NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Elmskov

Elmskov (på tysk Elmholz) er et omtrent 79 ha stor skovområde beliggende midtvejs mellem landsbyerne Stenderup og Isted i Lusangel i det centrale Sydslesvig. I administrativ henseende hører skoven under Siversted i Slesvig-Flensborg kreds i den nordtyske delstat Slesvig-Holsten. Historisk-topografisk ligger skoven tæt på grænsen mellem Ugle og Strukstrup Herred. Den lille øst for skoven beliggende bebyggelse ved samme navn hører allerede under Klapholt Kommune (Havetoft Sogn, Strukstrup Herred). I den danske tid hørte Elmskov med Vesterskov og Plantekobbel med et areal af i det hele 238 tdr land under Stenderup Skovfogderi i Flensborg Amt. Som statsskov drives Elmskov nu af delstatens skovstyrelse. Skoven består overvejende af bøg, eg, rødgran og lærk. Der er fritstående bestande af dådyr og rådyr. I skovens sydlige del er der en dansk jagtsten fra 1801 med indskrift og krone. Skoven er omgivet af bebyggelserne Popskov el. Popholt, Stenderupmark (Stenderupfeld), Elmskov, Lamskær (Lammerskjer), Smøl (Schmöhl) og Helligbæk. Syd og sydøst for skoven strækker sig Helligbækken, hvor ifølge folkesagnet Harald Blåtand blev døbt omkring år 960, hvorom Poppostenen minder. Elmskov er første gang nævnt 1779. stednavnet henføres til elmetræer. Noter
Lindånæsbroen

Lindånæsbroen (tysk Lindaunisbrücke) er en kombineret vej- og jernbaneklapbro ved Lindånæs og Stubbe, der forbinder halvøen Angel med Svans i det østlige Sydslesvig. I administrativ henseende forbinder broen kommunerne Borne (i Slesvig-Flensborg kreds) og Risby (i Rendsborg-Egernførde kreds) i den nordtyske delstat Slesvig-Holsten. Broen ejes af Deutsche Bahn, den er en af de fire overgangsmuligheder over Slien. Mod nord fortsætter broen et stykke som vej- og banedæmning gennem Lindå Nor. Den nuværende stålbro blev indviet i juli 1927. Forgængeren var en svingbro fra 1881. Den nuværende cirka 120 meter lange stålkonstruktion hviler på fire store betonsøjler og består af kun et spor, og når toget skal over, må andre trafikanter vente. Klapbroen åbnes hver time for gennemsejling. I 1997 blev kædetrækket der hævede broklappen udskiftet med hydraulisk styring. Broen har været fredet siden 1997. En ny tosporet bro med adskilt fodgænger- og cykelsti lidt øst for den gamle ventes færdig i 2023. Ekstern henvisning Noter
Lindaunis Bridge

The Lindaunis Bridge (Danish: Lindånæsbroen) is a bascule bridge crossing the Schlei, an inlet of the Baltic Sea in Schleswig-Holstein, at one of its narrowest parts. The bridge thereby connects the Schwansen and Angeln regions. The steel bridge, that has been declared a monument in 1997, opened to traffic on 17 July 1927. The bridge is special in the sense that it is used both by the hourly local train travelling along the Kiel-Flensburg railway, and by car traffic. The bridge opens at most once every hour for ships. History The predecessor of the current bridge was built in 1881 and replaced in 1927 because the passage was not wide enough. The bridge consisted of two bowstring arch truss superstructures with a symmetric swing span in the middle. Replacement for the bridge Due to frequent defects and because of the bridge is undersized for the increasing traffic it will be replaced by a new bridge. It will be also a bascule bridge with tracks on the road but there will be two lanes with a separate pedestrian and cycle track. External links "Lindaunisbrücke". brueckenweb.de (in German). References
Lindaunisbrug

De Lindaunisbrug is een basculebrug over de Schlei, een fjord in Sleeswijk-Holstein, waar deze op zijn smalst is, in de gemeente Boren. De brug vormt een verbinding tussen de regio Schwansen ten zuiden van de Schlei, en Angelen ten noorden ervan. De stalen brug, een monument sinds 1997, werd geopend op 17 juli 1927. De brug is bijzonder, omdat spoor- en wegverkeer één baan delen. Een keer per uur per richting rijdt er een trein over de spoorlijn Kiel-Flensburg. Daarnaast is de brug maximaal eens per uur open voor scheepvaartverkeer. Sinds 1 november 2021 is de brug gesloten voor treinen en vrachtwagens. Vanaf 3 maart 2023 is de brug gesloten geweest voor alle verkeer, maar sinds 2024 is deze weer open voor voetgangers en fietsers. Treinen eindigen bij tijdelijke haltes aan beide zijden van de brug. Sinds 2020 zijn er voorbereidende werkzaamheden voor een nieuwe brug die ernaast wordt gebouwd, maar deze veroorzaakten schade aan de oude brug. Daarom werd de nieuwbouw onderbroken om de oude brug te herstellen, maar daarbij werd in 2023 nieuwe schade ontdekt. De oorspronkelijke datum waarop de nieuwe brug klaar zou zijn was 2023, maar anno 2025 hoopt men op 2027. Externe links Lindaunisbrücke - Brückenweb.de Lindaunisbrücke: Bau einer Traveklappbrücke - Eckhard Schmidt (Kappeln/Schlei) Foto-Chroniken
Isted Sø

Isted Sø (dansk) eller Idstedter See (tysk) er en sø i det sydvestlige Angel i Sydslesvig beliggende sydøst for landsbyen Isted. Søen har en dybde på 120-180 m meter og dækker et areal på 35 ha. Den har en udstrækning på 800 m og har tilløb af den fra Stolk kommende Strukkær Å i nord og afløb af Grydebæk i syd. Ved søen findes sivbælter og mod øst en lille bøgeskov. Den vestlige bred er dækket af enge med pilebuske. Ved den nordlige og østlige bred er der en lille sti med et badested Der er flere skovområder i omegnen såsom Grydeskov mod syd og Karnbjerg og Isted Skov mod sydvest. Øst for Isted Sø ligger Lyngmose. I administrativ henseende hører søen under Isted Kommune i Slesvig-Flensborg kreds i den nordtyske delstat Slesvig-Holsten. I den danske tid hørte søen under Skovby Sogn i Strukstrup Herred (Gottorp Amt). Noter
Idstedter See

Der Idstedter See (dänisch: Isted Sø) ist ein 38 ha großer See im Kreis Schleswig-Flensburg im nördlichen Schleswig-Holstein. Er liegt südöstlich der namensgebenden Ortschaft Idstedt und nahe des benachbarten Langsees im südwestlichen Angeln in Südschleswig. Der See hat eine maximale Ausdehnung von 800 m und eine Tiefe von maximal 2,54 m. Unterhalb Idstedts mündet die Strukkerau (Strukkær Å) ein, aus dem See selbst führt die Grüdau (Grydebæk) über einen etwa 900 m langen Abfluss Wasser aus dem Idstedter See dem Langsee zu. Bei dem See handelt es sich um ein früheres dänisch-königliches Pachtgewässer, 1874 wurde er in die Gemeinde Idstedt eingegliedert. In der dänischen Zeit bis 1864 lag der See im Kirchspiel Michaelis in der Struxdorfharde (Gottorf Amt). Die Wasserfläche hat im Laufe der Jahre durch Verschilffung und Verlandung abgenommen. Die Uferlinie wird durch Schilfgürtel gesäumt, nördlich des Sees befindet sich ein schmaler Erlenbruch, im Osten ein kleiner Buchenwald. Zwischen Istedter See und Langsee erstreckt sich das Grüder Holz (Grydeskov). Am nördlichen Ufer befindet sich eine Badestelle. Literatur Berthold Hamer: Topographie der Landschaft Angeln, Bd. 1, Husum 1994, S. 356 Siehe auch Itzstedter See, Gemeinde Nahe, Kreis Bad Segeberg
Gereby Skov

Gereby Skov (på dansk også Karlsborg Skov, på tysk Karlsburger Holz, Gerebyer Holz og Gerebyholz) er et omtrent 186 ha stor skovområde i det østlige Sydslesvig beliggende syd for Slien og øst for landsbyen Vindemark på halvøen Svansø. I administrativ henseende hører skoven under kommunerne Tumby, Thorpe og Vindemark. Hovedparten hører under Tumby. I den danske tid hørte skoven under Siseby Sogn i Risby Herred (senere Egernfjord Herred). Skovens sydøstlige del kaldes Borshoved (Borshorn) eller Grønholt Skov. Skoven ejes i dag af godset Grønholt. Skovens navn henføres til landsbyen Gereby, som på tysk blev senere til Karlsborg gods. Skoven er den største lukkede løvskov på halvøen Svansø med primært bøg- og eg-træer og lidt avnbøgskov. Skoven er udpeget som habitatområde under det fælleseuropæiske Natura 2000-projekt. Svansbækken / Sortebækken har sit udspring ved Gereby Skov. Noter
Karlsburger Holz (Schleswig)

Das Karlsburger Holz (auch Karlsburger Gehölz, Gerebyer Holz u. Gerebyholz, dänisch Karlsborg Skov u. Gereby Skov) ist ein 186 ha großes zwischen den Gemeinden Dörphof, Thumby und Winnemark auf der Halbinsel Schwansen im Nordosten Schleswig-Holsteins (Südschleswig) gelegenes Waldgebiet. Der größte Teil untersteht der Gemeinde Thumby. Der Name des Waldes leitet sich von der Siedlung und dem Gut Karlsburg bzw. Gereby ab. Heute ist das Gehölz im Besitz des Gutes Grünholz. Geografisch ist das Gebiet nur wenige km zwischen Schlei und der Ostseeküste in einem ansonsten stark landwirtschaftlichen Umfeld eingebettet. Bei dem Gehölz handelt es sich um einen naturnahen Laubwald und zugleich um den größten, geschlossenen Laubwaldbestand im Naturraum Schwansen mit naturnahen Buchen- sowie Eichen- und kleinflächig Eichen-Hainbuchenwäldern in unterschiedlichen Altersphasen und Entwicklungsstufen auf schwach bewegter weichseleiszeitlicher Grundmoräne. Es bestehen mehrere Wander- und Reitwege. Das Karsburger Holz ist als FFH-Gebiet 1425-301 ausgewiesen. Einzelnachweise
Lebebensee

Der Lebebensee ist ein kleiner Natursee im Norden der Gemeinde Eutin im schleswig-holsteinischen Kreis Ostholstein. Name Der Name stammt vom altpolabischen *L'ūbovo (jezero) mit der Bedeutung „(See) des L'ub“ ab. Topographie Der verhältnismäßig gleichförmige See auf einer Höhe von 27 m ü. NN hat einen Durchmesser von bis zu 175 m und einen sich daraus ergebenen Flächeninhalt von 2,1 Hektarn sowie eine Uferlänge von 578 m. Geographie Der See liegt zwischen dem Ukleisee im Westen und dem Nücheler See im Norden, wobei ihn der Nücheler Graben auf dem Weg vom gleichnamigen See zum Ukleisee hin durchfließt, womit dieser Graben den Zu- und Abfluss des Lebebensees darstellt. Der See gliedert sich in die Holsteinische Schweiz mit der für sie typischen Moränenlandschaft ein, in der auch die nächstgelegenen Ortschaften Nüchel und Sagau liegen, die zu den Eutinern Nachbargemeinden Malente und Kasseedorf gehören. Ufer Das Ufer ist durchgehend bewachsen und geht damit direkt in den durch Laubbäume dominierten Mischwald, der an das Ufer grenzt, über. Der Lebebensee verfügt nicht über eine Zuwegung z. B. durch Wanderwege, wodurch die Uferbereiche noch heute einen naturnahen sumpf-ähnlichen Charakter haben und eine Nutzung z. B. durch Wassersportler nicht möglich ist. Aber auch die sich in direkter Nähe befindenden erschlossenen Seen wie der Uklei-, der Keller- und der Nücheler See, die allesamt größer sind als der Lebebensee und damit in vielerlei Hinsicht eine bessere Alternative für die verschiedensten Nutzungsmöglichkeiten darstellen, sorgen für die Unberührtheit dieses Sees. Einzelnachweise
Lindå Nor

Lindå Nor (dansk) elller Lindauer Noor (tysk) er et nor beliggende ved Sliens nordlige bred ved landsbyen Lindå-Mølleskov i det sydlige Angel i Sydslesvig. Administrativt hører noret under Borne kommune i den nordtyske delstat Slesvig-Holsten, i den danske tid under Borne Sogn i Slis Herred (Gottorp Amt, Slesvig/Sønderjylland). Lindå Nor er omtrent 2 km langt og op til 400 m bredt. Det er adskilt fra Slien ved de to halvøer Lille Næs (ty. Kleines Nis, i sydvest) og Store Næs (Großes Nis, i nordøst) med stranden Skrædderhage (Schneiderhaken). Norets åbning mellem de to landtunger er op til 200 m bred. Her findes en lille lystbådehavn og en campingplads. Ved foden af Store Næs ligger landsbyen Lindånæs, som har givet navn til Lindånæsbroen, som fører fra Store Næs over til Stubbe på Sli-fjordens modsatte side. Nordvest for Store Næs fortsætter broen som vej- og banedæmning, som deler noret i to halvdele. Norets bredder er dækket af våde græsarealer og strandenge. I nord grænser noret op til skoven Hegnskov (Hegnholt) med op til 10 m højer skråninger. Ved Lindå-Mølleskov og ved Skrædderhage på Lille Næs findes små badesteder. Tæt ved Lindå gods munder Lindåen ud i noret. Litteratur / Kilde Berthold Hamer: Topographie der Landschaft Angeln, 2. bind, Husum 1995, s. 24 Eksterne henvisninger
Holstentor

L'Holstentor o la Porta Holsten és la porta de la ciutat construïda en maó d'estil gòtic. És l'única que encara existeix en aquest costat del Burgtor i a la part medieval de la fortificació de Lübeck, Slesvig-Holstein a Alemanya. Consisteix en una entrada en arc amb dues torres rodones que la flanquegen. És considerat un senyal d'identitat de Lübeck. Juntament amb l'Altstadt de Lübeck formen part del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des de l'any 1987. Referències
Holštýnská brána

Holštýnská brána (dolnoněmecky a německy Holstentor) je městská brána tvořící západní hranici historického centra hanzovního města Lübeck. Stavba postavená ve stylu cihlové gotiky byla postavena v roce 1464. Je jedním z pozůstatků středověkého městského opevnění Lübecku a jednou ze dvou dochovaných městských bran (druhou je Burgtor). Brána je známá pro své typické kruhové věže a klenutý vchod a je považován za symbol města. Spolu s historickým centrem města (Altstadt) Lübecku je od roku 1987 na seznamu světového dědictví UNESCO. Popis Holštýnská brána se skládá z jižní a severní věže a centrální budovy. Má čtyři patra, v přízemí centrálního budovy se pak nachází samotný průchod branou. Dvě věže a centrální blok působí při pohledu z města jako jedna stavba, zatímco z druhé strany lze tyto tři celky jednoznačně odlišit. Na vnější straně tvoří obě věže půlkruhové výstupky, které v nejširším místě sahají až 3,5 metru před fasádu centrální stavby. Věže mají kónické střechy, centrální blok má fronton. Průjezd míval na vnější straně dvě padací mříže, které se ovšem nedochovaly. Současná padací mříž byla na své místo nainstalována až v roce 1934 a neodpovídá původní mříži. V bráně se původně nacházel tzv. varhanní mechanismus, kdy se železné tyče spouštěly jednotlivě, nikoliv jako celek. To umožňovalo spustit všechny tyče mříže kromě několika a tím umožnit průchod vlastním vojákům, nebo zúžením průjezdu s minimálním úsilím zabránit vniknutí nepřátelské jízdy nebo bojových vozů. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Holstentor na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Holštýnská brána na Wikimedia Commons
Holstentor

Holstentor er en byport i Lübeck. Porten blev bygget i 1478 efter inspiration fra byporte i Flandern. Holstentor bærer den latinske indskrift Concordia domi foris pax (enighed hjemme, fred ude). I porten befinder sig i dag det nyhistoriske museum. Se også Burgtor - en anden byport fra middelalderen Eksterne henvisninger Holstentor Informationen (dansk) Lübeck Informationen Arkiveret 29. april 2006 hos Wayback Machine (dansk)
Holstentor

Vrata Holsten (njemački: Holstein Tor, kasnije poznata kao Holstentor) su gradska vrata na zapadnom ulazu u stari dio hanzeatskog grada Lübecka. Ova gotička konstrukcija od opeke je jedna od starina srednjovjekovnih utvrda i jedina gradska vrata, osim vrata same citadele (Burgtor). Zbog svojih okruglih tornjeva i lučnog portala postala su poznata kao simbol ovog njemačkog grada, i zajedno sa starim središtem grada (tzv. Altstadt) Lübecka dospjela su na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi 1987. god. Povijest Holstentor je izgrađen 1478. god., i izvorno su bila jedna od četiri ulaza u grad: Vrata citadele (Burgtor) na sjeveru, Vrata mlina na jugu, Holstentor na zapadu i manje utvrdbena Hüxter vrata koja su vodila prema branama na rijeci Wakenitz. Detaljno su obnovljena 1871. god., a 1933. – 34. Nacistička vlada su od njih napravila muzej germanske povijesti (kako su je nacisti vidjeli), tzv. Dvoranu časti i slave. U tu svrhu su betonom osigurali njene tornjeve i, bez obzira na povijesni izgled, spojili četvrte katove. Tijekom obnove 2005. i 2006. god., koja je koštala oko milijun eura, s građevine je netko ukrao posljednju svastiku koja se nalazila na javnoj građevini u Njemačkoj. Danas na njenom mjestu stoji plaketa koja obilježava obnovu Holstntora i njegovo ponovno otvaranje 2. prosinca 2006. god. Danas se u Holstentoru nalazi gradski muzej s prekrasnim drvenim modelima hanzeatskih brodova i multimedijalnim prikazima povijesti Hanze; muzej je od 2006. god. pod upravom Kulturne fundacije hanzeatskog grada Lübecka. Odlike Vrata Holsten se sastoje od južnog i sjevernog tornja i središnje zgrade koja ima četiri kata, s tim da je prizemlje zapravo prolaz. Zapadna strana vrata (izvan grada) se nazivaju “poljskom stranom”, dok se ona istočna nazivaju “gradskom stranom”. Tornjevi sa središnjom zgradom iz grada izgledaju kao jedinstvena konstrukcija, dok s druge, poljske strane, izgledaju kao jasno odvojene zgrade. Tako tornjevi tvore polukružne osnove koje na najširem opsegu izlaze iz osnove oko 3,5 metra. Tornjevi imaju kupaste krovove, a središnji blok ima fronton s tornjićima. S unutarnje strane Holstentor je bogato ukrašen lučnim prozorima, dok su s vanjske, zbog fortifikacijske uloge, oni rjeđi i kombinirani s obrambenim otvorima za topništvo. Razlika postoji i u debljini zidova koji su s vanjske strane oko 3,5, a s unutarnje strane oko 1 metar, što se može objasniti graditeljskom potrebom da ih naprave ranjivim iz grada u slučaju da ih neprijatelj osvoji. Holstentor je ukrašen frizom ukrasne opeke koja obilazi oko cijelih vrata, a svaka pojedinačna je ukrašena s tri različita motiva. Središnja zgrada je ukrašena s tri kvadratna stubića s vanjske strane i tri kružna s unutarnje strane koja završavaju s kupolastim krovićem koji su kopirani po uzoru na krovove tornjeva gradske katedrale. Vanjske poveznice Animirana povijest Holstentora i Lübecka. Muzejski tekst na službenoj stranici grada Lübecka Arhivirana inačica izvorne stranice od 11. prosinca 2006. (Wayback Machine) (njem.)
Holstentor

De Holstentor is een van de twee overgebleven toegangspoorten tot de Duitse hanzestad Lübeck. Dit laat-gotische bouwwerk bestaat uit twee torens met een toegangspoort ertussen en werd in de 15e eeuw gebouwd. Het is een voorbeeld van de Noord-Europese baksteengotiek. In de loop van de eeuwen is de toren 50 cm weggezakt en moest een aantal keren gerestaureerd worden om te voorkomen dat deze volledig in zou storten. Tegenwoordig is de poort een museum. Sinds 1987 staat de poort op de Werelderfgoedlijst van UNESCO.
Хольстентор

Хольстентор, Хольштентор, Холстентор (нем. Holstentor [Хольстентор] [ˈhɔlˌstentoːʁ] — «Голштейнские ворота») — средневековые городские ворота Любека в северо-западной стороне внутреннего города, получили название по исторической местности Голштиния, в которую ведёт дорога, проходящая через ворота. Памятник северо-европейского архитектурного стиля «кирпичная готика». Исторический символ города, Ганзы и архитектурного ландшафта всей Северной Германии. Объект Всемирного культурного наследия ЮНЕСКО. Ворота входили в систему крепостных городских укреплений Любека — крупнейшего центра Ганзы. До сноса крепости в 1864 году весь комплекс ворот представлял собой каскад из четырёх, расположенных одно за другим, самостоятельных оборонительных сооружений (см. рисунок 1700 года). Ворота являлись центральным звеном в системе опоясывавших историческое ядро Любека по обоим берегам рек Траве и Вакениц стен, башен, земляных валов, капониров и каналов, в северо-западной части крепости, наиболее уязвимой для нападений со стороны голштинских герцогств и Датского королевства. Сохранившиеся на сегодня Голштинские ворота состоят из двух башен, северной и южной, и соединяющего их центрального пролёта. Башни сложены из ярусов красного и чёрного глазурованного кирпича, окна представляют собой бойницы. Первый этаж в центральной части ворот отсутствует, так как тут находится проход через ворота. Строение имеет пять этажей, первый этаж соединяет башни между собой. С внутренней (городской) стороны башни выглядят как единое целое, а с внешней (полевой) стороны они выступают, и расстояние между ними достигает 3,5 м. Башни примечательны своими конусообразными крышами, а средний пролёт украшен фронтоном. С 1950 года в Голштинских воротах размещается музей истории города. Площадь-парк перед воротами иногда используется городскими властями для проведения культурных или зрелищных представлений, концертов. Ворота остаются всегда открытыми для прохожих. Средневековая надпись золотыми буквами на фронтоне с внешней стороны ворот гласит: «Concordia Domi Foris Pax» (с лат. — «Согласие внутри, снаружи мир»). Примечания Литература Маркина Л. Г., Муравлёва Е. Н., Муравлёва Н. В. HOLSTENTOR ХОЛЬСТЕНТОР // Культура Германии: лингвострановедческий словарь: свыше 5000 единиц / под общ. ред. Н. В. Муравлёвой. — М.: АСТ, 2006. — С. 448. — 1181 с. — ISBN 5-17-038383-5. Jonas Geist: Versuch, das Holstentor zu Lübeck im Geiste etwas anzuheben. Wagenbach, Berlin 1976, ISBN 3-8031-2012-8 Wulf Schadendorf: Das Holstentor. Weiland, Lübeck 1977, 1985, ISBN 3-87890-023-6 Heinz-Joachim Draeger: Lübeck anschaulich — Geschichte erleben in einer alten Stadt. Convent, Hamburg 2003, ISBN 3-934613-48-9 Ссылки Deutsche Welle: Голштинские ворота в Любеке — немецкий вариант Пизанской башни
Holstentor

Holstentor är en av Lübecks kvarvarande medeltida stadsportar, färdigställd 1478. Byggnadsverket består av två torn förbundna med en valvbågsport mellan dem. Huvudporten uppfördes av stadsbyggmästaren Hinrich Helmsted 1464–1478. En främre port uppfördes 1585 för att stärka försvaret av stadens västsida. Den togs senare bort. Holstentor inrymmer sedan 1950 ett stadsmuseum. Källor Noter
Гольстентор

Гольстентор (нім. Holstentor, укр. Гольстинські ворота) — західна міська брама Любека, символ міста, Ганзи, та всієї північної Німеччини, пам'ятник середньовічної архітектури, світова спадщина ЮНЕСКО. Історія Гольстинські ворота були збудовані в 1464—1478 роках головним архітектором любекської міськради Гінріхом Гельмштеде (Hinrich Helmstede) в ході реконструкції та модернізації укріплень міської фортеці. Ворота розташовані на південно-західній «данській» дорозі старого міста і, починаючи з середньовіччя, були складовою частиною оборонного комплексу любекської міської фортеці. Вони мали функцію як митниці, так і захисту на випадок війни (з Данією), які не раз траплялися протягом історії міста. В наш час вони вважаються найвідомішими міськими воротами Німеччини після Бранденбурзьких воріт у Берліні. В приміщеннях обох башт і в підземеллі воріт влаштований філіал міського історичного музею. Назва Назва походить від данської та ниж.-нім. Holtsaten, Holtseten, Holsten, (Land der Holseten — земля «Голсетів» лат. Holcetae, назва саксонського племені згаданого Адамом Бременським, яке мешкало на північному березі Ельби); а не від назви провінції Гольштайн, як часто помилково вважають. Архітектура Ворота зведені в пізньоготичному стилі в період між Середньовіччям і Ренесансом. Вони є лише залишком фортифікаційної споруди, що складалась з чотирьох брам, які стояли одна за іншою (див. малюнок 1700 року), подвійного муру, земельних валів з каналом, та ще кількох башт та воріт. Ворота є самостійною маленькою фортецею з бійницями та товстими стінами з червоної цегли. Будівля утворена двома могутніми вежами діаметром приблизно 12,5 м кожна. У воротах-фортеці було встановлено 30 гармат, з яких не зробили жодного пострілу. Фронтон воріт прикрашає напис золотими літерами: Галерея Примітки
Obereiderseen

Die drei Obereiderseen Schirnauer See, Borgstedter See und Audorfer See liegen nordöstlich der Städte Rendsburg und Büdelsdorf und werden von der Eider durchflossen. In den Bau des Schleswig-Holsteinischen Kanals und später des Nord-Ostsee-Kanals wurden sie einbezogen. Aktuell durchfließt der Nord-Ostsee-Kanal den Schirnauer See und den Audorfer See an deren südöstlichem Rand. Der ursprünglich ebenfalls vom Kanal durchflossene Borgstedter See erwies sich für die Kanalschifffahrt an seinem westlichen Ausgang als zu schmal, darum wird der ganze See auch in manchen Quellen als Borgstedter Enge bezeichnet. Beim Kanalausbau von 1907 bis 1914 wurden der Schirnauer See und der Audorfer See mit einem Durchstich unter Umgehung des Borgstedter Sees direkt verbunden, wobei die Rader Insel entstand. Einzelnachweise