NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Katharineum

The Katharineum zu Lübeck is a humanistic gymnasium founded 1531 in the Hanseatic city Lübeck, Germany. In 2006 the 475th anniversary of this Latin school was celebrated with several events. The school uses the buildings of a former Franciscan monastery next to Saint Catherine Church, which was extended in the 1880s. At the Katharineum it is possible to choose Latin as the first foreign language. In year nine it is also possible to choose ancient Greek as the third foreign language. Thomas Mann, himself a student of the Katharineum, thought of this school when describing the school Hanno went to in the Buddenbrooks. Mann, who as a bad student had to resit two years, made it clear that he disliked the Katharineum by describing both the school and the teachers with strong sarcasm. His brother Heinrich Mann described the school and one infamous teacher in Professor Unrat. Notable students Blumenberg, Hans Carlebach, Felix Carlebach, Joseph Geibel, Emanuel Graba, Carl Julian Mann, Thomas Mühsam, Erich Overbeck, Friedrich Radbruch, Gustav Schubring, Walther Storm, Theodor von Siemens, Werner References External links Katharineum
Lycée Sainte-Catherine de Lübeck

Le Katharineum est un gymnasium fondé en 1531 à Lübeck et qui délivre un enseignement du latin et de la pensée humaniste. L'école Katharineum a été ouverte à l'époque de la Renaissance dans les bâtiments du couvent Sainte-Catherine dont elle a pris le nom et qui était tenu auparavant par les franciscains. Elle est fondée au moment où la Réforme protestante réorganisait l'enseignement en Allemagne, sous la conduite de Johannes Bugenhagen. Le théologien Hermann Bonnus est le premier recteur de cette nouvelle école. Les élèves y apprenaient le latin médiéval ainsi que le grec ancien. L'étude du français a été introduite au Katharineum au milieu du XIXe siècle. Thomas Mann et son frère Heinrich Mann, tous deux anciens élèves du Katharineum, le décrivent dans leur oeuvre : le Katharineum est le modèle de l'école que fréquente Hanno dans le roman Les Buddenbrook de Thomas Mann, ainsi que de l'institution où enseigne le professeur Unrat dans Professor Unrat oder das Ende eines Tyrannen de Heinrich Mann. Anciens élèves Anciens enseignants Hermann Bonnus (1504-1548), théologien, premier recteur du Katharineum en 1531 ; Johannes Classen (1805-1891), philologue, enseignant de grec, latin, allemand et histoire de 1833 à 1852 ; Martin Lipenius (1630-1692), bibliographe, co-recteur de 1673 à sa mort ; Karl Ploetz (1819-1881), auteur de manuels scolaires dont le Große Ploetz, premier professeur de français de 1848 à 1852. Notes et références Bibliographie (la) Johann Heinrich von Seelen, Athenae Lubecenses, Lübeck 1722, 4 vol. (de) Ernst Deecke, Das Catharineum zu Lübeck vor 1800, Lübeck, 1843. (de) Werner Dedekind, Die Schulordnungen des Katharineums zu Lübeck von 1531 bis 1891, Lübeck, Borchers, 1911 Lire en ligne. (de) Bernhard Eschenburg, Das Katharineum zu Lübeck, Südende-Berlin, Hottinger, 1911. (de) Hermann Genzken, Das Katharineum zu Lübeck in der Franzosenzeit 1806/1815, Lübeck, Borchers, 1914 Lire en ligne. (de) Katharineum zu Lübeck. Festschrift zum 450-jährigen Bestehen, Lübeck, 1981. (de) Jan Zimmermann, „Ein ansehnliches Gymnasium …“ Die Geschichte der Bilder des Katharineums zu Lübeck bis 1942, Lübeck, 1993 ; réédition augmentée en 2009. (de) Festschrift zum 475-jährigen Bestehen des Katharineums zu Lübeck, Lübeck, 2006. (de) Jörg Fligge, Lübecker Schulen im „Dritten Reich“: eine Studie zum Bildungswesen in der NS-Zeit im Kontext der Entwicklung im Reichsgebiet, Lübeck, Schmidt-Römhild, 2014, 626 p. Portail de la Renaissance Portail de l’éducation Portail de Lübeck
Duborg-Skolen

Duborg-Skolen er en dansk skole i Flensborg. Skolen rummer både en folkeskole (fællesskole) og et gymnasium (gymnasial overbygning). Skolen ligger på tomten af det forhenværende Duborg slot på Duborg Banke. Bygningen er med sin beliggenhed meget synlig i Flensborgs bybillede. Historie Den 5. maj 1920 ønskede en forældrekreds at oprette en dansk privatskole i Flensborg, efter at det igen var blevet lovligt at undervise på dansk (takket den nye Weimarforfatning) . Allerede den 15. oktober 1920 startede den nye skole i Hjemmet i Mariegade, hvor nu byens danske teater har hjemme. Den 16. april 1923 flyttede skolen ind i den nybyggede skolebygning på Duborg Banke og fik navnet Duborg-Skolen. Bygningen er opført i stilen Bedre Byggeskik. Dens arkitekt var Andreas Dall, der var også Skoleforeningens første formand. Efter anden verdenskrig ønskede forældrene at eleverne kunne få en dansk gymnasieafslutning og fra 1949 tilbød skolen også studentereksamen efter dansk mønster, som dog ikke blev anerkendt af den tyske stat. Først efter København-Bonn-erklæringerne i 1955 fik skolens studentereksamen tysk anerkendelse og gav dermed adgang til studier såvel i Danmark og Tyskland. I 1971 oprettedes ungdomskollegiet ved Frueskoven som bosted for udenbys elever. I 1979 blev den treetagers tilbygning tegnet af arkitekterne Friis & Moltke indviet. I en periode kom elevtallet op over 1000 elever. For at aflaste skolen blev der i 2008 opført A.P. Møller Skolen i Slesvig. En grundlæggende renovering og udbygning af skolen fandt sted i perioden 2015-2020. På Duborg Skolen undervises elever fra 7. klasse og op til 13. klasse. Skolen har i 2024 ca. 620 elever, der bliver undervist af ca. 65 lærere. Eleverne undervises på dansk i næsten alle fag. I tysk undervises derimod på modersmålsniveau parallelt med dansk. Rektorer indtil 01.11.1920 Julius Bogensee 1920-1921 Jens Kristian Pedersen 1921-1940 Andreas Hanssen 1941-1946 Bernhard Hansen 1946-1962 Henry Jensen 1962-1989 Knud Fanø 1989-2003 Erik Jensen 2003-2019 Ebbe Benedikt Rasmussen 2019-0000 Heino Aggedam (f. 1975) Kendte afgangselever fra skolen (Med studentereksamen hvor ikke andet anført) Sven Gaul Sebastian Hackert (1978-2009), musikproducer, student 1995 Karin Johannsen-Bojsen Jørgen Kühl Dieter Paul Küssner (realeksamen) Siegfried Matlok Flemming Meyer Karl Otto Meyer (præliminæreksamen) Uwe Prühs Michael Schulte Anke Spoorendonk Mikael Witte Stefan Seidler Noter Litteratur Lone Anker Jakobsen: Duborg-Skolen 1920–1995, Flensborg 1995, ISBN 87-984750-3-7. Ebbe B. Rasmussen m.fl. (red.) (2010): Duborg-Skolen – 90 Års Jubilæum, Flensborg. Heino Aggedam og Morten Meisner (red.) (2020): Duborg-Skolen og resten af verden. Ud- og indblik omkring en 100-årig, Flensborg. Eksterne henvisninger Duborg-Skolens hjemmeside Arkiveret 24. januar 2004 hos Wayback Machine
Duborg-Skolen

Duborg-Skolen is a Danish non-denominational secondary school with Sixth Form extension located in Flensburg, Germany. It is one of a number of schools operated by members of the Danish minority of Southern Schleswig, and it is the leading school for this community. The school teaches both Danish and German at native-speaker level. All other topics are instructed in Danish. Duborg-Skolen was established in 1924 as a Danish realskole and in 1958 it was recognized as a non-denominational school with Sixth Form extension. The curriculum enables its students to continue education in both Germany and Denmark. Its buildings are located in the Flensburg district of Duburg (Danish: Duborg), hence the name, and operated by the Dansk Skoleforening for Sydslesvig (Danish School Association for Southern Schleswig). External links (in Danish) Official website This page is based on the corresponding pages from the Danish and German Wikipedias accessed on 2 May 2006.
Duborg-skolen

Duborg-Skolen in Flensburg is het enige Deenstalige Gymnasium in Duitsland. Het begon zijn geschiedenis in 1924 als Realschule, en werd in 1958 een gymnasium. Het examen bereidt voor op een universitaire studie in Denemarken. Duborg-Skolen maakt deel uit van een groot aantal Deenstalige scholen voor voortgezet onderwijs in Sleeswijk-Holstein, verenigd in de Dansk Skoleforening for Sydslesvig. Deze scholen worden als faciliteit voor de Deense minderheid in de Bondsrepubliek door de Deense en de Duitse overheid gesubsidieerd. Deze scholen worden vanwege het hooggewaardeerde onderwijssysteem ook en soms hoofdzakelijk door Duitstalige leerlingen bezocht. Externe links Duborg-skolen
Vesterhever Sand Fyr

Vesterhever Sand Fyr (dansk) eller Leuchtturm Westerheversand (tysk) ligger på et værft uden for landsbyen Vesterhever på halvøen Ejdersted i Nordfrisland. Fyrtårnet blev opført i 1906, for at gøre det nemmere at manøvrere mellem de mange sandbanker ud for Ejdersted og i Heverstrømmen. Det rød-hvide tårn består af ni etager. Op til toppen er der 157 trin. Tårnet er konstrueret af 608 støbejernsplader. Ved siden af tårnet findes to fyrmesterhuse, som nu huser en naturstation. Der er 157 trin til toppen. Fyrets flammehøjde er 41 meter, selve tårnet er 40 meter højt. Lyset kan ses i en afstand af cirka 21 sømil (svarende til cirka 39 kilometer). Ved klart vejr kan lyset ses på Helgoland. Tårnet er forsynet med en moderne roterende fresnellinse. I 1975 blev lyskilden udskiftet med en xenonlampe på 2.000 watt. Fyret er nu fjernstyret af medarbejdere fra skibsfartskontoret i Tønning. Eksterne links
Westerheversand Lighthouse

The Westerheversand Lighthouse (German: Leuchtturm Westerheversand) is located in Westerhever, Schleswig-Holstein, Germany. Considered to be one of the best-known lighthouses in northern Germany, it was built in 1908. Its cast iron tower is 40 metres (130 ft) high. The lighthouse is often used for weddings, and one of the two keeper's cottages has been adapted for use by the local registrar. The tower has been open to visitors since 2001. In the film Otto: The Alien from East Frisia by comedian Otto Waalkes, Otto is shown living in the Pilsum Lighthouse. However, for some reason the picture used on cinema advertisements and later on the inlays of the video and DVD editions was of the Westerheversand Lighthouse, not the Pilsum Lighthouse. See also List of lighthouses in Germany References External links Westerheversand Lighthouse in Lighthouse Digest's Lighthouse Explorer Database
Faro de Westerheversand

El faro de Westerheversand (en alemán: Leuchtturm Westerheversand) está situado en Westerhever, Schleswig-Holstein, Alemania. Historia Fue construido en 1908 con una torre de hierro fundido de 40 metros de altura, y actualmente se usa a menudo para la celebración de bodas.​ Referencias
Phare de Westerheversand

Le phare de Westerheversand se situe sur une Warft à proximité de la commune de Westerhever, en Allemagne du nord, dans le Land de Schleswig-Holstein. Ce phare est le symbole de la presqu'île d'Eiderstedt. Histoire Le phare a été érigé en 1906, environ 1 000 mètres devant une digue, sur une élévation artificielle (Warft) de quatre mètres de haut. Les fondations de l'édifice sont constituées d'un socle en béton supporté par 127 pieux en chêne enfoncés dans le sol. La tour elle-même, qui compte neuf étages, est constituée de 608 plaques en fonte assemblées par boulonnage. De part et d'autre de celle-ci se dressent deux maisons pour abriter les gardiens du phare. La symétrie de l'ensemble contribue à l'harmonie de l'édifice. Le phare fut mis en service le 26 mai 1908. Jusqu'en 1974 on utilisa une lampe à arc comme source de lumière. En 1975 cette lampe fut remplacée par une lampe au xénon de 2 000 W et d'une puissance de 183 000 Candela. Aujourd'hui le phare est surveillé à distance depuis Tönning et les deux maisons de gardiens abritent une station de protection de la nature du parc national de la Mer des Wadden de Schleswig-Holstein (Nationalpark Schleswig-Holsteinisches Wattenmeer). Depuis 2001, le phare peut être visité. Description Le phare est une tour cylindrique en fonte de 40 m de haut, avec une galerie et une lanterne. La tour est non peinte et la lanterne est noire avec un toit pointu. Son feu à occultations émet, à une hauteur focale de 41 m, trois longs éclats blancs rouges et verts, selon direction, de 2 secondes par période de 15 secondes. Sa portée est de 21 milles nautiques (environ 39 km) pour le feu blanc, 17 milles nautiques (environ 31.5 km) pour le feu rouge et 16 milles nautiques (environ 30 km) pour le feu vert. Caractéristiques du feu maritime Fréquence : 15 secondes (WRG) Lumière : 2 secondes Obscurité : 1 seconde Lumière : 2 secondes Obscurité : 1 seconde Lumière : 2 secondes Obscurité : 7 secondes Identifiant : ARLHS : FED-2360 - Amirauté : B1652 - NGA : 114-10600. Voir aussi Notes et références Lien interne Liste des phares en Allemagne Liens externes (de) Leuchttürme.net (en) Lighthouses of Germany : North Frisia (en) Germany Liste ARLHS - Allemagne (de) Deutschland - Online list of Light (en) Westerheversand - Site Lightphotos.net (en) W.est.erheversand Light - Lighthouse Explorer Portail des phares Portail de la mer du Nord Portail du Schleswig-Holstein Portail des monuments historiques en Allemagne
Faro di Westerheversand

Il faro di Westerheversand (in tedesco Leuchtturm Westerheversand) è situato a Westerhever, nell'estremità occidentale del Schleswig-Holstein, nel nord della Germania. È uno dei fari più conosciuti della regione. Storia La torre, situata a circa 1000 metri di distanza dal mare, è alta 40 metri ed è stata costruita a partire dal 1906 per mezzo di 608 piastre in ghisa, del peso complessivo di 130 tonnellate, che poggiano su un piedistallo in muratura. Il faro è entrato in funzione il 26 maggio 1908. Fino al 1974 utilizzava come fonte di luce una lampada ad arco in carbonio; inizialmente l'alimentazione era fornita da due generatori diesel, ma nel 1951 venne collegato alla rete elettrica. A partire dal 1975 la lampada ad arco in carbonio è stata sostituita da una moderna lampada allo xeno da 2000 watt, con una intensità luminosa pari a 183.000 candele. A partire dal 2001 la torre è stata aperta ai visitatori. Dopo l'automatizzazione della struttura una delle due case dei guardiani ai lati della torre è stata adibita ad ufficio del Parco nazionale del Wattenmeer dello Schleswig-Holstein mentre l'altra è stata adattata per essere utilizzata come ufficio di stato civile. Il faro è infatti spesso usato per la celebrazione di matrimoni. Note Bibliografia Michael Pasdzior e Jens Meyer-Odewald, Leuchtturm Westerheversand – Eine Reise durch Licht und Zeit, Eiland, Westerland, 2007, ISBN 3-940133-19-1. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Faro di Westerheversand
Vuurtoren Westerheversand

De vuurtoren Westerheversand is een vuurtoren bij Westerhever in de Duitse deelstaat Sleeswijk-Holstein. De vuurtoren staat aan de westkust van de deelstaat op het noordelijke deel van het schiereiland Eiderstedt en kijkt uit over de Noordzee. Geschiedenis De toren werd gebouwd in 1906 op Westerheversand ongeveer 1000 meter van de zeedijk op een vier meter hoge heuvel met paalfundering (127 dikke lange eiken palen) en betonnen voet. De toren werd gemonteerd met 608 aan elkaar geschroefde zware gietijzeren platen van in totaal 130 ton, op een bakstenen basis. De ijzeren platen kwamen van de Isselburger Hütte in Münsterland. Binnen in de toren zijn er negen verdiepingen. Aan beide zijden van de toren werden vuurtorenwachtershuizen gebouwd. Het baken werd op 26 mei 1908 in gebruik genomen. De lichtbron was tot 1974 een booglamp, die de nodige 70 volt gelijkstroom door een van de twee dieselgeneratoren aangedreven met back-up-accu's gevoed werd. De levensduur van een koolstofstaaf bedroeg ongeveer negen uur, dan moest deze worden vervangen. In 1951 werden de aggregaten aangesloten op het openbare elektriciteitsnet. In 1975 werd de booglamp vervangen door een moderne 2000 watt xenonlamp met een lichtintensiteit van 183.000 candela. Na decennia van dienst door de vuurtorenwachters werkt de vuurtoren nu automatisch gecontroleerd vanuit Tönning. De twee voormalige wachtershuizen herbergen nu een natuurbeschermingscentrum van het Nationalpark Schleswig-Holsteinisches Wattenmeer. Sinds 2001 kan de toren bezocht worden. Opbouw en licht Het is een ronde toren die licht naar boven toeloopt op een basis en twee balkons bovenin. De torenromp heeft drie rode banen met ertussen twee witte en staat op een witte basis. De vuurtoren staat op een heuvel. Het vuur bevindt zich op 41 meter hoogte en de toren is zelf 40 meter hoog. De reikwijdte van het licht is ongeveer 21 nautische mijlen (ongeveer 39 km). De indirecte zichtbaarheid van het licht is meer dan 55 kilometer en kan op een helder dag gezien worden op Helgoland. Zie ook Lijst van vuurtorens in Duitsland
Latarnia morska Westerheversand

Latarnia morska Westerheversand (niem. Leuchtturm Westerheversand) – niemiecka latarnia morska na wybrzeżu Morza Północnego, na sztucznym wzgórku w pobliżu Westerhever. W 1979 roku obsługa została zautomatyzowana, a domki latarników służą pracownikom Parku Narodowego Morza Wattowego i jako placówka badawcza Uniwersytetu w Kilonii. Latarnia została (z wyjątkiem dolnej części i domów) wybudowana z gotowych części żeliwnych, wyprodukowanych przez hutę w Isselburgu. Uprzednio usypano sztuczny pagórek, który zabezpieczał przed wyższym stanem wody i który wzmocniono palami, na których opiera się fundament. Dwa domy dla latarników zostały rozmieszczone symetrycznie, aby zapewnić równowagę na sztucznym podłożu. Budynki zostały oddane do użytku 17 lipca 1907. Oświetlenie było od początku elektryczne – początkowo prąd wytwarzał agregat prądotwórczy, później był dostarczany kablem. Wieża ma wysokość 40 metrów, zaś wysokość światła wynosi 41 metrów. Zasięg białego światła to 21 mil morskich, czerwonego 16,5, a zielonego – 17,5 mil morskich. Latarnia jest udostępniona do zwiedzania (ze względów bezpieczeństwa nie są wpuszczane dzieci do 7 lat). Istnieje także możliwość zawarcia ślubu w budowli. Przypisy
Westerheversand fyr

Westerheversand fyr en fyr utanför Westerhever i Schleswig-Holstein i Tyskland som byggdes år 1906 på en fyra meter hög terp som anlagts omkring en kilometer från skyddsvallen mot havet. Den rödvitrandiga fyren är av gjutjärn och har en svartmålad lanternin på toppen. Den står på en murad sockel och tändes första gången den 21 maj 1908. Fyrapparaten var ursprungligen försedd med en båglampa som drevs med likström från en dieseldriven generator och från år 1951 med landström. Kolstavarna i båglampan byttes var nionde timme. År 1975 ersattes båglampan med en Xenonlampa på 2 000 watt. En av de två fyrvaktarbostäderna på var sin sida av fyren används sedan avbemanningen år 1978 som kontor för Nationalpark Schleswig-Holsteinisches Wattenmeer och den andra som vigselkontor. Fyren övervakas från Tönning. Den renoveras och målas om med jämna mellanrum, senast år 2023. Fyren och fyrplatsen kan besökas om sommaren via en betongbelagd stig. Stigen, som ursprungligen var av lersten, anlades samtidigt med fyren och var tidigare det enda sättet att komma torrskodd till och från platsen. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Westerheversand fyr.
Amt Midtangel

Amt Midtangel (tysk: Amt Mittelangeln) er et amt i det nordlige Tyskland, beliggende i den østlige/centrale del af Kreis Slesvig-Flensborg. Kreis Slesvig-Flensborg ligger i den nordlige del af delstaten Slesvig-Holsten (i Sydslesvig). Amtet har sit navn fra landskabet Angel og blev oprettet den 1. janauar 2008. Kommuner i amtet Midtangel (ty. Mittelangeln) Snarup-Tumby (Schnarup-Thumby) Sørup (Sörup) Eksterne kilder/henvisninger Amt Mittelangeln
Amt Mittelangeln

Das Amt Mittelangeln ist ein Amt im Zentrum der Landschaft Angeln im Kreis Schleswig-Flensburg in Schleswig-Holstein mit Verwaltungssitz in Satrup, Gemeinde Mittelangeln. In der Gemeinde Sörup unterhält das Amt ein Bürgerbüro. Das Amt grenzt an das Amt Langballig im Norden, an das Amt Geltinger Bucht im Osten, das Amt Süderbrarup im Südosten, das Amt Südangeln im Südwesten und das Amt Hürup im Nordwesten. Amtsangehörige Gemeinden mit ihren Ortsteilen (OT) Mittelangeln mit den OT Esmark, Bondebrück, Dammholm, Groß Rüde, Havetoftloit, Klein Rüde, Mooswatt, Nackholz, Obdrup, Hatteshuus, Rabenkiel, Rehberg, Rehbergholz, Rüdestraße, Rüdesüderholz, Satrup, Satrupholm, Satrupkirchenholz, und Torsballig Schnarup-Thumby mit den OT Eslingholz, Klaholz, Köhnholz, Lüttholm, Schnarup, Thumby, Thumby-West, Thumbyfeld und Thumbyhassel Sörup mit den OT Barg, Flatzby, Gammelby, Hardesby, Hollehitt, Mooswatt, Mühlenholz, Schwensby, Sörupholz, Sörupmühle, Südensee und Winderatt Geschichte 1947 wurde das Amt als Amt Satrup mit Sitz in Satrup gebildet. Ihm gehörten damals die Gemeinden Satrup, Esmark, Rehberg, Rüde und Obdrup an. Im Zuge der Gebietsreform von 1970 schlossen sich die Gemeinden Satrup, Esmark, Rehberg und Obdrup zur Gemeinde Satrup zusammen und die Gemeinden Havetoftloit, Torsballig und Schnarup-Thumby wurden in die Verwaltung eingegliedert. Zum 1. Januar 2008 schloss sich die bis dahin amtsfreie Gemeinde Sörup dem Amt an und das Amt benannte sich in Amt Mittelangeln um. Zum 1. März 2013 schlossen sich Havetoftloit, Rüde und Satrup zur Gemeinde Mittelangeln zusammen. Wappen Blasonierung: „Über silbernen Schildfuß, darin zwei blaue Wellenfäden, von Gold und Blau schräglinks geteilt. Oben, schräglinks aufrecht gestellt und mit dem blauen Blatt nach rechts, eine Sense mit rotem Schaft, unten ein goldenes Rad mit elf Speichen.“ Die bereits im Wappen des früheren Amtes Satrup abgebildete Sense ist das alte Symbol der Satrupharde (siehe auch: Angler Wappen). Weblinks Amt Mittelangeln Einzelnachweise
Mittelangeln (Amt)

Mittelangeln is an Amt ("collective municipality") in the district of Schleswig-Flensburg, in Schleswig-Holstein, Germany. The seat of the Amt is in Satrup, part of the municipality Mittelangeln. Before 1 January 2008, when the municipality Sörup joined, the Amt was named Satrup. The Amt Mittelangeln consists of the following municipalities: Mittelangeln Schnarup-Thumby Sörup References
Amt Mittelangeln

L’ Amt Mittelangeln est un amt, c'est-à-dire une forme d'intercommunalité du Schleswig-Holstein, dans l'arrondissement de Schleswig-Flensbourg, dans le Nord de l'Allemagne. Il regroupe trois municipalités. Source de la traduction (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Amt Mittelangeln » (voir la liste des auteurs). Portail du Schleswig-Holstein
Amt Mittelangeln

La comunità amministrativa di Mittelangeln (Amt Mittelangeln) si trova nel circondario di Schleswig-Flensburg nello Schleswig-Holstein, in Germania. Suddivisione Comprende 3 comuni: Mittelangeln (5 276) Schnarup-Thumby (524) Sörup (4 092) Il capoluogo è Mittelangeln. (Tra parentesi i dati della popolazione al 31 dicembre 2025) Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Amt Mittelangeln Collegamenti esterni (DE) Sito ufficiale, su amt-mittelangeln.de.
Amt Mittelangeln

Het Amt Mittelangeln is een Amt in de Duitse deelstaat Sleeswijk-Holstein. Zoals de naam al aangeeft ligt het Amt in de streek Angeln in de Landkreis Schleswig-Flensburg. Het bestuur zetelt in Satrup. In Sörup is een bijkantoor. Deelnemende gemeenten Mittelangeln Schnarup-Thumby Sörup
Urząd Mittelangeln

Urząd Mittelangeln (niem. Amt Mittelangeln) – urząd w Niemczech w kraju związkowym Szlezwik-Holsztyn, w powiecie Schleswig-Flensburg. Siedziba urzędu znajduje się w miejscowości Mittelangeln. W skład urzędu wchodzą trzy gminy: Mittelangeln Schnarup-Thumby Sörup Przypisy
Amt Hyrup

Amt Hyrup (tysk: Amt Hürup) er et amt i det nordlige Tyskland, beliggende i norddelen af Kreis Slesvig-Flensborg. Kreis Slesvig-Flensborg ligger i den nordlige del af delstaten Slesvig-Holsten, og amtets administration er beliggende i byen Hyrup ved Flensborg. Amtet blev oprettet i 1971. Kommuner i amtet Oksager (ty. Ausacker) Freienwill Store Solt (Großsolt) Hyrup (Hürup) Husby Masbøl (Maasbüll) Del af Hyrup 1. marts 2023 Tostrup (Tastrup) Del af Hyrup 1. marts 2023 Eksterne kilder/henvisninger Amt Hürup
Amt Hürup

Das Amt Hürup ist ein Amt im Norden der Landschaft Angeln im Kreis Schleswig-Flensburg in Schleswig-Holstein. Es liegt südöstlich von Flensburg. Amtsangehörige Gemeinden Ausacker Freienwill Großsolt Hürup Husby Geschichte 1971 wurde das Amt in seiner heutigen Ausdehnung gebildet. Zum 1. März 2023 wurden die Mitgliedsgemeinden Maasbüll und Tastrup nach Hürup eingemeindet. Weblinks Amt Hürup Einzelnachweise