NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pomnik Bitwy Narodów

Pomnik Bitwy Narodów (niem. Völkerschlachtdenkmal) – monumentalny pomnik upamiętniający największą bitwę okresu napoleońskiego, która w 1813 roku miała miejsce w okolicach Lipska. Stanowi on nie tylko punkt rozpoznawczy dla miasta Lipska, ale także najwyższą budowlę pomnikową Europy. W skład kompleksu wchodzą nie tylko sam pomnik, ale także muzeum „Forum 1813”, zbiornik wodny oraz aleja lipowa okalająca cały obszar. Dane Położenie kamienia węgielnego: 18 października 1898 Uroczyste otwarcie kompleksu: 18 października 1913 Wysokość: 91 m Wysokość hali wewnętrznej: 68 m Rozmiary płyty fundamentu: 70×80×2 m Liczba filarów fundamentowych: 65 Liczba schodów (od poziomu ulicy):500 Masa kompleksu: 300 000 ton Liczba zużytych płyt granitowych: 26 500 Objętość użytego betonu: 120 000 m³ Historia Propozycje utworzenia pomnika-grobowca na terenach Lipska pojawiły się już w kilka lat po samej bitwie. W krótkim czasie na dawnych polach bitewnych postawiono około 120 pomników i kamieni pamiątkowych, z których najbardziej znane to 44 kamienne tablice ufundowane przez lipskiego pisarza dr Teodora Apla. Utworzenie pomnika, który upamiętniałby całą bitwę i wszystkich żołnierzy w niej poległych wymagało ogromnego finansowego zaangażowania. Nikt z zainteresowanych budową nie miał ani wystarczającej sumy pieniędzy, ani dostatecznej motywacji i charyzmy, by tę sumę zdobyć. Zobacz też Voortrekker Monument Przypisy
Monumento da Batalha das Nações

O Monumento da Batalha das Nações (em alemão: Völkerschlachtdenkmal) é um monumento situado em Leipzig, na Alemanha, que comemora a Batalha de Leipzig (ou Batalha das Nações) ocorrida em 1813. Pago, na sua maioria através de donativos e pela cidade de Leipzig, acabou de ser construído em 1913, no aniversário da batalha, com um custo total de seis milhões de goldmark. O monumento comemora a derrota de Napoleão Bonaparte em Leipzig, um passo crucial para o final das hostilidades da Guerra da Sexta Coligação. A estrutura, com 91 m de altura, contém 500 degraus até ao topo, onde se encontra uma plataforma, a partir da qual se pode ver a vista da cidade e arredores. É feito de betão, embora as faces sejam de granito. O monumento é visto como um dos melhores exemplos de arquitectura do período guilhermino. É referido que se encontra num dos locais em que ocorreram algumas das batalhas mais sangrentas, e de onde Napoleão deu ordem para o seu exército retirar. Referências Bibliografia Hoffmann, Stefan-Ludwig (2007). The Politics of Sociability: Freemasonry and German Civil Society, 1840-1918. [S.l.]: University of Michigan Press. ISBN 978-0-472-11573-0 Kamusella, Tomasz (2007). Silesia and Central European Nationalisms: The Emergence of National and Ethnic Groups in Prussian Silesia and Austrian Silesia, 1848-1918. [S.l.]: Purdue University Press. ISBN 978-1-55753-371-5 Koshar, Rudy (2000). From Monuments to Traces: Artifacts of German Memory, 1870-1990. [S.l.]: University of California Press. ISBN 978-0-520-21768-3 Johnson, Molly Wilkinson (2008). Training Socialist Citizens: Sports and the State in East Germany. Col: Studies in Central European Histories. 44. [S.l.]: Brill. ISBN 9789004169579 Keller, Katrin; Schmid, Hans-Dieter, eds. (1995). «Das Völkerschlachtdenkmal als Gegenstand der Geschichtskultur» [The Battle Monument as the subject of history culture]. Vom Kult zur Kulisse [The cult of scenery] (em alemão). [S.l.]: Leipziger Universitätsverlag. ISBN 978-3-929031-60-7 Michalski, Sergiusz (1998). Public Monuments: Art in Political Bondage, 1870-1997. [S.l.]: Reaktion Books. ISBN 9781861890252 Pohlsander, Hans (2008). National Monuments and Nationalism in 19th Century Germany. Col: New German-American Studies. [S.l.]: Peter Lang. ISBN 978-3-03911-352-1 Sembach, Klaus-Jürgen (2002). Art Nouveau. [S.l.]: Taschen. ISBN 978-3-8228-2022-3 Ligações externas «Monumento da the Batalha das Nações». Stadtgeschichtliches Museum Leipzig (City-Historical Museum Leipzig) «Página dos apoiantes do monumento». voelkerschlachtdenkmal (em alemão). Consultado em 4 de fevereiro de 2014. Arquivado do original em 23 de abril de 2009 «Página do coro do monumento» (em alemão)
Споменик бици код Лајпцига

Споменик на Битку код Лајпцига налази се у јужном предграђу немачког града Лајпцига, у Саксонији. Битка о којој је реч одигравала се од 16. октобра до 19. октобра 1813 и у њој је Наполеон био одлучно поражен. Споменик је завршен за стоту годишњицу битке, 1913. године. Архитекта је био Бруно Шмиц. Споменик је висок 91 метар. Унутрашњост, између осталог, красе четири масивне фигуре, алегорије срчаности, побожности, народне снаге и пожртвованости. Купола је изнутра украшена рељефима 324 коњаника. Литература Alfred Spitzner: Das Völkerschlacht-Nationaldenkmal, das Denkmal der Befreiung und der nationalen Wiedergeburt. Leipzig 1897 (језик: немачки) Спољашње везе Förderverein Völkerschlachtdenkmal Leipzig e. V. Stadt Leipzig: Satzung der Stiftung Völkerschlachtdenkmal (PDF; 24 kB) Stadtgeschichtliches Museum Leipzig: Stadtgeschichtliches Museum Leipzig Völkerschlachtdenkmal Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (8. април 2015) Stadtgeschichtliches Museum Leipzig: virtueller Rundgang Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (25. фебруар 2015) Amateurfunk-Bake DL0LBV auf dem Völkerschlachtdenkmal Homepage des Denkmalchores Gedenkveranstaltung zur Völkerschlacht bei Leipzig des Verbandes Jahrfeier Völkerschlacht bei Leipzig 1813 e. V.
Völkerschlachtdenkmal

Völkerschlachtdenkmal ("Minnesmärket över folkens slag") minner om Slaget vid Leipzig 1813 restes och invigdes 1913. Monumentet ritades av arkitekten Bruno Schmitz. Det är ett av Europas största krigsminnesmonument, 91 meter högt, och ett känt landmärke i Leipzig i det tyska förbundslandet Sachsen. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Völkerschlachtdenkmal.﻿
Пам'ятник Битві народів

Пам'ятник Битві народів (нім. Völkerschlachtdenkmal) — одна з головних визначних пам'яток Лейпцига і найбільший пам'ятник Європи. Історія З 16 по 19 жовтня 1813 під Лейпцигом відбулася так звана Битва народів. Коаліція росіян, австрійців, пруських німців і шведів розбила французьку армію Наполеона Бонапарта в ході визвольних війн. До початку Першої світової війни ця битва вважалася найбільшою в історії. Фундамент пам'ятника, зведеного за кресленнями берлінського архітектора Бруно Шміца, був закладений 18 жовтня 1898. Урочисте відкриття відбулося в 1913 р., до сторіччя Битви народів. Ініціатором проекту був Клеменс Тіме, голова Німецького союзу патріотів і магістр Лейпцизької масонської ложі. Фінансування здійснювалося за рахунок спеціально організованої лотереї і пожертвувань. Пам'ятник Битві народів розташований в центрі поля битви. Висота пам'ятника 91 м. Від основи до верхньої оглядової платформі ведуть 500 сходинок. З недавніх пір є два ліфти, що піднімаються до середньої оглядової платформи на висоті 57 м. Всередині пам'ятника розташований «Зал слави», на стелі якого зображені 324 вершники майже в натуральну величину. У залі стоять чотири статуї «поминальників» заввишки 9,5 метрів, що уособлюють чесноти: хоробрість, силу віри, народну міць і самовідданість. Фігура при основі пам'ятника зображає архангела Михаїла, що вважався захисником німецьких солдатів. Неподалік від пам'ятника знаходиться камінь Наполеона. На цьому місці 18 жовтня 1813 Наполеон розташував свою ставку. Монумент і камінь Наполеона нерідко вважаються частинами загального комплексу, присвяченого Битві народів. Деякі автори пов'язують конструкцію пам'ятника з масонською ідеологією. На їхню думку, при його створенні за основу була взята планування Храму Соломона — Притвор, Зал і Святая святих. Присутні і безліч інших символів масонства. За часів НДР влада подумувала знести пам'ятник, який їм здавався прославлянням німецького націоналізму (у 30-40 роках нацисти широко використовували цей меморіал у пропагандистських цілях). Але врешті-решт він був залишений як символ «російсько-німецького братства по зброї». Тим не менш, жодних заходів щодо його збереження не робилося. У 2003 р. почалися роботи з відновлення монумента, які завершились до його сторіччя в 2013 р. Витрати на відновлення, за прогнозами, складуть близько 30 мільйонів євро. Джерелами фінансування є фонд «Пам'ятник Битві народів», земля Саксонія, місто Лейпциг та пожертвування. Дані Закладка: 18 жовтня 1898 Відкриття: 18 жовтня 1913 Висота: 91 м Висота внутрішнього залу з куполом: 68 м Фундаментна плита: 80 х 70×2 м Кількість фундаментних паль: 65 шт. Кількість ступенів до оглядової платформи: 500 шт. Ширина п'єдесталу: 126 м Маса: 300 000 т Використано кам'яних блоків: 26 500 шт. Використано бетону: 120 000 м ³ Вартість: 6 мільйонів золотих марок Галерея Примітки Посилання Фонд «Пам'ятник Битві народів» [Архівовано 23 січня 2022 у Wayback Machine.]
Thomasschule

La Thomasschule o Escola de Tomàs, en llatí Schola Thomana és un institut d'ensenyament secundari amb una tradició d'ensenyament musical que remunta cap a l'any 1212. Va ser creada a l'inici del segle xiii per formar els cantants de l'escolania del monestir de Sant Tomàs de l'Orde de canonges regulars de Leipzig. Amb l'arribada del protestantisme el monestirs van ser abolits i l'ajuntament de Leipzig es va carregar de la formació dels joves músics i escolans. El monestir agustinià va ser enderrocat i des del 1553 es va construir un edifici nou. Hom la considera com l'escola pública més antiga d'Alemanya. El 2013 va celebrar el seu vuitè centenari. Tot i ser una escola secundària coneguda per la formació musical, on els escolans del Thomanerchor reben la seva formació general, des de la reforma va oferir una educació humanista ample que combina ciències, matemàtica, llengües i música. Tots els mes o menys noranta cantants del Thomanerchor hi estudien de nou a divuit anys, però formen una minoria en els mes de sis cents estudiants de l'institut. Entre els seus directors, anomenats Thomaskantor, hi ha, entre molts altres músics coneguts, Johann Sebastian Bach. Amb la coral el [Thomanerchor] i l'Església de Tomàs el 2002 han creat el forum thomanum, un campus d'ensenyament i de formació professional amb capacitat de fins a 1200 nens i joves, per sensibilitzar-los de manera lúdica a la música clàssica. Conté l'escola, un llar d'infants, una escola primària, l'internat dels escolans anomenat Alumnat, una acadèmia i la Vil·la Thomana. Referències Bibliografia Seidler, Thomas (ed.). 800 Jahre Thomana Kirche, Schule, Chor (en alemany, anglès). Leipzig: Leipziger Medien-Service, 2011. ISBN 978-3-942360-06-7.
Thomasschule w Lipsku

Szkoła Tomasza w Lipsku (Thomasschule zu Leipzig, Schola Thomana Lipsiensis) jest koedukacyjną i publiczną szkołą w Lipsku w Niemczech. Została założona przez augustianów w 1212 i jest jedną z najstarszych szkół na świecie. Szkoła Tomasza znana jest z edukacji językowej, muzycznej oraz w zakresie sztuk pięknych. Humanistyczne gimnazjum dysponuje bardzo długą listą wybitnych byłych słuchaczy, zawierającą m.in. Richarda Wagnera oraz szereg członków rodziny Bachów. Od obchodów swojego 800-lecia w 2012 Szkoła Tomasza będzie stanowić część międzynarodowego centrum edukacji Forum Thomanum. Linki zewnętrzne Thomasschule w Lipsku
Thomasschule

Thomasschule, latin: Schola Thomana, är en humanistiskt, klassiskt och musikaliskt orienterad gymnasieskola i Leipzig i Tyskland. Skolan är en av de äldsta i Tyskland, grundad 1212, och drivs sedan 1500-talet som en kommunal internatskola i staden Leipzigs regi. Historia Thomasschule är den äldsta skolan i Sachsen och därigenom även en av de äldsta kontinuerligt verksamma skolorna i Tyskland, grundad år 1212 av markgreve Didrik den beträngde av Meissen. Den var ursprungligen augustinkorherrarnas stiftsskola i Leipzig och uppkallades efter aposteln Tomas. Skolan bedrevs ursprungligen som en schola pauperum avgiftsfritt för stadens fattigare barn, och utvecklades snart till en trivialskola; redan vid det första omnämnandet i skrift 1254 omtalas även betalande elever från det mer välbeställda borgerskapet. Vid den lutherska reformationen övertog staden Leipzig driften av skolan som latinskola och lät uppföra en ny skolbyggnad i samband med att klosterbyggnaderna revs. Denna skolbyggnad, kallad Alte Thomasschule, där bland andra Johann Sebastian Bach verkade som lärare och hade sin tjänstebostad, byggdes om flera gånger och var i bruk fram till 1877, då man på grund av platsbrist var i behov av nya lokaler. Byggnaden revs slutligen 1902. Neue Thomasschule i Bachviertel några kvarter sydväst om Thomaskirche färdigställdes 1877. Denna byggnad förstördes i andra världskrigets bombningar 1943–1944, då även stora delar av skolans musikarkiv förstördes. Flera av de viktigaste historiska handskrifterna, bland annat Bachs koralkantater räddades dock av den dåvarande Thomaskantorn Günther Ramin och förvaras idag i Bacharkivet i Leipzig. Den nuvarande skolbyggnaden på Hillerstrasse i Bachviertel, ursprungligen uppförd som folkskola, användes 1951–1973 och används åter sedan 2000 som lokaler för Thomasschule, medan platsen för 1800-talsskolan idag används som skolans bollplan. Under DDR-epoken var skolan en av de få i den sovjetiska ockupationszonen som behöll språkundervisning i klassisk grekiska och latin. Thomaskyrkans gosskör, Thomanerchor, är ända sedan 1200-talet del av skolans musikaliska liv och medlemmarna är inskrivna som elever vid skolan. Kända lärare och alumner Bland kända lärare vid skolan märks bland andra nobelpristagaren i fysik Ferdinand Braun och kompositören, körledaren och Thomaskantorn Johann Sebastian Bach. Bach bidrog under sin tid till att etablera skolans och körens internationella rykte. Bland kända elever vid skolan märks bland andra Bachs söner, även dessa kända musiker och kompositörer: Wilhelm Fridemann, Carl Philipp Emanuel, Johann Christoph Friedrich och Johann Christian Bach. Andra kända alumner är Amerikaforskaren Eduard Friedrich Poeppig, kompositören Richard Wagner, konstnären Julius Schnorr von Carolsfeld, politikern Klaus von Dohnanyi och dirigenten Christoph von Dohnányi. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från tyskspråkiga Wikipedia, Thomasschule zu Leipzig, 10 december 2019. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Thomasschule.﻿ Officiell webbplats
Албертинум

Албертинум (на немски: Albertinum) е сграда от епохата на Неоренесанса и музей за изобразително изкуство в Дрезден. Намира се на източния край на Терасата на Брюл. Първоначално сградата е използвана като арсенал. Наречена е Албертинум в чест на крал Алберт, управлявал Саксония от 1873 до 1902 г. Преустроена е в музей в края на XIX век. В музея се помещават Колекцията от скулптури и Галерията на новите майстори, които представляват част от Държавните художествени колекции на Дрезден. Източници
Albertinum

The Albertinum (German pronunciation: [albɛʁˈtiːnʊm]) is a modern art museum. The sandstone-clad Renaissance Revival building is located on Brühl's Terrace in the historic center of Dresden, Germany. It is named after King Albert of Saxony. The Albertinum hosts the New Masters Gallery (Galerie Neue Meister) and the Sculpture Collection (Skulpturensammlung) of the Dresden State Art Collections. The museum presents both paintings and sculptures from Romanticism to the present, covering a period of some 200 years. History The Albertinum was built between 1884 and 1887 by extending a former armoury, or arsenal, that had been constructed between 1559 and 1563 at the same location. The new building was designed by the regional master builder Carl Adolf Canzler in the Renaissance Revival style to house the royal "Collection of Antique and Modern Sculptures". The building was named after the Saxonian King Albert who reigned at the time. In 1889, the Sculpture Collection was moved in and has since remained there. Damaged in the February 13, 1945 bombing of Dresden in World War II, the Albertinum was restored by 1953. Besides the Sculpture Collection, the Albertinum has housed the New Masters Gallery (Galerie Neue Meister) in the upper rooms since 1965. It was also the temporary postwar home of the Numismatic Cabinet (Münzkabinett) and the Green Vault (Grünes Gewölbe) until the exhibitions were moved to the rebuilt Dresden Castle in 2002 and 2004, respectively. The floods of 2002 necessitated renovating the Albertinum and building a new flood-proof depository. After closing in 2006, the building was finally reopened on June 20, 2010 as a "house of the modern" with the New Masters Gallery and the Sculpture Collection, "designed for encounters between painting and sculpture, between the Romantic and the Modern". The most important improvement has been the roofing of the inner courtyard to form an atrium, called "an ark for the art". Furthermore, the glazed walling of the establishment's depositories gives visitors views of the inner workings of a museum. Museums The Albertinum houses the New Masters Gallery (Galerie Neue Meister) and the Sculpture Collection (Skulpturensammlung). The holdings of the two museums, with paintings ranging from Caspar David Friedrich to Ludwig Richter and sculptures from Auguste Rodin to the 21st century, are displayed on three floors in exhibition halls with a modern look. See also List of museums in Saxony Notes and references External links Media related to Albertinum at Wikimedia Commons Albertinum Homepage of Dresden State Art Collections
Albertinum

El Albertinum es un museo de la ciudad alemana de Dresde ubicado en el emplazamiento de la antigua armería de la ciudad. Situado en el extremo oriental de la terraza de Brühl, alberga en la actualidad la pinacoteca de los maestros modernos (Galerie Neue Meister) y la colección de esculturas de las Staatliche Kunstsammlungen Dresden. El nombre Albertinum, al igual que en el caso de Albertplatz, es en honor al rey Alberto I de Sajonia, que mandó construirlo. Historia El Albertinum se construyó entre 1884 y 1887 según diseño de Carl Adolf Canzler. Para ello se emplearon también restos de la antigua armería del principado electoral sajón, que había sido demolida. Desde 1889, el Albertinum fue utilizado para exponer esculturas. La antigua armería, construida entre 1559 y 1563 en estilo renacentista, era una de las más grandes y conocidas de toda Europa. Durante la Segunda Guerra Mundial el Albertinum fue destruido, y su reconstrucción no terminó hasta 1953. Desde entonces alojó una parte sustancial del conjunto de museos conocido como Staatliche Kunstsammlungen Dresden; concretamente la colección de esculturas, la cúpula verde (en alemán Grünes Gewölbe, expone los tesoros de la casa de Wettin), una exposición de numismática y la Galerie Neue Meister. La cúpula verde, así como las esculturas medievales y la colección de monedas, ya no se hospeda en el Albertinum. Desde el 8 de septiembre de 2004 lo hacen en el renovado Dresdner Residenzschloss. El 3 de enero de 2006 el Albertinum se cerró para emprender trabajos de renovación. Fue reinaugurado el 20 de junio de 2010. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre el Albertinum. Staatliche Kunstsammlungen Dresden – Albertinum (en alemán e inglés). Galería de los Nuevos Maestros (en alemán e inglés). Colección de esculturas (en alemán e inglés).
Альбертинум

Альберти́нум (нем. Albertinum) — музей изобразительных искусств в Дрездене, расположенный в одноимённом здании эпохи неоренессанса. Находится на восточном краю Террасы Брюля. Изначально Альбертинум использовался как арсенал и был перестроен в конце XIX века в музей архитектором Карлом Адольфом Канцлером. Здание было названо в честь короля Альберта, правившего Саксонией в 1873—1902. Сегодня в Альбертинуме расположены Собрание скульптуры и Галерея новых мастеров Государственных художественных собраний Дрездена. Знакомство с Альбертинумом, известным до Второй мировой войны как музей скульптуры, вдохновило Ивана Цветаева на создание Музея изящных искусств (сегодня Государственный музей изобразительных искусств имени А. С. Пушкина) в Москве. Переписка между Георгом Треем (1843—1921), директором Альбертинума, и Иваном Цветаевым длилась с 1881 до 1913 г. Последний писал об Альбертинуме как об «образцовом учреждении для всех будущих музеев гипсовых слепков в целом мире» . Открытие нового Альбертинума, реконструированного после наводнения на Эльбе (2002), прошло в 2010 году под патронатом Президента Европейской комиссии Жозе Мануэля Баррозы. Примечания Ссылки «Бильбао на Эльбе» // Коммерсант. — 2010. — 3 дек. Спасенный утопающий // Артхроника. — 2010. — 1 сент.
Альбертінум

Альбертінум — відомий музей образотворчого мистецтва у Дрездені, Німеччина. Вміщує постійну експозицію Галереї нових майстрів. Історія Альбертінум, названий на честь саксонського короля Альберта, було збудовано між 1884 і 1887 роками Карлом Адольфом Кензлером як музей та архів. З 1889 року в Альбертінумі проводилися виставки чудових колекцій скульптур, в тому числі й відомі, але проблемні реконструкції Афіни Лемнії. Зруйнований в лютому 1945 році, Альбертінум було відновлено до 1953 року. До 2004 року Альбертінум був будівлею музею «Зелене склепіння», який було названо значущою колекцією королівських скарбів Німеччини, таких як вишнева яма з 365 вигравіюваними обличчями. Однак «Зелене склепіння» відтепер розміщене в Дрезденському замку, а не в Альбертінумі. Посилання Staatliche Kunstsammlungen Dresden - Albertinum[недоступне посилання з червня 2019] Bauten auf der Brühlschen Terrasse: Albertinum [Архівовано 10 серпня 2021 у Wayback Machine.]
Vogtland Arena

The Vogtland Arena is a winter sports center, located in the German town of Klingenthal (Saxony), on the northern slope of the Schwarzberg mountain in Vogtland, from which the complex takes its name. It opened in 2006. It includes a large ski jumping hill with a construction point of K125 and a size of HS 140 and is one of the most modern architecture among World Cup hills. Hill parameters Construction point: 125 m Hill size (HS): 140 m Official hill record: 146.5 m – Michael Uhrmann (2 February 2011), Andreas Wellinger and Gregor Deschwanden (10 December 2023) Hill record: 149.5 m – Marius Lindvik (24 February 2018) Inrun length: 97.5 m Inrun angle: 35° Take-off length: 6.8 m Take-off angle: 11° Take-off height: 3.25 m Landing angle: 34.5° Average speed: 93.9 km/h History Vogtland Arena was constructed from 2003 to 2005. Its official inaugural event was a Nordic combined Summer Grand Prix competition on 27 August 2006. Before that, in February 2006, the Czech national ski jumping championships had already been held there. In March 2006, Vogtland Arena saw a second-tier Nordic combined world cup competition and in September 2006 a Summer Grand Prix in ski jumping. On 7 February 2007, local club VSC Klingenthal took over one of the cancelled Ski Jumping World Cup events of Harrachov, making this the first FIS winter competition at the arena. Once again in 2007, a Summer Grand Prix ski jumping event took place there. In January 2008, the arena saw its first Nordic Combined World Cup event. Since the 2008–09 season, Klingenthal has been a regular venue of the Ski Jumping World Cup, forming a part of the FIS Team Tour. In 2022, the Continental Cup held its Nordic combined event at Vogtland Arena. References External links Official Website
Vogtland Arena

Le tremplin de Vogtland Arena est un tremplin de saut à ski situé à Klingenthal en Allemagne. Histoire Notes et références Liens externes Ressource relative au sport : Ski Jumping Hill Archive Ressource relative à l'architecture : Structurae Articles connexes Liste de tremplins de saut à ski Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du saut à ski Portail du combiné nordique Portail de la Saxe