NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Inaccessible Island

Inaccessible Island er en ø i den sydlige del af Atlanterhavet og en uddød vulkan. Øen er 14 km² stor og ligger 45 km sydvest for øen Tristan da Cunha. Øen er et britisk territorium og har gennem tiderne aldrig haft nogen permanent bosætning. Øen er sammen med Gough Island et naturreservat og er på UNESCOs Verdensarvsliste. Historie Inaccessible Island blev genopdaget i 1652 af det nederlandske skib t'Nachtglas, 146 år efter at øen først blev set af portugisere. Da øen skulle nedtegnes på kortet, blev øen omtalt som utilgængelig (engelsk: inaccessible) da mandskabet havde problemer med at komme rundt på øen. De tyske brødre Stoltenhoff kom til Inaccessible Island i 1871 for at bosætte sig her. Deres plan var at fange sæler og handle med de forbisejlende handelsmænd (men glemte hvor ofte – eller ikke – øen fik besøg). De blev reddet fra sultedøden i 1873 i forbindelse med en britisk ekspedition som skulle udforske øens fauna og flora. Stoltenhoff-brødrenes ophold på øen er skildret i bogen Shelter from the Spray (1952) af den sydafrikanske forfatter Eric Rosenthal. I 1922 opholdt Ernest Shackletons skib Quest sig i en kort periode på Inaccessible Island, og en botaniker ombord opdagede en fugl som senere blev opkaldt efter ham, Wilkins Bunting (Nesospiza wilkinsi). Norske forskere havde en ekspedition til øen i 1938. I løbet af de tre uger opholdet varede blev planter, fugle og sten kortlagt. Efter 2 verdenskrig blev der udarbejdet en plan for at drive landbrug på Inaccessible Island, men disse planer blev aldrig realiseret. Et andet forsøg på at få kortlagt øen blev gjort i 1962 af britiske forskere, og som så mange andre før dem, nåede de ikke til øens indre. 1976 blev Inaccessible Island erklæret som naturreservat, mens beboerne på Tristan da Cunha stadig har lov til at fange søfugle på øen. Den mest vellykkede ekspedition til øen skete i 1982. Studenter og videnskabeligt personel fra Denstone College boede på øen fra 25. oktober 1982 til 9. februar 1983. De foretog en omfattende kortlægning af øen, studerede øens flora, fauna og geologi og mærkede mere end 3.000 fugle. I 1997 blev Inaccessible Islands territorialfarvand ud til 14 sømil erklæret som naturreservat. For tiden er det kun guider fra Tristan de Cunha som kan tage imod turister fra besøgende krydstogtskibe. Se også Tristan da Cunha Gough Island Nightingale Island Eksterne henvisninger Inaccessible Island på Tristan da Cunhas hjemmeside (engelsk) "Inaccessible Islands historie (engelsk)". Arkiveret fra originalen 29. juni 2012. Hentet 7. juli 2015. Tristan Times: Ekspedition til Inaccessible Island (på engelsk) Arkiveret 12. september 2005 hos Wayback Machine "Skipsvrak rundt Inaccessible Island (engelsk)". Arkiveret fra originalen 29. november 2012. Hentet 7. juli 2015. University of Central Lancashire: Inaccessible Island (engelsk) Arkiveret 22. december 2004 hos Wayback Machine Tristan da Cunha og Inaccessible Island geologi (engelsk)
Inaccessible

Inaccessible ist ein erloschener Vulkan im Atlantischen Ozean, der die gleichnamige unbewohnte Insel (Inaccessible Island) bildet. Sie liegt etwa 33 km südwestlich der Hauptinsel Tristan da Cunha und gehört – wie die gesamte Inselgruppe Tristan da Cunha – politisch zum Britischen Überseegebiet St. Helena, Ascension und Tristan da Cunha. Inaccessible Island misst von West nach Ost etwa 6 km, von Nord nach Süd etwa 5 km und weist eine Fläche von etwa 14 km² auf. An ihrer höchsten Stelle, dem Swales Fell im Südwesten nur 400 Meter von der Küste, ist sie 563 m hoch. Etwa 20 Kilometer südöstlich von Inaccessible Island liegen Nightingale Island und zwei weitere, kleinere Inseln namens Middle Island und Stoltenhoff Island. Geschichte Die Insel wurde 1656 von der Besatzung des holländischen Schiffs ‘t Nachtglas entdeckt und ursprünglich nach dem Schiffsnamen Nachtglas Eylant benannt, dahinter in Klammern die Bemerkung „ontoegankelijk“ (deutsch: „unzugänglich“, englisch: „inaccessible“), da die Seeleute, die auf der Insel gelandet waren, nicht ins Innere der Insel vordringen konnten. Der Beiname wurde später zur allgemeinen Bezeichnung für die Insel. Die Brüder Gustav und Friedrich Stoltenhoff aus Aachen versuchten ab November 1871 auf Inaccessible zu siedeln, gaben aber im Oktober 1873 auf. Zuletzt versuchte 1982 bis 1983 eine Gruppe von Wissenschaftlern und Studenten, die sich zwecks Vogelzählung und Forschung dort befanden, die Insel zu überqueren, scheiterte jedoch an den steilen Hängen und dem dichten Buschwerk. Seit 1995 ist die Insel strengstes Naturschutzgebiet und das Betreten nur mit Genehmigung und in Begleitung erfahrener Einheimischer aus Tristan da Cunha möglich. Fauna Eine endemische Vogelart der Insel ist die flugunfähige, tagaktive Atlantisralle (Atlantisia rogersi). Weitere auf der Insel vorkommende Vögel sind unter anderen die Tristandrossel (Nesocichla eremita), die Antipodenseeschwalbe (Sterna vittata) und der Felsenpinguin (Eudyptes chrysocome). Es lebt auch eine Kolonie der Subantarktischen Seebären (Arctocephalus tropicalis) auf der Insel. Die Insel gehört seit 2004 zusammen mit der bereits 1995 dort gelisteten Gough-Insel zum Weltnaturerbe der UNESCO. Trivia Im Thriller Control von Daniel Suarez ist Inaccessible Standort eines unterirdischen Gefängnisses für hochkreative Wissenschaftler, deren Forschungsergebnisse vor der Menschheit verheimlicht werden sollen. Siehe auch Liste der Naturschutzgebiete in St. Helena, Ascension und Tristan da Cunha Weblinks Inaccessible Island. In: The Tristan da Cunha Website. Tristan da Cunha Government und Tristan da Cunha Association (englisch). Inaccessible Island im Global Volcanism Program der Smithsonian Institution (englisch). Inaccessible Island auf The South Atlantic & Subantarctic Islands (Memento vom 8. Januar 2009 im Internet Archive) (englisch, mit falscher Jahreszahl der Entdeckung von Inaccessible). Eintrag auf der Website des Welterbezentrums der UNESCO (englisch und französisch). Einzelnachweise
Inaccessible

Inaccessible – wyspa położona w południowej części Oceanu Atlantyckiego, w archipelagu Tristan da Cunha, 40 km na południowy zachód od wyspy Tristan da Cunha. Jest drugą pod względem wielkości wyspą archipelagu i ma powierzchnię 14 km². Wyspa została odkryta w roku 1652 przez załogę okrętu 't Nachtglas, którego kapitanem był Jan Jacobszoon. Nazwano ją „niedostępną”, gdyż marynarzom nie udało się dotrzeć dalej niż na plaże. Od 2004 należy wraz z wyspą Gough do listy listy światowego dziedzictwa UNESCO (łącznie z okolicznym obszarem 12 mil morskich od wybrzeża). Warunki naturalne Inaccessible jest wyspą wulkaniczną, ale wulkan był ostatnio aktywny 6 mln lat temu. Jej maksymalna wysokość to 561 m n.p.m. (Swales Fell). Ma kształt deltoidu i wymiary około 4 na 5 km. Wybrzeże w większości stanowią niemal pionowe klify, liczące od 155 (East Point) do 490 (płd.–zach. część wyspy) metrów wysokości. Według pracy dotyczącej ekspedycji na wyspę z Denstone College (dane z 1985) roślinność wyspy można podzielić na trzy słabo wyodrębnione strefy: północno-wschodnią, zdominowaną przez Phylica arborea; podszyt głównie z paprotników południowo-zachodnią, nizinną, pokrytą trawą Spartina arundinacea obszar między powyższymi dwiema strefami zdominowany przez paproć drzewiastą Blechnum palmiforme. Fauna Na Inaccessible występują dwa endemiczne gatunki ptaków i 10 endemicznych gatunków bezkręgowców (znanych jest ich co najmniej 39). Podczas Denstone Expedition specjalny nacisk położono (według autorów raportu z wyprawy) na badania, także in situ, ślimaków z rodzaju Balea (syn. Tristania; świdrzykowate) oraz Succinea (bursztynkowate) a także chrząszczach z rodziny ryjkowcowatych. Wyspa jest bogata w chrząszcze z podplemienia Listroderina należącego do ryjkowcowatych. Między 1850 a 1890 mieszkańcy Tristan da Cunha sprowadzili na Inaccessible świnie i kozy. Jedynym naturalnie rozmnażającym się na wyspie ssakiem jest kotik subantarktyczny. Awifauna Od 2001 wyspa jest uznawana przez BirdLife International za ostoję ptaków IBA. Występują na niej co najmniej 33 gatunki. Wśród „trigger species” wymienia 16 gatunków. Należy do nich jeden krytycznie zagrożony, albatros atlantycki (Diomedea dabbenena). Trzy posiadają status zagrożonych – są to pingwin długoczuby (Eudyptes moseleyi), albatros brunatny (Phoebetria fusca) oraz albatros żółtodzioby (Thalassarche chlororhynchos). Trzy uznawane są za narażone na wyginięcie – należą do nich dwa endemity, chruścielak karłowaty (Atlantisia rogersi) i tristanik mały (Nesospiza acunhae) oraz burzyk okularowy (Procellaria conspicillata). Bliski zagrożenia jest atlantydek (Nesocichla eremita), natomiast pozostałe gatunki uznano za najmniejszej troski. Przypisy
Ilha Inacessível (Tristão da Cunha)

A Ilha Inacessível é uma ilha com 14 km2 do arquipélago de Tristão da Cunha, no Atlântico Sul. Trata-se de um vulcão extinto, a 45 km (28,0 mi) a sudoeste da ilha principal, Tristão da Cunha. O ponto mais elevado da ilha atinge 449 metros de altitude. É um território do Reino Unido, e não tem habitantes permanentes desde 1873. Com a Ilha de Gonçalo Álvares, forma uma reserva de protecção de vida selvagem que foi declarada Património da Humanidade pela UNESCO. A ilha é habitada pela saracurinha-da-inacessível (Laterallus rogersi), que é endêmica da ilha, e a menor espécie de ave incapaz de voar no mundo. Classificação como Património Mundial As ilhas de Gonçalo Álvares e Inacessível são duas extraordinárias ilhas oceânicas desabitadas que permaneceram relativamente imperturbáveis, e são, portanto, de especial importância de conservação.A ilha de Gonçalo Álvares é uma das maiores ilhas oceânicas temperadas do mundo que permanece perto de intactas, tendo sido poupadas a maioria das introduções de espécies invasoras que dizimaram a biodiversidade insular única em outros lugares. Embora a ilha inacessível seja menor, não tem menor significado, albergando uma série de espécies endémicas a esta pequena mancha no Oceano Atlântico Sul. As espetaculares falésias de cada ilha, elevando-se acima do oceano, acolhem algumas das mais importantes colónias de aves marinhas do mundo. Estes incluem albatrozes, petréis e pinguins, dependentes da rica vida marinha que os rodeia. A ilha de Gonçalo Álvares é o lar de duas espécies endémicas de aves terrestres, bem como doze espécies de plantas endémicas. A natureza imperturbável das ilhas torna-as particularmente valiosas para a investigação biológica. A ilha Inacessível e a ilha de Gonçalo Álvares integram um sítio classificado pela UNESCO como Património Mundial em 1995. Referências
Инаксессибл (остров)

Инаксессибл (англ. Inaccessible Island, досл. «Недоступный остров») — вулканический остров площадью 14 км² в составе архипелага Тристан-да-Кунья, входящего в состав британской заморской территории Острова Святой Елены, Вознесения и Тристан-да-Кунья. География Остров окружён скалами со всех сторон, и пристать к берегу очень сложно. Даже в хорошую погоду высадка весьма рискованна не только с судна, но и с самолета. Возможно, благодаря этим обстоятельствам на острове сохранилась уникальная природа. Вместе с островом Гоф остров Инаксессибл включён во Всемирное наследие ЮНЕСКО. Природа Природа острова практически не тронута. Острова Найтингейл и Инаксессибл — одно из немногих мест обитания хохлатого пингвина и желтоклювого альбатроса. На острове сохранилась птица-эндемик — тристанский пастушок (Atlantisia rogersi). Это самая маленькая нелетающая птица на планете. На берегах также множество тюленей, а в водах вблизи острова водятся киты. История Своё название остров получил в 1652 году после безуспешной попытки высадиться, предпринятой экипажем голландского судна t’Nachtglas. В 1871 году на острове поселились братья Столтенхофф из Германии, которые хотели заниматься на нём тюленьим промыслом. Они не учли, что остров крайне редко посещается судами, и были вызволены с него только в 1873 году. В 1922 году ботаником Эрнестом Шеклтоном на острове была открыта птица Nesospiza wilkinsi из рода островных овсянок. В 1938 году норвежские учёные обнаружили несколько растений, которые кроме острова Инаксессибл произрастают на острове Найтингейл. Другая крупнейшая экспедиция состоялась в 1962 году. С 1976 года острова Найтингейл и Инаксессибл объявлены заповедником дикой природы, но жителям архипелага Тристан-да-Кунья разрешалось охотиться на морских птиц. С 1997 года 20-километровая зона вокруг острова также объявлена заповедной, но круизным судам разрешается подходить к острову. Высадка на остров ограничена. См. также Остров Найтингейл Ссылки Остров Инаксессибл История острова Инаксессибл . Архивировано 29 июня 2012 года. Экспедиция на остров Инаксессибл . Архивировано из оригинала 12 сентября 2005 года.
Неприступний

О́стрів Непристу́пний (англ. Inaccessible Island) — вулканічний острів, розташований в Атлантичному океані за 45 км від острова Тристан-да-Кунья. Протягом усієї історії на острові ніколи не було постійного населення. Історія Вперше острів побачили з данського корабля Найтглас у 1652 році, що на 146 років пізніше відкриття острова Тристан-да-Кунья. Саме члени екіпажу цього корабля й дали назву острову, оскільки екіпаж не зміг заглибитися далі пляжу, заблокований тут прямовисними 1000-футовими (близько 300 метрів) скелями. Однак, дещо пізніше експедиції вирушили вглиб острова, щоб розкрити докладнішу інформацію про його природу. У 1871 році на острові поселилися німці, брати Столтенгоф, які прожили на ньому кілька років, досліджуючи природу. У 1922 році Ернест Шеклтон відкрив на острові пташку Neospiza wolkinsi У 1938 році норвезькими ученими знайдено на острові кілька рослин, котрі крім Неприступного ростуть лише на островах Найтінгейл. Ще одна велика експедиція відбулася у 1962 році. З 1976 року острови Найтінгейл та Неприступний оголошені заповідником дикої природи, хоча мешканцям архіпелагу дозволялося полювати на морських птахів. А з 1997 року оголошено заповідною й 20-кілометрову зону навколо острова. Круїзним судам дозволяється підпливати до острова, та висадка на нього обмежена. Природа Через неприступність берегів природа острова збереглася майже у своїй первозданній красі. Острів передовсім відомий своїм ендеміком — найменшою нелітаючою пташкою світу — пастушком острова Неприступний (Atlantisia regers). Також острів є одним із небагатьох оселищ для пінгвінів Рокгопера та смугастодзьобих альбатросів. На узбережжі є колонії тюленів, а у прибережних водах зустрічаються кити. Крім того, тут є значні колонії альбатросів Тристана (Diomedea dabbenena) і Атлантичного буревісника (Pterodroma incerta). На острові росте чимало рослин-ендеміків. Разом із островом Гоф Неприступний віднесено до списку світової спадщини ЮНЕСКО. Примітки Посилання Острів Неприступний[недоступне посилання з липня 2019] Історія острова Неприступного[недоступне посилання з липня 2019] Експедиція на острів Неприступний