NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vallay

Vallay, schottisch-gälisch: Bhalaigh, ist eine Gezeiteninsel der Äußeren Hebriden. Geographie Vallay liegt vor einer geschützten Bucht vor der Nordküste North Uists, von dem sie an der schmalsten Stelle weniger als 300 Meter entfernt ist. Weite Flächen der vier Kilometer langen und höchstens 1,5 Kilometer breiten Insel sind von Dünen belegt. Ihre höchste Erhebung von 34 Meter befindet sich im Ostteil der Insel. Vallay nimmt eine Fläche von 2,6 Quadratkilometer ein. Bei Niedrigwasser fällt die Vallay Strand genannte Sandbank in der Bucht trocken, sodass Vallay zu Fuß oder mit Fahrzeugen zugänglich wird. Geschichte Anhand archäologischer Funde ist die Besiedlungsgeschichte Vallays von der Steinzeit über die Eisen- und Bronzezeit bis in die Neuzeit verfolgbar. Das Souterrain von Bac Mic Connain liegt auf Vallay. Im frühen 18. Jahrhundert gehörte Vallay zu den Besitztümern des auf Skye residierenden Clans Macdonald of Sleat. Die Macdonalds nutzten die Insel landwirtschaftlich und ließen mit dem Chamberlain’s House und dem heute Old Vallay House bezeichneten Gebäude Verwaltungsgebäude errichten. Als sie die Insel 1829 zur Pacht annoncierten, betonten sie die Fruchtbarkeit ihres Bodens. 1834 pachtete George Murray, 5. Earl of Dunmore Vallay. Der Textilindustrielle, Historiker und Schriftsteller Erskine Beveridge kaufte die Insel 1901. Als Rückzugsort für sich und seine Familie ließ er dort sodann Vallay House errichten. Mindestens bis 1945 blieb Vallay in Familienbesitz. Mit 59 Personen aus zwölf Familien erreichte Vallay im mittleren 19. Jahrhundert den höchsten verzeichneten Bevölkerungsstand. Letztmalig wurden im Rahmen des Zensus 1951 zwei Einwohner auf Vallay berichtet. Seitdem gilt die Insel als unbewohnt. Es gab dort drei Kapellen. Einzelnachweise Weblinks
Vallay

Vallay (en gaélico escocés: Bhalaigh, Bhàlaigh) es una pequeña isla localizada en el grupo de las Hébridas Exteriores, en Escocia. La isla se encuentra conectada con la isla de North Uist por una carretera, así como por una larga playa durante la marea baja. La isla permanece deshabitada actualmente, aunque antaño albergó una población de unas sesenta personas. La isla es conocida por su colonia de aves marinas y sus monumentos prehistóricos.
Vallay

Vallay est une île du Royaume-Uni située en Écosse, accessible à marée basse et inhabitée. Elle est liée à l'île de North Uist par une chaussée et, lors des marées basses, par une plage. Autrefois, l'île comportait environ 60 personnes dont le plus connu des habitants fut l'archéologue Erskine Beveridge (en). L'île est aussi connu pour ses oiseaux de mer et ses monuments préhistoriques. Portail de l’Écosse Portail des îles
Vallay Island

Vallay Island (Schots-Gaelisch: Bhalaigh of Eilean Bhalaigh is een klein eiland in de Buiten-Hebriden, gelegen bij het noordwesten van North Uist. Het eiland Vallay Island is in feite een soort waddeneiland: bij laag water kan men het te voet bereiken via het gelijknamige strand, Tràigh Bhalaigh, van op de wal van North Uist, die aldaar Cladach Bhalaigh heet. Het pad naar Vallay Island is ruim 3 kilometer lang, en bij vloed overstroomt het hele, mijlenbrede strand. De gehuchten rond het eiland zijn in het zuidwesten Griminis, en in het zuidoosten Malacleit met ten noorden daarvan het Ceathramh Meadhanach („Middenkwartier“) van het dorpje Solas. Op Vallay Island bevinden zich twee ruïnes van prehistorische nederzettingen, waarin stenen artefacten werden aangetroffen. In het noorden, aan de kaap Orasaigh, bevindt zich Teampull Orain, en aan de oostkust Teampull Mhuir, iets ten zuiden waarvan de resten van een versterkte toren staan; nog iets verder naar het noordoosten staat een steencirkel, aan de flanken van het hoogste punt van Vallay Island, de Cean Uachdarach, die 38 meter meet. Bij opkomst van het getij, wanneer het eiland van North Uist wordt afgesloten, loopt het water via het westen binnen op het strand, door een zeestraat die Caolas Bhalaigh heet. Vallay Island is thans onbewoond; in de 19de eeuw verbleef hier de schrijver Erskine Beveridge in zijn landhuis, dat nog steeds overeind staat. Men noemt het wel Taigh Bhalaigh („het Huis Bhalaigh“); door toedoen van leegstand en het gure, vochtige klimaat (althans 's winters) is het huis echter aanzienlijk in verval geraakt. Een huurder van de terreinen rond het landhuis gebruikt het eiland als kweekgrond voor citroenen.
Vallay Island

Vallay Island är en ö i Storbritannien. Den ligger i kommunen Yttre Hebriderna och riksdelen Skottland, i den nordvästra delen av landet, 800 km nordväst om huvudstaden London. Arean är 3,3 kvadratkilometer. Terrängen på Vallay Island är mycket platt. Öns högsta punkt är 30 meter över havet. Den sträcker sig 1,9 kilometer i nord-sydlig riktning, och 3,9 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Vallay Island.
Scotasay

Scotasay (en gaèlic escocès, Sgeotasaigh) és una illa localitzada en el grup de les Hèbrides Exteriors, a Escòcia. L'illa està situada a 1 km enfront de la costa est de l'illa de Harris. L'illa té una àrea de 49 hectàrees i una alçada màxima de 57 msnm. Actualment es troba deshabitada. Referències
Sgeotasaigh

Scotasay (Scottish Gaelic: Sgeotasaigh) is small island in the Outer Hebrides of Scotland. It lies 1 kilometre (0.6 miles) off the east coast of Harris and gives some shelter to the ferry port of Tarbert. There are two houses on the island, a wind turbine and a fresh water tank. The island had 15-20 inhabitants in the early 20th century but there are no records of any permanent inhabitation since then. References
Scotasay

Scotasay (en gaélico escocés, Sgeotasaigh) es una isla localizada en el grupo de las Hébridas Exteriores, en Escocia. La isla se encuentra ubicada a 1 km frente a la costa este de Harris y tiene 0,5 millas (0,8 km) de longitud norte a sur y aproximadamente 189 pies (57,6 m) en su punto más elevado.​ La isla tenía entre 15 y 20 habitantes a principios del siglo XX,​ pero desde entonces, no hay registros de viviendas permanentes. Referencias
Pladda

Pladda (Scottish Gaelic: Pladaigh) is an uninhabited island 1 km (0.62 mi) off the south coast of the Isle of Arran in the Firth of Clyde at grid reference NS027191, western Scotland. It is home to the automated Pladda Lighthouse. The island is privately owned, having been put up for sale by Arran Estate in 1990. The island was put on sale in 2022 for £350,000, and bought shortly after. Geography Pladda is a small, flat, teardrop-shaped island, 700 m (2,300 ft) long and rising to just 27 m (89 ft) above sea level. Unusually for such a small island, it has its own source of fresh water. Pladda shares its name with Pladda Island, a tiny islet situated in the Lynn of Lorne between Lismore and Ardmucknish Bay. Lighthouse Pladda Lighthouse and its ancillary buildings stand at the southern end of Pladda. Church There appears to have been a church or chapel on Pladda. John of Fordun and other chroniclers from 1400 to 1500 speak of the isle of St Blase of Pladda. Nothing now remains to mark its site, and its whereabouts are unknown. In popular culture Pladda and its lighthouse feature extensively in Peter Hill's 2003 book Stargazing: Memoirs of a Young Lighthouse Keeper. They were also filming locations for "Queen Victoria Syndrome", the first episode of season 5 of The Crown. References External links Northern Lighthouse Board site on the history of Pladda Lighthouse
Pladda

Pladda es una isla de Escocia, localizada en el Firth of Clyde, frente a la costa sur de Arran. La isla alberga un faro con el mismo nombre. Pladda es pequeña y plana, con menos de un kilómetro de largo. El punto más alto de la isla se eleva a tan sólo 27 m s. n. m. Inusualmente para una isla tan pequeña, Pladda posee su propia fuente de agua dulce. El faro El faro de Pladda data de 1790 y fue diseñado por Thomas Smith. Funciona de manera automatizada desde 1990. Enlaces externos Historia del faro de Pladda
Pladda

Pladda est une petite île écossaise, située dans le council area du North Ayrshire, et baignée par le Firth of Clyde, un bras de mer de la mer d'Irlande. L'île, qui est privée, a été mise en vente en 2022. Géographie L'île, orientée nord-sud et culminant à 22 mètres d'altitude, est en forme de poire et située au sud de l'île d'Arran à laquelle elle est séparée par le Sound of Pladda (en français détroit de Pladda). L'île est relativement plate et entourée de pentes qui plongent dans la mer en formant des Rivages caillouteux sauf au sud où des rochers émergent. Le phare Un phare est construit au Sud de l'île, à proximité d'un héliport, et une jetée se trouve dans la baie à l'Est de l'île. Le phare commence à fonctionner en octobre 1790 et est automatisé en 1990. Références Voir aussi Webographie (en) Ordnance survey - Données géographiques Portail de l’Écosse Portail des îles
Sandray

Sandray (en gaèlic escocès: Sanndraigh) és una illa localitzada en el grup de les Illes de Barra, en l'arxipèlag de les Hèbrides Exteriors, a Escòcia. Sandray està a mitja milla al sud de Vatersay, a l'est de Flodaigh, al nord-est de Lingeigh i Pabbay. Maol Domhnaigh / Muldoanich és el nord-est d'aquesta. El Carn Ghaltair amb 207 metres és l'alçada màxima de l'illa. Històricament, l'illa mai ha albergat una gran població, i actualment roman deshabitada des de 1934. L'illa és coneguda per la seva colònia d'aus marines. Referències
Sandray

Sandray (Scottish Gaelic: Sanndraigh) is one of the Bishop's Isles in the Outer Hebrides of Scotland. It never had a large population, and has been uninhabited since 1934. It is now known for its large seabird colony. Sandray is 3 miles (4.8 km) south of Barra and 1⁄2 mile (0.80 km) south of Vatersay, from which it is separated by the Sound of Sanday Scottish Gaelic: Caolas Shanndraigh. It is 1 mile (1.6 km) east of Flodaigh, 2+1⁄2 miles (4.0 km) north-east Pabaigh, and the same distance south-west of Muldoanich. There are three main peninsulas on the southern end of Sandray: Meanish (Scottish Gaelic: Meanais, Leehinish (Scottish Gaelic: Lìthinis), and Àird Pabbach. See also List of islands of Scotland References
Sandray

Sandray (en gaélico escocés: Sanndraigh) es una pequeña isla localizada en el grupo de las islas de Barra, en el archipiélago de las Hébridas Exteriores, en Escocia. Históricamente, la isla nunca ha albergado una gran población, y actualmente permanece deshabitada desde 1934. La isla es conocida por su colonia de aves marinas.
Сандрей

Сандрей (англ. Sandray) — остров в группе островов Барра, архипелаг Внешние Гебридские острова, северо-западная Шотландия. В прошлом остров был заселён, с 1934 года стал необитаемым. Сейчас он известен своей большой колонией морских птиц. Лежит в 5 километрах к югу от Барры. Сандрей находится в 800 метрах к югу от Ватерсея и к востоку от Флоддея, к северо-востоку от Лингея и Паббая. Остров Мулдоанич находится к северо-востоку от него. Площадь острова составляет 400 гектаров (4 км²). Самая высокая точка острова — Керн-Галтер (207 метров). Примечания
Sandray

Sandray är en ö i Storbritannien. Den ligger i kommunen Yttre Hebriderna och riksdelen Skottland, i den nordvästra delen av landet, 700 km nordväst om huvudstaden London. Arean är 5,1 kvadratkilometer. Terrängen på Sandray är lite kuperad. Öns högsta punkt är 200 meter över havet. Den sträcker sig 2,7 kilometer i nord-sydlig riktning, och 3,2 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Mealasta

Mealasta (en gaèlic escocès, Eilean Mhealastadh) és una illa localitzada en l'arxipèlag de les Hèbrides Exteriors, a Escòcia. L'illa està situada a aproximadament 900 m a l'oest de la costa de Lewis i a 6 km al sud de Brenish (Breanais). Ocupa una superfície de 124 hectàrees i la seva altitud màxima sobre el nivell del mar és de 77 metres, al cim del Cnoc Àrd. La costa est té una platja d'arena neta, mentre que la costa oest és rocosa. L'illa té una base de roca gneis, algunes de les quals contenen un color vermellós quars. Referències
Mealasta

Mealasta (schottisch-gälisch Eilean Mhealasta, auch Mealista oder Eilean Mhealastadh) ist eine schottische Insel der Äußeren Hebriden. Sie liegt in der gleichnamigen Council Area und war historisch Teil der traditionellen Grafschaft Ross-shire. Die heute unbewohnte Insel besaß einst eine ständige Bevölkerung, wovon auch die Ruinen von Shieling-Hütten nahe dem Nordufer zeugen. Geographie Mealasta liegt im Nordatlantik vor der Insel Lewis, von der sie durch einen mindestens 850 Meter breiten Sund getrennt ist. Sie liegt vor der nördlichen Einfahrt in den Loch Resort, welcher die Grenze zwischen Lewis und Harris, den beiden Teilen der Doppelinsel Lewis and Harris, markiert. Auf Lewis gegenüber befindet sich die Wüstung Mealista. Rund vier Kilometer südlich liegen die Insel Scarp und Fladday. Die maximal 1,6 Kilometer lange und 1,1 Kilometer breite Insel weist eine Fläche von 1,2 Quadratkilometern auf. Sie erhebt sich meist schroff aus dem Wasser und türmt sich zu einer maximalen Höhe von 77 Metern auf. Einzelnachweise Weblinks
Eilean Mhealasta

Eilean Mhealasta (Mealista Island) is an uninhabited island off the west coast of Lewis in the Outer Hebrides of Scotland. It takes its name from Mealista, a nearby township on Lewis. History Nearby Mealista had a shrine to St Catan, but it is not known if the island itself had a Culdee settlement. The ruins of old buildings of a previous community can still be seen. In 1823 the island was incorporated into a sheep farm. Thereafter no permanent inhabitants were recorded. A folk myth says that anyone born on Eilean Mhealasta will grow up to be an idiot. Haswell-Smith suggests that the landlords started this rumour to encourage residents to leave. In the 1861 census, it was recorded that some sailors from Rosehearty were camping there. In about 1785 a boat from Mealista carrying a cargo of timber took shelter from a gale at the southernmost point of the Pairc. Nothing more was heard of the crew and on Mealista they were given up as lost at sea. During the following summer, blankets were offered for sale at the annual market day at Stornoway. The blankets were recognised by an unusual identification mark and a confession of murder for the cargo of timber followed. The island is still used as sheep grazing. Geography and geology Eilean Mhealasta lies 1⁄2 mile (800 metres) from the west coast of Lewis, 3 miles (5 kilometres) south of Brenish (Breanais) and several miles north of Scarp. It is just over a kilometre long, and indented with a bay, Camas Leirageo in the west, which contains, Sgeir na Geòdha Ruaidh. The east coast has a clean sandy beach, while the west coast is rocky. The island is a bedrock of gneiss, some of which contains a reddish quartz. There are natural arches on the east coast. Notes and references
Mealasta Island

Mealasta Island är en ö i Storbritannien. Den ligger i kommunen Yttre Hebriderna och riksdelen Skottland, i den nordvästra delen av landet, 800 km nordväst om huvudstaden London. Arean är 1,24 kvadratkilometer. Terrängen på Mealasta Island är platt. Öns högsta punkt är 68 meter över havet. Den sträcker sig 1,9 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,4 kilometer i öst-västlig riktning. Trakten runt Mealasta Island består i huvudsak av gräsmarker. Kommentarer Källor
ФК Сейнт Мирън

ФК Сейнт Мирън (на английски: Saint Mirren Football Club) е шотландски професионален футболен отбор от град Пейзли, Северен Ланаркшър. Клубът е основан през 1877 г. и играе домакинските си мачове на Сейнт Мирън Парк, който разполага с капацитет от малко над 7937 места. Отборът се състезава в най-високото ниво на шотландския клубен футбол – шотландската Премиър лига. Получава името си в чест на свети Мирън. История Спортен клуб „Сейнт Мирън“ е основан в град Пейзли във втората половина на 19 век. В него влизат игачите по крикет, ръгби и футбол. Но с нарастващата популярност на футбола в края на 19 век „Сейнт Мирън“ отдават приоритет на футбола, и през 1877 година официално е сформиран като Футболен клуб „Сейнт Мирън“. Името си получават в чест на Свети Мирън, покровител на град Пейзли. Първоначално основни цветове са синия и червения. След първия си сезон цветовете са изменени на бяло и черно. Играчите на клуба оттогава играят с раирани черно-беи фланелки. Първият си мач „Сейнт Мирън“ провежда на 6 октомври 1877 година, побеждавайки отбора на „Джонстън Британия“ с 1:0. През 1881 година отборът достига до своя първи финала в „Купата Ренфрюшър“ (загубен с 1:3 от отбора на „Торнлибанк“). През 1883 година те печелят за пръв път този турнир (3:1 срещу „Торнлибанк“). Успехи Шотландска премиър лига: 5-о място (5): 1967/68, 1976/77, 1999/2000, 2005/06, 2017/18 Купа на Шотландия: Носител (3): 1925/26, 1958/59, 1986/87 Финалист (3): 1907/08, 1955/56, 1961/62 Купа на Лигата: Носител (1): 2012/13 Финалист (3): 1955/56, 2009/10 Първа дивизия: Шампион (4): 1967/68, 1976/77, 1999/2000, 2005/06 Купа на предизвикателството: Носител (1): 2005 Купа на Ренфрюшър: Носител (55): 1882 – 83, 1883 – 84, 1887 – 88, 1890 – 91, 1893 – 94, 1896 – 97, 1897 – 98, 1903 – 04, 1909 – 10, 1910 – 11, 1923 – 24, 1924 – 25, 1925 – 26, 1927 – 28, 1928 – 29, 1929 – 30, 1931 – 32, 1932 – 33, 1933 – 34, 1935 – 36, 1937 – 38, 1940 – 41, 1943 – 44, 1945 – 46, 1946 – 47, 1947 – 48, 1949 – 50, 1958 – 59, 1959 – 60, 1960 – 61, 1962 – 63, 1966 – 67, 1973 – 74, 1976 – 77, 1978 – 79, 1979 – 80, 1982 – 83, 1983 – 84, 1984 – 85, 1985 – 86, 1987 – 88, 1989 – 90, 1997 – 98, 1998 – 99, 1999 – 00, 2000 – 01, 2001 – 02, 2006 – 07, 2007 – 08, 2008 – 09, 2009 – 10, 2010 – 11, 2011 – 12, 2012 – 13, 2014 – 15 Купа на победата: Носител (1): 1919 Англо-шотландска купа: Носител (1): 1979/80 Лятна купа: Носител (1): 1943 Турнир на поканените Епсън: Носител (1): 1986/87 Купа на победителите на Барселона: Носител (1): 1922 Известни футболисти Сергей Балтача Виктор Муньос Били Томсън Хю Мъри Пол Ламбрет Източници Външни препратки Официален сайт 'История' на Сейнт Мирън Сейнт Мирън архив Сейнт Мирън в BBC
Saint Mirren Football Club

El Saint Mirren Football Club és un club escocès de futbol de la ciutat de Paisley, Renfrewshire. Història El club fou creat com un club de classe alta que practicava entre altres esports el criquet i el rugbi. L'any 1877 va incloure el futbol entre les seves seccions. El seu nom fa referència a Saint Mirin, fundador d'una església a l'abadia de Paisley i patró de la ciutat. L'any 1922, el St. Mirren fou l'equip convidat per la inauguració del camp de Les Corts del FC Barcelona. Palmarès Scottish First Division: 1967/68¹ 1976/77, 1999/2000, 2005/06, 2017/18 Copa escocesa de futbol: 1926, 1959, 1987 Copa de la Lliga escocesa de futbol: 2013 Scottish Challenge Cup: 2005 Renfrewshire Cup: 1882/1883, 1883/1884, 1887/1888, 1890/1891, 1893/1894, 1896/1897, 1897/1898, 1903/1904, 1909/1910, 1910/1911, 1923/1924, 1924/1925, 1925/1926, 1927/1928, 1928/1929, 1929/1930, 1931/1932, 1932/1933, 1933/1934, 1935/1936, 1937/1938, 1940/1941, 1943/1944, 1945/1946, 1946/1947, 1947/1948, 1949/1950, 1958/1959, 1959/1960, 1960/1961, 1962/1963, 1966/1967, 1973/1974, 1976/1977, 1978/1979, 1979/1980, 1982/1983, 1983/1984, 1984/1985, 1985/1986, 1987/1988, 1989/1990, 1997/1998, 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001, 2001/2002, 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013 Victory Cup: 1919 Copa Anglo-escocesa: 1979/80 Summer Cup: 1943 Epson Invitational Tournament: 1986/87 ¹L'antiga segona divisió Futbolistes destacats Entrenadors Enllaços externs Web oficial Arxivat 2006-08-27 a Wayback Machine. Base de dades històrica Web no oficial Mirren Mad St Mirren a la BBC
St. Mirren FC

St. Mirren FC (St. Mirren Football Club) je klub skotské Scottish Premiership, sídlící ve městě Paisley. St. Mirren FC patří k předním klubům Skotska. Klub byl založen roku 1877. Hřištěm klubu je St. Mirren Park s kapacitou 10 800 diváků. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu St Mirren FC na Wikimedia Commons
St. Mirren FC

Saint Mirren Football Club (normalt bare kendt som St. Mirren F.C. eller bare St. Mirren) er en skotsk fodboldklub fra byen Paisley. Klubben spiller i landets bedste liga, den skotske Premier League, og har hjemmebane på St. Mirren Park. Klubben blev grundlagt i 1877, og har siden da vundet tre skotske pokaltitler, men endnu ingen mesterskaber. Titler Skotske Pokalturnering (3): 1926, 1959 og 1987 Historiske slutplaceringer Noter Eksterne henvisninger Klubbens officielle hjemmeside Arkiveret 15. marts 2009 hos Wayback Machine
St Mirren Football Club

Le St Mirren Football Club est un club écossais de football professionnel basé à Paisley, dans le Renfrewshire. Le club fait partie des dix fondateurs de la Scottish Football League et du premier championnat d'Écosse en 1890. Il fait aussi partie des cinq clubs parmi ces dix à encore exister aujourd'hui. Il évolue actuellement dans le Scottish Premiership. St Mirren a remporté trois fois la coupe d'Écosse en 1926, 1959 et 1987. Le club remporte sa première coupe de la Ligue en 2013 après sa victoire 3-2 contre Heart of Midlothian. En 2025, le club remporte sa deuxième coupe de la Ligue face au Celtic 3-1. Historique 1877 : fondation du club 1890 : première participation au championnat de première division (saison 1890-1891) 1894-1895 : participation à la Renfrewshire League 1898-1902 : participation à la Glasgow and West of Scotland League 1980 : première participation à une Coupe d'Europe (C3, saison 1980/81) 2009 : départ de leur ancien stade, le Love Street et installation au St Mirren Park À l'issue de la saison 2017-2018, le club est promu en Scottish Premiership Bilan sportif Palmarès Bilan européen Note : dans les résultats ci-dessous, le score du club est toujours donné en premier. Légende Joueurs et personnalités du club Entraîneurs Le tableau suivant présente la liste des entraîneurs du club depuis 1877. Effectif Hall of Fame St Mirren a inauguré son Hall of Fame en 2004. Sont répertoriés en tant que membres: Notes Références Liens externes (en) Site officiel Ressources relatives au sport : Eu-football FBref Scorebar Transfermarkt UEFA Ressource relative à l'audiovisuel : IMDb Portail du football Portail de l’Écosse
St. Mirren FC

A St. Mirren FC egy skót labdarúgócsapat Paisleyben. A klubot 1877-ben alapították. Háromszoros kupagyőztes (1926, 1959, 1987). Európai kupasorozatokban ezidáig négy alkalommal voltak jelen. A KEK 1987–88-as és az UEFA-kupa 1980–81-es, 1983–84-es és 1985–86-os idényében. Hazai mérkőzéseiknek 2009-től a 8 023 férőhelyes (mind ülőhely) St. Mirren Park ad otthont. A korábbi 115 évben a Love Street volt az otthonuk. Sikerek Skót másodosztály 1. hely (5): 1967/68, 1995/96, 1976/77, 1999/2000, 2005/06 Skót kupa 1. hely (3): 1926, 1959, 1987 Skót ligakupa 1. hely (2): 2013, 2025 2. hely (2): 1956, 2010 Renfrewshire kupa 1. hely (53): 1882–83, 1883–84, 1887–88, 1890–91, 1893–94, 1896–97, 1897–98, 1903–04, 1909–10, 1910–11, 1923–24, 1924–25, 1925–26, 1927–28, 1928–29, 1929–30, 1931–32, 1932–33, 1933–34, 1935–36, 1937–38, 1940–41, 1943–44, 1945–46, 1946–47, 1947–48, 1949–50, 1958–59, 1959–60, 1960–61, 1962–63, 1966–67, 1973–74, 1976–77, 1978–79, 1979–80, 1982–83, 1983–84, 1984–85, 1985–86, 1987–88, 1989–90, 1997–98, 1998–99, 1999–2000, 2000–01, 2001–02, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2011–12 Klubrekordok Legnagyobb arányú győzelem: 15–0 a Glasgow University ellen, 1960. január 30. Legmagasabb hazai nézőszám tétmeccsen: 47 438, a Celtic ellen, 1949. augusztus 20. Legtöbb európai kupameccsel rendelkező játékos: Campbell Money (8 alkalom) 1985–1988. Legtöbb válogatottsággal rendelkező játékos: Iain Munro és Billy Thomson (Skócia), (7 alkalom) Legtöbb válogatottsággal rendelkező külföldi játékos: Mo Camara (Guinea), (79 alkalom) Legtöbb alkalommal pályára lépő játékos: Hugh Murray, 438, (497 mérkőzésen) 1997– Legtöbb gólt szerző játékos: David McCrae, 221, (1923–1934) Legdrágábban vett játékos: Thomas Stickroth, 400 000 font, Bayer Uerdingen, 1990. március. Legdrágábban eladott játékos: Ian Ferguson, 850 000 font, Rangers, 1988. február. Európai kupákban való szereplés Jelenlegi keret 2026. február 2-i állapotoknak megfelelően. Külső hivatkozások Hivatalos weboldal (angolul) Információk a BBC honlapján (angolul)