Mussol comú

El mussol comú o mussol (Catalunya) o miula (Illes Balears) (Athene noctua) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita bona part de les parts temperades i càlides d'Europa, del Paleàrtic a l'est fins a Corea i el nord d'Àfrica. El seu estat de conservació es considera de risc mínim. Morfologia Fa uns 25 cm de longitud. Té el cap gros, les potes llargues i la cua curta. Com la majoria dels ocells de la família dels estrígids, té uns grans ulls d'iris groc pàl·lid. Les «celles» són blanques i obliqües. El perfil és rabassut i el plomatge terrós a taques blanques. En vol es reconeix per les ales curtes, arrodonides i amb línies puntejades de color blanc. Subespècies Athene noctua bactriana (Blyth, 1847). Des del sud-est de l'Azerbaidjan, l'est de l'Iraq, l'Iran i l'Afganistan fins al llac Baikal Athene noctua glaux (Savigny, 1809). Des de l'Àfrica del Nord fins a Israel Athene noctua impasta (Bangs & J. L. Peters, 1928). Oest de Gansu (Xina) Athene noctua indigena (C. L. Brehm, 1855). Des d'Albània, el sud-est de l'antiga Iugoslàvia, Romania, el sud d'Ucraïna i de Rússia, el Caucas i el sud-oest de Sibèria fins a Creta, Turquia (llevat del sud-est) i l'Orient Mitjà (fins a Haifa) Athene noctua lilith (Hartert, 1913). Xipre i l'Orient Mitjà (des del sud-est de Turquia fins a la península del Sinaí) Athene noctua ludlowi (E. C. S. Baker, 1926). Des de la Xina i el sud-est del Tibet fins al nord de l'Himàlaia Athene noctua noctua (Scopoli, 1769). Des del sud d'Alemanya fins a Sardenya, Sicília i Romania Athene noctua orientalis (Severtzov, 1873). Nord-oest de la Xina i àrees siberianes adjacents Athene noctua plumipes (Swinhoe, 1870). Nord-est de la Xina, Mongòlia i el krai de Primórie (Rússia) Athene noctua saharae (O. Kleinschmidt, 1909). Des del Sàhara (incloent-hi Mauritània, Mali, el Níger, el Txad i el Sudan) fins a la península Aràbiga Athene noctua somaliensis (Reichenow, 1905). Etiòpia i Somàlia Athene noctua spilogastra (Heuglin, 1869). Est del Sudan i el nord d'Etiòpia Athene noctua vidalii (A. E. Brehm, 1857). Des de la mar Bàltica fins a la península Ibèrica (incloent-hi les Illes Balears) i el nord-oest de Rússia Alimentació Caça bàsicament petits rosegadors, insectes grossos, petits ocells i cucs. Hàbitat Se'l sol veure sobretot als paisatges mediterranis, amb oliveres, matolls i algun pedreguer. També és freqüent veure'l de dia posat als pals i fils elèctrics. Distribució És nadiu d'Euràsia (incloent-hi Catalunya, amb la subespècie Athene noctua vidalii, i Xipre) i d'Àfrica (Algèria, el Txad, Djibouti, Egipte, Eritrea, Etiòpia, Líbia, Mali, Mauritània, el Marroc, el Níger, Somàlia, el Sudan, Tunísia i el Sàhara Occidental), itinerant a Finlàndia, Irlanda, Corea, Malta, Noruega i Suècia i introduït a Nova Zelanda. Espècies semblants S'assembla al gamarús europeu, però aquest últim és de color cendra, amb un parell de manyocs en punta al damunt del cap i menys corpulent que el mussol. Observacions El seu vol és ondulat, amb descensos i ascensos continuats i d'aleteig ràpid. El seu cant és fàcil d'identificar al capvespre: una sèrie de reclams aguts i forts. Trets culturals A l'antiga Grècia era l'animal sagrat de la deessa Atena, de la qual pren el nom científic, i símbol de la ciutat d'Atenes. És per això que moltes monedes porten encunyada al revers la imatge d'aquest animal (incloent-hi els euros grecs). Referències Bibliografia Jobling, J. A. Helm Dictionary of Scientific Bird Names (en anglès). Christopher Helm, 2010. ISBN 9781408133262.