NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Faray

Faray (Old Norse: Færey) is a small island in Orkney, Scotland, lying between Eday and Westray. Previously inhabited, the low-lying island is now a successful grey seal breeding colony. Geography Faray and Holm of Faray are formed of a ridge of Old Red Sandstone which extends southwards from Weather Ness at the southern tip of the island of Westray and almost connects Westray to Eday. The two islands are separated by the Lavey Sound. History Faray was known as Pharay (or North Pharay to distinguish it from South Pharay, now called Fara). Both names are derived from the Old Norse 'faerey', "sheep island". The only man-made relic of note is a chambered cairn beside Lavey Sound. Faray had a population of eighty-two in 1861, falling to fifty-eight by 1891. By the late 1930s there were eight families living on the island. They had crofts and supplemented their income by lobster fishing. World War II led to many departures. By 1947 the last islander had left Faray and, apart from occasional summer occupation, the island was deserted. A road still runs up the central spine of the island serving the scattered empty houses. In December 1908 the Hope, a fishing vessel from Peterhead, ran aground on the Holm of Faray during a storm. The 'Five Men of Faray' braved the storm to row across the Lavey Sound and rescue the crew stranded on the rocks. They were rewarded with a trip to the Scottish mainland to meet Edward VII at Balmoral, where they each received a medal, together with "a good pipe and some tobacco". Conservation The island is now populated by sheep, seabirds, and grey seals. Faray and neighbouring Holm of Faray are designated a Special Area of Conservation for a well-established grey seal (Halichoerus grypus) breeding colony. The islands support the second-largest breeding colony in the UK, contributing around 9% of the annual UK pup production. Footnotes External links
Faray

Faray es una pequeña isla perteneciente al grupo de las Órcadas, en Escocia. La isla se encuentra localizada entre Eday y Westray. La isla se mantuvo habitada hasta los años 30, albergando actualmente una colonia importante de foca gris (Halichoerus grypus). Faray no debe ser confundida con la isla de Fara, cerca de Hoy.
Faray

Faray est une île du Royaume-Uni située en Écosse dans l'archipel des Orcades entre Eday et Westray. Elle est inhabitée depuis 1940. Faray était connu comme Pharay (ou Nord Pharay pour le distinguer du Sud Pharay, maintenant appelé Fara). Les deux noms sont dérivés du vieux norrois « faerey » (l'île des moutons). Faray avait 82 habitants en 1861, tombant à 58 en 1891. À la fin des années 1930, il y avait huit familles vivant sur l'île, vivant sur des crofts et complétant leurs revenus par la pêche au homard. L'île est maintenant peuplée par des moutons, des oiseaux marins et les phoques gris. Référence (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Faray » (voir la liste des auteurs). Article connexe Liste des îles des Orcades Portail de l’Écosse Portail des îles
Faray

Faray (in norreno Færey) è una piccola isola delle Orcadi, in Scozia, posta fra Eday e Westray. In passato abitata, ospita oggi una florida colonia di foche grigie. Geografia e geologia Faray e la vicina Holm of Faray si sono formate su un'antica cresta di arenaria rossa che si estende verso sud da Weather Ness all'estremità meridionale di Westray, toccando quasi Eday. I due isolotti sono separati dal Lavey Sound. Storia Faray era anticamente conosciuta come Pharay (o North Pharay per distinguerla da South Pharay, oggi Fara). Entrambi i toponimi derivano dal norreno faerey, "isola delle pecore". L'unico reperto antico degno di nota è un tumulo affacciato al Lavey Sound. La scarsa popolazione locale basava la propria economia sull'allevamento e sulla pesca di aragoste. Nel 1861, si contavano 81 residenti, scesi a 58 nel 1891. Alla fine degli anni trenta vi erano ancora otto famiglie. L'ultimo isolano partì nel 1947 e da allora la presenza umana si riscontra solo nel periodo estivo. Si segnala la presenza di una strada che, procedendo lungo l'asse dell'isola, collega tra loro alcune case abbandonate. Nel dicembre del 1908 l'Hope, un peschereccio proveniente da Peterhead, si arenò sulle coste di Holm of Farey in seguito ad una tempesta. L'equipaggio fu coraggiosamente soccorso da cinque isolani i quali, ricevuti a Mainland da re Edoardo VII, furono premiati con una medaglia e con una "buona pipa e un po' di tabacco" a testa. Conservazione L'isola è oggi popolata da pecore, uccelli marini e foche e per questo, assieme alla vicina Holm of Faray, è stata dichiarata Special Area of Conservation. L'isola infatti ospita la seconda più grande colonia di foche grigie del Regno Unito, dalla quale proviene il 9% dei cuccioli nati ogni anno nel Paese. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Faray
Фарей (остров)

Фаре́й (англ. и гэльск. Faray) — небольшой необитаемый остров в архипелаге Оркнейских островов. На картах Генштаба СССР ошибочно носил название Фара. На самом деле, название Фара носит другой остров архипелага. География Расположен напротив западного берега острова Идей. К северу от острова Фарей расположен небольшой остров Холм-оф-Фарей, на западе Раск-Холм. Площадь острова 1,8 квадратных километра. См. также Список островов Британских островов Список островов Шотландии Список Оркнейских островов Примечания
Faray

Faray är en ö i Storbritannien. Den ligger i kommunen Orkneyöarna och riksdelen Skottland, i den norra delen av landet, 900 km norr om huvudstaden London. Arean är 1,8 kvadratkilometer. Terrängen på Faray är mycket platt. Öns högsta punkt är 30 meter över havet. Den sträcker sig 2,8 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,0 kilometer i öst-västlig riktning. I omgivningarna runt Faray växer i huvudsak blandskog. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Faray.
Garden of Cosmic Speculation

The Garden of Cosmic Speculation is a 30 acre (12 hectare) sculpture garden created by landscape architect and theorist Charles Jencks and his wife, Maggie Keswick Jencks, on Maggie's land and their home together, Portrack House, in Dumfriesshire, Scotland. Like much of Jencks' work, the garden is inspired by modern cosmology. History Features The garden is inspired by science and mathematics, with sculptures and landscaping on these themes, such as black holes and fractals. The garden is not abundant with plants, but sets mathematical formulae and scientific phenomena in a setting which elegantly combines natural features and artificial symmetry and curves. It is probably unique among gardens, drawing comparisons with a similarly abstract garden in Scotland, Little Sparta. Access The garden is private but usually opens for only six hours on two days each year for 1500 ticket holders through the Scotland's Gardens programme and raises money for Maggie's Centres, a cancer care charity named for Maggie Keswick Jencks, the late wife of Charles Jencks. Depiction in music The garden is the subject of an orchestral composition by American composer, Michael Gandolfi, which he composed for a joint commission from the Boston Symphony Orchestra and the Tanglewood Music Center. The piece was subsequently recorded by the Atlanta Symphony Orchestra conducted by Robert Spano, and nominated for "Best Contemporary Classical Composition" at the 2009 Grammy Awards. In literature Louise Penny uses The Garden of Cosmic Speculation as an important plot device in her tenth Inspector Gamache mystery, The Long Way Home (St. Martin Press, 2014). Cameron Jace makes creative use of The Garden of Cosmic Speculation in his fictional novel titled Circus, which is the third installment of his Insanity series. In the book, Jace uses many facts when referring to 'public' knowledge of the garden (per character conversation), but changed the name of the designer to better fit into the story's plot line. See also Crawick Multiverse Jupiter Artland Land art References External links Charles Jencks website 'Cosmic Speculation' Garden - 20 Photos The Garden of Cosmic Speculation at Amazon Books Scotland's Gardens Scheme
Fidra

Fidra (archaically Fidrey) és una illa deshabitada al Firth of Forth, a 4 km. nord-oest de North Berwick, a la costa est d'Escòcia. Referències Enllaços externs Imatges de Fidra Arxivat 2007-02-12 a Wayback Machine. Fidra Island light Arxivat 2006-01-01 a Wayback Machine.
Fidra

Fidra (archaicky Fidrey nebo Fetheray) je neobydlený ostrov v zálivu Firth of Forth, čtyři kilometry severozápadně od North Berwicku na východním pobřeží Skotska. Její název je možná severského původu a odkazuje na množství peří, která se zde nacházejí díky koloniím mořských ptáků. Ostrov je přírodní rezervací Royal Society for the Protection of Birds Scotland (Královské společnosti pro ochranu ptáků, RSPB). Geografie Fidra je z geologického hlediska součástí čedičového prahu, který byl mezi okolní sedimentární horniny vtlačen vulkanickou činností asi před 335 miliony let. Fidra se skládá ze tří částí: kopce na severním konci s majákem, nízko položené části uprostřed, která je vlastně převlaka, a skalnatého pilíře (skaliska) na druhém konci. Ostrov je přístupný po primitivním molu na západní straně. Na jihovýchod od Fidry se nachází město North Berwick, na jihozápad Gullane a na jihu přírodní rezervace Yellowcraigs a vesnice Dirleton. Historie Na ostrově se nacházejí zříceniny staré kaple neboli lazaretu pro nemocné, která byla v roce 1165 zasvěcena svatému Mikuláši. Ve 12. století byl ostrov součástí baronství Dirleton, které anglo-normanský král David I. udělil Janu de Vaux. Rod de Vaux na ostrově vybudoval pevnost známou jako hrad Tarbet, ale v roce 1220 daroval Vilém de Vaux Fidru mnichům z opatství Dryburgh v Borders. Jeho nástupce postavil jako náhradní sídlo hrad Dirleton na pevnině. Příroda Počet hnízdících papuchalků, kteří se usadili na ostrově po roce 1960, v poslední době vzrostl v důsledku odstranění zavlečené rostliny, slézu stromového (Lavatera arborea). Je pravděpodobné, že byl vysazen strážci majáku, kteří jej používali pro jeho léčivé vlastnosti a jako náhradu za toaletní papír. Keř blokoval vstupy do chovných nor (hnízdiště) a v roce 1996 počet obsazených nor klesl na přibližně 400. V roce 2007 byl zahájen projekt SOS Puffin, v té době už invazivní rostlina pokrýval téměř polovinu ostrova. Po odstranění keřů zaměstnanci RSPB Scotland a dobrovolníky se začala populace papuchalků zvětšovat. V roce 2016 a 2018 už bylo obsazeno přes 1 000 nor. Na ostrově stojí maják Fidra a jsou zde umístěny kamery, které umožňují návštěvníkům Skotského centra mořských ptáků v North Berwicku (Scottish Seabird Centre in North Berwick) pozorovat Fidru v reálném čase. Kulturní odkazy Skotský spisovatel Robert Louis Stevenson často navštěvoval pláže v oblasti známé dnes jako Yellowcraig a říká se, že podle tvaru Fidry vytvořil mapu Ostrova pokladů. (Toto tvrzení se týká i ostrova Unst na Shetlandách). Fidru zmínil také ve svém románu Katriona (Catriona). Podle ostrova je pojmenováno nakladatelství Fidra Books, které používá obrys Fidry jako součást svého loga. O Fidře se krátce zmiňuje i progresivní rocková skupina Marillion v písni Warm Wet Circles, která obsahuje verš "She nervously undressed in the dancing beams of the Fidra Lighthouse" „Nervózně se svlékla v tančících paprscích majáku Fidra“), přičemž nedaleké pobřeží je zřejmě známým místem námluv. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Fidra na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Fidra na Wikimedia Commons
Fidra

Fidra ist eine unbewohnte Insel im Firth of Forth vor North Berwick in East Lothian. Der Name der Insel ist auf die altnordische Sprache zurückzuführen und bezieht sich auf die Menge der Federn, die es aufgrund der Seevogelkolonien auf der Insel zu finden gibt. Auf Fidra steht ein Leuchtturm, der automatisch gesteuert wird. Auf der Insel befinden sich Kameras, mit denen man im Scottish Seabird Centre in North Berwick die Vögel auf der Insel beobachten kann. Einzelnachweise Weblinks Fidra Web Cam Webcam des Scottish Seabird Centre auf der Insel
Fidra

Fidra est une île inhabitée du Firth of Forth, à l'est de l'Écosse. Son nom pourrait être d'origine norroise et faire référence à la multitude de plumes d'oiseaux qu'on retrouve sur place. L'île est aujourd'hui une réserve de la Royal Society for the Protection of Birds. Géographie On trouve au sud-est de Fidra la ville de North Berwick, au sud-ouest, Gullane, et, au sud, la réserve naturelle de Yellowcraigs ainsi que le village de Dirleton. L'île est accessible grâce à la présence d'une jetée primitive sur sa partie occidentale. Un phare automatisé s'y dresse et des caméras permettent aux visiteurs du Scottish Seabird Centre de North Berwick d'observer Fidra en temps réel. Dans la culture On dit que Robert Louis Stevenson s'était basé sur la forme de Fidra pour établir sa carte de l'Île au Trésor. Une preuve pouvant étayer cette thèse est qu'il venait fréquemment sur les plages de ce qui est aujourd'hui Yellowcraigs. Notes Article connexe Liste des îles du Firth of Forth Portail de l’Écosse Portail des îles Portail de la mer du Nord
Фидра

Фи́дра (англ. Fidra, гэльск. Fiodra, др.-сканд. Fiðrey) — необитаемый остров вулканического происхождения в заливе Ферт-оф-Форт в Шотландии. Входит в состав области Восточный Лотиан. Расположен в полукилометре от берега, западнее Норт-Берика. Равно как и на других островах залива, на Фидре обитает многочисленная колония морских птиц. В настоящее время остров находится под опекой организации RSPB — Королевского общества охраны птиц. Также на острове находится автоматический маяк.
Фідра

Фідра (англ. Fidra) — невеликий острів вулканічного походження в Шотландії. Входить до складу округа Східний Лотіан. Так само як і на інших островах затоки, на Фідрі існує численна колонія морських птахів. В наш час[коли?] острів знаходиться під охороною організації RSPB — Королівського суспільства охорони птахів. Також на острові знаходиться автоматичний маяк.
Papa Stronsay

Papa Stronsay (skotsk: Papa Stronsee; oldnordisk: Papey Minni) er en lille ø i Orkneyøerne, Skotland, beliggende nordøst for Stronsay. Den er 74 hektar stor og 13 m over havets overflade på sit højeste punkt. Efter i vid udstrækning at være blevet forladt blev øen ved slutningen af 1900-tallet købt af traditionalistiske katolske munke fra Sons of the Most Holy Redeemer, som driver et kloster og et landbrug der. Geografi Geologien består af mellemalderlig Old Red Sandstone. En smal landtange strækker sig mod vest fra hoveddelen af øen og derefter mod syd for at danne Point of the Graand (et lokalt ord, der betyder “sandbarre”). Øen er generelt lavtliggende og når blot 13 m på sit højeste punkt. Der findes et 8 m højt fyrtårn i den nordøstlige del. Historie Øen har resterne af to kapeller og er blevet beskrevet som stedet for det nordligst beliggende tidlige kristne kloster, der nogensinde er fundet. St Nicholas’ kapel stammer fra 1000-tallet, og et piktisk kloster fra 700-tallet kan ligge under det. Stedet var i god stand omkring 1783, men bygningen blev fuldstændig nedrevet engang før 1795 “for at skaffe materiale til en lade”. St Bride’s Chapel, som lå tæt på det nuværende kloster, havde omtrent samme størrelse som St Nicholas’. Det var i ruiner i 1900, og alle spor på overfladen var forsvundet i 1928. Andre rester omfatter stengrave, en gravhøj og en række forladte crofter. Øen er en af “Papeys” eller “øerne af papar”. Joseph Anderson bemærkede, at i Orkneyinga saga “De to Papeys, den store og den lille (oprindeligt Papey Meiri og Papey Minni), nu Papa Westray og Papa Stronsay, nævnes begge i sagaen. Fordun har i sin opregning af øerne en “Papeay tertia” [den tredje Papey], som ikke længere er kendt.” Referencer Eksterne henvisninger
Papa Stronsay

Papa Stronsay (altnordisch Papey Minni) ist eine 74 ha große, bis zu 13 m hohe Insel der Orkney, nördlich von Schottland. „Priesterinsel von Stronsay“, lautet übersetzt der altnordische Name der Nebeninsel von Stronsay, die nordöstlich der Hauptinsel liegt. Hier wurde eines der nördlichsten frühchristlichen Klöster der Orkney und ein Keltenkreuz gefunden. Das im 7. oder 8. Jahrhundert gegründete Kloster hatte geschichtliche Bedeutung für den Archipel. Die Ost-West-orientierte St Nicholas Chapel aus dem 11. Jahrhundert ist die nördlichste frühchristliche Klosterkapelle. Lebten 2001 noch zehn Personen auf Papa Stronsay, war die Insel 2011 unbewohnt. Derzeit leben 26 Mönche auf der Insel. Geschichte Auf Papa Stronsay erfolgte im Jahre 1046 n. Chr. der Mord an Jarl Rognvald Brusason durch seinen Co-Jarl Thorfinn Sigurdsson den Mächtigen und Thorkel Fostri, der „Pflegevater“, seinen Gefolgsmann, nahe der St. Nicholas Chapel. Thorfinn war ein Sohn des Wikingerjarls von Orkney Sigurd Digri Hlodversson, der in der Schlacht von Clontarf getötet wurde. Nach einer lokalen Überlieferung soll Rognvald Brusason im Earl’s Knoll einem etwa 75 m langen und bis zu 20 m breiten Long Cairn auf Papa Stronsay bestattet worden sein (bisher kein archäologischer Befund dazu). Seit dem 16. Jahrhundert war es Stützpunkt der schottischen, später britischen Heringsflotte, deren Aktivitäten noch vor dem Zweiten Weltkrieg endeten. Ein acht Meter hohes Leuchtfeuer steht im Nordosten. Es gibt keine Gas-, Strom- und Wasserversorgung auf Papa Stronsay. Strom wird mit einem Dieselgenerator erzeugt. Wasser stammt aus Brunnen, die in den Fels gebohrt wurden. 1999 erwarben die Transalpinen Redemptoristen die Insel und renovierten die verfallenen Gebäude, das Herrenhauses und die Fischereistation auf der Insel errichtet. Sie errichteten dort das Kloster Golgotha, und es entstand eine Siedlung aus Zellenhäusern, die den etwa 20 Mönchen der Gemeinschaft als Unterkunft dienen. Zur Sicherung ihrer wirtschaftlichen Existenz betreiben sie eine Schafzucht mit eigener Käserei, Fischfang und kommerziellen Gartenbau. Seetang-Brennofen Eine seltene Form eines „verbesserten“ Kelp-Brennofens, einem Relikt aus einem erfolglosen Versuch zur Wende des 20. Jahrhunderts, überlebte auf der Insel. Es gibt zwei etwa 2,0 und 1,4 m hohe „Schornsteine“ aus Trockenmauerwerk die etwa 5,0 m auseinander stehen; der kleinere steht in einer Steinplattform mit Kaminöffnung. Die „Schornsteine“ sind durch Tunnel miteinander verbunden. Es ist unklar, wie diese Anordnung arbeitete. Weblinks Papa Stronsay (Old Norse: Papey Minni): Old Papay Gallery. In: papastronsay.com. Abgerufen am 24. Oktober 2025 (englisch). Einzelnachweise
Papa Stronsay

Papa Stronsay es una pequeña isla deshabitada, localizada en el archipiélago de las Órcadas, en Escocia. Se encuentra ubicada al este de Stronsay. Se trata de una isla fértil, que antiguamente constituía un importante centro de extracción de arenques, siendo finalmente abandonada en los años 70. Desde 1999 se instala una comunidad de redentoristas transalpinos tradicionalistas. El monasterio se llama Gólgota y hasta junio del 2008 estaban vinculados a la Sociedad de San Pío X. Benedicto XVI levantó las suspensiones que pesaban sobre ellos.
Papa Stronsay

Papa Stronsay est une île du Royaume-Uni située en Écosse dans l'archipel des Orcades. Description Cette petite île de 0,74 km2 de superficie, extrêmement plate (point culminant à 13 mètres) est située à quelques centaines de mètres au nord-est de sa voisine Stronsay. Destination actuelle En 1999, l'île a été achetée par la communauté monastique des Fils du Très-Saint-Rédempteur, congrégation religieuse catholique traditionnelle. En 2008, la congrégation, avec la plupart de ses membres, a été reçue dans la pleine communion avec le Saint-Siège. Le monastère du nom de Golgotha abrite quelque 25 moines et temporairement des novices étrangers. Ils sont formés au séminaire de Denton aux États-Unis appartenant à la Fraternité sacerdotale Saint-Pierre. La congrégation possède une seconde maison en Nouvelle-Zélande. Elle est reconnue de droit diocésain (diocèse d'Aberdeen) en août 2012 par Hugh Gilbert. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des îles des Orcades Liens externes (en) Site officiel (fr) Papa Stronsay, la nouvelle Thébaïde des terres du Nord Portail de l’Écosse Portail des îles Portail de la mer du Nord
Papa Stronsay

Papa Stronsay (in antico nordico: Papey Minni; 0,74 km²) è un'isola sul Mare del Nord della Scozia nord-orientale, facente parte dell'arcipelago delle Isole Orcadi. L'isola era storicamente abitata da una comunità di monaci (da cui il termine "Papa" nel toponimo). Attualmente vi risiedono i Figli del Santissimo Redentore. Geografia Papa Stronsay si trova a nord-est dell'isola di Stronsay. L'isola è posta ad un'altezza massima 13 metri s.l.m. Clima L'isola è caratterizzata da un clima temperato. Edifici e luoghi d'interesse Cappella di San Nicola Tra i luoghi d'interesse, figurano le rovine della cappella di San Nicola, risalente all'XI secolo ed ampliata nel XII secolo. Fu abbandonata nel XVI secolo. ed adibita a fattoria nel 1790.. Economia L'isola divenne un importante centro per la pesca delle aringhe nel XIX e nel XX secolo. Trasporti e comunicazioni Papa Stronsay è raggiungibile in 6 minuti di traversata via mare dalla vicina isola di Stronsay. L'isola non è raggiungibile dalle forniture di acqua, gas ed elettricità. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Papa Stronsay Collegamenti esterni Papa Stronsay - Sito ufficiale, su papastronsay.com. Friends of Papa Stronsay, su friendsofpapastronsay.org. URL consultato il 7 giugno 2014 (archiviato dall'url originale il 28 maggio 2014).
Papa Stronsay

Papa Stronsay is een klein eiland van 74 ha ten noordoosten van Stronsay. Het maakt deel uit van de Orkneyeilanden. Het eiland ligt ten noordoosten van de plaats Kirkwall op het Mainland. Sinds 1999 leeft een gemeenschap van redemptoristen (de Zonen van de Allerheiligste Verlosser) op het eiland. Externe links www.papastronsay.com, website van de Transalpijnse Redemptoristen op Papa Stronsay Documentaire op Youtube over de Zonen van de Allerheiligste Verlosser, 2004
Papa Stronsay

Papa Stronsay (staronord. Papey Minni – pol. mała wyspa mnichów) – szkocka wyspa w archipelagu Orkady, położona w pobliżu większej wyspy Stronsay. Geografia Powierzchnia wyspy wynosi 74 hektary, jej wysokość nad poziomem morza sięga 13 metrów. Historia Pierwsi eremici mieli przybyć na Papa Stronsay w VI w. W rozdziale osiemnastym Sagi o Orkadach opisano dokonane na wyspie w 1046 r. zabójstwo Rögnvalda Brusasona. Nie jest znany dokładny czas ustania aktywności mnichów na wyspie, możliwe że pierwotny klasztor przestał działać w wieku XVI. Przed II wojną światową na Papa działał przemysł rybny. 31 Maja 1999 roku wyspę za 200 tys. funtów kupiło tradycyjnie katolickie zgromadzenie Redemptorystów Zaalpejskich. Zakup był możliwy dzięki przeprowadzonej zbiórce środków. Zakonnicy wybudowali klasztor Golgoty a w roku 2012 wspólnota została kanonicznie rozpoznana przez biskupa Aberdeen, prowadzą gospodarstwo rolne. Według szkockiego spisu ludności, w 2001 r. na Papa Stronsay mieszkało dziesięć osób. W roku 2023 pod oświadczeniem zgromadzenia podpisało się 22 zakonników przydzielonych do klasztoru na wyspie. Zabytki Prace archeologiczne na wyspie prowadzone w roku 1998 doprowadziły do odkopania ruin kaplicy św. Mikołaja, pochodzącej z XII w., jak również do odkrycia w tym samym miejscu pozostałości po budowli z VIII w., będącej prawdopodobnie jeszcze starszym piktyjskim kościołem. Przypuszczenie co do charakteru tego budynku opiera się m.in. na odnalezieniu kawałka zielonego polerowanego porfiru, który mógł być użyty np. do ozdoby ołtarza. Galeria Uwagi Przypisy Linki zewnętrzne Strona internetowa Papa Stronsay
Papa Stronsay

Papa Stronsay är en ö i Storbritannien. Den ligger i kommunen Orkneyöarna och riksdelen Skottland, i den norra delen av landet, 900 km norr om huvudstaden London. Arean är 0,92 kvadratkilometer. Terrängen på Papa Stronsay är mycket platt. Öns högsta punkt är 9 meter över havet. Den sträcker sig 1,2 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,4 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor