NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Универзитет у Лајпцигу

Универзитет у Лајпцигу (нем. Universität Leipzig) се налази у Слободној Држави Саксонији, у Немачкој и један је од најстаријих универзитета у Европи и други најстарији Универзитет у Немачкој по узастопним годинама постојања. Основан је 2. децембра 1409. од стране Фридрика I и његовог брата Вилијама II и првобитно је обухватао четири факултета. У славне студенте овог универзитета убрајају се Готфрид Вилхелм Лајбниц, Јохан Волфганг Гете, Фридрих Ниче, Рихард Вагнер, Ангела Меркел, као и девет добитника Нобелове награде. Историја Оснивање и развој до 1900. године Универзитет је направљен по узору на Карлов универзитет са којег су се професори немачког говорног подручја повукли у Лајпциг након кризе Јана Хуса и декрета из Кутне Хоре. Alma mater Lipsiensis је отворена 1409. године, након што ју је званично издао папа Александар V у својој були признања 9. септембра исте године. Њен први ректор је био Јоханес Ото фон Минстерберг. Од свог оснивања, Paulinerkirche је служила као универзитетска црква. После реформације црква и манастирске зграде су поклоњене Универзитету 1544. године. Како би се обезбедило независно и одрживо финансирање Универзитет је добио власт над девет села источно од Лајпцига. Овај статус је задржао скоро 400 година све док у 19. веку нису спроведене земљишне реформе. Као и многи европски универзитети, Универзитет у Лајпцигу је био структуриран у колеџе одговорне за организовање смештаја и колегијална предавања. Међу факултетима у Лајпцигу били су Мали колеџ, Велики колеџ, Црвени колеџ (Rotes Kolleg, познат и као Нови колеџ), колеџ Госпе (Frauenkolleg) и Паулинер колеџ (Pauliner Kolleg). Постојале су и приватне стамбене сале. Колеџи су имали јурисдикцију над својим члановима. Структура колеџа је касније напуштена, а данас су сачувана само имена. Током првих векова, Универзитет је растао споро и био је прилично регионална институција што се, међутим, променило током 19. века када је постао институција високог образовања и истраживања светске класе. Крајем 19. века су у Лајпцигу предавали истакнути научници као што су Бернхард Виндшајд, један од очева немачког грађанског законика и Вилхелм Оствалд, који се сматра оснивачем модерне физичке хемије. Између 1953. године и 1990. године носио је име Универзитет Карл Маркс. Спољашње везе Званични веб-сајт Универзитета у Лајпцигу Издавачка кућа Leipziger Universitätsverlag
Großenhainer Grundlinie

Die Großenhainer Grundlinie war die Basislinie für die Königlich-Sächsische Triangulation und gleichzeitig der sächsische Beitrag zur Mitteleuropäischen Gradmessung. Sie besteht aus drei geodätischen Festpunkten: östliches Basisende Quersa (Station 32 im Königl. Sächs. Dreiecksnetz) – Koordinaten: Basismitte Großenhain (Station 33) – Koordinaten: westliches Basisende Raschütz (Station 34) – Koordinaten: Die Punkte wurden in den Jahren 1869 bis 1872 angelegt. Über einem in den Boden eingelassenen Grundpfeiler erhebt sich ein Basishäuschen, auf dem sich ein weiterer Pfeiler genau senkrecht über dem Basispfeiler befindet. In dieser Form existiert nur noch der Punkt Quersa. Restaurierung Ab 2005 wurde die Grundlinie restauriert. Der Punkt Quersa, bei dem das Basishäuschen noch vorhanden war, konnte originalgetreu wiederhergestellt werden. An der Balustrade findet sich die Inschrift „Basisendpunkt QUERSA d. Königl. Sächs. Triangulierung 1870“, im Original dürfte es „Triangulirung“ geheißen haben. Vom Punkt Raschütz waren noch der in den Boden eingelassene Grundpfeiler und Fundamentreste des Häuschens vorhanden, 2005 wurde ein offensichtlich neuer Granitkopf auf den Pfeiler gesetzt und die Umrisse des Häuschens am Boden und in die Höhe durch ein Gestell aus Holzbalken nachgebildet. Der Punkt an der Basismitte Großenhain befand sich lange Jahre auf dem Gelände eines Militärflugplatzes, der heute privat genutzt wird. An seiner Stelle steht ebenerdig eine Kopie des ursprünglichen Basispfeilers. An jedem der Punkte wurde eine Informationstafel aufgestellt. Nach der Restaurierung wurde die Großenhainer Grundlinie am 17. März 2006 feierlich wieder eingeweiht. Nutzung Die eigentliche Basis wird von den beiden Endpunkten gebildet, der Mittelpunkt diente zur Vereinfachung, um bei Nachmessungen die Einzelstrecken getrennt bestimmen zu können. Die Bestimmung der Basis erfolgte durch Längenmessung mit dem Besselschen Messapparat auf 8908,648 m. Von der Basis ausgehend wurde die Länge mittels Triangulation auf die Dreiecksseite Collm – Keulenberg übertragen und damit der Maßstab des ganzen Dreiecksnetzes bestimmt. Erweiterung nach Oberösterreich und zur Adria Der sächsische Meridianbogen wurde im späten 19. Jahrhundert auch in ein Großprojekt Österreich-Ungarns für mitteleuropäische Erdmessung eingebunden, um die genaue Form des Geoids in einem Nord-Süd-Profil zu bestimmen. Als Zentralteil dieser über 600 km langen Triangulationskette – dem Meridianbogen Großenhain-Kremsmünster-Pola – diente der oberösterreichischen Meridianbogen Kremsmünster. Im Norden schloss der Großenhainer Bogen und eine Zwischenkette aus älteren Messungen an, im Süden ein eigenes Netz erster Ordnung durch den Süden Österreichs bis zur Adria beim Marinehafen Pola (heute Kroatien). Als Fundamentalpunkt diente der Gusterberg unweit des Benediktinerstiftes Kremsmünster. Siehe auch Basis Bonn Braaker Basis (1820/21) Literatur Richard Schumann, Friedrich Hopfner: Der Meridianbogen Großenhain-Kremsmünster-Pola. Astronomische Arbeiten des Österreichischen Gradmessungsbüros, Neue Folge Band I, S. 4ff und 105ff, Bundesvermessungsamt, Wien 1922 Einzelnachweise Weblinks
Цвингер

„Цвингер“, също членувано Цвингерът или Цвингера, е архитектурен бароков комплекс и художествен музей, намиращ се в град Дрезден, административния център на провинция Саксония, Германия. Представлява комплекс от 4 здания. В него се намират разни музеи. Сред тях най-известна е картинната Галерия на старите майстори с произведения на Рафаело, Тициан, Рубенс, Рембранд, Каспар Давид Фридрих, Макс Либерман, Якоб ван Ройсдал и много други. Измежду най-известните картини на музея е „Сикстинската мадона“ на Рафаело. Други музеи са Физико-математическият салон, Порцелановата колекция (от Майсен), Скулптурната колекция. В миналото е притежавал известния Хамбургски модел на Соломоновия храм, придобит (1910) от историческия Хамбургски музей. По време на Втората световна война, на 13 – 14 февруари 1945 г., англо-американската авиация бомбардира центъра на Дрезден, а Цвингер също е силно повреден. Художествената колекция обаче е евакуирана преди това. Реставрацията на Цвингер започва още през 1945 г. с подкрепата на съветската военна администрация. Част от музейните зали са отворени за обществеността през 1951 г. Пълната реставрация продължава до 1964 г. През април 2024 г. са завършени разкопките, провеждани на обекта Цвингер в продължение на три години. Археолозите откриват останките на две конюшни, градинска пещера, дворцова градина от 17-ти век и фрагменти от градски укрепления от 15-ти и 16-ти век. Основната цел на проекта е да се открият ранни следи от бароковата градина, създадена по време на управлението на Август Силни. Външни препратки www.travels.md Архив на оригинала от 2007-03-17 в Wayback Machine. www.travels.md Архив на оригинала от 2007-03-17 в Wayback Machine.
Zwinger

El Zwinger és un antic lloc d'esbarjo i escenari de festivitats dels reis de Saxònia, avui transformat en museu. Es troba a Dresden, Alemanya. Va ser construït sobre l'emplaçament de l'antiga fortalesa de Dresden, la muralla exterior de la qual s'ha conservat parcialment. La paraula "Zwinger" (camí de ronda de l'escarpa) designa precisament la part situada entre les muralles exteriors i interiors d'una fortalesa. En efecte, a l'època d'August el Fort, el conjunt es trobava fora de la ciutat. És un dels principals atractius de Dresden, en particular perquè acull museus de les Col·leccions Nacionals de Dresden (Staatliche Kunstsammlungen Dresden), així com la Gemäldegalerie Alte Meister, la Rüstkammer i la Porzellansammlung . Història El Zwinger va ser encarregat el 1709 per l'elector de Saxònia August II conegut com "el fort" i realitzat per Matthäus Daniel Pöppelmann entre 1711 i 1722. El recinte es va cloure amb la construcció, entre 1847 i 1854, de l'edifici de la Galeria de Pintures, cos realitzat per Gottfried Semper i que es coneix com Sempergalerie. El conjunt es va veure molt deteriorat pels bombardejos produïts el 13 de febrer de 1945, en el marc de la Segona Guerra Mundial. El Zwinger va ser un dels primers edificis reconstruïts a Dresden després de la guerra, tot i que la seva restauració no finalitzà fins a la dècada de 1960. Descripció Juntament amb la Hofkirche (catedral de la Santíssima Trinitat) al nord-est i la Semperoper (òpera de l'arquitecte Gottfried Semper) a l'oest, el Zwinger forma part de la Theaterplatz (plaça del Teatre). El nucli barroc-rococó del Zwinger consta de sis pavellons connectats per galeries. Els dos principals són el Wallpavillon, ornat amb talles barroques i rematat per una estàtua d'Hèrcules, i el Glockenspielpavillon, que conté a la façana un carilló de porcellana de Meissen instal·lat entre 1924 i 1936. L'entrada al recinte s'efectua per la Kronentor (Porta de la Corona) a l'oest, una torre rematada d'una cuculla bulbosa amb acabats daurats. A l'època d'August el Fort el flanc nord est del conjunt estava obert al riu Elba, però a mitjan s. XIX es va cloure amb la Sempergalerie, un gran cos d'estil neorenaixentista que acull la Gemäldegalerie Alte Meister. Museus La Gemäldegalerie Alte Meister (Galeria de Pintures de Mestres Antics) del Zwinger és una de les principals atraccions culturals de Dresden. S'hi presenta una col·lecció de pintures de grans mestres com Rubens, Sandro Botticelli, Albrecht Dürer, Paolo Veronese i Rafael, de la que cal destacar la famosa Madonna Sixtina. La Rüstkammer (sala d'armes) allotja una destacada col·lecció d'armes dels selges XVI i XVII en la seva majoria. El Porzellansammlung (col·lecció de porcellana) conté una col·lecció molt rica de porcellana de Meissen, i el Mathematisch-Physikalischer Salon (Saló de Matemàtiques i Física) una magnífica col·lecció de rellotges i instruments científics. Vegeu també Gemäldegalerie Alte Meister
Zwinger

El Zwinger de Dresde es un palacio barroco situado en el casco antiguo de la ciudad, entre el edificio de la ópera Semperoper y Postplatz. El palacio fue edificado en el lugar que antiguamente ocupó un bastión, y de ahí su nombre, ya que la palabra Zwinger (sinónimo de Ringmauer) se utilizaba para denominar la muralla exterior circular que protegía las ciudades medievales. Construido inicialmente como invernáculo de naranjos, la construcción sirvió en sí a las representativas pretensiones del príncipe elector Augusto el Fuerte y fue escenario de grandes fiestas. En la actualidad se destaca por las colecciones de arte y ciencia que se encuentran en su interior. Colecciones permanentes en Zwinger Salón de las Matemáticas y la Física (Mathematisch-Physikalischer Salon) Museo de zoología (Museum für Tierkunde) Colección de porcelana (Porzellansammlung) Armería (Rüstkammer) Pinacoteca de los antiguos maestros (Gemäldegalerie Alte Meister) Elementos principales Kronentor La Kronentor (puerta de la corona) es el elemento más conocido y fotografiado del conjunto arquitectónico. La parte superior de la puerta está adornada con una reproducción de la corona real polaca. La puerta que se encuentra frente al lado occidental tiene un portal con vista a la estatua ecuestre que se levanta en la Theaterplatz. Nymphenbad El Nynphenbad (baño de las ninfas) es una fuente que se halla en la muralla detrás del pabellón francés. Hecha por Balthasar Permoser, es de estilo barroco. Pabellón de la ciudad, o del carrillón Otro elemento importante es el Uhr mit Glockenspiel (reloj con carrillón), realizado en porcelana de Meißen. El reloj hubo de ser restaurado varias veces, la primera entre 1849 y 1856. También se vio afectado por el bombardeo de Dresde en 1945. Su restauración duró hasta 1964 y se aumentó el número de campanas de porcelana, de las 24 originales a 40. Historia El edificio barroco Zwinger fue erigido entre 1711 y 1728 sobre los restos de un bastión entre la Semperoper y la Postplatz según los planos de Matthäus Daniel Pöppelmann y Balthasar Permoser. Entre 1847 y 1854 se completó la parte que da al Elba con la Gemäldegalerie (galería de pinturas) por obra de Gottfried Semper. En la Segunda Guerra Mundial, durante el bombardeo de Dresde de 1945, el edificio fue destruido. Pero ya en los años 1945-46 se comenzó a reconstruirlo. En 1951 se acabó la Kronentor, en 1952 el Mathematisch-Physikalische Salon, en 1953 el Glockenspielpavillon y en 1954 el Wallpavillon y el Französischer Pavillon. En 1963 la reconstrucción había terminado prácticamente.
Zwinger

Zwinger, srednjovjekovni barokni dvorac i najznačajniji građevinski spomenik grada Dresdena. Djelo je arhitekta Matthäusa Daniela Pöppelmanna i kipara Balthasara Permosera te je izgrađen za vladavine Augusta II. Jakog. Svoj naziv dobio je po smještaju na gradskim zidinama gdje je 1709. zatvoreno jedno utvrđenje. Koristio se samo u reprezentativne svrhe. U dvorcu Zwinger smješteno je više umjetničkih i povijesnih zbirki: Zbirka porculana Muzej životinja Wallpaviljon (galerija kipova) Matematičko-fizički salon (jedna od najstarijih zbirki znanstveno-tehničkih uređaja i najveća zbirka globusa u Njemačkoj) Oružarnica (Povijesni muzej) Galerije slika "Stari majstori" i "Novi majstori" (poznate izvan europskih granica) Izvori Vanjske poveznice Dresden Hrvatska enciklopedija, www.enciklopedija.hr
Zwinger

De Zwinger is een paleiscomplex in de Duitse stad Dresden dat werd gebouwd tussen 1710 en 1728. Het doet nu dienst als museum. Geschiedenis De Zwinger is een goed voorbeeld van de laat-barokke bouwstijl. De Zwinger werd gebouwd in de ruimte tussen de voormalige stadsfortificaties; de naam betekent dwingel, de ruimte tussen de vestingmuren. Het complex is opgetrokken rond een grote binnenplaats die oorspronkelijk werd gebruikt voor toernooien, parades en feesten. Rond de binnenplaats werden paviljoens en poorten gebouwd. August de Sterke (1670-1733), keurvorst van Saksen en tevens koning van Polen, was de opdrachtgever. Architect Matthäus Daniel Pöppelmann (1662-1736) en beeldhouwer Balthasar Permoser (1651-1732) werkten samen aan de bouw. Halverwege de negentiende eeuw werd aan de noordoostzijde van de Zwinger, aan de Theaterplatz, naar ontwerp van Gottfried Semper, de Gemäldegalerie Alte Meister gebouwd. Tijdens het interbellum werd het complex gerestaureerd op aanwijzing van barokkenner en architect Cornelius Gurlitt. Tijdens het bombardement op Dresden in 1945 werd de Zwinger zwaar beschadigd. De restauratie van de Zwinger begon direct al in 1945 onder leiding van Hubert Georg Ermisch. Hij werd opgevolgd door de architecten Max Zimmermann en Arthur Frenzel die de restauratie tot 1964 leidde. Tussen 1989 en 1990 werd de Kronentor gerestaureerd. De oostvleugel van de Gemäldegalerie werd in 1956 heropend, terwijl de westvleugel pas in 1960 gerestaureerd was. Indeling Rond de binnenplaats van de Zwinger zijn de volgende gebouwen gegroepeerd: Het Glockenspielpavillon met het Meißner Porzellanglockenspiel, een klokkenspel van porselein uit Meißen; Het Porzellanpavillon met daarin de Porzellansammlung, het porseleinmuseum van Dresden; De Kronentor, een sierlijke poort met Poolse koningskroon; De Mathematisch-Physikalische Salon met een historische verzameling wiskundige instrumenten; Het Wallpavillion met het beeld van Hercules; Het Französische Pavillon met daarachter het Nymphenbad, een barok waterkunstwerk; De Sempergalerie met de Gemäldegalerie Alte Meister; en Het Deutsche Pavillon met de restauratiewerkplaatsen van de Gemäldegalerie Alte Meister. De musea in de Zwinger In de Zwinger zijn de volgende musea gevestigd: Gemäldegalerie Alte Meister (met als bekendste stuk de Sixtijnse Madonna van Rafaël) Mathematisch-Physikalischer Salon (een verzameling instrumenten, zoals uurwerken, globes, astronomische instrumenten) Porzellansammlung Rüstkammer (harnassen, pistolen e.d.) Museum für Tierkunde Trivia In Arita in Japan (zusterstad van Meißen) bevindt zich een replica op ware grootte van een gedeelte van dit paleis met onder andere een porseleinmuseum met VOC-schip aandenken. Externe links Zwinger
Zwinger

O Zwinger (pronuncia-se /'tsviŋgɐ: é um dos principais monumentos da cidade alemã de Dresden: é um complexo arquitetónico (palácio com jardins) de estilo barroco, construído entre 1709 - 1710 e 1732 - 1733 a mando de Augusto II da Polônia, conhecido como o Forte (1670 - 1733) e projetado pelo arquiteto Matthäus Daniel Pöppelmann ( 1662 - 1736 ) com a colaboração do escultor Balthasar Permoser (1651 - 1732). O termo "Zwinger", usado para se referir ao complexo, significa grosso modo "fortificação inframural" (ou seja, "dentro das muralhas da cidade") ou "castelo concêntrico" e refere-se a uma fortaleza medieval preexistente. O complexo, quase totalmente reconstruído após a destruição causada pelos bombardeios durante a Segunda Guerra Mundial, é considerado uma das maiores expressões da arquitetura barroca alemã e até 2009 fez parte - como o resto dos monumentos de Dresden e do Vale do Elba - do Patrimônio Mundial da UNESCO (do qual a cidade foi "removida" após a construção de uma nova ponte sobre o Elba naquele ano). Antigamente utilizado para jogos e celebrações da corte, hoje abriga diversas coleções importantes de museus, entre as quais se destaca a Gemäldegalerie Alte Meister (galeria de imagens). Galeria de imagens Notas
Palatul Zwinger din Dresda

Palatul Zwinger din Dresda este o construcție în stil baroc din Dresda, Germania. Palatul, care are o colecție prețioasă de obiecte de artă, este amplasat între „Opera de stat Dresda” (Semperoper) și „Piața Poștei” în apropiere fiind teatrul „Staatsschauspiel Dresden”, „Palatul Taschenberg” și „Piața Teatrului”. Denumirea de Zwinger (țarc) au dat-o locuitorii orașului, o denumire ironică la adresa spațiului redus și a zidurilor care înconjurau palatul. Istoric Construcția în stil baroc a fost realizată în anul 1709. Inițial, fusese o clădire din lemn, îngrădită, care servea pentru turnire, întreceri ale cavalerilor la mânuirea armelor, un amfiteatru și alte distracții pentru curtea regală saxonă. Denumirea de Zwinger rezultă din înghesuiala cauzată de locul strâmt datorat zidurilor de fortificație exterioare și interioare. Între anii 1710 și 1719 regele August cel Tare dispune ca constructorul șef al regatului, Matthäus Daniel Pöppelmann, să clădească palatul din piatră (gresie) în forma lui actuală. Pavilonul și galeriile serveau pe atunci ca „Orangerie” (grădină de citrice). Palatul va fi împodobit cu sculpturile lui Balthasar Permoser. Între anii 1847-1854 a fost dechisă pe partea Elbei galeria de picturi realizată de arhitectul Gottfried Semper. Palatul suferă distrugeri mari în timpul bombardamentelor din 13 februarie 1945 de la sfârșitul celui de al Doilea Război Mondial. Astfel este distrus complet Wallpavillon, Kronentor, Bogengalerien și Glockenspielpavillon. La Galeria de picturi este distrusă partea de nord, Fântâna nimfelor situată în sud este mai puțin afectată. O placă din palat care avea inscripția, scrisă de un soldat sovietic, „Clădirea golită, nu s-au găsit mine!” devine foarte cunoscută în Dresda. Prin efortul locuitorilor orașului, a început între anii 1945-1946, sub conducerea arhitectului Hubert Georg Ermisch, reclădirea palatului. Anul 2002 a fost anul celor mai mari inundații din ultimele câteva secole, cotele fluviului Elba atingând 9,40 metri, dar prin intervenția pompierilor, civililor și a unor subunități ale armatei s-a reușit limitarea pagubelor. Dintr-o greșeală de calcul depozitarea picturilor s-a făcut într-o pivniță care a fost apoi inundată. Ceea ce a dus la deteriorarea picturilor. In afară de pictura „Blick auf Sophienkirche” (Vedere a Bisericii Sofia), Dresda oferă vizitatorului Palatul Zwinger într-o stare ca înainte de ultimul război mondial. Note Legături externe Materiale media legate de Palatul Zwinger din Dresda la Wikimedia Commons
Палата Цвингер

Палата Цвингер (нем. Dresdner Zwinger) је палата у граду Дрездену на истоку Немачке, изграђена у стилу архитектуре барока. Њен градитељ је био дворски архитекта Матеус Данијел Пепелман. Служила је као оранжерија, изложбена галерија и фестивалска арена дрезденског двора. Локација палате је некада била део градске тврђаве, од које је сачуван спољни зид. Име потиче од немачке речи која означава двориште испред замка, или градске капије, намењено одбрани. Палату Цвингер је осмислио Пепелман и изградио у више фаза од 1710. до 1728. Аутор скулптура је Балтазар Пермозер. Палата је формално отворена 1719. церемонијом венчања принца електора Фредерика Августа са кћерком хабрзбуршког цара, надвојводкињом Маријом Јозефом. У то време су били изграђене спољне фасаде са павиљонима и галеријама са луковима, што је била спектакуларна сценографија за ову свечаност. Палата није имала функцију изложбене галерије и библиотеке до коначног заврешетка радова на ентеријеру 1728. Простор палате је заокружен изградњом неокласичне зграде Готфрида Земпера на северној страни, која је позната као „Земперова галерија”. Данас се у Палати Цвингер налазе више музеја: „Галерија старих мајстора” (Gemäldegalerie Alte Meister), „Дрезденска колекција порцелана” (Dresdener Porzellansammlung) и „Математичко-физички салон” (Mathematisch-Physikalischer Salon). Разарање и поновна изградња Зграда је већим делом уништена у бомбардовању 13–15. фебруара 1945. Колекција уметничких предмета је пре тога била евакуисана. Реконструкцију је помогла совјетска војна администрација. Део реконструисаног комплекса отворен је за јавност 1951. До 1963. Палата Цвингер је доведена у стање у каквом је била пре рата. Спољашње везе Мапа палате Палата Цвингер и њени музеји
Zwinger

Zwinger i Dresden är ett barockkomplex som uppfördes 1710–1728 av arkitekten Matthäus Daniel Pöppelmann åt August den starke. Det var meningen att Zwinger skulle utgöra en del av ett planerat palatskomplex, men August dog innan det kunde realiseras. Den 13 och 14 februari 1945 förstördes stora delar av Dresden av allierat bombflyg. Zwinger skadades svårt, men återuppbyggandet började redan under hösten samma år. Allmänt åsyftar ordet "Zwinger" utrymmet mellan en borgs yttre och inre murring. Bildgalleri Referenser Noter Tryckta källor Honour, Hugh; Fleming, John (1992). Konsten genom tiderna (3). Stockholm: Tidens förlag. sid. 533. ISBN 91-550-3820-4 Koch, Wilfried; Larsson, Lars Olof (1970). Arkitektur: stilhistoriskt bildlexikon. Stockholm: Generalstabens litografiska anstalt. Libris 30944 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Zwinger.
Gröditzer Skala

Die Gröditzer Skala, obersorbisch , ist ein Felsental und gleichnamiges Naturschutzgebiet mit 39 ha Größe. Sie erstreckt sich entlang des Löbauer Wassers vom Weißenberger Ortsteil Gröditz bis zu den weiteren Ortsteilen Weicha und Wuischke. Der Name leitet sich vom benachbarten Dorf Gröditz und dem aus dem Sorbischen stammenden Begriff „Skala“ für „Felsental“ ab. Geologie Das Löbauer Wasser hat sich während der Elster-Eiszeit tief in die Nordlausitzer Grauwacken eingeschnitten und bildete das heutige Relief. Ökologie Die vorhandenen Nord- und Südhänge sowie das Löbauer Wasser in der Skala bilden auf engstem Raum ein vergleichsweise enges Netz unterschiedlicher Lebensräume. So kommt Laubwald mit Traubeneiche, Hainbuche, Gemeiner Esche und Ahorn vor. Besonders auf den südexponierten Hanglagen kommen Berg- und Spitzahorn sowie Linden vor. Weitere Pflanzenarten mit Vorkommen in der Gröditzer Skala sind: Bergulme, Adlerfarn, Süße Wolfsmilch, Wald-Bingelkraut und der Großblütige Fingerhut. Sehenswürdigkeiten zehnbogiges, 170 m langes Gröditzer Viadukt der Bahnstrecke Löbau–Weißenberg–Radibor, jetzt Wanderweg Der Themenweg „Mühlenweg“ verläuft über Weißenberg, Weicha und Gröditz. Der Jakobsweg im Abschnitt Görlitz–Weißenberg–Bautzen führt durch die Gröditzer Skala. Galerie Historisch Neuzeitlich Literatur Oberlausitzer Heide- und Teichlandschaft (= Landschaften in Deutschland – Werte der deutschen Heimat. Band 67). Böhlau, Köln/Weimar/Wien 2005, ISBN 978-3-412-08903-0, S. 349 ff. Weblinks