NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Онодур

Онодур (мар. Онодӱр) — деревня в Сернурском районе Республики Марий Эл. Входит в состав Марисолинского сельского поселения. География Находится в северо-восточной части республики Марий Эл на расстоянии приблизительно 12 км на север от районного центра посёлка Сернур. История Известна с 1838 года как деревня, где значилось 35 ревизских душ мужского пола. В 1885 году в 27 дворах проживали 143 человек, русские. В 1925 году население составляло 249 человек. В 1975 году в деревне значилось 18 хозяйств, 55 жителей. К 2004 году осталось 9 домов. В советское время работал колхоз «Просвещенец». Население Население составляло 16 человек (русские 100 %) в 2002 году, 10 в 2010. Примечания
Онодур

Оноду́р (рос. Онодур, марій. Онодӱр) — присілок у складі Сернурського району Марій Ел, Росія. Входить до складу Марісолинського сільського поселення. Населення Населення — 10 осіб (2010; 16 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): росіяни — 100 % Джерела Аркуш карти O-39-99 Казанское. Масштаб: 1 : 100 000. Видання 1978 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії
Обронино

Обронино (мар. Йогыролык) — деревня в Сернурском районе Республики Марий Эл. Входит в состав Дубниковского сельского поселения. География Находится в северо-восточной части республики Марий Эл на расстоянии приблизительно 6 км на север-северо-восток от районного центра посёлка Сернур. История Известна с 1884—1885 годах как деревня Удельный Шолнер с 99 дворами и 613 жителями, русскими. В 1925 году в 92 дворах проживали 440 человек, в 1940 году 63 двора и 321 человек. В 1950 году в 46 дворах проживали 153 человека. В 70-е годы деревню отнесли к числу неперспективных. После закрытия фермы в 1975 году жители начали переселяться на центральную усадьбу колхоза, в деревню Лоскутово. В советское время работали колхозы «Новая жизнь», «Совет» и «Знамя». Население Население составляло 1 человек (русские 100 %) в 2002 году, 4 в 2010. Примечания
Оброніно

Обро́ніно (рос. Обронино, марій. Йогыролык) — присілок у складі Сернурського району Марій Ел, Росія. Входить до складу Дубниківського сільського поселення. Населення Населення — 4 особи (2010; 1 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): росіяни — 100 % Джерела Аркуш карти O-39-99 Казанское. Масштаб: 1 : 100 000. Видання 1978 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Моркинер

Моркинер (мар. Моркэҥер) — деревня в Сернурском районе Республики Марий Эл. Входит в состав Зашижемского сельского поселения. География Находится в восточной части республики Марий Эл на расстоянии приблизительно 22 км по прямой на восток-северо-восток от районного центра посёлка Сернур. История По сведениям 1859—1873 годов в починке Моркинер при реке Собака числилось 49 дворов, 690 жителей. По переписи 1884—1885 годов в 36 дворах проживали 165 человек. В 1926 году числилось 42 двора. В 1941 году в 56 дворах проживали 238 жителей. В 1975 году числилось 47 хозяйств, 214 жителей. В 1988 году оставалось 27 домов. В советское время работали колхозы «Зерно», «Ильич», «Дружба» и совхоз «Кугушенский». Население Население составляло 38 человек (мари 100 %) в 2002 году, 28 в 2010. Примечания
Моркінер

Моркіне́р (рос. Моркинер, марій. Моркэҥер) — присілок у складі Сернурського району Марій Ел, Росія. Входить до складу Зашижемського сільського поселення. Населення Населення — 28 осіб (2010; 38 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): марі — 100 % Джерела Аркуш карти O-39-99 Казанское. Масштаб: 1 : 100 000. Видання 1978 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Козлоял

Козлоял (мар. Кожласола) — деревня в Сернурском районе Республики Марий Эл. Входит в состав Зашижемского сельского поселения. География Находится в восточной части республики Марий Эл на расстоянии приблизительно 21 км по прямой на восток-северо-восток от районного центра посёлка Сернур. История Основана в конце XVIII века русскими. В 1926 году в деревне числилось 44 двора, в 1941 году в 40 дворах проживали 177 человек, в 1988 году в 5 домах проживали 6 человек. В 1996 году оставалось 2 хозяйства. В советское время работали колхозы «Большевик» и совхоз «Кугушенский». Население Население составляло 8 человек (русские 87 %) в 2002 году, 1 в 2010. Примечания
Козлоял

Козлоя́л (рос. Козлоял, марій. Кожласола) — присілок у складі Сернурського району Марій Ел, Росія. Входить до складу Зашижемського сільського поселення. Населення Населення — 1 особа (2010; 8 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): росіяни — 87 % Джерела Аркуш карти O-39-111 Сернур. Масштаб: 1 : 100 000. Видання 1978 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 Серпня 2011 у WebCite]
Клубеничное Поле

Клубеничное Поле (мар. Шем почиҥга) — деревня в Сернурском районе Республики Марий Эл. Входит в состав Казанского сельского поселения. География Находится в северо-восточной части республики Марий Эл на расстоянии приблизительно 23 км на север от районного центра посёлка Сернур. История Известна с 1834 года, когда здесь в 5 дворах проживали 32 человека. В 1885 году в починке насчитывалось 24 двора, 183 жителя, в 1927 году в 41 хозяйстве проживали 253 человека, русские. В 1950 году В 92 дворах проживали 348 человек. В 1975 году насчитывалось 35 хозяйств, к 1988 году —17, проживали 59 человек. В 2005 году оставались 11 дворов. В советское время работали колхозы "Заря и имени Хрущёва. Население Население составляло 43 человека (мари 72 %, русские 26 %) в 2002 году, 42 в 2010. Примечания
Клубеничне Поле

Клубе́ничне Поле (рос. Клубеничное Поле, марій. Шем почиҥга) — присілок у складі Сернурського району Марій Ел, Росія. Входить до складу Казанського сільського поселення. Населення Населення — 42 особи (2010; 43 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): марі — 72 % росіяни — 26 % Джерела Аркуш карти O-39-99 Казанское. Масштаб: 1 : 100 000. Видання 1978 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Андрюшенки

Андрюшенки (мар. Андрей почиҥга) — деревня в Сернурском районе Республики Марий Эл. Входит в состав Дубниковского сельского поселения. География Находится в северо-восточной части республики Марий Эл у северо-восточной окраины районного центра посёлка Сернур. История Деревня возникла как починок во второй половине XIX века. В 1876 году здесь насчитывалось 2 двора и 24 человека. В 1884 году в починке Над Ключом Кипуном Сернурской волости в 7 дворах проживали 38 человек, мари. В 1927 году здесь в 8 хозяйствах проживали 35 человек, в том числе 29 мари и 6 русских, в 1930 году — 32 человека, все мари. В 1975 году здесь в 6 домах проживали 25 человек, в 1976 году — 32, в 1980—1982 годах в 6 домах насчитывалось 34 человека. В 1988 году в здесь насчитывалось 4 дома, проживали 16 человек. В 1996 году в 4 домах проживали 11 человек. В советское время работали колхозы имени Будённого и «Коммунар». Население Население составляло 10 человек (мари 80 %) в 2002 году, 13 в 2010. Примечания
Андрюшенки

Андрю́шенки (рос. Андрюшенки, марій. Андрей почиҥга) — присілок у складі Сернурського району Марій Ел, Росія. Входить до складу Дубниківського сільського поселення. Населення Населення — 13 осіб (2010; 10 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): марі — 80 % Джерела Аркуш карти O-39-111 Сернур. Масштаб: 1 : 100 000. Видання 1978 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Кёрды

Кёрды (мар. Кӧрдӧ) — деревня в Оршанском районе Республики Марий Эл. Входит в состав Великопольского сельского поселения. География Находится в северной части республики Марий Эл на расстоянии приблизительно 10 км по прямой на юго-восток от районного центра посёлка Оршанка. История Известна с 1723 года как деревня Великопольской волости с 29 дворами и населением 114 душ мужского пола. В 1802 году в деревне числился 31 двор и 98 ревизских душ. В 1859—1876 годах насчитывалось 57 дворов, 379 жителей. К 1905 году дворов стало 65, жителей 451. В начале XX века деревня была разделена на Большие Кёрды и Малые Кёрды, в 1940 году селения вновь были объединены в одну деревню. В 1978 году в 39 хозяйствах проживали 166 человек. В 2003 году в деревне находилось 26 хозяйств и 16 дачных домов. В советское время работали колхозы «Трактор ушем», «Авангард» и имени Шкетана. Население Население составляло 53 человека (мари 92 %) в 2002 году, 56 в 2010. Примечания
Кьорди

Кьо́рди (рос. Кёрды, марій. Кӧрдӧ) — присілок у складі Оршанського району Марій Ел, Росія. Входить до складу Великопольського сільського поселення. Населення Населення — 56 осіб (2010; 53 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): марійці — 92 % Джерела Аркуш карти O-39-109 Советский. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1975 р. Видання 1978 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Анисково

Анисково — деревня в Оршанском районе Республики Марий Эл России. Входит в состав Шулкинского сельского поселения. География Деревня находится в северной части республики, в зоне хвойно-широколиственных лесов, в пределах Оршанско-Кокшайской равнины, на правом берегу реки Безымянки, на расстоянии примерно 24 километров (по прямой) к северо-востоку от Оршанки, административного центра района. Абсолютная высота — 145 метров над уровнем моря. Климат Климат характеризуется как умеренно континентальный, влажный. Среднегодовая температура воздуха — 2,3 °С. Средняя температура воздуха самого тёплого месяца (июля) — 18,2 °C (абсолютный максимум — 38 °C); самого холодного (января) — −13,7 °C (абсолютный минимум — −47 °C). Безморозный период длится с середины мая до середины сентября. Среднегодовое количество атмосферных осадков составляет 491 мм, из которых около 352 мм выпадает в период с апреля по октябрь. Часовой пояс Деревня Анисково, как и вся Марий Эл, находится в часовой зоне МСК (московское время). Смещение применяемого времени относительно UTC составляет +3:00. Население Национальный состав Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения марийцы составляли 78 % из 41 чел. Примечания
Анісково

Ані́сково (рос. Анисково, марій. Онискасола) — присілок у складі Оршанського району Марій Ел, Росія. Входить до складу Шулкинського сільського поселення. Населення Населення — 2 особи (2010; 41 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): марі —78 % Джерела Аркуш карти O-39-109 Советский. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1975 р. Видання 1978 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Kazaňský vrtulníkový závod

Kazaňský vrtulníkový závod (rusky Казанский вертолётный завод, anglicky Kazan Helicopters) je ruský výrobce vrtulníků se sídlem v Kazani v republice Tatarstán. Podnik patří do koncernu Ruské vrtulníky. Závod během svého fungování vyprodukoval již přes 12 000 vrtulníků Mil Mi-4, Mil Mi-8, Mil Mi-14, Mil Mi-17, Ansat a jejich různých modifikací, přičemž tyto stroje byly exportovány do více než 100 zemí světa. Historie Firma začala svoji existenci v tehdejším Leningradu jako letecký závod č. 387 roku 1940. Záhy však byla z důvodu napadení SSSR továrna, stejně jako mnoho jiných, přesunuta na východ, do Kazaně. Během 2. světové války odsud na frontu dodali asi 11 tisíc dvouplošníků Polikaprov Po-2. Roku 1945 se zde vyrábělo již 350 letadel každý měsíc, právě odsud pocházelo každé desáté letadlo, které bylo v SSSR vyrobeno během války. V rámci poválečné obnovy se zde krátce vyráběly také kombajny. Roku 1951 zde byla spuštěna první sovětská sériová výroba vrtulníku, a sice modelu Mil Mi-1. Od roku 1954 vyráběl závod Mil Mi-4. Od roku 1965 zde vyrábí Mil Mi-8, který se stal v různých svých modifikacích nejrozšířenějším vrtulníkem Milu. V roce 1973 zde spustili výrobu Mil Mi-14. Od roku 1993 zde vyvíjeli vrtulník Ansat, který se stal prvním ruským vrtulníkem vyvinutým po pádu SSSR. Jeho výroba začala v roce 1998. Roku 2007 se stal Kazaňský vrtulníkový závod součásti koncernu Ruské vrtulníky. Prudukce Mil Mi-17 a jeho modifikace: Mil Mi-172 Mil Mi-17-V5 Mil Mi-17-1V Ansat Mil Mi-38 Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Казанский вертолётный завод na ruské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kazaňský vrtulníkový závod na Wikimedia Commons
Kasanski wertoljotny sawod

Kasanski wertoljotny sawod (russisch ОАО Казанский вертолётный завод/ Transkription OAO Kasanski wertoljotny sawod; dt. Kasaner Hubschrauberwerk AG) ist ein russischer Hubschrauberhersteller mit Sitz in der Stadt Kasan, Tatarstan. Über das Unternehmen Russian Helicopters ist das Kasaner Hubschrauberwerk Teil der staatlichen Rostec-Gruppe. Geschichte Das Unternehmen wurde 1933 als holzverarbeitendes Werk gegründet. Es begann im Zweiten Weltkrieg 1941 als Werk Nr. 387 mit der Produktion des Flugzeugs Polikarpow Po-2. Seit 1951 produziert das Werk Hubschrauber, zunächst die Mil Mi-1, ab 1965 auch die Mi-8. Zum 60. Jahrestag der Gründung der UdSSR erhielt das Werk den Namen „Казанского вертолетного производственного объединения имени 60-летия СССР“ / Transkription Kasanskowo wertoljotnowo proiswodstwennowo objedinjenija imeni 60-letija SSSR (dt.: Kasaner Hubschrauberproduktionsvereinigung namens 60 Jahre UdSSR). Im Jahr 1993 wurde das Werk privatisiert und in eine Aktiengesellschaft mit dem Namen Kasanski wertoljotny sawod umgewandelt, welche die volle Rechtsnachfolge des Betriebes antrat. Um den Schritt vom reinen Produzenten zum Entwickler von Hubschraubern zu vollziehen, wurde dem Werk in der Folge ein Hubschrauberkonstruktionsbüro angegliedert. Produkte Insgesamt wurden von den Typen Mil Mi-4, Mi-8, Mi-14, Mi-17 und ihren Modifikationen über 10.000 Maschinen vom Kasaner Hubschrauberwerk gefertigt und ein Teil davon in mehr als 80 Länder exportiert. Beim Hubschrauberbau beliefert die Republik Tatarstan etwa 17 Prozent des Weltmarktes. Gegenwärtig befindet sich der Mi-17 in seinen Ausführungen Mi-17-1W, Mi-17W5 und Mi-172 in der Serienfertigung. Für den neu entwickelten Kasan Ansat liegt ein russischer Staatsauftrag vor. Weitere Modelle, wie der Mi-38, der die Mi-8 und Mi-17 ablösen soll, sowie der leichte Mehrzweckhubschrauber Kasan Aktai, sind in Vorserien produziert worden und bereit für eine Serienfertigung. Für den bewaffneten Aufklärungshubschrauber Kasan Ansat-2RZ liegen noch keine Bestellungen vor. Darüber hinaus repariert und wartet Kazan Helicopters Hubschrauber der Mil-Mi-8-Familie. Siehe auch Kasanski awiazionny sawod Weblinks Webseite von Kazan Helicopters (englisch) Einzelnachweise
Kazan Helicopters

Kazan Helicopters, Joint Stock Company is a Russian helicopter manufacturing company based at Kazan, Republic of Tatarstan. It is one of the largest helicopter manufacturers in the world. Its products include the Mil Mi-8 and Mil Mi-17 helicopters. It is the only producer of the military version of the Mi-17 helicopter. It also produces Mil Mi-38 helicopters, as well as its own models, the Kazan Ansat and Kazan Aktai. History Kazan Helicopter plant was founded on September 4, 1940. It launched production of Mi-1 helicopters in 1951; it was the first serial production of helicopters in USSR. The plant has produced the first national exported helicopter – Mi-4, and the most popular helicopter – Mi-8. The total flight time of helicopters made by Kazan Helicopters exceeds 50 million hours. Kazan Helicopters has delivered over 12000 Mi-4, Mi-8, Mi-24, Mi-17, Ansat helicopters (and their modifications) to 100 countries of the world. Products References External links Official website Photo gallery of production
Hélicoptères Kazan

Hélicoptères Kazan (en russe ОАО "Казанский вертолетный завод") est une société russe implantée à Kazan en République du Tatarstan près de l'Oural qui est un des trois centres de production du constructeur d'hélicoptères Mil elle-même rattachée à la holding Hélicoptères de Russie. Hélicoptères Kazan construit les modèles Mi-8, Mi-17, Mi-38 développés par Mil ainsi que l'hélicoptère léger Ansat conçu localement. Historique Modèles Galerie Notes et références Voir aussi Articles connexes Kamov Liens externes Site internet de Kazan Helicopter Portail des entreprises Portail de la Russie Portail des hélicoptères
Kazanskij vertolëtnyj zavod

La Kazanskij vertolëtnyj zavod (in russo Казанский вертолётный завод?; in tataro Казан Боралак заводы?, Qazan Boralaq zavodı), conosciuta internazionalmente anche come Kazan Helicopters Joint Stock Company, è un'azienda produttrice di elicotteri con sede a Kazan', nella repubblica federale del Tatarstan, nella Federazione russa. Storia La fabbrica di elicotteri di Kazan è stata fondata nel 1933 come azienda per la lavorazione del legno. Il primo velivolo prodotto da quest'azienda è stato il piccolo biplano Polikarpov Po-2 nel 1941. La produzione di elicotteri è iniziata nel 1951 con la produzione su licenza del Mi-1, velivolo progettato da Michail Leont'evič Mil'. Il suo secondo prodotto fu il Mi-4 e con questo velivolo diede inizio anche alla produzione per l'esportazione. Dal 1965 l'azienda ha incominciato a produrre il Mi-8, per poi aggiungere alla sua gamma anche il Mi-17. Nel 1993 l'azienda incominciò a progettare e produrre il suo primo velivolo il Kazan Ansat, che effettuerà il suo primo volo nel 1999 per poi entrare in servizio presso l'aeronautica militare russa nel 2001. Gamma Kazan Aktai Kazan Ansat elicottero multiruolo leggero bimotore, primo velivolo completamente prodotto e progettato dalla Kazan Helicopters Mil Mi-17 prodotto su licenza della Mil Mil Mi-38 prodotto su licenza della Mil Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Kazan Helicopters Collegamenti esterni Sito ufficiale, su kazanhelicopters.com.
Kazańska Fabryka Śmigłowców

Kazańska Fabryka Śmigłowców (ros. Казанский вертолётный завод) – rosyjskie przedsiębiorstwo przemysłu lotniczego z siedzibą w Kazaniu, jedna z największych rosyjskich wytwórni śmigłowców. Wchodzi w skład przedsiębiorstwa Wiertoloty Rossii, z którym także jest związane NCW im. M.L. Mila i N.I. Kamowa, i który stanowi część struktur Państwowej Korporacji Rostiech. Historia Zakłady powstały w 1933 roku jako przedsiębiorstwo obróbki drewna, później otrzymał nazwę „Zakład nr 387”. W 1941 roku w zakładach podjęto produkcję dwupłatowca Po-2. W czasie II wojny światowej zakłady wyprodukowały około 10000 egzemplarzy tego samolotu, co stanowi 10% ogółu samolotów wyprodukowanych w tym czasie w ZSRR. W 1951 roku w zakładach rozpoczęto produkcję śmigłowców Mi-1, a począwszy od 1956 roku rozpoczęto produkcję śmigłowców na eksport. Począwszy od 1965 roku zakłady produkują śmigłowiec Mi-8, uważany za najbardziej rozpowszechniony śmigłowiec na świecie. W 1993 roku zakłady zostały sprywatyzowane. Przedsiębiorstwo ma swoją historię od 1940. Firma produkuje nowoczesne modyfikacje śmigłowców Mi-8 (Mi-17), Mi-38, tu także produkowany jest lekki śmigłowiec Ansat. Zakłady ściśle współpracują z Moskiewską Fabryką Śmigłowców im. M.L. Mila w celu modernizacji śmigłowców marki „Mi”. Obiecującym kierunkiem prac firmy jest produkcja nowego śmigłowca transportowo-pasażerskiego Mi-38. W 2018 pierwszy seryjny śmigłowiec Mi-38T, przeznaczony dla rosyjskiego ministerstwa obrony, wykonał swój pierwszy lot w ramach programu testowego. W 2019 rozpoczęto pierwsze dostawy tego typu pojazdów: dwa śmigłowce Mi-38T, zlecone przez rosyjskie Ministerstwo Obrony, zostały przekazane departamentowi wojskowemu. Śmigłowiec Mi-38 może być eksploatowany w szerokim zakresie warunków klimatycznych i jest gotowy do przechowywania poza hangarem. „Wiertoloty Rossii” prognozują duży popyt na maszyny tego typu na wszystkich swoich tradycyjnych rynkach. Firma rozwija się zgodnie z planem przezbrojenia technicznego, który jest częścią strategii modernizacji produkcji holding „Śmigłowce Rosji” W ramach tego procesu fabryka jest wyposażona w najnowsze urządzenia o wysokiej wydajności, wdrażane są ujednolicone procesy. Przezbrojenie bazy produkcyjnej pomoże obniżyć koszty produkcji i zwiększyć wielkość produkcji, poprawić jakość i niezawodność oraz rozszerzyć zakres produkowanych produktów. Śmigłowce wyprodukowane w Kazaniu przeleciały ponad 50 milionów godzin na całym świecie. W historii zakładu około 12.000 śmigłowców Mi-4, Mi-8, Mi-14, Mi-17, Ansat i ich modyfikacji zostało dostarczone do 92 krajów. Produkcja Dawniej samolot wielozadaniowy Po-2, lekki śmigłowiec wielozadaniowy Mi-1, śmigłowiec wielozadaniowy Mi-4 śmigłowiec wielozadaniowy Mi-8 wielozadaniowy śmigłowiec morski Mi-14 Obecnie śmigłowce wielozadaniowe Mi-8 różnych odmian śmigłowiec wielozadaniowy Mi-38 Własne konstrukcje zakładu: lekki śmigłowiec Ansat lekki śmigłowiec Aktaj . Przypisy
Казанський вертолітний завод

Казанський вертолітний завод розташований в місті Казань — столиці Татарстану. Історія Завод заснований в 1933, як деревообробне підприємство. У 1941 почав виробництво біпланів По-2. Число По-2, випущених за роки війни, перевищило 10 000 літаків, що склало 10 % від всіх літаків, вироблених в Радянському Союзі за роки Другої світової війни. У 1951 завод почав виробництво вертольотів Мі-1. У 1956 почалися експортні постачання вертольотів. У 1965 почалося виробництво вертольотів Мі-8 — найпоширенішого вертольота у світі. У 1993 завод пройшов процес приватизації і отримав найменування Відкрите акціонерне товариство «Казанський вертолітний завод». Всього завод виготовив понад 10 000 вертольотів Мі-4, Мі-8, Мі-14, Мі-17 і їх модифікації. Поставки здійснювались більш ніж у 80 країн світу. У 2006 завод випустив 35 вертольотів. Основні акціонери ОПК Оборонпром республіка Татарстан Продукція Модифікації Мі-8 Мі-17-1В Мі-17-В5 Мі-172 Мі-38 Власні розробки Ансат — легкий багатоцільовий вертоліт Актай — легкий вертоліт Окрім виробництва вертольотів завод здійснює ремонт і модернізацію Мі-8. Примітки Посилання Сайт підприємства