Сеті-Педраш

Се́ті-Педра́ш (порт. Ilhéus Sete Pedras), що в перекладі означає «Сім каменів» — група морських острівців і скель у складі Сан-Томе і Принсіпі. Адміністративно відносяться до округу Кауї. Ці суворі, безлюдні базальтові велетні, які здіймаються прямо з океанічної безодні, є не просто географічним об'єктом, а справжнім природним монументом вулканічному минулому нашої планети та унікальним притулком для дикої фауни. Острови та скелі розташовані за 4,8 км на південний схід від південно-східного берега острова Сан-Томе. Група складається з однієї великої, 4 більших та 11 дрібних скель, розкиданих на території розмірами 690×440 м. Найбільший із цих острівців є доволі масивним скельним форпостом, що стрімко підіймається над рівнем океану на висоту 42 м. Через круті, майже вертикальні схили та постійний сильний прибій висадка людини на ці острови є надзвичайно небезпечною і практично неможливою без спеціального альпіністського та водолазного спорядження. На островах немає постійного населення, джерел прісної води чи родючого ґрунту, що робить їх абсолютно непридатними для колонізації, проте ідеальними для збереження первісної природи. Походження островів Весь архіпелаг Сан-Томе і Принсіпі є частиною так званої Камерунської лінії — довгого ланцюга вулканів, що простягається від коліна африканського континенту (в районі гори Камерун) далеко вглиб Атлантичного океану. Острівці Сеті-Педраш — це залишки давньої підводної або прибережної вулканічної активності. Вони складені переважно з темно-сірого та чорного базальту — щільної вулканічної породи, яка утворилася внаслідок швидкого охолодження лави при контакті з морською водою. Мільйони років океанічної ерозії, потужні шторми та солоні вітри руйнували м'якші туфові породи, залишаючи лише найміцніші базальтові ядра. Те, що ми бачимо сьогодні як «Сім каменів» — це стійкі до руйнування неки (жерла давніх вулканів) або крайові фрагменти лавових потоків, які колись виходили на поверхню. Підводні схили навколо Сеті-Педраш стрімко обриваються на глибину в сотні метрів. Це створює унікальні умови для апвелінгу — підйому глибинних океанічних вод, збагачених поживними речовинами, до поверхні. Історія відкриття й освоєння Попри свою безлюдність і малі розміри, Сеті-Педраш здавна відігравали важливу навігаційну роль. Острови Сан-Томе і Принсіпі були відкриті португальськими мореплавцями Жуаном де Сантареном та Перу Ешкобаром на початку 1470-х років. З початком активного освоєння Гвінейської затоки та перетворення Сан-Томе на великий центр вирощування цукрової тростини, а згодом — какао та кави, інтенсивність судноплавства тут стрімко зросла. Для мореплавців епохи вітрильного флоту Сеті-Педраш становили смертельну небезпеку. Підступні течії Гвінейської затоки у поєднанні з раптовими шквалами часто відносили кораблі на ці гострі базальтові рифи. Саме тому архіпелаг почали наносити на морські карти дуже рано. Цікаво, що в історичних архівах зберігся документ — детальна карта острова Сан-Томе, створена в 1665 році видатним голландським картографом Йоганнесом Вінгбонсом. На цій карті, яка нині зберігається в Національному архіві Нідерландів, острівці чітко позначені під назвою Seven Steen (що старонідерландською мовою означає «Сім каменів»). Це свідчить про те, що навіть у XVII столітті голландські та португальські моряки добре знали цей орієнтир і намагалися триматися від нього на безпечній відстані. З історією південної частини Сан-Томе та навколишніх вод пов'язана й інша дивовижна сторінка — поява етнічної групи анголарес (angolares). За місцевою легендою, у XVI столітті біля узбережжя одного з островів Сеті-Педраш зазнав аварії португальський корабель, який перевозив рабів з Анголи. Ті, хто вижив, зуміли дістатися берега та заснували у важкодоступних лісах власну незалежну громаду, яка протягом століть зберігала унікальну культуру та мову. Хоча сучасні історики сперечаються щодо правдивості версії про кораблетрощу, скелі Сеті-Педраш залишаються мовчазними свідками тих буремних часів, коли в цих водах панували работорговці, пірати та колонізатори. Біорізноманіття З біологічної точки зору безлюдні острівці Сеті-Педраш є безцінними. Відсутність людей, хижих наземних ссавців (таких як пацюки чи здичавілі коти, які часто знищують екосистеми інших островів) створила тут ідеальний «пологовий будинок» для багатьох видів морських птахів. Острови і скелі Сеті-Педраш слугують важливим місцем гніздування та відпочинку для тисяч птахів, які мігрують через Атлантику або постійно мешкають у Гвінейській затоці. Серед найпоширеніших мешканців архіпелагу: сула білочерева (Sula leucogaster) — великі морські птахи, які майстерно пірнають за рибою з великої висоти; крячки, зокрема крячок бурий (Anous stolidus) та крячок атоловий (Anous minutus) — вони хмарами кружляють над скелями, знаходячи прихисток у невеликих розщелинах базальту; фаетони (Phaethon) — граційні птахи з довгими стрілоподібними хвостами, які гніздяться на найнеприступніших уступах скель. Пташиний послід (гуано) за багато століть вкрив деякі ділянки чорного базальту білястим шаром. Це єдине джерело органіки, яке дає змогу виживати нечисленним ендемічним видам лишайників та рідкісним трав'янистим рослинам, що здатні витримувати постійний солоний туман. Якщо над водою острови Сеті-Педраш виглядають суворо і майже безжиттєво, то під водою ситуація кардинально протилежна. Завдяки сировинній базі, яку приносять глибинні течії, води навколо «Семи каменів» кишать життям. Базальтові стіни йдуть глибоко вниз, утворюючи підводні печери, гроти та арки. Вони вкриті різнокольоровими губками, гідроїдами та м'якими коралами. Це місце приваблює велику кількість пелагічних риб: тут трапляються зграї тунців, баракуд, карангів та різноманітні види акул (зокрема, рифові та молотоголові акули). Крім того, скелі є важливою точкою на маршруті міграції морських черепах (таких як шкіряста черепаха та бісса), які знаходять тут захист і їжу. Охорона природи й екотуризм У XXI столітті уряд Сан-Томе і Принсіпі спільно з міжнародними екологічними організаціями (такими як UNESCO, адже сусідній острів Принсіпі є біосферним резерватом) приділяє величезну увагу збереженню своєї унікальної. Острівці Сеті-Педраш хоч і не мають статусу окремого національного парку, але де-факто охороняються суворим екологічним законодавством країни. Будь-яка господарська діяльність, видобуток каменю чи промислове рибальство безпосередньо біля скель суворо заборонені. З розвитком світового тренду на стійкий екотуризм, острови Сеті-Педраш починають привертати увагу досвідчених мандрівників. Оскільки висадка на самі острови заборонена та небезпечна, туристам пропонують альтернативні варіанти: Морські екскурсії на човнах. Місцеві гіди з поселення Рібейра-Пейше або з готелів південної частини Сан-Томе організовують прогулянки на моторних човнах або катамаранах навколо скель. Це дає змогу оцінити масштаб базальтових велетнів та зробити унікальні фотографії пташиних базарів. Дайвінг та снорклінг. Для сертифікованих дайверів води навколо Сеті-Педраш є справжнім «Священним Граалем». Через сильні течії цей спот вважається складним і підходить лише для професіоналів, проте видимість під водою, що часто перевищує 30 м, та зустрічі з великими океанічними мешканцями компенсують усі труднощі. Бьордвотчінг. Озброївшись потужними біноклями, орнітологи-аматори можуть годинами спостерігати за поведінкою рідкісних пернатих, не порушуючи їхнього природного спокою. Примітки Література Посилання