappresentano casati reali, la nobiltà scozzese e anche stampe di prelati e scrittori; le opere più notevoli furono per lo più realizzate nell'Europa d'oltremanica (spesso durante i periodi di esilio della turbolenta sfera politica scozzese). Come successe in Inghilterra, anche in Scozia la Riforma protestante fece sparire l'arte religiosa e fino al XIX secolo la ritrattistica dominò la pittura scozzese, con patroni che progressivamente si estendevano verso i livelli inferiori della scala sociale. Nel XVI secolo la maggior parte dei ritratti dipinti sono di reali e di nobiltà importante; l'opera più antica della collezione è un ritratto di Giacomo IV di Scozia del 1507. Galleria d'immagini Note "Portrait"; Portrait of the Nation, An Introduction to the Scottish National Portrait Gallery, (no author given), 2011, Scottish National Portrait Gallery, ISBN 978-1-906270-37-7 "Press"; Press pack for the reopening in December 2011 Voci correlate Edimburgo Rinascimento scozzese National Galleries of Scotland Scottish National Gallery Scottish National Gallery of Modern Art Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Scottish National Portrait Gallery Collegamenti esterni Sito ufficiale, su nationalgalleries.org. (EN) Sito ufficiale, su nationalgalleries.org.
Scottish National Portrait Gallery

De Scottish National Portrait Gallery is een museum in Queen Street, Edinburgh, Schotland en maakt deel uit van de National Galleries of Scotland. Het museum bewaart de nationale collectie portretten, alle van, maar niet noodzakelijkerwijs gemaakt door, Schotten. Bovendien ontfermt het museum zich over de Scottish National Photography Collection. Het gebouw is van rode zandsteen in de neogotische stijl, met het Dogepaleis in Venetië als voorbeeld, ontworpen door Robert Rowand Anderson en gebouwd tussen 1885 en 1890. Het museum is gesticht door krantenmagnaat John Ritchie Findlay, eigenaar van The Scotsman. Het opende zijn deuren in 1889. De museumcollectie omvat werken zoals: Robert Burns van Alexander Naysmyth John Byrne (zelfportret) Robbie Coltrane van John Byrne Sean Connery van John Bellany James Hamilton, 1st Duke of Hamilton van Daniel Mytens Douglas Douglas-Hamilton, 14th Duke of Hamilton van Oskar Kokoschka Alex Ferguson van David Mach David Hume van Allan Ramsay (1713-1784) Walter Scott van Henry Raeburn Adam Smith van James Tassie Mary, Queen of Scots van div. kunstenaars Karel Eduard Stuart (Bonnie Prince Charlie) div. kunstenaars Tilda Swinton van John Byrne Zie ook National Galleries of Scotland Externe links Website National Galleries of Scotland National Galleries online
Национальная портретная галерея Шотландии

Национальная портретная галерея Шотландии (англ. Scottish National Portrait Gallery) — художественная галерея в Эдинбурге. Экспозиция галереи состоит в основном из портретов знаменитых шотландцев — правителей, национальных героев, поэтов, революционеров и других исторических личностей. Так, например, в галерее представлены портреты поэта Роберта Бёрнса, актера Шона Коннери, философа Давида Юма, писателя Вальтера Скотта, королевы Марии Стюарт и др. Здание галереи в неоготическом стиле было построено в 1885—1890 годах по проекту Роберта Рованда Андерсона. С апреля 2009 до конца 2011 года галерея закрыта на реставрацию. Примечания Ссылки Официальная страница (англ.) (фр.) (нем.) (итал.) История и архитектура
Національна портретна галерея Шотландії

Національна портретна галерея Шотландії (англ. Scottish National Portrait Gallery) — художня галерея в Единбурзі. Експозиція галереї складається в основному з портретів знаменитих шотландців-правителів, національних героїв, поетів, революціонерів та інших історичних осіб. Так, наприклад, у галереї представлено портрети поета Роберта Бернса, актора Шона Коннері, філософа Девіда Юма, письменника Вальтера Скотта, королеви Марії Стюарт та ін. Будинок галереї в неоготичному стилі було побудовано в 1885—1890 роках за проектом Роберта Рованда Андерсона. З квітня 2009 до кінця 2011 року галерею було закрито на реставрацію. Історія Товариство антикварів Шотландії було засноване у 1780 році Девідом Ерскіном, 11-м графом Б'юкен. Його члени дарували предмети, які їх цікавили, і в 1781 році Товариство придбало приміщення для належного зберігання цих матеріалів - Залу антикварного товариства, розташовану між Коугейт і Парламент-Клоуз, на захід від Олд-Фішмаркет-Клоуз, як показано на плані міста Александра Кінкейда. Товариство кілька разів переїжджало, а з 1826 року орендувало приміщення в Королівському інституті біля підніжжя Маунду, що належав Мануфактурній раді. До 1851 року колекції Товариства знаходилися на Джордж-стріт, 24, а в листопаді воно домовилося з Радою про те, що колекції стануть національним надбанням, а уряд надасть постійне приміщення для зберігання колекцій і проведення засідань Товариства. У рамках угоди колекції повернулися до Королівської інституції у 1858 році. Наприкінці 18 століття Ерскін також сформував колекцію шотландських портретів, багато з яких зараз знаходяться в музеї. Коли в 1856 році була створена Національна портретна галерея в Лондоні, яка стала дуже успішною, шотландський історик Томас Карлайл був серед тих, хто закликав до створення шотландського аналога, але уряд неохоче взяв на себе зобов'язання щодо фінансування проекту. Джерела Ресурси Інтернету Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Національна портретна галерея Шотландії Офіційна сторінка (англ.) (фр.) (нім.) (італ.) Історія і архітектура Примітки
Seton Collegiate Church

Seton Collegiate Church, known locally as Seton Chapel, is a collegiate church south of Port Seton, East Lothian, Scotland. It is adjacent to Seton House. The church is designated as a scheduled monument. Description The church consists of the complete eastern limb and the two transepts of a cruciform church, the crossing-tower as high as it was built (the completion of the spire was precluded by the Reformation), and the dubious foundations of the nave, which was not built. The walls of the choir and chancel were built by 1478, and roofed by 1508. The transepts were erected sometime between 1513 and 1588. As such the eastern limb stood without them for at least 35 years. The church was raised to collegiate status in 1492. Contained within are two effigies: one male and one female, dating from the fifteenth century. The female effigy, badly defaced, is possibly of earlier origin. To the immediate south west are the foundations of the buildings once occupied by the clergy and staff. During the war now known as the Rough Wooing, the English army occupied Haddington. The Seton family was forced to live at Culross Abbey in 1549, where George Seton, 6th Lord Seton died. After the war was over, his widow Marie Pieris had his body brought to Seton and buried in the choir next to his father. The church is now in the care of Historic Environment Scotland, and a 4-Star Historic Tourist Attraction. Architectural fragments of the adjacent long-demolished Seton Palace are displayed in the churchyard. Photo gallery References Proc. Soc. Ant. Scot. Article by Stewart Cruden, Inspector of Ancient Monuments for Scotland, 2002