NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cladh Hallan

Cladh Hallan (Scottish Gaelic: Cladh Hàlainn, Scottish Gaelic pronunciation: [kʰl̪ˠɤɣ ˈhaːl̪ˠɪɲ]) is an archaeological site on the island of South Uist in the Outer Hebrides in Scotland. It is significant as the only place in Great Britain where prehistoric mummies have been found. Excavations were carried out there between 1988 and 2002, which indicate the site was occupied from 2000 BC. In 2001, a team of archaeologists found four skeletons at the site, one of them a male who had died c. 1600 BC, and another a female who had died c. 1300 BC. At first, the researchers did not realise they were dealing with mummies, since the soft tissue had decomposed and the skeletons had been buried. But tests revealed that the two bodies had not been buried until about 1120 BC and that the bodies had been preserved shortly after death in a peat bog for 6 to 18 months. The preserved bodies were then apparently retrieved from the bog and set up inside a dwelling, presumably having religious significance. Archaeologists do not know why the bodies were buried centuries later. The Cladh Hallan skeletons differ from most bog bodies in two respects: unlike most bog bodies, they appear to have been put in the bog for the express purpose of preservation (whereas most bog bodies were simply interred in the bog), and unlike most bog bodies, their soft tissue was no longer preserved at the time of discovery. The high level of the calcareous sand in Cladh Hallan and the Scottish Highlands had been attributed in part to the preservation of the mummies over thousands of years. Analysis The skeletons and other finds are being analysed in laboratories in Scotland, England, and Wales. Following the provisions of the Treasure Trove Act, all the finds from Cladh Hallan, including the skeletons, will be allocated to a Scottish museum after the lengthy process of analysis and reporting is completed. According to recent anthropological and DNA-analysis, the skeletons of a female and a male were compiled from body parts of at least 6 different human individuals. See also List of unsolved deaths References Further reading Parker Pearson, Michael; et al. (2004). South Uist: Archaeology and History of a Hebridean Island. Stroud: Tempus. ISBN 0-7524-2905-1. External links grid reference NF7308121962 South Uist, Cladh Hallan Roundhouses Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Scotland
Клад-Халлан

Клад-Халлан (гэльск. Cladh Hallan) — археологический памятник на острове Саут-Уист (Внешние Гебридские острова). Раскопки проводились с 1988 по 2002 гг. В 2001 г. группа археологов обнаружила в Клад-Халлане 4 скелета, из них один принадлежал мужчине, умершему около 1600 г. до н. э., и ещё один — женщине, умершей около 1300 г. до н. э. (примерно тогда же, когда и Тутанхамон). Археологи не сразу поняли, что их тела подверглись мумификации, поскольку со временем мягкие ткани отслоились, а скелеты были захоронены. Тем не менее, анализы показали, что тела не были погребены примерно до 1120 г. до н. э., а также то, что тела вскоре после смерти были помещены на период 6-18 месяцев в торфяное болото. После этого законсервированные тела были, по-видимому, перемещены в помещение. Причины того, почему тела в итоге были преданы земле, не установлены. Тела из Клад-Халлана отличаются от большинства болотных мумий тем, что были помещены в болотистую среду специально с целью сохранения, тогда как прочие попали в болото случайно. Согласно антропологическим исследования и исследованию ДНК, мужские и женские останки из Клад-Халлана принадлежат по меньшей мере 6 разным людям. Примечания Литература Parker Pearson, M. et al. 2004 South Uist: Archaeology and History of a Hebridean Island. Stroud: Tempus. Ссылки BBC — History — The Mummies of Cladh Hallan Архивная копия от 28 января 2011 на Wayback Machine Cladh Hallan Архивная копия от 25 ноября 2016 на Wayback Machine
Клад-Халланські мумії

Клад-Халлан (ґельською мовою Cladh Hallan) — археологічний пам'ятник на острові Саут-Юйст (South Uist) на Зовнішніх Гебридських островах у Шотландії. Відомий як єдине місце у Великій Британії, де були виявлені доісторичні мумії. Розкопки проводилися в період 1988-2002 рр.. У 2001 році група археологів виявила в Клад-Халлані 4 скелети, з них один належав чоловікові, померлому близько 1600 р. до н.е., і ще один - жінці, яка померла близько 1300 р. до н.е. (приблизно тоді ж, коли і Тутанхамон). Археологи не відразу зрозуміли, що скелети спочатку були муміями, оскільки з часом м'які тканини відшарувалися, а скелети були поховані. Тим не менш, аналізи показали, що тіла не були поховані приблизно до 1120 р. до н.е., а також те, що тіла невдовзі після смерті були поміщені на період 6-18 місяців в торф'яне болото. Після цього законсервовані тіла були, мабуть, поміщені в якесь приміщення. Причини того, чому тіла пізніше були поховані, залишилися незрозумілими. Тіла з Клад-Халлану відрізняються від багатьох болотних мумій тим, що були поміщені в болотне середовище спеціально з метою збереження, тоді як інші потрапили в болото випадково. Література Parker Pearson, M. et al. 2004 South Uist: Archaeology and History of a Hebridean Island. Stroud: Tempus. Посилання BBC — History — The Mummies of Cladh Hallan [Архівовано 28 Січня 2011 у Wayback Machine.] Cladh Hallan [Архівовано 25 Листопада 2016 у Wayback Machine.]
Рослински параклис

Рослинският параклис (на английски: Rosslyn Chapel) е църква от 15 век в селцето Рослин (съвременно изписване: Roslin), Мидлоудиан, Шотландия. Първоначално е наречен Колежански параклис на Свети Матей (Collegiate Chapel of St. Matthew). История Сградата е проектирана от Уилям Сенклер от рода Сенклер – шотландски благородници, произлизащи от нормански рицари, според легендата свързани с ордена на тамплиерите. Представлява едва малка част от замисления кръстовиден паметник. Строежът започва през 1440 г. Спрян е през 1484 г. след смъртта на Сенклер, който е погребан в основите на параклиса. Официално е завършен през 1486 г. Свещен Граал Някои изследователи смятат параклиса за възможно място, където е укрит Свещеният Граал. Това е споменато и в романа „Шифърът на Леонардо“ на Дан Браун. Напоследък се правят проучвания от ентусиазирани последователи на легендата за Граала. С помощта на скенери, рентгенови снимки и ултразвук те се опитват веднъж завинаги да открият истината за този мит. Източници Официальный сайт
Kaplica Rosslyn

Kaplica Rosslyn – XV-wieczna kaplica wzniesiona w szkockiej wsi Roslin. Początkowo miała to być kolegiata pod wezwaniem św. Mateusza. Z uwagi na zdobienia określana jest mianem Biblii wykutej w kamieniu. Wiązanych z nią jest wiele legend. Skarby swoje mieli tam przechowywać między innymi templariusze, a zdobienia miałyby przekazywać tradycje masońskie. Stała się popularna dzięki Kodowi Leonarda da Vinci Dana Browna. Obecnie jest to kościół protestancki. Linki zewnętrzne Oficjalna strona
Capela de Rosslyn

A Capela de Rosslyn ou Catedral de Rosslyn foi construída em 1446, em Roslin, na Escócia. Foi fundada, por William Sinclair, 1.° Conde de Caithness, com o nome de Collegiate Chapel of St. Matthew. É atravessada pelo meridiano de Paris. Diz a lenda que ela foi construída pelos Cavaleiros Templários para proteger o Santo Graal, que, como se diz, está embaixo da rosa. Rosslyn é a linha rosa original, por isso a tal lenda. Foi popularizada no romance O Código Da Vinci pelo autor americano Dan Brown. Naturalmente o Santo Graal só pode ser Maria Santíssima, mas Santa Maria de Magdala que, com santo Lázaro e santa Marta teriam atingido o sul da França, bem teria chegado lá com as suas relíquias. Sendo também exposta em "O Símbolo Perdido" do mesmo autor, como a Casa do Templo, onde é, devido a sua arquitetura, comparada a sede do Supremo Conselho da Maçonaria.
Capela Rosslyn

Capela Rosslyn aflată la câteva mile distanță de Edinburgh, capela, cunoscută inițial sub numele de capela Sfântului Matei, a fost construită de către Sir William Sinclair, membru al unei familii de nobili scoțieni din Orkney, Cavaler Templier. Pe lângă această conexiune, aparent, capela joacă un rol și în istoria post-solomoniană a masoneriei. De altfel, în interiorul lăcașului pot fi văzute multe elemente și simboluri specifice simbolisticii francmasone. Foarte intrigant este faptul că, pe pereții interiori ai capelei, pot fi văzute reprezentări ale porumbului și ale plantei de aloe vera, deși Cristofor Columb avea să descopere continentul american abia 15 ani după construcția templului. În ultima perioadă au fost făcute extrem de multe speculații în privința secretului din pivnița capelei. Responsabilii legali au refuzat orice fel de cercetare ale subteranelor. Se presupune că acolo a fi ascunsă comoara Cavalerilor Templieri, precum și Sfântul Graal.
Isle of Jura (palírna)

Isle of Jura je skotská palírna společnosti Whyte and Mackay Limited nacházející se na ostrově Jura v jeho hlavním městě Craighouse, jež vyrábí skotskou jednodruhovou whisky. Historie Palírna byla založena v roce 1810 a produkuje jednodruhovou whisky (single malt whisky). Tato palírna je neoficiálně považovaná za nejstarší palírnu ve Skotsku. Údajně se zde nelegálně pálilo již na začátku 16. století. První přestavbu provedl James Ferguson v roce 1884. Začátkem 20. století byla palírna uzavřena. Ke znovu otevření došlo v roce 1963 díky Robinu Fletcherovi, Riley-Smithovi a Delma Evansovi. Dnes je palírna v majetku společnosti Whyte and Mackay Limited. Produkuje whisky značky Jura, což je 10letá whisky s obsahem alkoholu 40%. Část produkce se používá do míchaných whisek. Tato whisky je jemně rašelinová až sirupová. Odkazy Reference Literatura Průvodce světem whisky ISBN 80-7217-115-1 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Isle of Jura na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Jura (destilleri)

For alternative betydninger, se Jura (flertydig). (Se også artikler, som begynder med Jura) Jura distillery er et single malt skotsk whisky-destilleri på øen Jura på de Indre Hebrider på vestkysten af Skotland. Destilleriet drives af Whyte & Mackay der ejet af det filippinske Alliance Global. Ejserskab Emperador Distillers Inc (Alliance Global) 2014–present Whyte and Mackay Group 1995–2014 Invergordon Distillers 1985 - 1995 Scottish & Newcastle Breweries 1960 - 1985 Charles Mackinlay & Co 1960 James Ferguson & Sons 1876 - 1901 J & K Orr 1867 - 1876 Norman Buchanan 1853 - 1861 The Campbell of Jura Family 1810–1853 Hæder Gold Quality Award fra Monde Selection, 2006. Jura Prophecy: Gold (Best in Class), International Wine & Spirits Competition, 2010 Jura Diurachs' 16YO: Gold (Best in Class), International Wine & Spirits Competition, 2010 Jura Superstition: Double Gold Medal, San Francisco World Spirits Competition, 2009 Jura Origin 10YO: Silver, International Wine & Spirits Competition, 2010 Referencer Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside
Isle of Jura (Whiskybrennerei)

Isle of Jura ist eine Whiskybrennerei auf der Insel Jura, Schottland, Großbritannien, ansässig in Craighouse, dem größten Ort des dünn besiedelten Eilands. Geschichte Die heutige Destillerie wurde 1963 nach fünfjähriger Bauzeit fertiggestellt. Der Betrieb einer Destillerie am gleichen Ort ist allerdings schon spätestens seit 1810 nachgewiesen, der damalige Besitzer war Archibald Campbell. Die Ursprünge des Whiskys auf Jura reichen dagegen wohl bis an den Anfang des 17. Jahrhunderts zurück. Als Betreiber ab 1876 werden John Ferguson und dessen Söhne genannt, unter deren Führung die Gebäude 1884 eine Restaurierung erfuhren. Als die Fergusons allerdings Anfang des 20. Jahrhunderts ihre Pacht nicht mehr zahlen konnten, wurde der Betrieb eingestellt. Erst 1958 fanden sich zwei Einheimische, Robin Fletcher und Tony Riley-Smith, dem Eigentümer des Ardfin Estate, die mit finanzieller Unterstützung von Mackinlay MacPherson (Scottish Brewers) den Ingenieur und Architekten William Delmé Evans beauftragten, eine gänzlich neue Destillerie zu bauen. Damit wollten sie der Knappheit an Arbeitsplätzen auf der Insel entgegenwirken, was ihnen aber kaum gelungen ist. 1985 wurde Isle of Jura von Invergordon Destillers aufgekauft und kam bei deren Übernahme zu Whyte & Mackay. Diese wiederum wurde zunächst von JBB (Greater Europe) übernommen und schließlich an das Management zurückverkauft (Management-Buy-out), weshalb die Brennerei zur daraus hervorgegangenen Firma Kyndal gehört. Diese wurde 2004 wieder in Whyte & Mackay umbenannt und 2007 erwarb United Spirits Limited (United Breweries Group) die Firma, welche sie 2014 für 430 Millionen £ an Emperador International Ltd. verkauften. Im Gegensatz zu den anderen ehemaligen Invergordon-Destillerien (Bruichladdich, Tamnavulin, Tullibardine) blieb die Isle of Jura von der Schließung Mitte der 1990er Jahre verschont. In der Isle-of-Jura-Brennerei arbeiten heute zwölf Angestellte. Auf dem Gelände befindet sich außerdem ein Besucherzentrum. Produktion Das Wasser der Brennerei stammt aus der Quelle Bhaille Mharghaidh. Die Brennerei verfügt über einen Maischbottich (mash tun) (5 t) und sechs Gärbottiche (wash backs) (je 49.000 l) aus Edelstahl. Destilliert wird in insgesamt vier Brennblasen, zwei Grobbrandblasen (wash stills) (je 25.000 l) und zwei Feinbrandblasen (spirit stills) (je 22.000 l). Abfüllungen Im Gegensatz zu dem bis ca. 1900 hergestellten sehr stark getorften Malt enthält der heutige Isle of Jura kaum noch Torf. Es gibt ihn als Originalabfüllungen als 10-, 16-, 21- und 27 („Stillman’s dram“)-Jährigen. Daneben ist er erhältlich als Legacy und Superstition ohne Altersangabe. Neben den Originalabfüllungen gibt es auch mehrere unabhängige Abfüllungen des Jura, unter anderem von Cadenhead und Signatory. Siehe auch Liste der schottischen Brennereien Einzelnachweise Weblinks Eintrag zu Isle of Jura auf trove.scot, der Datenbank von Historic Environment Scotland (englisch)
Isle of Jura Single Malt

Isle of Jura Single Malt is een Schotse single malt whisky, die op het eiland Jura (bij Islay) wordt geproduceerd. Isle of Jura is een (voor een whisky uit die regio) opvallend milde en droge whisky, met een lichte turfsmaak, en een tintje Acaciahoning. De whisky is er in een 10, 16 en 21 jaar oude botteling. De eerste officiële destilleerderij op Jura stamt uit 1810, maar er wordt aangenomen dat er ook voor die tijd als werd gedistilleerd. Er zijn aanwijzingen dat er in 1502 al activiteiten op dit vlak waren. Externe links (en) Isle of Jura Single Malt Scotch whisky
Isle of Jura

Isle of Jura Single Malt – szkocka single malt whisky, produkowana na wyspie Jura położonej w wewnętrznym paśmie Hebrydów (niedaleko Islay). Historia Pierwsza, oficjalna gorzelnia na wyspie powstała w 1810, są jednak dowody świadczące, że destylacja na tym terenie odbywała się już w 1502. Przez lata gorzelnia rozwijała się, wciąż jednak mieści się w tym samym miejscu i czerpie wodę z tych samych naturalnych źródeł. Jest jedyną destylarnią na wyspie. W 2004 roku zakład przejął Whyte and Mackay, ten zaś został wchłonięty w 2007 przez United Spirits Limited. W odróżnieniu do swoich cięższych w smaku sąsiadów z wyspy Islay, Isle of Jura jest lekko torfowa, o delikatnym smaku i nucie miodu akacjowego. Butelkowanie Na rynku dostępne są wersje 10-, 16- i 21-letnie oraz whisky zwana Superstition. Zobacz też Lista destylarni w Szkocji Lista gatunków whisky Linki zewnętrzne oficjalna strona Isle of Jura. isleofjura.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2010-02-08)].
Bridge of Don (most)

Bridge of Don je pětiobloukový žulový silniční most postavený v letech 1827–1830, který překračuje řeku Don těsně nad jejím ústím v Aberdeenu ve Skotsku. Historie V roce 1605 Alexander Hay vydal listinu Charter of Mortification o údržbě mostu Brig o' Balgownie z 13. století, který se nachází dále po proudu řeky, a která se později stala základem fondu Bridge of Don Fund. Z tohoto fondu se realizovaly opravy mostů a také bylo financováno několik mostů v severovýchodní části Skotska. Ve fondu se nashromáždilo přes 20 000 liber, a proto jeho patroni, městská rada, požádali parlament o zákon, který by v roce 1825 povolil stavbu nového mostu. Původní návrh Johna Gibba a Johna Smithe byl upraven Thomasem Telfordem a stavební práce byly zahájeny v roce 1827. Problémy se základy znamenaly, že musel být částečně rozebrán a musely být zapuštěny další piloty. V roce 1830 byl most otevřen pro veřejnost bez mýtného a později dal jméno předměstí města na severním břehu. Most je od roku 1967 chráněnou památkou kategorie B. Popis Obloukový most převádí silnici A956 přes řeku Don a spojuje Aberdeen na jihu s předměstím Bridge of Don na severním břehu řeky Don. Most má pět polí z opracovaného žuly a zaoblené vlnolamy, které sahají až k úrovni silnice a tvoří útočiště pro chodce. Rozpětí polí je 23 m a výška 7,6 m. V letech 1958–1959 byl most rozšířen z 7,3 m na 20 m výstavbou nového betonového souběžného mostu sousedícího se starým mostem. Na mostovce jsou čtyři pruhy silnice A956 a je posledním mostem přes řeku Don před jejím ústí do Severního moře. Most se nachází těsně pod významným říčním ostrovem. V okolí mostu se nachází místní přírodní rezervace Donmouth, která byla vyhlášena v roce 1992. V blízkosti mostu se nachází řada pobřežních opevnění z druhé světové války, včetně bunkru. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Bridge of Don (bridge) na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bridge of Don na Wikimedia Commons
Bridge of Don (Brücke)

Die Bridge of Don ist eine Straßenbrücke in der schottischen Council Area Aberdeen. 1967 wurde das Bauwerk in die schottischen Denkmallisten in der Kategorie B aufgenommen. Die Bogenbrücke führt die A956 über den Don und verbindet dabei Aberdeen im Süden mit dem Vorort Bridge of Don am Nordufer des Don. Der Entwurf der lokalen Architekten John Smith und John Gibb wurde nach Modifikationen von Thomas Telford umgesetzt und der Bau 1827 abgeschlossen. Im Folgejahr sanken die Fundamente der Pfeiler ein und wurden durch John und Alexander Gibb verstärkt. Die Gesamtkosten für Brückenbau und Nachbesserung beliefen sich auf 17.000 £. Die ursprünglich zweispurige Brücke wies eine Breite von 7,3 m auf. Zwischen 1956 und 1959 wurde parallel eine zweite Brücke identischen Aussehens errichtet, sodass ein insgesamt 20,1 m breites Bauwerk mit vierspuriger Streckenführung entstand. Beschreibung Der Mauerwerksviadukt überspannt den Don mit fünf gleichmäßigen Segmentbögen mit einer lichten Weite von 22,9 m und einer Pfeilhöhe von 7,6 m. Die Bridge of Don ist mit Eisbrechern ausgestattet und das Mauerwerk teilweise als Bossenwerk gearbeitet. Einzelnachweise Weblinks Eintrag zu Bridge of Don auf trove.scot, der Datenbank von Historic Environment Scotland (englisch)
Bridge of Don (bridge)

Bridge of Don is a five-arch bridge of granite, built between 1827 and 1830, crossing the River Don just above its mouth in Aberdeen, Scotland. History In 1605 Alexander Hay executed a Charter of Mortification for the maintenance of the 13th century Brig o' Balgownie further upstream, which later became the Bridge of Don Fund, which financed several bridges in the north-east of Scotland. This fund having accumulated a value of over £20,000, the patrons of the fund, the town council, sought an Act of Parliament to permit construction of a new bridge in 1825. The original design by John Gibb and John Smith was modified by Thomas Telford, and construction work started in 1827. Problems with the foundations meant it had to be partly taken down and have additional piles sunk. It was opened free to the public with no toll in 1830 and later gave its name to the suburb of the city on the north bank. It was listed as a Category B listed building in 1967. Design The bridge has five spans of dressed granite, and rounded cutwaters that carry up to road level to form pedestrian refuges. The spans are 75 feet (23 m), with a rise of 25 feet (7.6 m). It was widened in 1958-59, from 24 feet (7.3 m), to 66 feet (20 m) by the construction of a new concrete bridge adjacent to the old one. It now carries four lanes of the A956 road, and is the last bridge on the River Don before it meets the North Sea. The bridge is just downstream from a substantial island in the river. Around the area of the bridge is the Donmouth Local Nature Reserve, designated as a LNR in 1992. Near to the bridge are a number of World War II era coastal defences, including a pill box. See also List of bridges in Scotland Transport in Aberdeen References External links Media related to Bridge of Don (bridge) at Wikimedia Commons
Bridge of Don Academy

Bridge of Don Academy is an Aberdeen City Council operated six-year secondary comprehensive school and community centre in Bridge of Don, Aberdeen, Scotland. The building was opened in 1979, originally designed to accommodate around 900 pupils. The school's functional capacity is currently 799. Its feeder primaries are Balmedie, Braehead and Scotstown primary schools. The school campus is currently shared with Braehead Primary School and Saint Columbia's Church of Scotland and Roman Catholic church. Adjacent to the school is Westfield Park and playing fields. Houses The school uses a house system and is split into four named after local castles. In 2012 pupils of the school were asked to come up with names that they thought were ideal to fit the new houses. These are: Crathes House Drum House Fyvie House Prior to this the school had four houses named after Scottish islands: Arran House Iona House Skye House Tiree House In 2021, a fourth house was added: Braemar House References External links School Website Bridge of Don Academy's page on Parentzone
Brig o' Doon

Brig o 'Doon (známý také jako Auld Brig nebo Old Bridge of Doon) je středověký obloukový most při skotském městě Ayr. Most byl postaven v 15. století, pravděpodobně kolem roku 1460. Podle historika Johna R. Humea ho dal postavit biskup James Kennedy, který zemřel v roce 1466, ale první písemná zmínka o mostě pochází z roku 1512. Most přemosťuje řeku Doon při Alloway, předměstí města Ayr. Hlavní rozpětí mostu má délku 22 m a vrchol oblouku se nachází 7.9 m nad řekou. V roce 1816 byl nedaleko od mostu Brig o 'Doon postaven nový most New Bridge of Doon, který slouží pro silniční dopravu. Starý most dnes slouží pouze pro chodce. Most je známý i díky básni Roberta Burnse Tam o 'Shanter z roku 1791. V blízkosti se nachází i Burnsův památník s památnou zahradou ze začátku 19. století. Starý most je vyobrazen na skotské pětilibrové bankovce z roku 2007. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Brig o' Doon na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Brig o' Doon na Wikimedia Commons
Brig o’ Doon

Die Brig o’ Doon, auch Old Bridge of Doon oder Tam o’ Shanter’s Brig, ist eine ehemalige Straßenbrücke in der schottischen Stadt Alloway in der Council Area South Ayrshire. Das heute nur noch von Fußgängern genutzte Bauwerk wurde 1971 in die schottischen Denkmallisten in der höchsten Denkmalkategorie A aufgenommen. Geschichte Wann genau die Brücke erbaut wurde, ist nicht abschließend geklärt. Obschon sie wohl erstmals 1512 schriftlich erwähnt wurde, geht man von einem Bau im 15. Jahrhundert, wahrscheinlich um 1460, aus. 1593 soll sie sich in einem ruinösen Zustand befunden haben. In den Jahren 1832 und 1978 wurde die Brig o’ Doon restauriert. In dem bekannten Gedicht Tam o’ Shanter des Poeten Robert Burns ist die Brücke erwähnt. Der Protagonist rast verfolgt von Geistern und Hexen aus der Alloway Auld Kirk auf die Brücke zu. Diese bedeutet seine Rettung, da er glaubt die Kreaturen könnten diese nicht überqueren. (Lauf Meg, es gilt des Tammie Glück! Gewinne nur die schmale Brück’! Dort blase ihnen in’s Gesicht, Sie dürfen über’s Wasser nicht!) Beschreibung Die Brig o’ Doon ist eine Steinbogenbrücke, die den Doon am Südrand von Alloway mit einem steilen Bogen quert. Für ihr Baujahr ist die lichte Weite des Segmentbogens mit 21,9 m verhältnismäßig groß. Die lichte Höhe beträgt 7,9 m. Das Mauerwerk besteht aus Bruchstein mit ausgemauertem Bogen. Beidseitig begrenzen Steinbrüstungen die Fahrbahn. Auf beiden Seiten führt eine weite, sich verjüngende Auffahrt mit geschwungener Brüstung zur Brücke hin. Die Brig o’ Doon ist heute für den Verkehr gesperrt und nur noch eine Fußgängerbrücke. Einzelnachweise Weblinks Eintrag zu Brig o’ Doon auf trove.scot, der Datenbank von Historic Environment Scotland (englisch)