NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Queen's Cross Church, Glasgow

Queen's Cross Church is a former Church of Scotland parish church in Glasgow, Scotland. It is the only church designed by Charles Rennie Mackintosh to have been built; hence, it is also known as The Mackintosh Church. History In 1896, the Free Church of St Matthew, Glasgow, commissioned a new church and hall from the experienced Glasgow architectural practice of Honeyman and Keppie, to be located within the developing area of Springbank, near Maryhill. John Honeyman allocated the job to his young, talented, trainee architect, Charles Rennie Mackintosh. The site was an awkward one, being on a corner plot and butted by tenements and a large warehouse. In keeping with their beliefs, the Free Church required simplicity in design. A memorial stone was laid on 23 June 1898 and the church held its first service on 10 September 1899. Although he designed an Anglican Cathedral for Liverpool, as part of a competition, it was never built, so Queen's Cross was the only Mackintosh church to be completed. Building started shortly after Mackintosh finished his competition design for the Glasgow School of Art. It is built at Queen's Cross, at the junction of Garscube Road and Maryhill Road in Glasgow's Maryhill area. Mackintosh Design Exterior Unlike many churches in Glasgow, Mackintosh's church doesn't have a huge towering spire, and is rather squat and more like a Norman Castle, called 'Modern gothic' by other architects. The main south-west tower was modelled on one at Merriot in Somerset which Mackintosh visited in 1895. Interior Although the stained glass windows are not 'spectacular' compared to other churches and cathedrals, they are distinctly Mackintosh in design. The style is still used on many Mackintosh-style windows and stained glass souvenirs available today. The roof is made up by a striking timber-lined barrel-vaulted roof, which spans the entire forty feet of the nave. The pulpit is carved in Mackintosh designs, which repeat five times around the curved front. It has been suggested that it represents the wings of a bird protecting young shoots - sown on fertile ground. The design contains gothic influences, such as the magnificent stained glass blue-heart window, and pre-Reformation style elements, such as the replica of the original rood beam, which is unique in Scotland. It is even possible to find Japanese influences in the double beams and pendants inside the church. Home of Charles Rennie Mackintosh Society After the church was decommissioned in the 1970s, unlike many churches which were converted to theatres, apartments or demolished and because of the popularity of Mackintosh's work, the church became home of the Charles Rennie Mackintosh Society, which owns and operates the church as a tourist attraction. The adjoining church hall provides tearoom facilities, and there is a display area under the balcony with many artifacts including replicas of the chairs he designed for the Willow Tearooms. See also Culture in Glasgow List of Church of Scotland parishes Notes Gallery External links Charles Rennie Mackintosh Society The Mackintosh Church Queens Cross Church - Illustrated Guide
Queen's Cross Church de Glasgow

Queen's Cross Church est une ancienne église paroissiale presbytérienne de l'Église d'Écosse située à Glasgow en Écosse. C'est la seule église conçue par Charles Rennie Mackintosh à avoir été construite, d'où son surnom d' « église Mackintosh ». Après son démantèlement dans les années 1970, l'église est devenue le siège de la Charles Rennie Mackintosh Society, qui la possède et l'exploite comme site touristique. L'église est listée en catégorie A des monuments classés d'Écosse, soit un édifice d'importance nationale ou internationale et exemple pertinent d'un style spécifique. Histoire En 1896, la Free Church of St Matthew de Glasgow commande une nouvelle église à l'agence d'architecture Honeyman and Keppie. L'édifice doit être situé dans le quartier en développement de Springbank, près de Maryhill. John Honeyman a confié cette tâche à son jeune et prometteur architecte stagiaire, Charles Rennie Mackintosh. L'église tient son premier service le 10 septembre 1899. Bien qu'il ait conçu une cathédrale anglicane pour Liverpool dans le cadre d'un concours, celle-ci n'a jamais été construite. Ainsi Queen's Cross est la seule église de Mackintosh qui ait vu le jour. La construction a commencé peu de temps après que Mackintosh ait terminé la conception de son concours pour la Glasgow School of Art]. l'édifice est construit à l'intersection de Garscube Road et Maryhill Road. Reconversion Après le démantèlement de l'église dans les années 1970, contrairement à de nombreuses églises qui ont été converties en théâtres, en appartements ou démolies, et en raison de la popularité du travail de Mackintosh, l'église est devenue le siège de la Charles Rennie Mackintosh Society. Cet organisme possède et exploite l'église comme attraction touristique depuis 1999. La salle paroissiale attenante dispose d'un salon de thé et d'un espace d'exposition sous le balcon avec de nombreux artefacts, y compris des répliques des chaises que Mackintosh a conçu pour le salon de thé Willow Tearooms. Galerie Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Queen's Cross Church, Glasgow » (voir la liste des auteurs). Références Liens externes Site officiel Portail de Glasgow Portail de l’architecture chrétienne Portail du protestantisme Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Церква Квінс Кросс (Глазго)

Церква Квінс Кросс (Queen's Cross Church) — колишня парафіяльна церква Шотландської церкви в Глазго, Шотландія. Це єдина церква, яка була побудована за проектом Чарльза Ренні Макінтоша; тому вона також відома як церква Макінтоша. Історія У 1896 році Вільна церква Святого Матвія, Глазго, замовила нову церкву та зал від досвідченої архітектурної фірми Глазго Ханімена і Кеппі, які будуть розташовані в районі Спрінгбенка, поблизу Меріхілла. Джон Ханімен призначив роботу своєму молодому талановитому архітектору-стажеру Чарльзу Ренні Макінтошу. Ділянка була незручною, на кутовій ділянці та впритул до кам’яних будинків та великого складу. Відповідно до їхніх вірувань, Вільна Церква вимагала простоти в дизайні. Пам’ятний камінь було закладено 23 червня 1898 року, а перше богослужіння в церкві відбулося 10 вересня 1899 року. Хоча Макінтош спроектував ще англіканський собор для Ліверпуля в рамках конкурсу, він так і не був побудований, тому Queen's Cross був єдиною церквою Макінтоша, яку було завершено. Будівництво почалося невдовзі після того, як Макінтош закінчив свій конкурсний проект для Школи мистецтв Глазго. Він побудований на Квінс-Кросс, на перетині Гарскуб-роуд і Меріхіл-роуд в районі Меріхіл Глазго. Дизайн Макінтоша Зовнішній вигляд На відміну від багатьох церков Глазго, церква Макінтоша не має величезного високого шпиля, вона досить приземкувата і більше схожа на нормандський замок, який інші архітектори називають «сучасною готикою». Головна південно-західна вежа була створена за зразком вежі Церкви всіх святих у Мерріот в Сомерсеті, яку Макінтош відвідав у 1895 році. Інтер'єр Вітражі створенні за дизайном Макінтоша. Дах складається з вражаючого дерев'яного склепінчастого даху, який охоплює всі сорок футів нави. Кафедра вирізьблена за зразками Макінтоша - вона повторюється п'ять разів навколо вигнутого фронту. Є припущення, що він уособлює крила птаха, що захищає молоді пагони, посіяні на родючому грунті. Дизайн містить готичні впливи, такі як чудовий вітраж із блакитним серцем, і елементи стилю до Реформації, такі як копія оригінальної балки, яка є унікальною для Шотландії. У подвійних балках і підвісках всередині церкви навіть можна знайти японські впливи. Будинок товариства Чарльза Ренні Макінтоша Після того, як церкву було виведено з експлуатації в 1970-х роках, на відміну від багатьох церков, які були переобладнані під театри, квартири або знесені та через популярність робіт Макінтоша, церква стала домом для Товариства Чарльза Ренні Макінтоша, яке володіє та керує церквою як туристична атракція. У сусідньому церковному залі є чайна кімната, а під балконом є демонстраційна зона з багатьма експонатами, включаючи копії стільців, які він сконструював для Willow Tearooms. Галерея Примітки
Rouken Glen Park

Rouken Glen Park is a public park in East Renfrewshire, to the south-west of Glasgow, Scotland. History The lands of Rouken Glen Park originally belonged to the Scottish Crown, and then to the Earl of Eglinton, presented to Hugh Montgomerie, 1st Earl of Eglinton on the marriage of his son in the year 1530 by James V. It takes its name from the old Rock End Meal Mill in the glen, which dates back to the early 16th century. The remains of the meal mill can be seen at the foot of the waterfall, deep within the foliage and rhododendron bushes high on the slope away from the pathway. Amongst the park's owners were Walter Crum of Thornliebank and Archibald Cameron Corbett, M.P. for Tradeston, Glasgow (later Lord Rowallan) who gifted the estate and mansion house to the citizens of Glasgow. It was officially opened on 25 May 1906 and leased in June 1984 to the then Eastwood District Council, whose area was later included by the Local Government etc. (Scotland) Act 1994 into East Renfrewshire in April 1996. Rouken Glen Park won the UK's Best Park as voted by YOU! 2016 Award at the Fields in Trust awards ceremony on 30 November 2016 – coming top in a public vote from 214 nominated parks across the UK. Features The glen has many of the typical features of an Edwardian urban park, such as a boating pond started in 1923 by Sir Robert McAlpine to replace a former curling pond. Rouken Glen includes a large waterfall on the Auldhouse Burn surrounded by steep woodland; the waterfall is based on a natural waterfall, doubled in height to form a reservoir to supply the printworks downstream at Thornliebank during the early 19th century. There is a walled garden in the grounds of the former manor, Thornliebank House (demolished 1965). Directly to the south of the park is a golf course (part of a David Lloyd Leisure club based at Deaconsbank, at the southern extremity of which (close to the Neilston branch railway line) is a 16th-century circular dovecote. Trivia The park features in an episode of Scottish comedy series Rab C. Nesbitt, when Rab gets a job sweeping leaves by the pond. A scene from the film Trainspotting was also filmed in Rouken Glen, and the pondside cafeteria, 'Boaters', was featured in an episode of the BBC Scotland drama series Sea of Souls. The titular burial scene in the film Shallow Grave was also filmed there. References External links Media related to Rouken Glen at Wikimedia Commons Official Rouken Glen website from East Renfrewshire Council Historic Environment Scotland. "Rouken Glen Park (GDL00332)". Thornliebank & Rouken Glen - Illustrated Guide
Balvaird Castle

Balvaird Castle ist die Ruine eines Wohnturms mit L-förmigem Grundriss in der schottischen Council Area Perth and Kinross. Name Der Name Balvaird leitet sich aus dem Schottisch-gälischen Baile a’ Bhàird (dt.: Stadt des Barden) ab. Geschichte Das besonders schöne und komplett erhaltene Beispiel eines schottischen Wohnturms wurde um 1500 für Sir Andrew Murray, den jüngeren Sohn der Familie Murray aus Tullibardine, errichtet. Er hatte die Ländereien von Balvaird durch seine Heirat mit der Erbin Margaret Barclay, einem Mitglied einer reichen Familie, erworben. Vermutlich wurde Balvaird Castle auf früherem Barclay-Familienland errichtet. Umfangreiche Überreste von Erdwerkbefestigungen um die Burg sind wohl Reste einer früheren Verteidigungsanlage. Über die Jahre wurde die Burg erweitert und verändert. Ein Torhaus wurde 1567 hinzugefügt. Eine Vorburg wurde außerhalb des Haupttores angebaut; sie enthielt vermutlich Stallungen und äußere Verteidigungsanlagen. In einem weiteren Burghof im Süden wurde ein Garten angelegt, und ein viel größeres, eingefriedetes Gelände im Nordosten wurde zu einem Obsthain oder „Pleasance“. Die Gebäude um den eigentlichen Wohnturm sind heute Ruinen. Die Familie lebte in dem Wohnturm, bis sie 1658 das Earldom of Mansfield erbte und in den komfortableren Scone Palace bei Perth umzog. Nach diesem Umzug war die Burg weiterhin bewohnt, allerdings nicht mehr von der Familie Murray. Später waren dort vermutlich Landarbeiter untergebracht. Historic Scotland unterhält heute den Wohnturm und führte in den letzten Jahren teilweise Ausgrabungen dort durch. Das Burggelände ist das ganze Jahr über öffentlich zugänglich, der Wohnturm selbst kann nur an wenigen Tagen im Jahr besichtigt werden. Beschreibung Das aus rotem Sandstein errichtete Balvaird Castle stellt eine Besonderheit unter den schottischen Burgen dieser Zeit dar, weil es besonders fein ausgearbeitete architektonische Details zeigt. Dies sind z. B. Konsolen in Form behauener Köpfe, die Eckpartien des Mauerumgangs stützen, ein offener Kamin, ein fein ausgestalteter Wandschrank in der Halle im 1. Obergeschoss und ein Caphouse oberhalb der Treppe in Form eines kleinen Wohnturms. Es wird angenommen, dass ein Teil oder alle diese behauenen Steinkonstruktionen von einem früheren Sakralbau nach Balvaird Castle gebracht und wiederverwendet wurden. Balvaird Castle ist als Scheduled Monument denkmalgeschützt. Eine zusätzliche Einstufung als Denkmal der Kategorie A wurde 2015 aufgehoben. Einzelnachweise Weblinks Balvaird Castle. Dark Isle. Eintrag zu Balvaird Castle auf trove.scot, der Datenbank von Historic Environment Scotland (englisch)
Balvaird Castle

Balvaird Castle is een zestiende-eeuws kasteel, gelegen in Balvaird, 0,5 kilometer ten oosten van Glen Farg en ongeveer 9,5 kilometer ten zuidoosten van Bridge of Earn in de Schotse regio Perth and Kinross. Het kasteel is eigendom van en gebouwd door de familie Murray en bleef hun eigendom tot in de 21e eeuw. Geschiedenis Het gebied van Balvaird was eigendom van de familie Barclay en kwam rond 1500 door huwelijk in handen van de familie Murray van Tullibardine. De donjon van Balvaird Castle werd rondom die tijd door de familie Murray gebouwd. Boven de ingang was het wapen van Sir Andrew Murray en zijn vrouw Margaret Barclay aangebracht. Margaret Barclay was de erfgename van de baronieën van Arngask en Kippo, waartoe het gebied van Balvaird behoorde. Er zijn archeologische aanwijzingen dat de plek waar Balvaird Castle werd gebouwd reeds bewoond was vóór de late vijftiende eeuw. In 1641 werd Sir Andrew Murray benoemd tot lord Balvaird. Zijn zoon David volgde hem in 1644 op. In 1658 erfde hij de titel van vierde burggraaf van Stormont. Hier hoorde ook de titel lord Scone bij. De familie Murray verliet in deze periode Balvaird Castle en verhuisde naar Scone Palace. Balvaird Castle werd sindsdien niet meer bewoond door deze familie. In 1793 volgde David Murray, de zevende burggraaf, zijn oom William Murray op als tweede graaf van Mansfield. Bouw De woontoren, die een L-vormige plattegrond heeft, bestaat uit drie delen die trapsgewijs met elkaar verbonden zijn, te weten een hoofdblok, een vleugel en een traptoren ertussen. In het hoofdblok van drie verdiepingen en zolder bevonden zich de grote kamers en de grote hal met haard, zetels bij het raam en een kast in de muur. In de vleugel, die een etage meer heeft, waren er relatief kleinere kamers en in de hoek tussen het hoofdblok en de vleugel bevindt zich een vierkante toren met een wenteltrap. In deze traptoren bevindt zich ook de hoofdingang van het kasteel. Het kasteel is op alle torens voorzien van een borstwering. Op de begane grond van de vleugel bevond zich een compacte keuken. In de dikte van de muur van het kasteel bevindt zich een gevangenisput. Het kasteel heeft een binnenplaats. De woontoren bevindt zich in de noordwestelijke hoek. De noordvleugel wordt gecompleteerd met een poortgebouw uit 1567, waaraan een oostvleugel is vastgebouwd. De binnenplaats was oorspronkelijk geheel ommuurd en vormde een rechthoek. Van de buitengebouwen rondom deze binnenplaats zijn slechts resten overgebleven. Ten zuiden van de binnenplaats zijn de resten overgebleven van een grote ommuurde tuin of gaard. Van het poortgebouw zijn twee verdiepingen overgebleven. De bovenste verdieping heeft een kapel. Beheer Balvaird Castle wordt beheerd door Historic Environment Scotland. De buitenzijde is te allen tijde te bezichtigen; het interieur is slechts op bepaalde dagen in het jaar toegankelijk. Externe links (en) Historic Scotland, Balvaird Castle (en) Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Scotland, Balvaird Castle (en) Undiscovered Scotland, Balvaird Castle
Thieves Holm

Thieves Holm is a small island in Orkney, Scotland. Geography and geology Thieves Holm is due north of Mainland, Orkney at the mouth of Kirkwall Bay, between the Mainland and the isle of Shapinsay. It is at the west end of the strait between Mainland and Shapinsay, known as the String. It is south west of the tidal island of Helliar Holm. The name is said to derive from the practice of banishing thieves and witches there. The island is uninhabited and home to a variety of wildlife including cormorants, kittiwakes and seals. References
Thieves Holm

Thieves Holm (« Île des Voleurs ») est une île du Royaume-Uni située dans l'archipel des Orcades, en Écosse. Toponymie Le nom de l'île est composé de thieves, pluriel de thief, « voleur », et de holm, variante de holm, « île, îlot ». Il semble que l'île fut autrefois utilisée comme lieu de relégation où les voleurs étaient exilés, momentanément ou définitivement. Description Il s'agit d'une île inhabitée située dans la baie de Kirkwall, au nord de l'île principale des Orcades, et à environ deux kilomètres au sud-ouest du village de Balfour (en), situé dans l'île de Shapinsay. L'île mesure environ 250 mètres de longueur ; son point culminant est à 6 mètres (20 feet). L'île est peuplée de cormorans, de mouettes tridactyles et de phoques. Notes et références Voir aussi Article connexe Liste des îles des Orcades Liens externes (en) « Thieves Holm », sur le site Geographic « Météo Thieves Holm », sur le site Meteo Blue Portail de l’Écosse Portail des îles
Thieves Holm

Thieves Holm è una piccola isola disabitata nell'arcipelago delle Orcadi, in Scozia. Geografia e geologia Thieves Holm si trova a nord di Mainland, verso la baia di Kirkwall, tra Mainland e l'isola di Shapinsay. Si trova ad ovest dello stretto tra Mainland e Shapinsay, conosciuto come "The String". Si trova a sud-ovest dell'isola tidale di Helliar Holm. Si pensa che il nome derivi dalla pratica di esiliare qui i ladri e le streghe; l'isola è disabitata e ospita una grande varietà di fauna, tra cui il cormorano comune, il gabbiano tridattilo e diverse specie di foche. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Thieves Holm
Castle Island, Scotland

Castle Island (Scottish Gaelic: Eilean a' Chaisteil) or Allimturrail is a small tidal island, lying off the east coast of Little Cumbrae, and to the west of Trail Island, in the Firth of Clyde. It is joined to Little Cumbrae at low tide. The castle which gives the island its name was built in 1527, and was destroyed by Cromwellian forces in 1650. It is a square keep, and is said to have been built originally to prevent deer poaching. Footnotes
Wellpark Brewery

Die Wellparkbrauerei ist eine Brauerei im Osten Glasgows unterhalb Glasgow Necropolis. Sie ist Sitz der Tennent Caledonian Breweries UK Ltd. Die Brauerei wurde 1740 von Hugh und Robert Tennent gegründet. Überregionale Bekanntheit erlangte die Brauerei ab 1885 mit dem Hauptprodukt Tennent's Lager. Dieses Bier ist in Schottland Marktführer bei den untergärigen Bieren. Der alte Name J&R Tennent wurde in den 1960er Jahren nach Besitzerwechsel und Fusion mit einer Edinburgher Brauerei in Tennent Caledonian Breweries geändert. Heute gehört die Brauerei mit einer jährlichen Kapazität von über 2.000.000 hl zur C&C Group (u. a. Magners). Mit der Beteiligung Drygate Brewing Company (ein Joint-Venture mit Williams Bros) engagiert man sich am gleichen Standort seit 2015 auch auf dem Markt der Craft-Biere. Siehe auch T in the Park Einzelnachweise
Wellpark Brewery

Wellpark Brewery, es una cervecería ubicada en el barrio de East End en Glasgow, Escocia. Fue fundada en 1740 por los hermanos Hugh y Robert Tennent.​ Actualmente es propiedad de la empresa C&C Group, cuando esta compró en 2009​ a la filial Tennent Caledonian Breweries de la compañía Anheuser-Busch InBev (conocida anteriormente como InBev). La empresa es más conocida por la fabricación de la Tennent Lager, la cerveza tipo Lager líder en Escocia desde que se produjo por primera vez en 1885. Historia Wellpark Brewery fue originalmente conocido como la Cervecería Drygate. Fue fundada como H & R Tennent en 1740 en el puente de Drygate, cerca de la catedral de Glasgow, por Hugh y Robert Tennent. Los hijos de Hugh Tennent, John y Robert, continuaron el negocio familiar, el comercio como J & R Tennent en 1769. El negocio se expandió en la década de 1790 cuando la familia Tennent compró la cervecería vecina de William McLehose, cambiando casi 5 hectáreas (20.000 m²) al sitio de Wellpark Brewery. La empresa originalmente elaborada cervezas de exportación robustas y fuertes. A mediados del siglo XIX, J & R Tennent era el mayor exportador de cerveza embotellada en el mundo. Robert Tennent murió en 1826 y John Tennent en 1827. Hugh Tennent (el hijo mayor de Robert), asumió el control del negocio. Hugh Tennent se retiró en 1855, y su quinto hijo, Charles Tennent, tomando el control, pero murió en 1864, algunos meses antes de que su padre. La cervecería fue operada posteriormente por los hijos de Charles Tennent, Hugh y Archibald. En 1884 Hugh Tennent tomó el control de la empresa y en 1885 se produjo la primera cerveza lager Tennent. Más tarde se construyó una nueva fábrica de cerveza lager en el sitio de Wellpark, que se inició en 1889 y terminó en 1891. J & R Tennent produjo su primera cerveza de barril para dispensador en 1924, su primera cerveza en lata en 1935 y la primera cerveza de barril en 1963. Cervezas La Tennent's Lager es la cerveza más vendida en Escocia, ya que esta cubre aproximadamente 60% del mercado de cerveza en Escocia. La cerveza fue elaborada por primera vez en 1885 y en 1893, ganó el premio más alto de la Exposición Mundial Colombina de Chicago. Además, la Tennent's Lager está aprobada por la Sociedad Vegetariana como adecuada para los vegetarianos.​ Marcas producidas Tennent's Lager Tennent's Special Tennent's Ember Tennent's Extra Tennent's Light Ale Tennent's Super Sweetheart Stout Tennent's Original Export Caledonia Best Helden Bräu Super Enlaces externos Sitio web oficial Referencias