NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kinross House

Kinross House é uma casa de campo do século XVII com vista para Loch Leven, perto Kinross em Perth and Kinross, Escócia. A construção da casa foi iniciada em 1686, pelo arquiteto sir William Bruce como sua própria casa. É considerado como um dos seus melhores trabalhos, e foi chamado por Daniel Defoe "a peça mais bonita e regular de arquitetura na Escócia". A casa, que é sem dúvida o mais importantes mansões clássica na Escócia, mantém a maior parte de sua decoração interna original. Kinross House foi destaque na série de TV da BBC The Country House Revealed (2011) e How We Built Britain (2007). Referências Bibliografia Ligações externas Kinross House and Gardens (website arquivado)
Skelmorlie Aisle

Skelmorlie Aisle ist ein Mausoleum in der schottischen Stadt Largs in der Council Area North Ayrshire. 1971 wurde das Bauwerk in die schottischen Denkmallisten in der höchsten Denkmalkategorie A aufgenommen. Mit dem Brisbane Aisle befindet sich ein weiteres denkmalgeschütztes Mausoleum in unmittelbarer Umgebung. Beschreibung Das Bauwerk befindet sich im Zentrum des alten Friedhofs von Largs. Bei dem aus dem Jahre 1636 stammenden Gebäude handelte es sich ehemals um ein Segment des Querhauses einer dem Heiligen Columban von Iona geweihten Kirche, die jedoch 1802 abgerissen wurde. Einzig dieser Gebäudeteil blieb erhalten. An der Südmauer ist noch der heute verschlossene Spitzbogen zu erkennen, der einst den Durchgang in die Vierung bildete. Das längliche Bauwerk besteht aus Steinquadern, die zu einem Schichtmauerwerk verbaut wurden. Der Eingang befindet sich an der Westseite. Zwei gleichartige Fenster, wie sie auch in der gegenüberliegenden Ostseite auftreten, flankieren ihn. Darüber ist eine rechteckige verzierte Tafel mit christlichen Motiven eingelassen. An der Nordseite ist hingegen ein Maßwerk aus Spitzbogenfenstern verbaut. Das Gebäude schließt mit einem schiefergedeckten Satteldach. Einzelnachweise Weblinks Eintrag zu Largs, Manse Court, Largs Old Parish Church, Skelmorlie Aisle And Burial Ground auf trove.scot, der Datenbank von Historic Environment Scotland (englisch)
Skelmorlie Aisle

The Skelmorlie Aisle of Largs Old Kirk is the remains of a church in the town of Largs, Ayrshire, Scotland. History The majority of the kirk (church) was demolished in 1802 when the new parish church came into use, but the aisle, a division of the once larger building containing the mausoleum, was retained. The Montgomerie tomb The Skelmorlie Aisle contains a notable monument built by a local landowner, Sir Robert Montgomerie of Skelmorlie Castle, seventh Laird of Skelmorlie, as a burial site for himself and his wife, Dame Margaret Douglas. The aisle was added to the old kirk (church) of Largs in 1636, and comprises a Renaissance canopied tomb above the burial-vault entrance. The barrel vaulted ceiling of the aisle was painted 1638 in panels, with heraldic emblems and signs of the Zodiac, etc. by a Mr. Stalker. A third coffin within the tomb is said to be that of Sir Hugh Montgomerie of Eaglesham, a hero of the Battle of Otterburn. It can be compared with other significant tombs, such as that of the Cunninghames, Earls of Glencairn at Kilmaurs in East Ayrshire. Sir Robert's coffin is especially long and much of the lead on the bottom of the coffin is missing, supposedly taken by local fishermen who believed that lead weights made from it would result in a large catch of fish. Painted ceiling The painted timber ceiling is signed and dated 1638 by J. Stalker and is in vernacular contrast, albeit the designs are derived from the work of a goldsmith at the French royal court, Etienne Delaune. Lively scenes illustrate the seasons as well as the Montgomerie and Douglas conjoined coat of arms, oddly with the quarters of the Montgomerie arms incorrectly placed as in the Polnoon example. The arms in the panel above the entrance door also have this 'mirror image' arrangement. James Stalker was a former apprentice of an Edinburgh painter, John Sawers. His work seems to be otherwise unrecorded. Access Today Skelmorlie Aisle is in the care of Historic Environment Scotland. Admission is free, although visitors need to be accompanied by a guide from the adjoining Largs Museum. Both the kirkyard and museum are open from Easter until late September on Thursdays, Fridays, Saturdays, and Sundays from 1:30pm to 4.30pm. See also Brisbane Aisle The Queensberry Aisle Glencairn Aisle Skelmorlie Castle References Notes Sources Clan Montgomery Society of North America. 1983 Tour of Scotland. Campbell, Thorbjørn (2003). Ayrshire. A Historical Guide. Edinburgh : Birlinn. ISBN 1-84158-267-0. Further reading MacKechnie, Aonghus (2020). "Skelmorlie Aisle, Largs: its symbolism, form and functions". Innes Review. 71 (2): 202–236. doi:10.3366/inr.2020.0266. External links Commentary and video on the Skelmorlie Aisle and the history of the Montgomerie family The Murder of Alexander Cunninghame and Cunninghame of Clonherb by Sir Robert Montgomerie Video and commentary on the Queensberry Aisle and Douglas Vault, Durisdeer Historic Environment Scotland. "SKELMORLIE AISLE AND CEMETERY WALL AND GATE PIERS (Category A Listed Building LB37198)".
Castelo Skelmorlie

O Castelo Skelmorlie (em inglês: Skelmorlie Castle) é um castelo do século XVI localizado em Largs, North Ayrshire, Escócia. História De acordo com o 'OSA', o Gabinete de Estatística Escocês, o castelo foi construído em 1502 pelo 2º Montgomery de Skelmorlie e acrescentado em 1636. Em 1852 foi restaurado e transformado numa grande mansão. O que resta da torre de menagem é formado um pátio onde se encontram escritórios, atualmente preservada. O castelo foi parcialmnte destruído por um incêndio e renovado em 1959/1960, sendo a mansão moderna grandemente demolida e a torre restaurada quase mantendo a aparência original, por Noad e Wallace de Glasgow. O castelo é propriedade de Lord Eglinton, estando alugado a R. Wilson and Sons (Food Industries) Ltd. Encontra-se classificado na categoria "B" do "listed building" desde 14 de abril de 1971. Ver também Lista de castelos da Escócia Referências
Slateford Aqueduct

The Slateford Aqueduct is a navigable aqueduct that carries the Union Canal over the Water of Leith at Slateford, Edinburgh, Scotland. Completed in 1822, it has eight arches and spans a length of 500 feet (150 m). History It was designed by Hugh Baird with advice from Thomas Telford and is modelled on Telford's Chirk Aqueduct. Different parts of the canal were tendered to contractors at different times, and the masonry for the Slateford Aqueduct was advertised to builders on 2 March 1818. Baird wrote to Telford regarding the ironwork, as he had received a visit from James Thomson, representing the company of William Hazledine, who had worked on the Pontcysyllte Aqueduct. Baird was unsure about using a contractor based so far away, and also as to whether the contract should just be for the delivery of the plates or the delivery and assembly. On 3 April 1818, Hugh McIntosh was chosen to construct the aqueduct, as he was the contractor for the east end of the canal. After Thomson sent an estimate to Telford for the iron on 30 April, a revised specification was chosen by Baird, the contract for which was advertised on 18 July, and tenders opened on 11 August. The offer by the partnership of Messrs. Craven, Whitaker and Nowell, riding on the success of their building a stone bridge over the River Ouse, was accepted as being "by far the most eligible." Construction had started by March 1819, after the laying of a foundation stone. It lasted until 1822, and the canal opened that year. It was listed as a category B listed building in 1970. Design The Barton Aqueduct of 1761, and subsequent canal aqueducts in the United Kingdom, used large quantities of masonry and puddling to obtain watertightness. After the success of The Iron Bridge in 1789, however, cast iron was used by Telford on aqueducts such as Chirk and Pontcysyllte. Aqueducts built in the early part of the 19th century use either puddle clay or an iron trough in no particular pattern. The Slateford Aqueduct has eight arches of 50 feet (15 m) span, and is 500 feet (150 m) long and 75 feet (23 m) high above the Water of Leith. The piers are battered, giving a larger footprint at the base than the top, and the spandrels are hollow, an innovation by Telford. The interior of the stone structure is essentially a set of 5/6? stone arches running in parallel along the length of the bridge, linked and braced laterally at the top of each arch. It is possible to walk the length of the bridge inside the stonework on the north side, from access apertures on the abutments. It carries the Union Canal across Inglis Green Road and the Water of Leith at Slateford. To the north of the aqueduct, on the side of the accessible towpath, is the parallel Slateford Viaduct, which carries an operational railway. See also List of canal aqueducts in Great Britain References External links Slateford Aqueduct on the Canmore database Slateford Aqueduct at the National Transport Trust website Video footage of the aqueduct Media related to Slateford Aqueduct at Wikimedia Commons
Acueducto de Slateford

El Acueducto de Slateford​ (en inglés: Slateford Aqueduct) es un acueducto navegable en Slateford, en la ciudad de Edimburgo, Escocia. Fue construido por Hugh Baird y se terminó en 1822 con la asesoría de Thomas Telford. Cuenta con ocho arcos, posee unos 600 pies (180 m) de largo y 60 pies (18 m) de alto, y lleva el canal de la unión a través de Inglis Green Road y el Agua de Leith en Longstone (justo en el borde de Slateford) en el suroeste de Edimburgo. El canal corre sobre una curva de nivel de 73 m y es muy popular entre los ciclistas y paseadores. Véase también Acueducto Agua Referencias
Unst

Unst (/ˈʌnst/; escocès: Unst; Norn: Ønst) és una illa de l'arxipèlag de les Shetland, Escòcia. És l'illa habitada més septentrional de les illes britàniques i és la tercera illa més gran de les Shetland després de Mainland i Yell. Té una superfície de 120 km². El 2011 tenia 632 habitants. La superfície d'Unst és coberta en gran part per pastures, amb penya-segats costaners. El nucli de població més important és Baltasound, antigament el segon port de pesca d'arengada més gran després de Lerwick i avui la ubicació d'un centre d'oci i de l'aeroport de l'illa. Altres assentaments inclouen Uyeasound, seu de Greenwell's Booth (un magatzem hanseàtic) i el castell de Muness (construït el 1598 i saquejat pels pirates el 1627); i Haroldswick, ubicació d'un museu de vaixells i un centre patrimonial. Etimologia Hi ha tres noms d'illes a les Shetland d'origen desconegut i possiblement precèltic: Unst, Fetlar i Yell. Les primeres formes registrades d'aquests tres noms tenen significats nòrdics: Fetlar és el plural de fetill i significa "espatlles", Ǫmstr és "pila de blat de moro" i í Ála ve d'ál que significa "solc profund". Tanmateix aquestes descripcions no són òbvies com a noms d'illes i probablement són adaptacions d'una llengua pre-nòrdica. potser el picte, tot i que no hi ha proves clares d'això. Taylor el 1898 va suggerir com a possible origen etimològic d'Unst una derivació del mot en nòrdic antic Ornyst, que significa "niu d'àguila". Geografia i geologia L'illa té moltes localitzacions que són les que es troben més al nord de tot el Regne Unit: el petit assentament de Skaw, al nord-est de l'illa, és l'assentament més al nord del Regne Unit; Haroldswick és el lloc amb església més al nord del Regne Unit; el far de Muckle Flugga, a l'extrem nord d'Unst, innaugurat el 1858, és el far més al nord del Regne Unit, que està situat a prop de l'Out Stack, l'illot més al nord del Regne Unit. L'oest de Noruega és a 300 km. Les illes d'Unst i Fetlar estan formades principalment per roques ígnies ultramàfiques i màfiques que s'interpreta que formen part d'una ofiolita, una secció d'escorça oceànica de l'oceà Jàpet que va ser destruïda durant l'orogènia caledoniana. Unst va ser la ubicació de diverses pedreres de cromita. Referències Bibliografia Gammeltoft, Peder «Shetland and Orkney Island-Names – A Dynamic Group» (en anglès). Northern Lights, Northern Words, 2010. Haswell-Smith, Hamish. The Scottish Islands (en anglès). Edimburg: Canongate, 2004. ISBN 978-1-84195-454-7. Taylor, Isaac. Names and Their Histories: A Handbook of Historical Geography and Topographical Nomenclature (en anglès), 1898. ISBN 9780559296673. «Nova edició del 2008 publicada per BiblioBazaar» Enllaços externs Visit Unts. (anglès)
Unst

Unst est une des îles du Nord (North Isles) de l'archipel des Shetland, au nord-est de l'Écosse. C'est l'île habitée la plus septentrionale des Îles Britanniques et la troisième plus grande île des Shetland après Mainland et Yell avec une superficie de 120,68 km2. Géographie L'île est largement recouverte d'herbage avec une côte de falaises et un relief modéré. Les deux principaux sommets de l'île sont le Saxa Vord (285 m) et Valla Field (216 m). Le village principal est Baltasound, port de pêche qui abrite également une brasserie et un aéroport. Parmi les autres hameaux, Uyeasound, où se trouve Greenwell's Booth un entrepôt de l'époque hanséatique et Muness Castle (construit en 1598 et pillé par des pirates en 1627) et Haroldswick avec un musée maritime. Hommages Le 17 décembre 2020, l'astéroïde (394445) 2007 RY12, découvert le 11 septembre 2007 par M.Ory, reçu le nom de « Unst ». Galerie Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Unst » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Walter Sutherland, dernier locuteur connu du norne, natif de Unst. Hermaness, promontoire et réserve naturelle nationale. Liens externes Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de l’Écosse Portail des îles Portail de la mer du Nord
Unst

Unst a skóciai Shetland-szigetekhez tartozó Észak-szigetek három nagy szigetének egyike. 120 km²-es területével a Mainland és Yell után a szigetcsoport harmadik legnagyobb szigete. Ez a Brit-szigetek legészakibb lakott tagja. Földrajz A sziget 19 km hosszú és 8 km széles. Legelőin a juhok mellett shetlandi pónik is élnek. Gazdaság A legtöbb család ma is a hagyományos crofting rendszerű földművelést űzi, de számos más, a helyi adottságokhoz illeszkedő ágazat is jelen van: kőfejtés, akvakultúra, kézimunka (főként kötés), élővilág-turizmus, valamint a honvédelem. Hivatkozások Jegyzetek További információk Unst, Visit Shetland (angol)
Unst

Unst is een eiland dat deel uitmaakt van de Shetlandeilanden. Het is het noordelijkst gelegen bewoonde eiland van de Britse Eilanden. Unst is 20,4 kilometer lang en 8,5 kilometer breed. Unst bestaat voornamelijk uit grasland met kliffen aan de kust. De belangrijkste plaats is Baltasound, waar een brouwerij en recreatiepark is. Ten oosten van Baltasound ligt Baltasound Airport, ook Unst Airport genoemd, een voormalige RAF vliegbasis en civile vliegveld dat enkel nog voor noodvluchten soms gebruikt wordt. Andere plaatsen op het eiland zijn Uyeasound, Muness Castle (gebouwd in 1598) en Haroldswick (waar een bootmuseum is). Bezienswaardigheden Baltasound heeft het meest noordelijk gelegen Britse postkantoor Bordastubble Standing Stone Greenwell's Booth, een warenhuis om handel te drijven met de Hanze Muckle Flugga Lighthouse, de meest noordelijk gelegen vuurtoren van Groot-Brittannië Muness Castle, het meest noordelijk gelegen Brits kasteel St Olaf's Church, Lunda Wick St Olaf's Church, Balliasta Uyea Breck Standing Stone
Unst

Unst – wyspa na Morzu Północnym, w archipelagu Szetlandów, najbardziej na północ wysunięta zamieszkana wyspa Wielkiej Brytanii. Populacja w 2011 roku wynosiła 632 osoby. Wyspa ma powierzchnię około 120 km². Najwyższy szczyt na wyspie, Saxa Vord, wznosi się na wysokość 285 m n.p.m. Połączenie z sąsiednimi wyspami Yell i Fetlar zapewniają przeprawy promowe. Na wyspie znajdują się ruiny XVI-wiecznego zamku Muness Castle oraz wojskowa stacja radarowa RAF Saxa Vord (zamknięta w 2006, reaktywowana w 2018). Populacja W 2011 roku wyspa liczyła 632 mieszkańców. W szczytowym okresie, w 1871 roku, liczba ludności wyniosła 2269. Od tego czasu stale się zmniejsza, choć w mniejszym tempie niż w przypadku wielu innych szkockich wysp. Historyczna populacja wyspy w spisach powszechnych: Gwałtowny spadek liczby ludności pomiędzy rokiem 1991 a 2001 i później jest związany z zamknięciem bazy RAF Saxa Vord. Miejscowości Na wyspie znajdują się następujące miejscowości: Przypisy
Unst

Unst é a terceira maior das Ilhas Shetland depois da Shetland Mainland e de Yell. Faz parte das North Isles. É a mais setentrional ilha habitada das Ilhas Britânicas e tem cerca de 120 km2. Unst é uma importante colónia de nidificação de aves marinhas. Geografia Unst consiste principalmente de pastagens, com falésias na costa. A sua maior povoação é Baltasound, anteriormente o segundo maior porto de pesca de arenque, depois de Lerwick, e que agora abriga uma cervejaria, um pavilhão desportivo e o aeroporto da ilha. Outros assentamentos incluem Uyeasound, lar do Greenwell's Booth (um armazém hanseático); o Castelo Muness (construído em 1598 e saqueado por piratas em 1627); e Haroldswick, localidade famosa pelos seus museus. As autoridades das ilhas Shetland reivindicaram, ao longo dos anos, o título de "extremo norte" do Reino Unido em várias categorias: o pequeno assentamento em Skaw, no nordeste da ilha, é o extremo norte do país; O Farol Muckle Flugga, no norte de Unst, foi inaugurado em 1858 e é o farol mais a norte da Grã-Bretanha, estando localizado perto de Out Stack, a rocha mais ao norte das ilhas. Vestlandet fica a 300 km de distância. Geologia As ilhas de Unst e Fetlar são compostas principalmente de rochas ígneas ultramáficas e máficas, que fazem parte de um ofiolito, uma secção da crosta oceânica do Oceano de Jápeto, destruída durante a orogenia caledoniana. Unst já foi o local de várias pedreiras de cromita, uma das quais foi administrada pela ferrovia Hagdale Chromate entre 1907 e 1937. Clima Devido à sua localização geográfica, à distância de quaisquer cidades e à contaminação atmosférica, o clima da ilha é oceânico, com verões frescos e invernos relativamente frios, com temperaturas raramente superiores a 14 °C. As temperaturas do inverno geralmente variam de 2°C a 6°C. As temperaturas médias do verão variam de 10°C a 18°C, com picos históricos de 25°C ou mais. Fauna e flora Unst é o lar de importantes colónias de aves marinhas, especialmente na Reserva Natural Hermaness. Também é caracterizada pela sua flora, incluindo a Arenaria norvegica e Cerastium nigrescens, esta última espécie endémica da ilha. Ligações externas «página oficial de Unst» (em inglês) Referências
Анст

Анст (енгл. Unst) је једно од Британских острва које припада Уједињеном Краљевству, односно Шкотској. Налази се у Северном мору и део је ужег архипелага Шетландска острва. Површина острва износи 121 km². Према попису из 2001. на острву је живело 720 становника.
Unst

Unst är en av Shetlandsöarna i Skottland och den nordligaste bebodda ön i Storbritannien. Det är den tredje största ön efter Mainland och Yell. Ön har en yta på 120 km² och en befolkning på ca 720 personer (2012). Baltasound är den största bosättningen. Unst består huvudsakligen av magmatiska bergarter och det har tidigare funnits flera kromitdagbrott på ön. Snöarv är endemisk på Unst. Det finns rester av mer än 60 långhus från vikingatiden på Unst varav tre har grävts ut och kan besökas. I Haroldswick finns en rekonstruktion av ett långhus och det nybyggda svenska vikingaskeppet Skidbladner, som övergavs efter ett försök att segla över Atlanten år 2000. Amerikanska Lockheed Martin planerar att skjuta upp mindre satelliter från Shetlandsöarna och på grund av den klara luften har Unst föreslagits som uppskjutningsplats för raketer. Källor
Анст

Анст (англ. Unst) — острів у північній частині Шетландських островів, Шотландія. Займає площу 120 км², що робить його чотирнадцятим за розміром островом Шотландії. Омивається з південного сходу Північним морем, з півночі і заходу Атлантичним океаном, який переходить у Норвезьке море, на півдні і південному заході протоками, що відділяють острів від інших островів Шетландського архіпелагу. Згідно з переписом 2001 року, на Ансті мешкають 720 осіб, що робить його дев'ятнадцятим за кількістю населення островом Шотландії. Анст є найпівнічнішим населеним островом Британських островів і третім за величиною серед Шетландських островів після Мейнленда та Єлла. Територія острова зайнята в основному пасовищами і прибережними скелями. Основний населений пункт острова — Болтасаунд, який колись був найбільшим рибним портом архіпелагу після Лервіка та спеціалізувався на видобутку оселедця. Зараз тут розташована пивоварня, дозвільний центр та аеропорт. З інших населених пунктів слід згадати Уєасаунд, де знаходяться колишній Ганзейський склад і замок Мунесс (побудований 1598 року, розграбований піратами в 1627 році). У поселенні Гарольдсвік розташований музей, присвячений човнам. Історія Значення назви острова Анст невідоме, але припускається, що вона має донорвезьке походження, так само як і у низки інших островів, що входять до Шетландських (Єлл, Фетлар). Можна припустити, що назва була дана догерманськими мешканцями і виникла в середовищі людей, що говорили на діалекті піктської мови. Батько та дядько Роберта Луїса Стівенсона були головними інженерами маяку на маленькому скелястому острівці Макл Флугга, який знаходиться біля північного боку острова Анст. Стівенсон відвідав острів, і, як стверджується, він став основою для створення їм карти Острова Скарбів. Щоправда, на цю ж роль претендує острів Фідра в затоці Ферт-оф-Форт. З 1957 по 2006 рік на острові працювала радіолокаційна станція «RAF Saxa Vord». Станція використовувала довгі частоти і здійснювала спостереження і контроль за повітряним рухом на територіях на північ від Шотландії. 7 січня 2007 острів Анст потряс землетрус силою 4,9 бала за шкалою Ріхтера, який був одним з найпотужніших за останні десять років землетрусів, що сталися в Норвезькому морі. Географія і геологія Термін "найпівнічніший у Великій Британії" можна застосувати до багатьох об'єктів на острові. Крихітне поселення Скав на північному сході острова є найпівнічнішим населеним пунктом у Великій Британії. Маяк на скелі Макл Флугга, що відкрився в 1858 році, став найпівнічнішим маяком Великої Британії. І, нарешті, скеля Аут Стек — найпівнічніша скеля Великої Британії. Острів Анст сформований переважно ультраосновними і основними магматичними породами, які, як вважається, складають частину офіоліту, залишка океанічної кори з океану Япет, що припинив своє існування під час каледонського горотворення. З 1907 до 1937 роки на острові існувало кілька хромітових кар'єрів, а також вузькоколійна залізниця, що обслуговувала їх. Посилання http://unst.org/ [Архівовано 19 жовтня 2012 у Wayback Machine.] Офіційний сайт (англ.)
Lochhouse Tower

Lochhouse Tower ist ein Tower House bei Moffat in der schottischen Council Area Dumfries and Galloway. Geschichte Die Johnstones von Corehead ließen das Tower House Mitte des 16. Jahrhunderts erbauen. In den 1970er-Jahren wurde die Burg in ein privates Wohnhaus umgewandelt. Historic Scotland hat den Lochhouse Tower als historisches Bauwerk der Kategorie B gelistet. Beschreibung Der Lochhouse Tower hat einen rechteckigen Grundriss mit gerundeten Ecken. Das Gebäude besitzt drei Vollgeschosse und ein Dachgeschoss. Im Erdgeschoss gibt es eine Säulenplatte und das 2. Obergeschoss ist etwas zurückgesetzt. Am Dachansatz läuft eine Balustrade aus Konsolen um das Gebäude. Das Erdgeschoss besitzt eine Gewölbedecke. Der Eingang führt zu einer Treppe, die durch eine zentrale Säule gestützt wird, und zum Mauerkammern. Das Gebäude wurde aus Bruchstein gebaut und hat ein schiefergedecktes Dach. Einzelnachweise Quellen Martin Coventry, Martin (2001) The Castles of Scotland. 3. Auflage. Goblinshead, Musselburgh 2001. ISBN 1-899874-26-7. A. M. T. Maxwell-Irving: The Border Towers of Scotland, Creedon Publications, 2000. ISBN 1-899316-31-0. Weblinks Eintrag zu Lochhouse Tower auf trove.scot, der Datenbank von Historic Environment Scotland (englisch)