NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Калайкаси

Калайка́си (рос. Калайкасы, чув. Калайкасси) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Кадікасинського сільського поселення Моргауського району. Населення — 157 осіб (2010; 152 в 2002, 228 в 1979; 277 в 1939, 269 в 1926, 234 в 1906, 222 в 1897, 183 в 1858). Історія Історична назва — Кола-каси. Утворився як виселок присілку Друга Кінярська (Кадікаси). До 1866 року селяни мали статус державних, займались землеробством, тваринництвом. 1921 року відкрито початкову школу. 1930 року утворено колгосп «Комуна п'ятирічки», з 1931 року — «Іскра». До 1920 року присілок перебував у складі Сюндирської волості Козьмодемьянського, до 1927 року — Чебоксарського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Татаркасинського району, 1939 року — до складу Сундирського, 1962 року — до складу Чебоксарського, 1964 року — до складу Моргауського району. Господарство У присілку діють школа, фельдшерсько-акушерський пункт, клуб, музей, бібліотека, пошта, 2 магазини. Література Л.П.Сергеев, «Моргаушский район. Краткая энциклопедия», Чебоксары, 2002. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 10 червня 2015 у Wayback Machine.] (рос.) Калайкасси шкулӗнче «Чӑваш ачи чӑвашах» фестиваль иртнӗ [Архівовано 4 липня 2017 у Wayback Machine.] Калайкасси шкулӗнче «Чӑваш ачи чӑвашах» фестиваль иртнӗ [Архівовано 1 травня 2017 у Wayback Machine.] Калайкасси шкул ачисем кӑҫал та Акатуй ирттерчӗҫ [Архівовано 1 грудня 2020 у Wayback Machine.]
Ирхкасы

Ирхкасы́ (чув. Йӗрӗхкасси) — деревня в Моргаушском районе Чувашской Республики. Входит в состав Сятракасинского сельского поселения. География Находится в северо-западной части Чувашии, на расстоянии приблизительно 7 км на юго-восток по прямой от районного центра села Моргауши. История Известна с 1859 года как околоток села Оточево, где было 16 дворов и 71 человек. В 1906 году отмечено 23 двора, 110 жителей, в 1926 — 22 двора и 109 жителей, в 1939 — 82 жителя, в 1979 — 28. В 2002 году было 5 дворов, в 2010 — 8 домохозяйств. В 1930 году был образован колхоз «Красное Оточево», в 2010 действовало КФХ «Малышев». Население Постоянное население составляло 20 человек (чуваши 100 %) в 2002 году, 26 в 2010. Примечания
Ірхкаси

Ірхка́си (рос. Ирхкаси, чув. Йĕрĕхкасси) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Сятракасинського сільського поселення Моргауського району. Населення — 26 осіб (2010; 20 в 2002, 28 в 1979; 82 в 1939, 78 в 1926, 110 в 1906). Історія Утворений як околоток села Оточево. До 1866 року селяни мали статус державних, займались землеробством, тваринництвом. До 1926 року присілок перебував у складі Шатьмінської, Абашевської, Тінсаринської та Чувасько-Сорминської волостей Ядрінського, а до 1927 року — у складі Акрамовської волості Чебоксарського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Татаркасинського, 1935 року — до складу Ішлейського, 1944 року — до складу Моргауського, 1959 року — до складу Сундирського, 1962 року — до складу Чебоксарського, 1964 року — повернутий до складу Моргауського району. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 1 листопада 2013 у Wayback Machine.] (рос.)
Идагачкасы

Идагачкасы́ (чув. Итакачкасси) — деревня в Моргаушском районе Чувашской Республики России. Входит в состав Ярабайкасинского сельского поселения. География Деревня находится в северной части Чувашии, в пределах Чувашского плато, в зоне хвойно-широколиственных лесов, на расстоянии примерно 8 километров (по прямой) к северо-востоку от села Моргауши, административного центра района. Абсолютная высота — 162 метра над уровнем моря. Климат Климат характеризуется как умеренно континентальный, с продолжительной морозной зимой и тёплым летом. Среднегодовая температура воздуха — 2,3 °С. Средняя температура воздуха самого тёплого месяца (июля) — 18,6 °C (абсолютный максимум — 38 °C); самого холодного (января) — −13 °C (абсолютный минимум — −44 °C). Безморозный период длится около 148 дней. Среднее количество атмосферных осадков, выпадающих в вегетационный период, составляет 326 мм Часовой пояс Деревня Идагачкасы, как и вся Чувашия, находится в часовой зоне МСК (московское время). Смещение применяемого времени относительно UTC составляет +3:00. Население Половой состав По данным Всероссийской переписи населения 2010 года в гендерной структуре населения мужчины составляли 47,6 %, женщины — соответственно 52,4 %. Национальный состав Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения чуваши составляли 99 % из 191 чел. Примечания
Ідагачкаси

Ідагачка́си (рос. Идагачкасы, чув. Итакачкасси) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Ярабайкасинського сільського поселення Моргауського району. Населення — 231 особа (2010; 191 в 2002, 201 в 1979; 237 в 1939, 231 в 1926, 184 в 1897, 151 в 1858). Національний склад — чуваші, росіяни. Історія Утворився як околоток села Акрамово. До 1866 року селяни мали статус державних, займались землеробством, тваринництвом. У кінці 19 століття діяла парафіяльна школа. 1931 року утворено колгосп «Світовий Жовтень». До 1920 року присілок перебував у складі Акрамовської волості Козьмодемьянського, а до 1927 року — Чебоксарського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Татаркасинського району, 1935 року — до складу Ішлейського, 1944 року — до складу Моргауського, 1959 року — до складу Сундирського, 1962 року — до складу Чебоксарського, 1964 року — повернутий до складу Моргауського району. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 11 листопада 2013 у Wayback Machine.] (рос.)
Большие Татаркасы

Больши́е Татаркасы́ (чув. Мӑн Тутаркас) — деревня в Моргаушском муниципальном округе Чувашской Республики. География Находится в северо-западной части Чувашии, на расстоянии приблизительно 13 км на север по прямой от районного центра села Моргауши. Название Название деревни произошло от чув. мӑн/мӑнӑ «большой» и этнонима татар/татары. По версии энциклопедии Моргаушского района, название происходит от имени Татар. История Известна с 1747 года, когда здесь было учтено 60 жителей мужского пола. В 1795 году в деревне (вместе с деревней Малые Татаркасы) учтен 31 двор и 197 жителей. В XIX веке околоток деревни Татаркасы (ныне в составе Больших Татаркасов). В 1858 году учтено 24 двора и 200 жителей, в 1897—309 жителей, в 1906 — 66 дворов и 319 жителей, в 1926 — 75 дворов и 351 житель, в 1939—366 жителей, в 1979—324. В 2002 году было 72 двора, в 2010 — 74 домохозяйства. В 1931 году был образован колхоз «Новый путь», в 2010 действовал КФХ «Пихтеров». Население Постоянное население составляло 240 человек (чуваши 96 %) в 2002 году, 220 в 2010. См. также Пакшандаев, Христофор Степанович Примечания
Великі Татаркаси

Вели́кі Татарка́си (рос. Большие Татаркасы, чув. Мăн Тутаркас) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Великосундирського сільського поселення Моргауського району. Населення — 220 осіб (2010; 240 в 2002, 324 в 1979; 366 в 1939, 351 в 1926, 327 в 1906, 200 в 1858, 197 в 1795). Національний склад — чуваші, росіяни. Історія Історична назва — Татаркаси. Утворився як околоток присілку Татаркаси (нині у складі Великих Татаркас). До 1866 року селяни мали статус державних, займались землеробством, тваринництвом. 1931 року утворено колгосп «Новий Путь». До 1920 року присілок перебував у складі Алдишевської, потім центр Татаркасинської волості Козьмодемьянського, до 1927 року — Чебоксарського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Татаркасинського району, де був його адміністративним центром, 1939 року — до складу Сундирського, 1962 року — до складу Ядрінського, 1964 року — до складу Моргауського району. Господарство У присілку діють клуб та магазин. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 10 червня 2015 у Wayback Machine.] (рос.)
Вурмой

Вурмо́й (чув. Вӑрӑмой, дословно — «длинный луг») — деревня в Моргаушском муниципальном округе Чувашской Республики. География Находится в северо-западной части Чувашии, на расстоянии приблизительно 9 км на восток по прямой от районного центра села Моргауши. История Известна с 1858 года как околоток села Акрамово, когда здесь было учтено 5 дворов и 32 жителя. В 1906 было учтено 8 дворов и 54 жителя, в 1926 – 13 дворов и 64 жителя, в 1939 – 60 жителей, в 1979 – 46. В 2002 году было 16 дворов, в 2010 – 9 домохозяйств. В 1931 году был образован колхоз «Дружина», в 2010 действовал СХПК «Герой». Название Название деревни произошло от чув. вӑрӑм «длинный» и уй «поле». Население Постоянное население составляло 37 человека (чуваши 97%) в 2002 году, 30 в 2010. Примечания
Вурмой

Вурмо́й (рос. Вурмой, чув. Вăрăмой) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Ярабайкасинського сільського поселення Моргауського району. Населення — 30 осіб (2010; 37 в 2002, 46 в 1979; 60 в 1939, 41 в 1926, 54 в 1906, 32 в 1859). Національний склад — чуваші, росіяни. Історія Історична назва — Вурманой (до 1935 року). Утворився як околоток села Акрамово. До 1866 року селяни мали статус державних, займались землеробством, тваринництвом. 1931 року утворено колгосп «Дружина». До 1920 року присілок перебував у складі Акрамовської волості Козьмодемьянського, а до 1927 року — Чебоксарського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Чебоксарського району, 1935 року — до складу Ішлейського, 1951 року — до складу Моргауського, 1959 року — до складу Сундирського, 1962 року — до складу Чебоксарського, 1965 року — повернутий до складу Моргауського району. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 22 червня 2007 у Wayback Machine.] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 11 листопада 2013 у Wayback Machine.] (рос.)
Кашмаши

Кашма́ши (чув. Кашмаш) — деревня в Моргаушском районе Чувашской Республики. Входит в состав Сятракасинского сельского поселения. География Находится в северо-западной части Чувашии, на расстоянии менее 2 км на юго-восток по прямой от районного центра села Моргауши. История Известна с 1719 года, когда здесь было 46 дворов и 123 жителя мужского пола. В 1747 году 252 мужчины, в 1795 40 дворов и 414 жителей. В XIX веке околоток деревни Хоракасы (ныне в составе Кошмаши). В 1906 году отмечено 157 дворов и 790 жителей, в 1926—180 дворов и 896 жителей, в 1939—899 жителей, в 1979—784. В 2002 году было 254 двора, в 2010—238 домохозяйств. В 1931 году был образован колхоз «Свобода», в 2010 действовал СПК "Племзавод «Свобода». Население Постоянное население составляло 745 человек (чуваши 98 %) в 2002 году, 749 в 2010. Примечания
Кашмаші

Кашма́ші (рос. Кашмаши, чув. Кашмаш) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Сятракасинського сільського поселення Моргауського району. Населення — 749 осіб (2010; 745 в 2002, 784 в 1979; 899 в 1939, 589 в 1926, 552 в 1906, 496 в 1858, 414 в 1795). Національний склад — чуваші, росіяни. Історія Історичні назви — Хоракаси, Хоракова, Великі Хоракаси, Кашмаш. Утворився як околоток присілку Хоракаси (нині у складі присілку Кашмаші). До 1724 року селян мали статус ясачних, до 1866 року — державних, займались землеробством, тваринництвом, бондарством, виробництвом шерсті, взуття. 1896 року відкрито чотирикласне чоловіче земське училище, 1904 року — жіноче земське училище. 1931 року створено колгосп «Свобода». До 1920 року присілок перебував у складі Сюрбеївської волості Козьмодемьянського повіту, а до 1927 року — у складі Чебоксарського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Татаркасинського, 1939 року — до складу Сундирського, 1944 року — до складу Моргауського, 1959 року — повернуто до складу Сундирського, 1962 року — до складу Чебоксарського, 1964 року — повернутий до складу Моргауського району. Господарство У присілку діють школа, фельдшерсько-акушерський пункт, клуб, бібліотека, стадіон, племзавод «Свобода», 2 магазини. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 Серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 1 Листопада 2013 у Wayback Machine.] (рос.)
Нижние Панклеи

Ни́жние Панкле́и (чув. Анатри Панкли) — деревня в Моргаушском районе Чувашской Республики. Входит в состав Юськасинского сельского поселения. География Находится в северо-западной части Чувашии, на расстоянии приблизительно 10 км на юг-юго-восток по прямой от районного центра села Моргауши на левобережье речки Сорма. История Известна с 1795 года как выселок села Преображенское (ныне Чувашская Сорма) с 11 дворами. В 1858 году было учтено 193 жителя, в 1897—300, в 1926 — 80 дворов и 368 жителей, в 1939—373 жителя, в 1979—250. В 2002 году было 78 дворов, в 2010 — 67 домохозяйств. В 1930 году был образован колхоз им. Ульянова, в 2010 действовало ГУП "ОПХ «Ударник». Население Постоянное население составляло 198 человек (чуваши 99 %) в 2002 году, 193 в 2010. Примечания
Нижні Панклеї

Ни́жні Панкле́ї (рос. Нижние Панклеи, чув. Анатри Панкли) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Юськасинського сільського поселення Моргауського району. Населення — 193 особи (2010; 198 в 2002, 250 в 1979; 273 в 1939, 251 в 1926, 300 в 1897, 193 в 1858). Історія Історичні назви — Пантлей Другий, Нижній Панклей (1920–1935), Сорим-Панклеї Нижні. Утворився як виселок села Преображенське (Чуваська Сорма). До 1866 року селяни мали статус державних, займались землеробством, слюсарством, виробництвом одягу. 1886 року відкрито парафіяльну школу. 1930 року створено колгосп «імені Ульянова». До 1927 року присілок перебував у складі Чувасько-Сорминської волості Ядрінського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Аліковського району, 1944 року — до складу Моргауського, 1959 року — повернутий до складу Аліковського, 1962 року — до складу Чебоксарського, 1964 року — повернутий до складу Моргауського району. Господарство У присілку діють школа, фельдшерсько-акушерський пункт, клуб, музей, бібліотека, спортивний комплекс, магазин. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] (рос.)
Адабай

Адаба́й (чув. Атапай) — деревня в Моргаушском муниципальном округе Чувашской республики. География Расстояние до Чебоксар 45 км, до райцентра 4 км, до железнодорожной станции 45 км. Административно-территориальное подчинение В XIX в. — 1920 г. составе Акрамовской волости Козьмодемьянского уезда, в 1920—1927 гг. в составе Чебоксарского уезда, в 1927—1939 гг. в составе Татаркасинского района, в 1939—1944 гг., 1959—1962 гг. в составе Сундырского района, в 1944—1959 гг., с 1964 года в составе Моргаушского района, в 1962—1964 гг. в составе Чебоксарского района. Сельсоветы: Адабайский (с 1 октября 1927 года), Кашмашский (с 14 июня 1954 года), Сятракасинский (с 5 апреля 1960 года), Орининский (с 5 января 1967 года). С 24 ноября 2004 года — в составе Орининского сельского поселения. История В XIX веке выселок деревни Большая Аринина (ныне деревня Семенькасы). Жители — чуваши, до 1866 года государственные крестьяне; занимались земледелием, животноводством, отхожими промыслами. По данным всеобщей переписи населения 1897 года в деревне была школа. В 1930 году образован колхоз «Люцерна». Название Название от имени чуваша-язычника Атапай: ата «отец», пай «богатый». Ягудикасы также от имени чуваша Ягуди+касы. Исторические названия Адабай, Ягудикасы; Адабай (Ягути́-касы́), околоток деревни Большая Ори́нина (Семе́нь-касы́). Население В 2010 году — 76 частных домохозяйств, 218 человек: 109 мужчин, 109 женщин. По данным Всероссийской переписи населения 2002 года 100% жителей деревни составляли чуваши. Инфраструктура Улицы: Адабайская, Новая, Солнечная, Школьная. Функционирует СПК «Оринино» (2010). Имеются основная общеобразовательная школа (ООШ), фельдшерский пункт, клуб, библиотека, спортплощадка, магазин. Памятники и памятные места Объект культурного наследия народов РФ федерального значения. Рег. № 211440111130006 (ЕГРОКН). Объект № 2100155000 (БД Викигида) Адабайское городище (Городище «Адабай») — археологический памятник у деревни Адабай Моргаушского района на левом берегу Моргаушки, на мысу, в лесу «Отă» (От); местное название — «От тĕмми» (Холм в лесу От). Памятник воинам-односельчанам, павшим в годы Великой Отечественной войны 1941—1945 гг. (ул. Школьная, 2, перед сельским клубом). Примечания
Адабай

Адаба́й (рос. Адабай, чув. Атапай) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Орінінського сільського поселення Моргауського району. Населення — 218 осіб (2010; 246 в 2002, 214 в 1979; 120 в 1939, 140 в 1926, 126 в 1906, 126 в 1858). Історія Утворився як околоток присілку Велика Арініна (Семенькаси). До 1866 року селяни мали статус державних, займались землеробством, тваринництвом. 1930 року створено колгосп «Люцерна». До 1920 року присілок перебував у складі Акрамовської волості Козьмодемьянського, до 1927 року — у складі Чебоксарського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Татаркасинського, 1939 року — до складу Сундирського, 1944 року — до складу Моргауського, 1959 року — повернуто до складу Сундирського, 1962 року — до складу Чебоксарського, 1964 року — до складу Моргауського району. Господарство У присілку діють школа, фельдшерсько-акушерський пункт, клуб, бібліотека, спортмайданчик, магазин. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 3 листопада 2013 у Wayback Machine.] (рос.)
Нижние Олгаши

Ни́жние Олга́ши (чув. Лап Олкаш) — деревня в Моргаушском муниципальном округе Чувашской Республики. География Находится в северо-западной части Чувашии, на расстоянии приблизительно 14 км на север по прямой от районного центра села Моргауши. Название Название деревни произошло от старинного чувашского имени Олкаш и чув. лап «низина». Исторические названия Берёзовые Олгаши (1918), Хорӑнлӑх Олкаш, Хорӑн Олкаш, Алгаш, Олгаш (1859), Березовыя Олгаши, Кор(ч)аково. История Известна с 1858 года как околоток деревни Корчякова Вторая (ныне не существует) с 17 дворами и 82 жителями. В 1906 году было учтено 28 дворов, 140 жителей, в 1926 — 33 двора и 146 жителей, в 1939—240 жителей, в 1979—110. В 2002 году было 33 двора, в 2010 — 29 домохозяйств. В 1930 году был образован колхоз «Ударник», в 2010 действовало КФХ «Бархаткин». Население Постоянное население составляло 78 человек (чуваши 100 %) в 2002 году, 59 в 2010. Примечания
Нижні Олгаші

Ни́жні Олга́ші (рос. Нижние Олгаши, чув. Лап Олкаш) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Великосундирського сільського поселення Моргауського району. Населення — 59 осіб (2010; 78 в 2002, 110 в 1979; 240 в 1939, 146 в 1926, 140 в 1906, 82 в 1858). Національний склад — чуваші, росіяни. Історія Історичні назви — Березові Олгаші (до 1918 року), Алгаш, Олгаш. Утворився як околоток присілку Корчакова Друга (нині не існує). До 1866 року селяни мали статус державних, займались землеробством, тваринництвом. 1930 року утворено колгосп «Ударник». До 1920 року присілок перебував у складі Татаркасинської волості Козьмодемьянського, до 1927 року — Чебоксарського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Татаркасинського району, 1939 року — до складу Сундирського, 1962 року — до складу Ядрінського, 1964 року — до складу Моргауського району. Господарство У присілку діє спортивний майданчик. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 10 червня 2015 у Wayback Machine.] (рос.)
Лесные Хачики

Лесны́е Ха́чики (чув. Вӑрманкас Хачӑк) — деревня в Моргаушском муниципальном округе Чувашской Республики. История До 1866 года деревня имела статус государственной. До 1920 года посёлок находился в составе Татаркасинской волости, а до 1927 года — в Чебоксарском уезде. В 1927 году посёлок вошёл в состав Татаркасинского района, в 1939 году — в состав Сундырского, в 1962 году — в состав Чебоксарского, в 1964 году — в состав Моргаушского района. Название История возникновения названий «Хачики» - это история переименований на русский язык бывших марийских деревень. Названия Хачики, Лесные Хачики, Полевые Хачики и Нижние Хачики относятся к периоду миграции горных марийцев со стороны Белого моря, когда на путях миграции создавались поселения-метки (1-2 дома-времянки). Такие поселения обозначались меткой «гач» (через), например: Вайгач, Сергач, Колкач и т. д. Лесные Хачики — небрежное русское переименование метки Шыргы Гач (через лес), Полевые Хачики — Ныр Гач (через поле), Нижние Хачики — Карем Гач (через овраг). Перепись населения Население составляет 138 человек на 2010 год. Примечания
Лісові Хачики

Лісові́ Ха́чики (рос. Лесные Хачики, чув. Вăрманкас Хачăк) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Москакасинського сільського поселення Моргауського району. Населення — 138 осіб (2010; 125 в 2002, 130 в 1979; 128 в 1939, 204 в 1926, 158 в 1897, 122 в 1858). Історія Історичні назви — Вурманкас-Хачики (до 1918 року), Вурманкаси-Хачики, Хачки Лісові. До 1866 року — мали статус державних, займались землеробством, тваринництвом, бондарством, виробництвом возів, саней та взуття. 1931 року утворено колгосп «3 Інтернаціонал». До 1920 року присілок перебував у складі Татаркасинської волості Козьмодемьянського, а до 1927 року — Чебоксарського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Татаркасинського району, 1939 року — до складу Сундирського, 1962 року — до складу Чебоксарського, 1964 року — до складу Моргауського району. Господарство У присілку діє крамниця. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 11 листопада 2013 у Wayback Machine.] (рос.)
Мижары

Мижа́ры (чув. Мишер) — деревня в Моргаушском районе Чувашской Республики. Входит в состав Большесундырского сельского поселения. География Находится в северо-западной части Чувашии, на расстоянии приблизительно 19 км на северо-запад по прямой от районного центра села Моргауши. История Известна с 1858 года как околоток деревни Сятрай (Большая Тюмерля) – ныне Сятраево Ядринского района с 163 жителями. В 1906 было учтено 48 дворов и 236 жителей, в 1926 – 58 дворов и 288 жителей, в 1939 – 292 жителя, в 1979 – 199. В 2002 году было 57 дворов, в 2010 – 46 домохозяйств. В 1930 году был образован колхоз «Ядро», в 2010 действовало КФХ «Чернов». Население Постоянное население составляло 150 человек (чуваши 95%) в 2002 году, 116 в 2010. Примечания
Міжари

Міжа́ри (рос. Мижары, чув. Мишер) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Великосундирського сільського поселення Моргауського району. Населення — 116 осіб (2010; 150 в 2002, 199 в 1979; 292 в 1939, 185 в 1926, 244 в 1906, 163 в 1858). Історія Заснований як околоток присілку Сятрай (Сятраєво). До 1866 року селяни мали статус державних, займались землеробством, тваринництвом, ковальством, виробництвом одягу та взуття. 1930 року утворено колгосп «Ядро». До 22 липня 1920 року присілок перебував у складі Малокарачкинської волості Козьмодемьянського, до 6 жовтня 1920 року — Чебоксарського, потім — до складу Ядрінського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Татаркасинського району, 1939 року — до складу Сундирського, 1962 року — до складу Ядрінського, 1964 року — до складу Моргауського району. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 10 червня 2015 у Wayback Machine.] (рос.)