NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sobór Narodzenia Matki Bożej w Ufie

Sobór Narodzenia Bogurodzicy – prawosławny sobór katedralny w Ufie (stolicy Baszkortostanu, dawnej Baszkirii). Główna świątynia eparchii ufijskiej i metropolii baszkortostańskiej. Sobór znajduje się przy ulicy Kirowa. Historia i wygląd cerkwi Początki Budowę soboru rozpoczęto w 1901 z inicjatywy biskupa ufijskiego Antoniego. Praca została wstrzymana ze względu na małą ilość pieniędzy, do chwili gdy kupiec Nikifor Patokin finansowo wspomógł projekt. Budowa dzwonnicy 23 sierpnia 1909 ukończono budowę dzwonnicy, na której zawieszono osiem dzwonów – największy ważył ponad 50 pudów, a najmniejszy 10 funtów. Styl cerkwi Budowla została wzniesiona w stylu bizantyjsko-rosyjskim z trójkondygnacyjną dzwonnicą i jedną drewnianą kopułą, później z odlanego złota wykonano 5 kopuł. W środku dzwonnicy i w wewnętrznej kopule zawieszono żeliwne krzyże. Gdy spłonął dach, pokryto go żelazem. Podłogi wykonano z asfaltowego kamienia a krawędzie podłóg z cementu. Długość świątyni (wraz z dzwonnicą) w jej pierwotnych rozmiarach wynosiła 20,65 sążni (ok. 44 m), szerokość – 9,6 sążni (ok. 20,5 m). Konsekracja 6 września 1909 biskup Ufy Nataniel konsekrował sobór Narodzenia Bogurodzicy, a jej pierwszym opiekunem został Wasyl Lezenkow. Zamknięcie cerkwi W 1934 świątynia została zamknięta. W 1938 w budynku, z którego usunięto m.in. kopuły, urządzono warsztaty naprawcze sprzętu lotniczego. W latach 1955–1991 działało tam kino „Jondoz”. Renowacja cerkwi Dekretem nr 14/608 Miejskiego Komitetu Wykonawczego 21 sierpnia 1991 budynek został zwrócony Rosyjskiemu Kościołowi Prawosławnemu. Pierwszym proboszczem świątyni był Borys Razwiejew. Z błogosławieństwa biskupa ufijskiego i sterlitamackiego Nikona, Borys Razwiejew dokonał przebudowy obiektu (oprócz odbudowy kopuł, sobór został powiększony). Przebudowa budynku trwała około 15 lat. Głównym architektem projektu była Elena A. Faworskaja. Sobór został ponownie poświęcony 5 czerwca 2016. Konsekracji dokonał patriarcha moskiewski i całej Rusi Cyryl, w asyście licznego duchowieństwa (w tym 9 hierarchów). Galeria Przypisy
Romanowka (Saratow)

Romanowka (russisch Рома́новка) ist eine Siedlung städtischen Typs in der Oblast Saratow in Russland mit 7271 Einwohnern (Stand 14. Oktober 2010). Geographie Der Ort liegt etwa 225 km Luftlinie westlich des Oblastverwaltungszentrums Saratow am rechten Ufer des rechten Chopjor-Nebenflusses Karai, knapp 10 km von der Grenze zur Oblast Tambow entfernt. Romanowka ist Verwaltungszentrum des Rajons Romanowski sowie Sitz und einzige Ortschaft der Stadtgemeinde Romanowskoje gorodskoje posselenije. Geschichte Der Ort wurde 1680 von Umsiedlern aus dem späteren Gouvernement Kiew als Sloboda gegründet. Er erlangte schnell regionale wirtschaftliche Bedeutung und wurde Ende des 18. Jahrhunderts Sitz einer Wolost des Ujesds Balaschow des Gouvernements Saratow. Am 23. Juli 1928 wurde Romanowka Verwaltungssitz eines neu geschaffenen, nach ihm benannten Rajons. 1944 erhielt der Ort den Status einer Siedlung städtischen Typs. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Verkehr Romanowka besitzt einen Bahnhof bei Kilometer 160 der 1894 eröffneten Eisenbahnstrecke Tambow – Balaschow – Kamyschin. In die Siedlung führt eine Regionalstraße, die der Bahnstrecke von der knapp 40 km südöstlich an der Zweigstrecke Borissoglebsk – Saratow der föderalen Fernstraße R22 gelegenen Stadt Balaschow folgt. Weblinks [http:// www.rom.romanovka.sarmo.ru Offizielle Webpräsenz der Gemeindeverwaltung] (russisch) Einzelnachweise
Романовка (Саратовская область)

Романовка — рабочий посёлок, административный центр Романовского района Саратовской области России. Население — 5637 чел. (2025). Романовке посвящён цикл из трёх стихотворений в книге «Сестра моя — жизнь» Пастернака. География Железнодорожная станция Юго-Восточной железной дороги на линии Тамбов — Балашов. Ближайшие станции: в сторону Балашова — Таволжанка, в сторону Тамбова — Мучкап. История Слобода Романовка основана в 1680 году вольными выходцами из Киевской губернии на земле, пожалованной графу Воронцову. В 1827 году в Романовке появился первый из лже Константинов, вызвавший бунт местных крестьян и скрывшийся на Иргиз. До проведения железных дорог, Романовка имела довольно большое значение в торговле хлебом. После проведения железных дорог, оставивших Романовку в стороне, положение её изменилось к худшему. С того времени и до постройки Тамбово-Камышинской линии (1894 год) главная торговля в Романовке была подсолнечными семенами, которые отправлялись в Борисоглебск, Пензу и Ртищево гужем. К началу XX века в Романовке было 4 школы, читальня, больница, 3 церкви, почтово-телеграфное отделение. В 1928 году Романовка становится центром Романовского района Балашовского округа Нижне-Волжского края (с 1936 года в составе Саратовской области). Статус посёлка городского типа — с 1944 года. Население Численность населенияГод55006000650070007500800085001920194019601980200020202040Романовка (Саратовская область)Статистика населения.mw-chart-e774994ff0012f14e271409d04ee73ff5cd41dc29cb8abac78adf3f26c2c0746997dfe1f294c930b7bfc6bf629bb2d5667cc6ed7409c7b484929186b605d4d8a__zr252616-cls-1310074:hover{pointer-events:none}.mw-chart-e774994ff0012f14e271409d04ee73ff5cd41dc29cb8abac78adf3f26c2c0746997dfe1f294c930b7bfc6bf629bb2d5667cc6ed7409c7b484929186b605d4d8a__zr252616-cls-1310075:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-e774994ff0012f14e271409d04ee73ff5cd41dc29cb8abac78adf3f26c2c0746997dfe1f294c930b7bfc6bf629bb2d5667cc6ed7409c7b484929186b605d4d8a__zr252616-cls-1310076:hover{cursor:pointer}.mw-chart-e774994ff0012f14e271409d04ee73ff5cd41dc29cb8abac78adf3f26c2c0746997dfe1f294c930b7bfc6bf629bb2d5667cc6ed7409c7b484929186b605d4d8a__zr252616-cls-1310077:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-e774994ff0012f14e271409d04ee73ff5cd41dc29cb8abac78adf3f26c2c0746997dfe1f294c930b7bfc6bf629bb2d5667cc6ed7409c7b484929186b605d4d8a__zr252616-cls-1310078:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Известные уроженцы Струкова, Марина Васильевна (род. 9 марта 1975) — русская поэтесса, журналистка. Серещенко, Иван Васильевич (23.09.1914 — 24.05.1996) — кавалер ордена Славы трёх степеней. Примечания Ссылки Романовка (Саратовская область) — статья из Большой советской энциклопедии. Станция Романовка на сайте «История Рязанско-Уральской железной дороги» Романовка (Саратовская область)
Романівка (Саратовська область)

Романівка — селище міського типу (з 1944) в Росії, муніципальне утворення у складі Романівський район Саратовської області. Населення — 6918 осіб. Історія Слобода Романівка заснована в 1680 році вільними вихідцями з Київської губернії на землі, подарованої графу Воронцову. В 1827 році в Романівці з'явився перший з лже-Константинів, що викликав бунт місцевих селян і сховався на Іргизі. До будівництва залізниць, Романівка мала досить велике значення в торгівлі хлібом. Після їх будівництва, які залишили Романівку осторонь, становище її змінилося до гіршого. З того часу і до споруди Тамбово-Камишинської лінії (1894 рік) головна торгівля в Романівці була соняшниковим насінням, яке відправлялося в Борисоглєбськ, Пензу і Ртищево гужем. До початку XX століття в Романівці було 4 школи, читальня, лікарня, 3 церкви, поштово-телеграфне відділення. В 1928 році Романівка стає центром Романівського району Балашовського округу Нижньо-Волзького краю (з 1936 року в складі Саратовської області). Статус селища міського типу — з 1944 року. Джерела Романовка // (c) Большая Саратовская Энциклопедия, 2010—2014. Романовка — слобода Саратовской губернии, Балашовского уезда // ЭСБЕ Романовка, слобода Саратовской губернии // ЭСБЕ. Материал из Викитеки — свободной библиотеки Див. також Жовтий Клин
Rede Estatal Russa de Televisão e Radiodifusão

A Rede Estatal Russa de Televisão e Radiodifusão (RTRN) (em russo: Российская телевизионная и радиовещательная сеть) é uma empresa unitária criada a 13 de agosto de 2001 por decreto do presidente da Federação Russa. A empresa está incluída na lista das empresas estratégicas russas. A RTRN opera a rede de televisão digital terrestre (DTT) da Rússia — a maior rede de radiodifusão em funcionamento no mundo. É composta por 5.040 locais de transmissão e 10.080 transmissores. Quase 75% dos 5.040 locais de transmissão foram construídos de raiz. Os serviços de TDT da RTRN chegam a 98,4% da população russa. A empresa transmite 20 canais públicos de televisão obrigatórios e três estações de rádio em todo o país. Também distribui programas de outros canais nacionais e regionais. A rede conta com 78 centros regionais de radiodifusão. O sinal de Moscovo chega às regiões por satélite e por canais terrestres. A RTRN é membro do consórcio DVB e foi membro da União Europeia de Radiodifusão (UER) até à sua saída em fevereiro de 2022. Ver também Empresa Russa de Comunicações por Satélite Ligações externas Site oficial (em russo) Referências
Russisches Islamisches Institut

Das Russische Islamische Institut (Российский Исламский Институт / Rossijski Islamski Institut) in Kasan, bis 2009 Russische Islamische Universität ist eine 1998 gegründete, nicht-staatliche höhere Bildungseinrichtung in Russland. Sie befindet sich in der Hauptstadt der Republik Tatarstan. Ihr Rektor ist Rafik Muhametschowitsch Muhametschin. Es unterhält Ableger in Mittelasien und darüber hinaus. Es ist eine zentrale Institution der Imam-Ausbildung. Der Islam in Tatarstan ist weitgehend ein sunnitischer Islam hanafitischer Prägung. Das Institut ist Mitglied der Vereinigung der Universitäten der islamischen Welt (englisch: Federation of the Universities of the Islamic World), einer Organisation im Rahmen der Islamischen Organisation für Bildung, Wissenschaft und Kultur (Islamic Educational, Scientific and Cultural Organization; Abk.: ISESCO). An der Gründung der Einrichtung waren drei Institutionen beteiligt: der Rat der Muftis Russlands, die Geistliche Verwaltung der Muslime Tatarstans (Духовное управление мусульман Республики Татарстан) und das Institut für Geschichte der Akademie der Wissenschaften der Republik Tatarstan (Академия наук Республики Татарстан). Am Institut können schwerpunktmäßig Islamische Theologie, Islamwissenschaften und der Koran (in einer Fakultät namens Hafiz-Koran-Trainingszentrum), Arabisch oder auch weltliche Wissenschaften studiert werden. „Auch die Studenten, die von Auslandsstudien aus schiitischen Ländern wie etwa Saudi-Arabien zurückkehren, werden dort auf ihre Zuverlässigkeit überprüft.“ Kamil Samigullin, der neue Großmufti Tatarstans, erhielt hier einen Teil seiner Ausbildung. Weblinks kazanriu.ru Offizielle Website Frühere Website riu.tatarstan.ru christundwelt.de: Sanfter Mufti mit harter Hand (Ausgabe 38/2013, Artikel von Michael Rutz) Einzelnachweise und Fußnoten
Russian Islamic University

The Russian Islamic University is Russia's first official Islamic university. It was founded in 1998 in Kazan, Tatarstan. The university consists of three departments (theology, Islamic science and Hafiz preparation) and four sub-departments (humanitarian, Islamic law, Islamic theology and philology). In 2008 the university had around 70 faculty and more than 400 students. The university changed its status to Islamic institute in 2009. See also List of Islamic educational institutions Federation of the Universities of the Islamic World References External links Russian Islamic University website (in Russian)
Rosyjski Instytut Islamski (Kazań)

Rosyjski Instytut Islamski (ros. Российский исламский институт, tatar. Русия ислам институты) – uczelnia w Rosji, w stolicy Tatarstanu – Kazaniu. Rosyjski Instytut Islamski powstał w 1998 roku jako pierwsza uczelnia islamska w Rosji. Jest to uczelnia prywatna założona przez Radę Muzułmańską Rosji, Radę Duchową Muzułmanów Tatarstanu oraz Instytut Historii Akademii Nauk Tatarstanu. W 2007 roku instytut otrzymał akredytację państwową od Ministerstwa Edukacji i Nauki Federacji Rosyjskiej. Od 2009 roku należy do Światowej Federacji Uniwersytetów Islamskich. W instytucie studiuje ponad 600 osób z ponad 30 regionów Rosji, a także krajów WNP. Jest także ośrodkiem metodologicznym dla wyższych i średnich zawodowych szkół islamskich w Rosji. Uczelnia ma kilkanaście wydziałów religijnych i świeckich. Przypisy
Rtishchevo (air base)

Rtishchevo is an air base in Russia located 6 km northwest of Rtishchevo. It is a Let L-410UVP-E Turbolet training base. Very few structures exist near the airfield. The base is home to the 666th Training Aviation Regiment of the 786th Aviation Training Centre for the Training of Flight Personnel. Michael Holm's data as of 2011 appears to suggest that Rtischchevo as of 1990 was home to the 666th Training Aviation Regiment of the Balashov Higher Military Aviation School for Pilots, subordinated to the Air Forces of the Volga-Ural Military District. See also List of military airbases in Russia References
Ртищево (аеродром)

Ртищево — аеродром в Саратовській області Росії, розташований 6 км на північний захід від міста Ртищево. Це тренувальна база для пілотів, яка використовує Let L-410UVP-E Turbolet. На базі дислокується 666-й навчальний авіаційний полк 786-го авіаційного навчального центру підготовки льотного складу. Історія У квітні 1944 в Ртищево було переведено 2-ю Балашівську військову авіаційну школу пілотів, яка займалася підготовкою льотчиків-бомбардувальників на Пе-2. В 1960 було сформовано 666-й навчальний авіаційний полк Балашовського вищого військового авіаційного училища льотчиків, підпорядкованого військово-повітряним силам Приволзько-Уральського військового округу. У 1965 році на аеродром надійшов реактивний літак Л-29 і вже з наступного року розпочалось навчання курсантів на цьому типі літаків. На початку 1980-х років на Ртищевському аеродромі були здані в експлуатацію бетонні злітно-посадкові смуги. Аеродром також обладнано сучасними системами посадки. Це дозволило літати й вдень, і вночі за будь-яких погодних умов. Станом на 2002 рік на аеродромі навчались курсанти 3-го та 4-го курсу Балашівського навчального авіаційного центру підготовки льотного складу на літаках Л-410УВП-Е. Див. також Список військових аеродромів Росії Примітки Посилання Аэродром Ртищево(рос.) БАЛАШОВСКАЯ ШКОЛА ГВФ(рос.)
Roebinstadion

Het Roebinstadion is een multifunctioneel stadion in Kazan, een stad in Rusland. Het stadion wordt vooral gebruikt voor voetbalwedstrijden, de voetbalclub Roebin Kazan maakte tot 1960 gebruik van dit stadion en het werd gebruikt voor de Zomeruniversiade van 2013. In het stadion is plaats voor 10.000 toeschouwers.
Stadion Rubin w Kazaniu

Stadion Rubin – stadion piłkarski w Kazaniu, w Rosji. Został otwarty w 1958 roku. Może pomieścić 8500 widzów. Obiekt znajduje się na terenie ośrodka treningowego klubu Rubin Kazań, swoje spotkania rozgrywają na nim drużyny młodzieżowej oraz żeńskiej sekcji tego klubu. Stadion został otwarty w 1958 roku. Początkowo służył jako domowa arena klubu Rubin Kazań (wówczas pod nazwą Iskra). W 1960 roku zespół ten przeniósł się jednak na nowo otwarty Stadion Centralny. W późniejszych latach pierwsza drużyna Rubinu Kazań rozgrywała jeszcze sporadycznie swoje spotkania na tym obiekcie. Na początku lat 80. XX wieku drewniane trybuny stadionu zastąpiono żelbetowymi konstrukcjami. W latach 90. zainstalowano na trybunach plastikowe krzesełka. Kolejną modernizację stadion przeszedł przed uniwersjadą w 2013 roku, w trakcie której rozegrano na nim część spotkań zawodów piłkarskich (w tym mecze finałowe, zarówno turnieju kobiet, jak i mężczyzn). W przeszłości stadion posiadał bieżnię lekkoatletyczną. Obecnie obiekt jest częścią bazy treningowej Rubinu Kazań, swoje mecze grają na nim młodzieżowcy oraz drużyna kobiet klubu. Przypisy
Рубин (стадион)

«Рубин» — стадион в Казани. Находится в Авиастроительном районе, микрорайоне Соцгород, между улицами Дементьева и Копылова, на территории спортивной базы футбольного клуба «Рубин». Его тренировочная домашняя арена (матчевые домашние арены — стадион «Центральный» и новый главный городской стадион «Казань-арена» с 2013 года). История Первый матч был сыгран на стадионе 20 мая 1958 года. В тот день казанская «Искра» встречалась с «Энергией» из города Волжский и одержала победу со счётом 6:1. Казанская команда проводила все свои домашние матчи на этом стадионе до 1960 года. 21 августа 1960 года «Искра» переехала на новый стадион — Центральный. В конце 1969 года «Рубин» временно вернулся на свой старый стадион, это было связано с реконструкцией Центрального. В 1970 году стадион был закрыт на реконструкцию. Вместо деревянных трибун были возведены железобетонные. Газон стадиона был поднят, а также была установлена новая система дренажа. 19 сентября 1982 года стадион был открыт после реконструкции. В конце 1990-х годов проведена частичная модернизация с установкой на разных зрительских трибунах красных и зелёных сидений цветов ФК «Рубин». Для использования в качестве одного из объектов летней Универсиады 2013 года в Казани также проведена частичная реконструкция и модернизация. В первой половине 2010-х годов на стадионе «Рубин» некоторые домашние матчи чемпионата Премьер-лиги проводил ФК «Рубин». 27 февраля 2014 года на стадионе прошёл матч 1/16 финала Лиги Европы между «Рубином» и испанским «Реалом Бетисом» (Севилья). Принимал ряд матчей первенств ФНЛ и ПФЛ, в частности, в 2019 году все домашние матчи на «Рубине» в связи с реконструкцией своего стадиона провёл нижнекамский «Нефтехимик». В январе 2020 года РФС понизил категорию стадиона до третьей из-за ненадлежащего состояния искусственного газона. В 2024 году в рамках реконструкции базы «Рубина» и строительства на её территории Центра развития футбола начался снос основной арены. На территории стадиона «Рубин» имеется несколько полей (в том числе — с трибунами), проводятся матчи Второй лиги (домашняя команда — «Рубин-2»), молодёжного первенства, ЮФЛ и игры женской команды «Рубина», а также любительские соревнования (чемпионат, кубок Татарстана). Примечания Ссылки Информация о стадионе на сайте ФК «Рубин» Профиль на сайте РФПЛ Профиль на сайте Sportbox.ru Профиль на сайте FootballFacts.ru Профиль на сайте FootballFacts.ru (2-е поле)
Русениха (Воскресенский район)

Ру́сениха — деревня в составе Капустихинского сельсовета Воскресенского района Нижегородской области. Располагается на правом берегу реки Ветлуги. По данным на 1999 год, численность населения составляла 236 чел. География Располагается на правом берегу реки Ветлуги. Находится в 13 км от рабочего посёлка Воскресенское и в 154 км от Нижнего Новгорода. Высота центра посёлка над уровнем моря — 104 м. Название Название происходит от мужского марийского имени Русен (в основе которого лежит корень со значением русский). История Согласно преданиям, деревня была построена на марийских землях русскими, скрывавшимися от татар. Население Численность населенияГод1601701801902002102202302401998200020022004200620082010Русениха (Воскресенский район)Статистика населения.mw-chart-de9ee82a220b3e35dcad4854cf7c195ec1ac8c2a7082532a461bb0a8307f93a655cc6b9ce929dc00982bf3090bd005382b4bcc75461d82354eb227b28ddc737d__zr252420-cls-1309074:hover{pointer-events:none}.mw-chart-de9ee82a220b3e35dcad4854cf7c195ec1ac8c2a7082532a461bb0a8307f93a655cc6b9ce929dc00982bf3090bd005382b4bcc75461d82354eb227b28ddc737d__zr252420-cls-1309075:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-de9ee82a220b3e35dcad4854cf7c195ec1ac8c2a7082532a461bb0a8307f93a655cc6b9ce929dc00982bf3090bd005382b4bcc75461d82354eb227b28ddc737d__zr252420-cls-1309076:hover{cursor:pointer}.mw-chart-de9ee82a220b3e35dcad4854cf7c195ec1ac8c2a7082532a461bb0a8307f93a655cc6b9ce929dc00982bf3090bd005382b4bcc75461d82354eb227b28ddc737d__zr252420-cls-1309077:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-de9ee82a220b3e35dcad4854cf7c195ec1ac8c2a7082532a461bb0a8307f93a655cc6b9ce929dc00982bf3090bd005382b4bcc75461d82354eb227b28ddc737d__zr252420-cls-1309078:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Достопримечательности В деревне рядом с Русенихинским городищем ананьинской культуры, открытым в 1925 году О.Н.Бадером в составе археологической экспедиции Московского университета, и марийским могильником располагается в деревянном доме «Музей эпох». Примечания
Русениха (Воскресенський район)

Русениха (рос. Русениха) — присілок в Воскресенському районі Нижньогородської області Російської Федерації. Населення становить 168 осіб. Входить до складу муніципального утворення Капустихинська сільрада. Історія Від 2009 року входить до складу муніципального утворення Капустихинська сільрада. Населення Примітки
Руська Беденьга (Ульяновський район)

Руська Беденьга (рос. Русская Беденьга) — село в Ульяновському районі Ульяновської області Російської Федерації. Населення становить 245 осіб. Входить до складу муніципального утворення Ундоровське сільське поселення. Історія Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Ундоровське сільське поселення. Населення Примітки
Русский Акташ

Ру́сский Акта́ш (тат. Урыс Акташы (рус. - "русский белый камень")) — село в Альметьевском районе Татарстана России. Административный центр Русско-Акташского сельского поселения. Крупнейший сельский населённый пункт района. Входит в полицентрическую Альметьевско-Бугульминскую агломерацию. Описание Расположено в месте слияния рек Акташки и Степной Зай, в 18 км к северо-западу от Альметьевска. Находится на пересечении автодорог 16А-0003 Набережные Челны — Альметьевск, Русский Акташ — Кузайкино (Р-239), Русский Акташ — Джалиль. Через село проходит железнодорожная линия Акбаш — Набережные Челны — Агрыз. Расположен остановочный пункт 95 км Куйбышевской железной дороги. История Село возникло более 300 лет назад. Первоначально здесь находился татарский аул, где жили служивые татары с семьями. Их крестили и переселили в новое место жительства, где ныне село Калейкино. Большую часть населения составляют русские, далее следуют татары, мордва, иные национальности, появившиеся как после землетрясения в Армении, так и после распада СССР. В связи с изменением этнического состава село получило своё нынешнее название. С 10 августа 1930 года по 25 марта 1959 года являлось райцентром Акташского района. После его упразднения 26 марта 1959 года вошло в состав Альметьевского района. В 1957 году село получило статус посёлка городского типа. Преобразовано в сельский населённый пункт в 2004 году. Население Численность населенияГод3000350040004500500055006000195019601970198019902000201020202030Русский АкташСтатистика населения.mw-chart-1882dcccfbac24e74703424431842811f23bd98c3897f22230ceefded7427e235bcf0ef887a02fc7eb25a665eb0bab316b06499612a7c07d46ef1e55aa01aad2__zr252639-cls-1301470:hover{pointer-events:none}.mw-chart-1882dcccfbac24e74703424431842811f23bd98c3897f22230ceefded7427e235bcf0ef887a02fc7eb25a665eb0bab316b06499612a7c07d46ef1e55aa01aad2__zr252639-cls-1301471:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-1882dcccfbac24e74703424431842811f23bd98c3897f22230ceefded7427e235bcf0ef887a02fc7eb25a665eb0bab316b06499612a7c07d46ef1e55aa01aad2__zr252639-cls-1301472:hover{cursor:pointer}.mw-chart-1882dcccfbac24e74703424431842811f23bd98c3897f22230ceefded7427e235bcf0ef887a02fc7eb25a665eb0bab316b06499612a7c07d46ef1e55aa01aad2__zr252639-cls-1301473:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-1882dcccfbac24e74703424431842811f23bd98c3897f22230ceefded7427e235bcf0ef887a02fc7eb25a665eb0bab316b06499612a7c07d46ef1e55aa01aad2__zr252639-cls-1301474:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Достопримечательности Памятник Павлику Морозову (демонтирован в 2016 году). В селе стоят храм Казанской иконы Божией Матери, памятник становлению Советской власти, памятник воинам Великой Отечественной войны с Вечным огнём и высеченными на граните именами солдат, ушедших на фронт. В 2014 году установлен на постамент танк, а в 2015 году установлена артиллерийская пушка. Примечания Ссылки Большая советская энциклопедия : [в 30 т.] / гл. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд. — М. : Советская энциклопедия, 1969—1978.