NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Istomino Airfield

Istomino Airfield is a private general aviation airfield located 5 km northwest of Balakhna and 38 km northwest of Nizhny Novgorod, Nizhny Novgorod Oblast, Russia. The airfield is formerly Pravdinsk, a military airbase of the Soviet/Russian Air Defence Forces and was named after the nearby town of Pravdinsk. It was a small air base with a few taxiways and tarmac. Units that were stationed at Pravdinsk include 786th Fighter Aviation Regiment (786 IAP), 16th Air Defence Corps, Moscow Air Defence District, which had 5 Mikoyan-Gurevich MiG-25 (ASCC: Foxbat) aircraft in the 1970s and upgraded to 31 Mikoyan MiG-31 (ASCC: Foxhound) aircraft in the 1980s. In 2004, after five year of disuse, Pravdinsk Airfield (now more often referred to as Istomino Airfield (Аэродром Истомино), after the nearby village) saw an aircraft again. Now the airfield is used by Nizhny Novgorod parachute sports enthusiasts, who praise it as an excellent drop zone. See also List of military airbases in Russia References
Base aérea de Právdinsk

La Base aérea de Pravdinsk (en ruso: Аэродром Правдинск; ICAO:; IATA: ), es un aeropuerto militar situado 38 km al noroeste de Nizhni Nóvgorod, capital del óblast de Nizhni Nóvgorod, Rusia. El nombre proviene de la vecina población de "Pravdinsk", situada 5 km al este. Años después la población fue anexada a la vecina Balajná. Se trata de una pequeña base aérea con unas pocas calles de rodaje y numerosas plataformas pequeñas y muy distribuidas para reactores militares. Las unidades que estuvieron estacionadas en Pravdinsk incluyen el 786 IAP (786 Regimiento de Intercepción), que tenía cinco aviones MiG-25 en la década de 1970 y que posteriormente fue dotado de 31 aviones de MiG-31 durante la década de 1980.​ En 2004, tras cinco años sin uso, Pravdinsk fue puesto de nuevo en servicio, esta vez para usos civiles. En la actualidad es utilizado por los aficionados al paracaidismo, que lo alaban como una excelente zona de descenso. A menudo se refieren al campo como Aeródromo de Istomino (del ruso: Аэродром Истомино)), en referencia a la población más cercana.​ Pista La base aérea de Pravdinsk dispone de una pista de hormigón en dirección 14/32 de 2.500 x 45 m. (8.202 x 148 pies).​ Referencias Enlaces externos Mapa de ubicación de los aeropuertos Nizhni Nóvgorod en "Our Airports" (en inglés) Consultado el 13 de abril de 2012
Истомино (аэродром)

Исто́мино — действующий аэродром в Нижегородской области. Ранее носил название «Аэродром Правдинск». Расположение Аэродром расположен в деревне одноимённой деревне Балахнинского района в 9 км к северу от города Балахна. История Аэродром был открыт в 1942 году на базе авиационного полка №786. Лётчики полка принимали участие в Великой Отечественной войне и Первой чеченской войне, а также в Параде Победы 1995 года. В августе 2001 года полк был расформирован, на базе аэродрома была основана Нижегородская кадетская школа-интернат. В 2018 году на базе аэродрома начато строительство учебного центра «Гвардеец». Использование В настоящее время используется для учебно-тренировочных полётов, прыжков с парашютом, а также для организации частных мероприятий. Примечания
Істоміно (аеродром)

Істоміно (рос. Истомино) або Правдинськ (рос. Правдинск) — колишній військовий аеродром розташований 5 км на північний захід від Балахни та 38 км на північний захід від Нижнього Новгорода Нижегородської області Росії. Зараз використовується як аеродром авіації загального призначення, Історія Військова авіабаза була названий на честь сусіднього міста Правдинська. Підрозділи, які дислокувалися в Правдинську, включали 786-й авіаційний полк перехоплювачів, який був оснащений МіГ-25 у 1970-х роках і модернізованими МіГ-31 у 1980-х роках. У 2004 році, після п'яти років простою, аеродром Істоміно знову почав приймати літаки. Зараз аеродром використовують ентузіасти парашутного спорту з Нижнього Новгорода, які використовують його як зону зону для стрибків з парашутом. Див. також Список військових аеродромів Росії Примітки
Katedrála svatého Alexandra Něvského (Nižnij Novgorod)

Katedrála svatého Alexandra Něvského (rusky Собор святого благоверного князя Александра Невского), někdy též nazývaná Novojarmareční, je katedrálou ruské pravoslavné církve v ruském městě Nižnij Novgorod. Nachází se na Strelce („Špičce“), tj. při soutoku Oky a Volhy. Spolu se Spaso-preobraženským chrámem (tzv. Starojarmarečním) jsou jedinými dochovanými sakrálními stavbami Nižněnovgorodského jarmarku. Historie Chrám byl postaven v letech 1867 až 1880. Vysvěcen byl 20. července 1881 za přítomnosti ruského cara Alexandra III. Byl zasvěcen vojevůdci z 13. století Alexandrovi Něvskému. Komunisté jej v roce 1927 zavřeli a využívali pro jiné účely. Roku 1940 chrám postihl požár; poté následovala řada rekonstrukcí. V červnu 1992 se chrám navrátil zpět do rukou ruské pravoslavné církve a 12. září 2009 získal status katedrály. Architektura Při stavbě chrámu byly využity prvky několika architektonických stylů (klasicismus, starý rusko-byzantský sloh …). Chrám má tradičně pět věží, z nichž nejvyšší prostřední symbolizuje Krista Spasitele a čtyři menší čtveřici evangelistů. Nejvyšší kupole chrámu dosahuje výšky 87 metrů. Ikony napsal známý moskevský ikonopisec F.A. Sokolov a některé pocházejí z Makarjevského kláštera. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chrám svätého Alexandra Nevského (Nižný Novgorod) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chrám svatého Alexandra Něvského na Wikimedia Commons Chrám na stránce Nižnenovgorodské eparchie
Alexander-Newski-Kathedrale (Nischni Nowgorod)

Die Alexander-Newski-Kathedrale (russisch Собор Святого Александра Невского) ist eine russisch-orthodoxe Kirche im Kanawinski Stadtbezirk von Nischni Nowgorod. Die Kathedrale befindet sich auf dem ehemaligen Gelände der Nischni-Nowgoroder Messe. Sie ist, zusammen mit dem Demetrius-Turm des Kreml auf dem Minin-und-Poscharski-Platz, der Tschkalow-Treppe und der Messe, eines der inoffiziellen Symbole von Nischni Nowgorod. Der Hauptbau der Kathedrale wurde am 18. August 1868 begonnen und dauerte 13 Jahre, die interne Arbeit dauerte bis 1881. Am 20. Juli 1881 wurde er in Gegenwart von Kaiser Alexander III., seiner Frau Maria Fjodorowna und Zarewitsch Nikolaus feierlich eingeweiht. Die Höhe des Tempels beträgt 87 Meter (3425,2 Zoll). Die nächste Metrostation ist Strelka (Bauarbeiten im Gange). Sowjetzeit 1929 wurde die Kathedrale geschlossen, die Wertsachen wurden beschlagnahmt, und im Winter 1930 wurden nach der Entscheidung der Wolga-Flottillen-Führung die Ikonostasen und alle Holzdekorationen der Kathedrale für die Beheizung von Häusern genutzt. Später diente das Gebäude der Kathedrale als Lager und teils als Wohnung. Durch die Kathedrale wurden zahlreiche Nebenräume und verschiedene Büros hinzugefügt. Im Keller des Tempels waren Lagerhallen. Während des Zweiten Weltkriegs wurde auf der zentral geöffneten Kuppel der Kathedrale eine Flakbatterie installiert, die den Himmel über Gorki (Name von Nischni Nowgorod während der Sowjetzeit) vor Luftwaffenangriffen schützte. Galerie Einzelnachweise Weblinks
Catedral de Alejandro Nevski de Nizhni Nóvgorod

La catedral de Alejandro Nevski (del ruso: Собор Святого Александра Невского) es una iglesia ortodoxa rusa de la catedral en el área Kanávinski de Nizhni Nóvgorod. La catedral se encuentra en el antiguo territorio de la Feria de Nizhni Nóvgorod. Es uno de los símbolos no oficiales de Nizhni Nóvgorod, junto con la Torre Dmitróvskaia del Kremlin, la escalera Chkálov y la feria. La construcción principal de la catedral comenzó el 18 de agosto de 1868 y duró 13 años, el trabajo interno continuó hasta 1881. 20 de julio de, 1881 fue construido y fue consagrada solemnemente en presencia del emperador Alejandro III, su esposa María Fiódorovna y el zarevich Nicolás. La altura del templo es de 87 metros.​ La estación de metro más cercana es Strelka . Periodo soviético En 1929 se cerró la catedral, se confiscaron objetos de valor, y en el invierno de 1930, según la decisión de la Flotilla del Volga, se permitió el uso de iconostasias y todas las decoraciones de madera de la catedral para calentar casas locales. Más tarde el edificio de la catedral existía como un almacén y en parte como una vivienda. Por la catedral se agregaron numerosas dependencias y varias oficinas. En el sótano del templo había bodegas. Durante la Segunda Guerra Mundial, una batería antiaérea fue instalada en la cúpula central desmontada de la catedral, protegiendo el cielo de Gorki de los ataques de la Luftwaffe. Galería Referencias
Alexander Nevski-kathedraal (Nizjni Novgorod)

De Alexander Nevski-kathedraal (Russisch: Собор Александра Невского) is een Russisch-orthodoxe kathedraal in de Russische stad Nizjni Novgorod. Kathedraal van het bisdom Nizjni Novgorod van de Russisch-Orthodoxe Kerk. Geschiedenis De eerste aanzet tot de bouw van de kerk was het indienen van een verzoek van een handelaar tot de bouw van een kerk op het handelsgebied van Nizjni Novogorod. Dit in verband met een aanstaand bezoek van Alexander II aan de stad. Er werd een aanvang gemaakt met het verzamelen van de benodigde middelen. Een eerste ontwerp werd afgekeurd wegens geldgebrek. Uiteindelijk werd gekozen voor een ontwerp van de jonge architect Lev Vladimirovitsj Dal. De kerk werd gebouwd tussen 1867 en 1880. Op 20 juli 1881 werd de kathedraal ingewijd in aanwezigheid van tsaar Alexander III, Maria Fjodorovna en hun zoon Nicolaas. De kathedraal is gewijd aan de Russische grootvorst en heilig verklaarde Alexander Nevski. Het werd een monumentaal gebouw met vijf achthoekige tenttorens. In het gebouw werden verschillende bouwstijlen verwerkt. De kathedraal werd voornamelijk gebruikt door de kooplieden van het handelsgebied waarop de kerk stond. Tevens werd de kerk gebruikt wanneer er vieringen met hooggeplaatste gasten plaatsvonden. Sovjetperiode Na de Oktoberrevolutie brak er een moeilijke periode voor de kerk aan. De kerk werd zoals de meeste kerken in het land gesloten en de waardevolle voorwerpen werden in beslag genomen. In de winter van 1930 werden de houten voorwerpen en ornamenten van de kerk gesloopt om als brandhout te dienen in lokale gebouwen. Enkele gelovigen waren in staat om een aantal iconen te redden, waaronder het miraculeuze icoon van de Moeder Gods en het Heilige Kruis. Er werden plannen ontwikkeld om de kathedraal te slopen en op de plaats een vuurtoren op te richten met een monument voor Lenin. Dit project werd echter nooit uitgevoerd, al werden ter voorbereiding ervan de tenttorens alvast afgebroken. In de Tweede Wereldoorlog werd op de voormalige kathedraal afweergeschut geplaatst, dat het luchtruim boven de stad moest verdedigen tegen aanvallen. Een brand in de jaren 40 vernielde de muurschilderingen van het interieur. Heropening In juni 1992 keerde de kathedraal terug naar de Russisch-orthodoxe Kerk. De kerkgemeenschap besteedde veel tijd en werk aan de restauratie en reconstructie van het interieur. Aan de hand van oude foto's werd de iconostase gereconstrueerd. In 2009 verleende Patriarch Kirill bij een bezoek aan de kathedraal de kerk de status van kathedraal. Vanaf 2010 werd begonnen met het beschilderen van de muren. In de nabijheid van de kerk wordt een klokkentoren gebouwd waarin de op twee na zwaarste klok van Rusland komt te hangen. De klok is in 2011 gegoten op een scheepswerf in Sint-Petersburg, weegt 60 ton en heeft een diameter van 4 meter. Externe links (ru) Informatie over de kerk[dode link] (ru) Aankomst Heilige Gordel van de Moeder Gods Alexander Nevski-kathedraal (ru) Kerken in Rusland
Embassament de Kúibixev

L'embassament de Kúibixev o Embassament Kúibixevskoie (rus: Ку́йбышевское водохрани́лище, Kúibixevskoie Vodokhranílisxe, en tàtar: Куйбышев сусаклагычы, Kuybışev susaqlağıçı), de vegades anomenat Embassament de Samara i informalment Mar de Kúibixev, és un embassament al curs mitjà del Volga i del riu Kama a Rússia. Ocupa una superfície de 6.450 km² amb una llargada de 500 km i un volum de 58 mil milions de metres cúbics (57,3 km³). La seva fondària mitjana és de 8 m. És l'embassament més gran d'Europa i el tercer del món en superfície. Les principals ciutats adjacents són Kazan, Uliànovsk, i Togliatti. Aquest embassament va crear la central hidroelèctrica de Jiguli localitzada a l'óblast de Samara. Va ser omplert entre 1955 i 1957. Referències
Kujbyševská přehradní nádrž

Kujbyševská přehradní nádrž popř. Samarská přehradní nádrž (Куйбышевское водохранилище nebo rusky Самарское водохранилище , tatarsky Kuybışev susaqlağıçı) je přehradní nádrž na území Samarské oblasti, Uljanovské oblasti, Tatarstánu, Marijské republiky a Čuvašské republiky v Rusku. Má rozlohu 6450 km². Je 580 km dlouhá (korytem Volhy) a maximálně 30 km široká. Průměrná hloubka je 9 m a maximální 39 m. Má objem 12,9 km³. V červnu v roce 2011 se zde potopila loď Bulgarija. Na pobřeží přehrady bylo 24. prosince 2012 založeno nové město Innopolis. Vodní režim Nádrž na řece Volze za přehradní hrází Žiguljovské vodní elektrárny (dříve Volžská elektrárna V.I.Lenina) byla naplněna v letech 1955 až 57. Podle přírodních podmínek a vodního režimu se dělí na 5 částí (Priplotinnyj tj. U hráze, Centrální, Volžský, Kamský a Čeremšanský). Úroveň hladiny kolísá v rozsahu 6 m. Reguluje sezónní kolísání průtoku. Zdroj vody je převážně sněhový. Zamrzá v listopadu až prosinci a rozmrzá v dubnu, někdy až na začátku května. Přítoky Civil Ileť Malá Kokšaga Svijaga Volha Šešma Využití Využívá se pro energetiku, vodní dopravu, zavlažování (10 000 km²) a zásobování. Garantovaná hloubka na Volze i Kamě se zvětšila o 0,9 m. Je zde rozvinuté rybářství (cejni, candáti, štiky, kapři). Na břehu leží města Kazaň, Uljanovsk, Novouljanovsk, Čeboksary, Toljatti, Sengilej, Dimitrovgrad, Čistopol, Zelenodolsk, Volžsk. Nacházejí se tu také rekreační objekty, sanatoria, turistické, lovecké a rybářské chaty. Provozují se zde vodní sporty. Literatura V tomto článku byly použity informace z Velké sovětské encyklopedie, heslo „Куйбышевское водохранилище“. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kujbyševská přehrada na Wikimedia Commons
Kujbysjevskojereservoiret

Kujbysjevskojereservoiret (russisk: Куйбышевское водохранилище, tr. Kujbysjevskoje vodokhranilisjtje; tatarisk: Куйбышев сусаклагычы, tr. Kujbysjev susaklagytjy, ofte omtalt som Zjiguljovskihavet) er et reservoir på den midterste del af Volga og Kama i Tjuvasjien, Marij El, Tatarstan, Samara oblast og Uljanovsk oblast i Rusland. Kujbysjevskojereservoiret har et overfladeareal på 6.450 km², et volumen på 58 milliarder kubikmeter og er det største reservoir i Europa samt det tredje største i verden efter overfladeareal. De største byer ved reservoiret er Kasan, Uljanovsk og Toljatti. Reservoiret er skabt af dæmningen af Zjiguljovskaja vandkraftværk (tidligere, V.I. Lenin Volga vandkraftværk), der ligger mellem byerne Zjiguljovsk og Toljatti i Samara oblast. Reservoiret blev fyldt i 1955-1957. Med fyldning af reservoiret i 1950'erne blev nogle landsbyer og byer oversvømmet af det stigende vand og blev genopbygget højere oppe. Oversvømmelserne omfattede blandt andet den gamle fæstningsby Stavropol ved Volga, der blev erstattet af Toljatti. Billeder Referencer Eksterne henvisninger
Kuibyschewer Stausee

Der Kuibyschewer Stausee (russisch Куйбышевское водохранилище/ Kuibyschewskoje wodochranilischtsche) ist ein Stausee an der Wolga im europäischen Teil Russlands. Er ist ein Teil der sogenannten Wolga-Kama-Kaskade. Manchmal wird der See heute auch Samaraer Stausee (russisch Самарское водохранилище/ Samarskoje wodochranilischtsche) genannt; er wurde jedoch im Unterschied zur Stadt Samara und dem Oblast Samara nicht offiziell aus Kuibyschew rückbenannt. Der Kuibyschewer Stausee, der sich am Mittellauf der Wolga etwa zwischen Kasan und Toljatti auf rund 550 km Länge erstreckt, ist etwa 6.450 km² groß, womit er flächenmäßig der größte Stausee Europas und der drittgrößte der Erde bei 58 Mrd. m³ Stauvolumen ist. Im Bereich des Mündungsarms der Kama ist der See, der am Staudamm 4,5 km breit ist, je nach Messrichtung etwa 30 bis 40 km breit. Er wurde von 1955 bis 1957 aufgestaut. Damit ist er Teil der Großen Umgestaltung der Natur, in deren Zuge die effizientere Ausnutzung der Natur forciert wurde, um die wirtschaftliche Produktivität und Industrialisierung entlegener Region zu steigern. Das Einzugsgebiet des Sees ist 1.210.000 km² groß. Der bei Schiguljowsk errichtete Erdschüttdamm (, Chefingenieur Nikolai Rasin), der aus rund 162 Mio. m³ Erdmaterial, etwa 7,036 Mio. m³ Stahlbeton und zahlreichen senkrecht aufgestellten Spundwänden zur Abdichtung besteht, erhebt sich bei durchschnittlich 27 m Höhe bis 44,5 m (also die maximale Seetiefe) über das Flussbett der Wolga. In den Damm wurde ein 600 m langes und 80 m breites Gebäude eines Wasserkraftwerks integriert, das am 14. Oktober 1957 seine volle Leistungsfähigkeit erreichte und zu diesem Zeitpunkt als Kuibyschewer Wolga-Flusskraftwerk „V.l. Lenin“ das größte Wasserkraftwerk der Welt war. Es wurde am 10. August 1958 offiziell eingeweiht. Die in den 20 Turbinen erzeugte Leistung von insgesamt 2315 MW (17 ×115 MW sowie nach Umbau 3 × 120 MW) wird hauptsächlich für die Stromversorgung der Industrie in Samara und dessen Umgebung genutzt. Das Wasser der Wolga wird außerdem zur Bewässerung verwendet. Außerdem wurde in den Damm ein ungefähr 1,1 km langes Wehr zur Hochwasserentlastung integriert. Beim Bau von Stausee und Wasserkraftwerk wurden Häftlinge des Kunejewski-Besserungsarbeitslagers eingesetzt, einem großen Lagerkomplex des Gulag. Siehe auch Liste der größten Stauseen der Erde Liste der größten Talsperren der Erde Liste der größten Wasserkraftwerke der Erde Liste von Talsperren der Welt Weblinks Website des Kraftwerksbetreibers (russisch) Einzelnachweise
Kuybyshev Reservoir

Kuybyshev Reservoir or Kuybyshevskoye Reservoir (Russian: Куйбышевское водохранилище, romanized: Kuybyshevskoye vodokhranilishche) is a reservoir of the middle Volga and lower Kama in Chuvashia, Mari El Republic, Republic of Tatarstan, Samara Oblast and Ulyanovsk Oblast, Russia. It is sometimes called as Samara Reservoir and informally called Kuybyshev Sea. The Kuybyshev Reservoir has a surface area of 6,450 km² and a volume of 58 billion cubic meters. It is the largest reservoir in Europe and third in the world by surface area. The major cities of Kazan, Ulyanovsk, and Tolyatti are adjacent to the reservoir. The reservoir was created by the dam of Zhiguli Hydroelectric Station (formerly, V.I. Lenin Volga Hydroelectric Station), located between the cities of Zhigulevsk and Tolyatti in Samara Oblast. It was filled in 1955–1957. With the filling of the reservoir in the 1950s, some villages and towns were submerged by the rising water and were rebuilt on higher ground. These included the old fortress town of Stavropol-on-Volga, which was replaced by Tolyatti. One district of Ulyanovsk is below water level and is protected from the reservoir by an embankment. Paleontology In 1926, a fossilized tooth of Ptychodus latissimus paucisulcata was found in redeposited sediments of Tunguz sand spit, which was later flooded by the waters of the reservoir. Gallery See also Markiz Island References
Embalse de Kúibyshev

El embalse de Kúibyshev o embalse Kúibyshevskoye (ruso Ку́йбышевское водохрани́лище, Kúibyshevskoye Vodojranílische, tártaro Куйбышев сусаклагычы, Kuybışev susaqlağıçı), a veces llamado embalse de Samara e informalmente llamado mar de Kúibyshev, es un embalse del Volga medio y Kama inferior en la república Chuvash, república de Mari-El, república de Tartaristán, óblast de Samara y óblast de Uliánovsk, Rusia. El embalse de Kúibyshev tiene una superficie de 6.450 km² y un volumen de 58 billones de metros cúbicos, y es el mayor embalse de Europa y el tercero en el mundo por su superficie.​ Las importantes ciudades de Kazán, Uliánovsk y Toliatti están junto al embalse. El embalse se crea por la presa de la central hidroeléctrica de Zhigulí (anteriormente, central hidroeléctrica V.I. Lenin Volga), ubicada entre las ciudades de Zhiguliovsk y Toliatti en el óblast de Samara. Fue llenada en 1955–1957. Con el embalsamiento del pantano algunas villas y ciudades fueron reconstruidos sobre terrenos superiores. Un distrito de Uliánovsk está debajo del nivel del mar y está protegido del embalse por una esclusa. Referencias Enlaces externos
Réservoir de Kouïbychev

Le réservoir de Kouïbychev (en russe : Куйбышевское водохранилище, Kouïbychevskoïe vodokhranilichtche), aussi appelé réservoir de Samara ou mer de Kouïbychev, est un réservoir d'eau douce situé sur le cours de la Volga à 700 km à l'est de Moscou, en Russie. Il fait partie de la « Cascade Volga-Kama ». Le réservoir porte le nom de Valerian Kouïbychev, révolutionnaire russe, nom porté par la ville voisine de Samara de 1935 à 1991. Il a été créé par le barrage de Jigouli-Kouïbychev. Géographie Il traverse les républiques de Tchouvachie, des Maris et du Tatarstan et les oblasts de Samara et d'Oulianovsk. Le réservoir a une superficie de 6 450 km2, un volume de 58 km3 et est situé à une altitude de 53 mètres. C'est le plus vaste réservoir d'Europe. Les villes de Kazan, Oulianovsk et Togliatti sont situées sur les rives du réservoir. La ville de Samara se trouve quelques kilomètres plus loin le long de la Volga, au-delà des monts Jigouli. La construction du barrage débuta en 1955 et le réservoir acheva d'être rempli en 1957. Plusieurs localités furent submergées par la montée des eaux et reconstruites sur des terrains plus élevés, dont l'ancienne ville fortifiée de Stavropol-sur-Volga, qui fut remplacée par Togliatti. Un district d'Oulianovsk est situé sous le niveau de l'eau et est protégé du réservoir par une digue. Liens externes Fiche technique Portail de la Russie Portail des lacs et cours d'eau
Kujbyševsko umjetno jezero

Umjetno jezero Samara ili Kujbyševsko umjetno jezero (ruski: Куйбышевское водохранилище́, tatarski: Куйбышев сусаклагычы) i neformalo nazivano Kujbyševsko more, akumulacijski bazen srednje Volge i donje Kame. Nalazi se u Čuvašiji, Marij El i Tatarstan te Samarskoj i Uljanovskoj oblasti u Rusiji. Umjetno jezero Samara je dugo 580 km, široko do 35 km, površine 6450 km². S volumenom 57,3 milijardi kubičnih metara je najveći akumulacijski bazen Europe i treći na svijetu po površini Prosječna dubina je 8 m, a najveća 41 m. Od ukupnih 57,3 km³ volumena, iskoristivo je 34 km³. Veći gradovi, Kazan, Uljanovsk i Toljati nalaze se pokraj akumulacijskog jezera. Akumulacijsko jezero je stvoreno branom hidrocentrale Žiguli (bivši naziv, hidroelektrana V.I. Lenjin Volga), koja se nalazi između gradova Žigulevsk i Toljati u Samarskoj oblasti. Punjeno je između 1955. – 1957. Uz punjenje aumulacijskog jezera, neka sela i gradovi su bili obnovljeni na višem tlu. Izvori
Kujbisevi-víztározó

A Kujbisevi-víztározó (oroszul Куйбышевское водохранилище [Kujbisevszkoje vodohranyiliscse], tatárul Куйбышев сусаклагычы [Kujbisev szuszaklagicsi]; ritkán Szamarai-víztározó) egy nagy síkvidéki mesterséges tó Oroszország európai részén, a Volga középső és a Káma alsó szakaszán. Története A Szovjetunió Minisztertanácsa 1950. augusztus 21-én hozott határozatot egy vízerőmű és az erőmű vízellátását biztosító víztározó építéséről a Volgán. Részben a Gulag foglyaival építtették. 1957-ben adták át. Földrajza A Volga folyó felduzzasztásával keletkezett tó Csuvasföldön, Mariföldön, Tatárföldön, az Uljanovszki területen és a Szamarai területen halad át. Ez Európa legnagyobb víztározója. A Volgai-hátságon húzódik kb. 500 km hosszan. A 2800 m hosszú gát és a 2315 MW-os (=2,3 GW) teljesítményű Zsiguli vízerőmű délen, Togliatti közelében található, a 20 db Kaplan-turbina évente 10,9 TWh villamos energiát állít elő. A vízszint esése a gátnál 29 m. A Volgán Csebokszáriig – más források szerint csak Kazanyig – a Kámán Naberezsnije Cselniig tart a visszaduzzasztás. A víztározó nagyobb öblöket képez a Káma, a Szvijaga, a Kazanka és más folyók torkolatánál. Beömlő folyók: Volga Káma Kazanka Nagy-Cseremsan Nagy-Koksaga Szvijaga Usza Nagyobb települések a tó partján: Bolgar, lásd még: Bulgar Kazany Novouljanovszk Szamara (korábban Kujbisev) Tyetyusi Togliatti Uljanovszk Volzsszk Zelenodolszk Zvenyigovo Képek