NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Danevirke

El Danevirke (ortografia danesa moderna: Dannevirke; en nòrdic antic:Danavirki, en alemany; Danewerk) és un complex de fortifications daneses a l'actual estat federal alemany de Schleswig-Holstein. Aquesta línia defensiva que creua l'istme de la península de Jutlàndia va ser construïda pels danesos durant l'edat del ferro nòrdica cap a l'any 500. Va anar essent ampliada i modificada durant l'era vikinga, i va tenir un ús militar defensiu fins al 1864 durant la Segona Guerra de Slesvig. El Danevirke consisteix en diversos murs i trinxeres. El mur s'estén al llarg de 30 quilòmetres, des de l'antic centre comercial viking de Hedeby (a prop de Slesvig) fins als grans aiguamolls a l'oest de la península. El juliol de 2018 fou inscrit com a Patrimoni de la Humanitat a Alemanya per la UNESCO, dins la denominació «Conjunt arqueològic fronterer de Hedeby i el Danevirke». Segons fonts escrites, la construcció del Danevirke va ser començada el 808 sota el regnat de Godfred. Tement una invasió dels francs, que havien conquerit Frísia i l'Antiga Saxònia, Godfred va començar a crear una estructura enorme per a defensar el seu regne, separant la Península de Jutlàndia de la frontera septentrional de l'Imperi Franc. Tot i així, diverses excavacions arqueològiques han revelat que les primeres obres de construcció del Danevirke començaren molt abans del regnat de Godfred, al voltant de l'any 500, a causa dels conflictes entre els danesos i els saxons. Simbolisme La llegenda diu que la reina Thyra va ordenar la creació del Danevirke. Thyra Dannebod fou la dona del primer rei històricament reconegut de Dinamarca, Gorm el Vell. Amb l'aparició dels estats nació a Europa durant el segle xix, el Danevirke esdevingué un símbol de poder per a Dinamarca i en la demostració d'una cultura nacional danesa. Durant tot el segle xix danesos i alemanys van lluitar políticament i militarment per la possessió del territori conegut com a Sønderjylland o Slesvig pels danesos i Schleswig pels alemanys. Dues guerres van ser lluitades, la Primera Guerra de Slesvig (1848-1851) i la Guerra dels Ducats (1864), que resultà en una derrota danesa i la posterior annexió de la regió a la Confederació Germànica. En aquest context hostil, el Danevirke va jugar una funció important, al principi com a barrera cultural mental en contra d'Alemanya, però aviat també com a fortificació, quan va ser reforçat amb emplaçaments de canons i trinxeres el 1850 i el 1861. A principis del segle xix el mot Dannevirke va ser adoptat com a títol de diverses revistes nacionalistes daneses que tractaven específicament de la tensa relació entre danesos i alemanys. En èpoques prèvies, el Danevirke havia definit una frontera cultural i lingüística entre els feus danesos i alemany, però les fronteres culturals i lingüístiques es van anar movent gradualment cap al nord, de manera que al segle xix l'alemany era la llengua predominant fins a Flensburg, tot i que la regió encara continuava formant part de Dinamarca. Referències Vegeu també Nòrdics Història de Dinamarca Slesvig-Holstein
Danevirke

Danevirke (moderním dánským pravopisem: Dannevirke; ve staré severštině Danavirki, německy Danewerk) je systém původně dánských opevnění v Šlesvicku-Holštýnsku, jež dnes leží na území Německa. Podle tradičního výkladu zahájil práce na obranném valu dánský král Godfred v roce 808 z obavy před invazí Franků, kteří během předchozích sta let dobyli pohanské Frísko (772) a Staré Sasko (804). Dánové však předtím byli dlouho v konfliktu hlavně se Sasy a nedávné archeologické vykopávky odhalily, že stavba Danevirke byla zahájena mnohem dříve, kolem roku 500 a možná ještě dřív. Obranný val byl několikrát rozšířen během vikingské éry i ve středověku. Naposledy byl použit pro vojenské účely v roce 1864 během druhé šlesvické války mezi Pruskem a Dánskem. Hradby se táhnou v délce 30 km, od bývalého vikingského obchodního centra Hedeby na pobřeží Baltského moře na východě až po rozsáhlé bažiny na západě Jutského poloostrova. Zejména v 19. století bylo velkým symbolem dánského nacionalismu a rodícího se moderního národního vědomí Spolu s Hedeby bylo Danevirke zapsáno roku 2018 na seznam Světového dědictví UNESCO. . Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Danevirke na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Danevirke na Wikimedia Commons UNESCO-Welterbe Haithabu und Danewerk Das Danewerk und Geschichte des Danewerks
Danevirke

Danevirke o Danavirki, también conocida como Dannevirke o Danewerk (literalmente «obra danesa» o «creación danesa» en idioma danés antiguo), es el nombre de una muralla defensiva que corre desde los límites occidentales de Jutlandia hacia la localidad de Schleswig, situada en Slien, en el mar Báltico, cerca del antiguo centro comercial vikingo de Hedeby. Actualmente dicha barrera se sitúa en territorio de la República Federal de Alemania. Según fuentes escritas, la construcción de Danevirke se inició con el rey danés Godofredo I en 808, temiendo una invasión de los francos, de tal manera que separase su reino en la península de Jutlandia de los límites norteños del Imperio carolingio. Entre 1969 y 1975 se revelaron, mediante excavaciones, tres fases de la estructura de Danevirke haciendo uso de la técnica de datación dendrocronológica. Las fases en cuestión se dataron entre los años 737 al 968. La estructura original tenía una longitud de 30 km en total y medía entre 3,6 y 6 metros de altura. Durante la Edad Media, la estructura fue reforzada sucesivamente con empalizadas y paredes y sirvió a los sucesivos reyes daneses como punto de partida de incursiones militares y las cruzadas bálticas, particularmente las correrías danesas contra los eslavos. Danevirke fue utilizada por última vez como estructura defensiva en combate durante la guerra de los Ducados de 1864 entre Prusia y Dinamarca, sin mucho éxito. Precisamente como resultado de esta contienda, el territorio donde se encuentran las ruinas del Danevirke pasó definitivamente a poder de Alemania, tal como se mantiene hasta la fecha. Durante la Segunda Guerra Mundial, el ejército nazi integró la antigua línea del Danevirke con el uso de casamatas y pequeñas fortificaciones como medio de defensa ante la temida invasión aliada desde el mar del Norte. Como símbolo danés de la autonomía frente a Alemania, y como señal del nacionalismo danés, Danevirke fue una palabra usada como nombre de varios periódicos daneses durante el siglo XIX. Véase también Götavirke Muralla Muro de seguridad Ongendus
Danevirke

Danevirke (njem. Danewerk od staronordijskog Danavirki, što znači "danski nasipi") je vikinški fortifikacijski sustav smješten na krajnjem sjeveru njemačke pokrajine Schleswig-Holstein, nešto južnije od granice s Danskom. Ova važna obrambena linija, duga oko 30 kilometara, izgrađena tijekom vladavine danskih Vikinga, dijeli poluotok Jutland pri njegovoj bazi. Posljednji put je vojno rabljen za vrijeme Njemačko-danskog rata 1864. godine. Danevirke se sastoji od nekoliko zemljanih zidina, rovova i utvrda od močvara na zapadu poluotoka do trgovačkog središta Hedebyja na zaljevu Schlei blizu obale Baltika. Zbog izvrsno sačuvanog arheološkog materijala, Danevirke je, zajedno s naseljem Hedeby, 2018. god. UNESCO upisano na popis mjesta svjetske baštine u Europi. Povijest Prvi pisani izvori spominju ga za vrijeme vladavine Gudfreda Danskog, oko 810. – 813., potom u ratu protiv Karolinškog carstva. No, prva faza gradnje datira već iz 737. godine po dendrokronološkom i radiokarbonskom datiranju. Zatim se sastoji od zemljanih nasipa raznih visina (šest do sedam metara na najosjetljivijim mjestima), ojačanima drvenim pragovima i okrunjeni palisadama i jarcima. Obnavlja se 968. tijekom sukoba Haralda Modrozubog s njemačkim Sasima. Harald Modrozubi je poveo vojne ekspedicije u Holstein 973. i izazvao osvetničke napade Otona II. koji je napao Danevirke 974. Zid je opekama ojačao Valdemar I. Veliki 1160-ih taj dio zida je u Danskoj poznat kao Valdemarsmuren ("Valdemarove zidine"). Godine 1864. tijekom rata za Schleswig okupilo se 44.000 danskih vojnika koji su izgradili 27 reduta sa 175 topova. No, kako su se i kanal Schlei istočnpo od Danevirke, i močvare zapadno od zidina potpuno smrzle tijekom jake zime, austrijske snaga sa zapada, a potom i Prusi prelaze Schlei 6. veljače 1864. godine. Danski zapovjednik, general De Meza, je odlučio evakuirati Danevirke kako bi se izbjeglo stvaranje obruča oko danske vojske. Ovo povlačenje podržavalo topništvo iz Flensburga. Napuštanje ove simboličke obrambene linije je izazvalo šok javnog mnijenja u Danskoj i De Meza je smijenjen. Od tada je Danevierke na njemačkom teritoriju i napušten je. Poveznice Jelling, Danska Birka i Hovgården, Švedska Bilješke i izvori
Danevirke

De Danevirke (modern Deens: Dannevirke; Oudnoords Danavirki; in Duits Danewerk) is een systeem van Deense verdedigingswerken in Sleeswijk-Holstein. Deze belangrijke verdedigingslinie is gebouwd over de breedte van Jutland tijdens de Vikingtijd. Het werd voor het laatst gebruikt voor militaire doeleinden in 1864 tijdens de Tweede Duits-Deense Oorlog. De Danevirke strekt zich uit van de moerassen in het westen van het schiereiland naar de stad Schleswig aan de Oostzee. In de buurt van Schleswig lag het Deense handelscentrum Hedeby aan de zeearm Schlei. Een andere tak van de Danevirke, tussen de Schlei en Eckernförde is aangelegd om het Schwansenschiereiland te verdedigen. Sinds 2018 is de Danevirke (samen met Hedeby) Unesco-werelderfgoed. Datering Volgens geschreven bronnen begon het werk aan de Danevirke door de Deense koning Gudfred in 808. Hij was bang voor een invasie van de Karolingen, die in de eeuw ervoor Friesland en Saksen hadden veroverd. Om zijn rijk te beschermen begon Gudfred met de bouw van een enorme constructie, die Jutland van het noorden van het Frankische Rijk scheidde. Koolstof-14-datering wijst echter uit dat de oorspronkelijke bouw begon aan het begin van de 6e eeuw en dendrochronologie wijst uit dat het einde van de bouw niet lang na 737 plaatsvond. Afmetingen De Danevirke is ongeveer 30 kilometer lang, met een hoogte van tussen de 3,6 en 6 meter. Tijdens de middeleeuwen is de constructie versterkt met palissades en gemetselde muren. Het werd gebruikt door de Deense koningen als een verzamelpunt voor militaire excursies, waaronder de kruistochten tegen de Slaven in Oost-Europa. Symbolisme Tijdens de 19e eeuw ontstonden politieke en militaire conflicten tussen Denemarken en Pruisen over het bezit van Zuid-Jutland en Sleeswijk. De Danevirke werd gebruikt als een symbool voor Deens nationalisme. Het was een symbool van de historische Deense aanspraak voor het gehele gebied, ook al was de taalgrens in de loop der tijd steeds verder noordwaarts geschoven. In de 19e eeuw werd daardoor zowel ten zuiden als ten noorden (tot Flensburg) Duits gesproken. De Danevirke in volkscultuur Als een symbool van Deense onafhankelijkheid van Duitsland, werd Danevirke of Dannevirke in de 19e eeuw de titel van verscheidene Deense kranten. De bekendste krant werd uitgegeven door Nikolaj Frederik Severin Grundtvig van 1816 tot 1819. De stad Dannevirke in Nieuw-Zeeland is gesticht door Deense, Noorse en Zweedse kolonisten in 1872, toen het verlies van de Danevirke aan Duitsland nog vers in het geheugen stond. Externe links (da) (en) Sleeswijkse oorlogen in English and Danish (de) Klaus Goldmann over vroegmiddeleeuwse kanalen en waterbeheer Museum over de Danevirke
Danevirke

Danevirke ou Danavirki, também conhecida como Dannevirke ou Danewerk, é uma muralha defensiva dinamarquesa (hoje em Eslésvico-Holsácia, território da Alemanha) que foi construída entre o limite ocidental da Jutlândia e Eslésvico, em Schlei, no Mar Báltico, perto do centro viquingue de comércio de Hedeby. Segundo fontes escritas, a construção de Danevirke foi iniciada com o rei dinamarquês Godofredo em 808. Temendo uma invasão dos francos, de tal modo que separasse o seu reino na península da Jutlândia dos limites setentrionais do Império Carolíngio. Entre 1969 e 1975 foram descobertas em escavações três fases da estrutura de Danevirke fazendo uso da técnica de fecho dendrocronológico. As fases em questão decorreram entre 737 e 968 (esta última por Haroldo Dente Azul por causa de conflito com povos a sul). A estrutura tinha 30 km de comprimento total e media entre 3,6 e 6 metros de altura. Durante a Idade Média, a estrutura foi reforçada com paliçadas e paredes e foi usada pelos sucessivos reis dinamarqueses como ponto de partida de incursões militares nas Cruzadas Bálticas, particularmente as incursões dinamarquesas contra os eslavos. Valdemar I por volta de 1160 reforçou a estrutura com um muro de tijolo. Danevirke foi usada pela última vez como estrutura defensiva em combate durante a guerra Dinamarquesa-Prussiana de 1864, mas sem grande êxito. Durante a Segunda Guerra Mundial, os exércitos da Alemanha Nazi integraram Danevirke como meio de defesa contra a temida invasão aliada a partir do Mar do Norte. Como símbolo dinamarquês da autonomia frente à Alemanha, o nome "Danevirke" foi usado para título de vários jornais da dinamarca durante o século XIX. UNESCO Foi inscrito como Patrimônio Mundial da UNESCO em 2018 : "graças a seu material rico e bem preservado, o que o torna um local chave para a interpretação dos desenvolvimentos históricos econômicos e sociais na Europa durante a Era Viking." Ver também Fronteira Alemanha-Dinamarca Muralha Muro de segurança Bibliografia H. Hellmuth Andersen: "Til hele rigets værn, Danevirkes arkæologi," ed. Moesgård und Wormianum, 2004 (em dinamarquês) Referências Ligações externas
Arnkielpark

Arnkielparken er et arkæologisk område i Munkvolstrup beliggende cirka 8 kilometer syd for Flensborg tæt ved Hærvejen. Parken består af seks rekonstruerede megalitgrave (langdysser) og en rundhøj. Den er Nordeuropas største rekonstruerede historiske begravelsesplads. Arnkielparken er opkaldt efter den danske historiker Troels Arnkiel. Arnkiel var optaget af hedenske gravsteder og udgav i 1690 et skrift, hvori han beretter blandt andet om de imponerende oldtidshøje ved Munkvolstrup, hvor han ved flere lejlig­heder var stoppet op på sine rejser fra Slesvig til sin hjemby Aabenraa. Nye arkæologiske udgravninger samt rekonstruktionerne fandt sted i årene 2000 til 2003. De seks (oprindelig syv) langhøje er oprettet i bondestenalderen mellem 3500 og 3000 f.Kr. Langhøjenes længde svinger mellem 10 og 20 meter, mens højden er på cirka 1 meter. I de græsbevoksede langdysser ses endnu enkelte randsten. I 1690'erne skal der være fundet lerkar i højene. Ligesom langhøjen stammer også rundhøjen fra bondestenalderen. Rundhøjen er cirka 20 meter i diameter. I midten ses et hul, hvor gravkammeret har været. Højenes nuværende form giver en antydning af deres oprindelige udseende. Formentlig skulle de markere de enkelte stammers territorium. Rundt omkring Munkvolstrup ligger cirka 25 yderligere gravhøje. Litteratur Klaus Ebbesen: Sydslesvigske oldtidsminder, København 1987. Eksterne links Arnkielparken
Aéroport d'Uetersen

L'aéroport d'Uetersen (allemand Flugplatz Uetersen) est l'aéroport de la ville d'Uetersen. Avec 60 000 mouvements d'avions par an, c'est l'un des aérodromes les plus fréquentés d'Allemagne[réf. nécessaire]. Le pilote privé jusqu'alors inconnu Mathias Rust y a décollé le 13 mai 1987 avec un Cessna 172 (D-ECJB) pour un célèbre vol à destination de Moscou, à l'occasion duquel il a atterri près de la Place Rouge. Compagnies aériennes et destinations National Routes Air Hamburg à Aéroport de Hambourg à Heligoland à Juist à Norderney à Westerland/Sylt à Wangerooge (nouveaux départs été 2009) International Routes Air Hamburg à Maastricht (nouveaux départs octobre 2009) à Rotterdam (nouveaux départs octobre 2009) à Szczecin Notes et références Liens externes (de) Site internet de l'Aéroport d'Uetersen Portail de l’aéronautique Portail du Schleswig-Holstein
Aeroporto di Uetersen

L'Aeroporto di Uetersen (in tedesco: Flugplatz Uetersen) è un aeroporto internazionale tedesco. Si trova a circa 25 km a ovest di Amburgo e a circa 4 km a est di Uetersen. Con 60.000 movimenti di aeromobili di un anno uno dei più frequentati aeroporti in Germania. Il pilota privato Mathias Rust iniziò da qui nel maggio 1987 con un Cessna 172 il celebre volo per Mosca, che terminò con l'atterraggio sulla Piazza Rossa. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto di Uetersen Collegamenti esterni Sito ufficiale, su edhe.de.
Flugplatz Uetersen

Luchthaven Uetersen (Duits: Flugplatz Uetersen) is een kleine luchthaven in Heist in de Duitse deelstaat Sleeswijk-Holstein, ca. 4 km ten zuiden van het centrum van Uetersen. De uitbater is Flugplatz Uetersen GmbH. De luchthaven werd geopend in 1934. Hij is met 60.000 vliegbewegingen per jaar een van de drukste luchthavens in Duitsland. Hij heeft twee gazon start- en landingsbanen, baan 09/27, van 900 en 1100 m lengte. De luchthaven wordt vooral gebruikt voor zakenreizen. De voorheen onbekende particuliere piloot Mathias Rust begon vanaf hier met een Cessna 172 zijn beroemde vlucht naar Moskou, waar hij landde op het Rode Plein. Externe link (de) Website van Luchthaven Uetersen
Església Santa Maria de Lübeck

Santa Maria fou l'església principal cívica de l'antiga ciutat lliure hanseàtica de Lübeck, a Alemanya. L'edifici gòtic de maons, construït entre 1250 i 1350, és la sola basílica de la ciutat. Es tracta d'una església evangèlica. Música a l'església A l'edat mitjana la música era freqüent a l'església de Santa Maria. El Marientidenkapelle va estar equipat amb el seu propi cor. Després de la reforma per l'ordre de l'església de Johannes Bugenhagen, el cor del Katharineum va assumir la tasca de cantar els serveis. Es varen rebre fons de la fundació de la capella. Fins al 1802, el cantor era alhora professor de l'escola i responsable del cant coral i comunitari. L'organista, per la seva banda, que havia de fer tasques administratives en comptabilitat de l'església i manteniment d'edificis com a capatàs, era el responsable de la música d'orgue i instrumental. En els segles xvi i xvii, els cantors de l'Església de Santa Maria (en alemany Marienkirche) van crear una biblioteca coral composta per més de 2.000 obres. Els seus 69 jocs de llibres de veu impresos i un conjunt de veus escrits a mà van romandre a l'església fins al 1814 i van ser donats a Lübeck com a gest diplomàtic davant el Congrés de Viena de la recentment fundada Societat d'Amics de la Música a Viena, on encara avui dia es troben. La biblioteca fou catalogada per Kerala J. Snyder; el catàleg és accessible en línia. Abendmusik Amb el terme 'abendmusik' es coneixia unes sessions vespertines que varen ser famoses. Referències ¡Cómo brilla el lucero del alba!, El País, 2 de abril el 2000 Die Bau- und Kunstdenkmäler der Freien und Hansestadt Lübeck, Band II: Petrikirche, Marienkirche, Heil.-Geist-Hospital (Lübeck 1909) http://www.st-marien-luebeck.com/
Mariekirke (Lübeck)

For alternative betydninger, se Mariekirke. (Se også artikler, som begynder med Mariekirke) Mariekirken i Lybæk (tysk: Lübecker Marienkirche) blev opført mellem 1250 og 1350 i nordtysk murstensgotik. Fra gulv til loft er der 38½ m. Kirken var forbillede for en række andre kirker i Østersøområdet. I kirkens indre kan ses frilagte kalkmalerier og et rekonstrueret astronomisk ur. Mariekirken er Tysklands tredjestørste kirke. På kirkegulvet ligger de gamle knuste kirkeklokker som minde om et allieret luftangreb i 1942. Klokkerne styrtede ned fra tårnet og borede sig ned i stengulvet. I kirken fandtes den store og meget berømte billedfrise Døden fra Lübeck malet af Bernt Notke i slutningen af 1400-tallet. Frisen blev ødelagt ved luftangrebet palmesøndag 1942. Orglet Mariakirken har to orgler. Det gamle orgel har 8.512 piber og hænger oppe bag bænkene. Klaviaturet er foran orglet. Det store klaviatur er skjult på en stor balkon af træ . Eksterne henvisninger
Marienkirche (Lübeck)

De Marienkirche (Mariakerk) in Lübeck is een grote kerk van kathedraalachtige proporties. De bouw begon rond 1250 en werd in 1351 afgesloten met de voltooiing van de twee westtorens, die een dubbeltorenfront vormen. De Marienkirche is gebouwd op initiatief van de burgerij van Lübeck, die in strijd gewikkeld was met de bisschop van het bisdom Lübeck. Zij moest de dom van Lübeck in grootte en rijkdom overtreffen en diende als symbool van de rijkdom en macht van de kooplieden van Lübeck, de belangrijkste hanzestad. De kerk is de op twee na grootste van Duitsland. De torens zijn de hoogste bewaard gebleven torens in Europa van voor 1400 en zijn uitgevoerd met een achtkantige spits tussen vier topgevels. De Marienkirche wordt beschouwd als het belangrijkste kerkelijke bouwwerk in de zogenaamde baksteengotiek van Noord-Duitsland. In opzet werd het voorbeeld van de grote gotische kathedralen van Frankrijk gevolgd, maar de architectuur is sterk regionaal bepaald. De Marienkirche oefende een enorme invloed uit op de architectuur van kerken in de gebieden langs de Oostzeekust. In de Tweede Wereldoorlog werd de kerk zwaar beschadigd. Het herstel duurde van 1947 tot 1959. De kerk heeft een rijke orgeltraditie. Een van de organisten was Dietrich Buxtehude. Afmetingen Totale lengte: 103 m Lengte van het schip: 70 m Hoogte van de gewelven: 38,5 m Hoogte van de torens: 125 m Oppervlakte: 3300 m² Galerij Externe links (de) Officiële website (de) (en) Marienkirche (Lübeck) - virtual tour 360°
Jaderná elektrárna Krümmel

Jaderná elektrárna Krümmel leží v severoněmeckém Geesthachtu jihovýchodně od Hamburku a jejím srdcem je varný reaktor o výkonu 1400 MW. Byla uvedena do provozu v roce 1983 a je vlastněna z 50 % firmou Vattenfall a z 50 % společností E.ON. Kontroverze a nehody Od roku 1986 se v okolí vyskytl vysoký počet onemocnění leukémií. Ačkoli byla podezírána jaderná elektrárna, nebyla objasněna příčina vzniku těchto onemocnění. 28. června 2007 elektrický zkrat způsobil požár transformátoru, v jehož důsledku byla elektrárna odstavena. Do provozu byla znovu uvedena až téměř po dvou letech v červnu 2009. 4. července 2009 byl reaktor opět odstaven v důsledku podobného zkratu na transformátoru jako v roce 2007. Do provozu by měla byt elektrárna znovu uvedena až v dubnu nebo v květnu 2010, protože nemá k dispozici náhradní transformátor. Uzavření jaderné elektrárny Krümmel Rozhodnutí o uzavření jaderné elektrárny Krümmel bylo učiněno po havárii v jaderné elektrárně Fukušima. Krümmel byl uzavřen v roce 2011 spolu s dalšími 7 jadernými elektrárnami, což pro Německo znamenalo výpadek 8400 MW výkonu. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Krümmel Nuclear Power Plant na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jaderná elektrárna Krümmel na Wikimedia Commons (německy) Technische Daten und Störfälle des AKW Krümmel auf den Seiten von Robin Wood
Krümmel atomkraftværk

Krümmel atomkraftværk var et atomkraftværk i bydelen Krümmel i kommunen Geesthacht, Kreis Herzogtum Lauenburg i delstaten Slesvig-Holsten nord for Elben og øst for Hamburg, Tyskland. Det blev taget i drift i 1983 og ejes for 50% vedkommende af Vattenfall og for 50% af E.ON. Det havde en bruttoeffekt på 1.401 MW, ved hjælp af en BWR. Men værket var været lukket ned siden juni 2007. Efter Fukushima I-ulykkerne i Japan 11. marts 2011 blev alle atomkraftværker i Tyskland af den tyske Forbundsdag besluttet lukket og nedlagt. Alle partier i Landdagen i Slesvig-Holsten havde stemt for nedlægning af værket kort efter ulykken i Japan. Kontroverser og uheld Siden 1986 er der fundet et uforholdsmæssigt stort antal tilfælde af leukæmi i området rundt om værket. Skønt Krümmel har været mistænkt, har det ikke været muligt at fastslå en grund til disse tilfælde. Det skal i den forbindelse bemærkes at den latente periode for cancer forårsaget af stråling er omkring 30 år, og værket kom i drift i 1979. Den 28. juni 2007 opstod der en kortslutning som følge af en brand i en af værkets transformere, sådan at værket måtte lukkes ned.De omkringliggende områder oplevede strøm-afbrud . Rækkefølgen af begivenheder førte til afskedigelse af og tilbagetræden for adskillige Vattenfall Europe AGs ansatte. I maj 2008 var værket stadig lukket ned, og der var forslag fremme om, at det ikke skulle genåbne. Noter