NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Abdulino

Abdulino (russisch Абду́лино) ist eine Stadt mit 20.173 Einwohnern (Stand 14. Oktober 2010) in Russland in der Oblast Orenburg nahe der Grenze zur Teilrepublik Baschkortostan. Sie befindet sich am Tiris (einem kleinen Nebenfluss des Ik im Flusssystem der Wolga), rund 280 km nordwestlich der Gebietshauptstadt Orenburg. Geschichte Erstmals erwähnt wurde Abdulino im Jahr 1795; der Ortsname geht zurück auf einen ehemaligen Dorfältesten namen Abdullah Jakupow, der zu einem der in dieser Gegend angesiedelten Turkvölker gehört haben muss. Anfangs hieß das Dorf Abdulowo und zählte nur 37 Seelen, seit 1811 hat der Ort seinen heutigen Namen. Eine nennenswerte wirtschaftliche Bedeutung erlangte Abdulino erst Ende des 19. Jahrhunderts mit dem Bau der Eisenbahnlinie von Samara nach Ufa. Die nunmehr verkehrsgünstige Lage löste ein Wachstum der Bevölkerung und der Industrie aus; 1895 entstand im Ort eine Fabrik zur Aufbereitung von Buchweizen, kurze Zeit später folgten weitere Betriebe zur Verarbeitung landwirtschaftlicher Erzeugnisse. 1923 erhielt Abdulino Stadtrechte. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Wirtschaft und Verkehr Heute ist Abdulino vor allem ein wichtiger Eisenbahnknotenpunkt an der Hauptstrecke von Moskau nach Tscheljabinsk, weshalb ein beträchtlicher Teil der Stadtbevölkerung bei der Russischen Staatsbahn arbeitet. Weiterhin befinden sich in der Stadt unter anderem diverse Betriebe der Nahrungsmittelindustrie. Einzelnachweise Weblinks Offizielle Website der Rajonverwaltung (russisch) Verzeichnis der Abdulino-Organisationen (russisch) Zur Geschichte von Abdulino (russisch) Eintrag über Abdulino auf mojgorod.ru (russisch)
Abdoulino

Abdoulino (en russe : Абдулино) est une petite ville de l'oblast d'Orenbourg, en Russie, et le centre administratif du raïon d'Abdoulino. Sa population s'élevait à 18 581 habitants en 2020. Géographie Abdoulino est arrosée par la rivière Tiris, un affluent de l'Ik, dans le bassin de la Volga. Elle se trouve dans le nord de l'oblast, près de la frontière avec le Bachkortostan, à 190 km au sud-ouest d'Oufa, à 235 km au nord-ouest d'Orenbourg, à 238 km au nord-est de Samara et à 1 055 km à l'est-sud-est de Moscou. Histoire La première mention d'Abdoulino date de 1795. Son nom vient de celui d'un ancien chef d'un village turc de la région. Initialement appelé Abdoulovo, le village comptait seulement 37 habitants en 1811. Abdoulino ne prend de l'importance sur le plan économique qu'à la fin du XIXe siècle grâce à la construction de la ligne de chemin de fer Samara – Oufa. La situation géographique d'Abdoulino favorisa son développement économique ainsi que la croissance de la population. Des industries agroalimentaires y furent implantées. En 1923, Abdoulino accéda au statut de ville. Population Recensements ou estimations de la population Transports Abdoulino est une gare ferroviaire importante sur la ligne principale de Moscou à Tcheliabinsk. Notes et références Liens externes (ru) Informations sur Abdoulino (ru) Informations et nombreuses photographies (ru) Cartes topographiques Portail de la Russie
Abdulino

Abdulino (ruski: Абдулино) je grad u Orenburškoj oblasti u Rusiji. Nalazi se u blizini granice s ruskom republikom Baškirijom, oko 280 km sjeverozapadno od Orenburga. Prema popisu iz 2008. godine, grad je imao 20.922 stanovnika. Osnovan je 1795. godine kao Abdulovo, nazvan prema seoskom starješini Abdulahu Jakupovu. Od 1811. nosi današnje ime, a od 1923. ima status grada. Abdulino je važna željeznička postaja na glavnoj prometnici od Moskve prema Čeljabinsku. Poznat je po tvornici poljoprivrednih strojeva. Vanjske poveznice Povijest grada (rus.)
Abdulino

Abdulino è una città della Russia europea sudorientale, situata nell'oblast' di Orenburg; è il capoluogo del rajon Abdulinskij. La città è situata presso il fiume Ik e lungo la ferrovia che da Samara raggiunge Ufa. Secondo l'ultimo censimento del 2021, Abdulino ha 17 274 abitanti. L'economia è basata sull'agricoltura, specialmente sulla produzione di patate, cereali e barbabietole da zucchero e sul suo sfruttamento a livello industriale, essendo sede di industrie alimentari. Sono inoltre presenti industrie metallurgiche. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Abdulino Collegamenti esterni Sito ufficiale, su mo-ab-area.orb.ru. Abdulino, su sapere.it, De Agostini.
Abdulino

Abdulino (ros. Абдулино) – miasto w południowej Rosji; w pobliżu granicy między Europą a Azją, na terenie obwodu orenburskiego. Znajduje się na terenie rejonu abdulińskiego, którego ośrodek administracyjny stanowi. Miejscowość leży nad rzeką Tiris i liczy 20 922 mieszkańców (2008). Miasto zostało założone przed 1795 rokiem, prawa miejskie od roku 1923. Zobacz też obwód orenburski
Абдулино

Абду́лино (рос. Абдулино) — місто, адміністративний центр Абдулинського міського округу Оренбурзької області, Росія. Географія Місто розташоване в Передураллі, на річці Тиріс, притоці річки Ік, неподалік кордону з Башкортостаном, за 280 км на північний захід від Оренбурга. Площа становить 47 км². Історія Абдулино засноване як татарське село Абдулова в 1795 році й назване на честь старійшини Абдули Якупова. Населення спочатку було всього 37 осіб. З 1811 року називається Абдулино. Після побудови в 1886-1888 роках Самаро-Златоустовської залізниці місто стає вузловою залізничною станцією й значним центром переробки зерна та хліботоргівлі. Статус міста отримало в 1923 році. Населення Населення — 20173 особи (2010; 21537 у 2002). Господарство Залізничний вузол на лінії Самара-Уфа Куйбишевської залізниці. В місті працюють заводи з ремонту шляхових машин та виготовленню запчастин, комбінат хлібопродуктів, молочний комбінат, дослідний завод з виробництва сільськогосподарських машин, завод будівельних матеріалів та інші підприємства. В Абдулиному знаходяться квартира-музей Ф. П. Казанцева — винахідника автоматичних залізничних гальм, архітектурний пам'ятник — будівля залізничного вокзалу 1895 року. У місті випускається 2 газети, працюють 2 місцеві телекомпанії. Джерела Аркуш карти N-39-84 Абдуллино. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1988 р. Видання 1992 р. (рос.) Електронна енциклопедія від Master-Soft «Земля» 1996 року. Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Абдулино Офіційний сайт міста [Архівовано 22 червня 2017 у Wayback Machine.] (рос.) Довідник організацій Абдуліно [Архівовано 9 липня 2021 у Wayback Machine.] (рос.)
Permi járás

A Permi járás (oroszul Пермский район) Oroszország egyik járása a Permi határterületen. Székhelye Perm. Népesség 1989-ben 90 297 lakosa volt. 2002-ben 91 676 lakosa volt, melynek 86,8%-a orosz, 4,7%-a tatár, 2,8%-a komi-permják nemzetiségű. 2010-ben 103 444 lakosa volt, melyből 89 915 orosz, 4 436 tatár, 1 978 komi, 1 163 baskír, 1 019 udmurt, 517 ukrán, 469 örmény, 297 tadzsik, 215 fehérorosz, 193 német, 167 csuvas, 151 üzbég, 117 azeri stb. Jegyzetek Források Всероссийская перепись населения 2002 года. Национальный состав населения по регионам России. Демоскоп Weekly. A 2010-es népszámlálás adatai: https://web.archive.org/web/20150107213019/http://permstat.gks.ru/wps/wcm/connect/rosstat_ts/permstat/resources/3a1c97804f8b35fd96f3bf9b972d8349/pub-04-04mr_%D0%9D%D0%B0%D1%81%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D0%B5+%D0%BF%D0%BE+%D0%BD%D0%B0%D1%86%D0%B8%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B8+%D0%B8+%D0%B2%D0%BB%D0%B0%D0%B4%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D1%8E+%D1%80%D1%83%D1%81%D1%81%D0%BA%D0%B8%D0%BC+%D1%8F%D0%B7%D1%8B%D0%BA%D0%BE%D0%BC.pdf
Permskij rajon

Il Permskij rajon (in russo Пермский район?) è un municipal'nyj rajon (муниципальный округ) del Territorio di Perm', in Russia; il centro amministrativo è la città di Perm' che non fa parte del distretto. Il distretto è situato nella zona suburbana di Perm' e, per la maggior parte, si trova sulla riva sinistra del fiume Kama. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Permskij rajon Collegamenti esterni (RU) Sito ufficiale, su permraion.ru.
Пермський район

Пермський район (рос. Пермский район) — адміністративно-територіальна одиниця в складі Пермського краю Росії. Адміністративний центр району — місто Перм. У Пермському районі 222 населених пунктів у складі 17 сільських поселень. Географія Розташований в приміській зоні крайового центру м Перм. Площа території — 3753,05 км². Економіка Розташування в приміській зоні крайового центру обумовлює специфіку господарств: овоче-молочне, молочно-м'ясне, виробництво яєць та м'яса птиці. Серед підприємств широко відомі Госплемзавод «Верхньомулінський», СГВК «Росія», державний конезавод № 9. Всі ліквідовані у зв'язку з банкрутством. Примітки
Alatyr (město)

Alatyr (rusky Ала́тырь, čuvašsky Улатăр – Ulatăr) je město v Čuvašsku v Ruské federaci. Při sčítání lidu v roce 2010 mělo 38 tisíc obyvatel. Poloha Alatyr leží na levém břehu Sury jižně od ústí Alatyru. Od Čeboksar, hlavního města republiky, je vzdálen bezmála dvě stě kilometrů na jihozápad a od Moskvy, hlavního města federace, přibližně 800 kilometrů na jihovýchod. Dějiny Ivan IV. nechal v roce 1552 na místě dnešního hradu zřídit opevněné sídlo k obraně hranic. V roce 1780 se Alatyr stal městem. Po roce 1894, po postavení železnice z Penzy přes Saransk a Kanaš do Kazaně, stoupl hospodářský význam města. Rodáci Viktor Alexandrovič Mazyrin (1859–1919), architekt Konstantin Petrovič Goršenin (1907–1978), sovětský politik Alexej Ivanovič Sudajev (1912–1946), zbrojní konstruktér, autor samopalu PPS Andrej Borisovič Šidlovskij (1915–2007), matematik Valentin Fjodorovič Vitvinskij (1924–1944), sovětský voják Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Alatyr (Stadt) na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Alatyr na Wikimedia Commons
Alatyr (Stadt)

Alatyr (russisch Ала́тырь, tschuwaschisch Улатӑр/Ulatăr, mordwinisch Ратор Ош/Rator Osch) ist eine Stadt in der Republik Tschuwaschien innerhalb des Föderationskreises Wolga in Russland. Sie ist Verwaltungssitz des Rajons Alatyr und hat 38.203 Einwohner (Stand 14. Oktober 2010). Geographie Alatyr liegt rund 800 km südöstlich von Moskau und etwa 195 km südwestlich der Republikshauptstadt Tscheboksary über dem linken Ufer der Sura an der Mündung des Flusses Alatyr. Geschichte Zar Iwan der Schreckliche ließ 1552 an der Mündung des Flusses Alatyr eine befestigte Siedlung zum Schutz der Grenzen des Moskauer Reiches errichten. Seit 1780 ist Alatyr Kreisstadt. In der Stadt bestand das Kriegsgefangenenlager 463 für deutsche Kriegsgefangene des Zweiten Weltkriegs. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: 1897 und ab 1926 Volkszählungsdaten Wirtschaft und Verkehr Alatyr besitzt ein Lokomotivausbesserungswerk. Weitere bedeutende Industriezweige sind Machorka- und Schuhfabrikation sowie Elektrogerätebau. Die Stadt liegt an der Eisenbahntrasse Pensa – Kasan und besitzt einen Flusshafen an der Sura sowie einen Flugplatz. Sehenswürdigkeiten Die Stadt ist ein Zentrum der russischen Orthodoxie in Tschuwaschien; davon zeugen zahlreiche historische Sakralbauten, unter vielen anderen die Johannes-Kirche (Иоанно-Предтеченская церковь, 1703), die Kirche zur Geburt der Gottesmutter (Богородице-Рождественский собор, 1747) sowie das Dreifaltigkeits-Kloster (Троицкий монастырь; 1584 gegründet, stark dezimiert) und das Nikolaus-Kloster (Николаевский монастырь, 1634 gegründet). Überdies haben sich im Stadtzentrum zahlreiche Straßenzüge mit Gebäuden des 19. bis frühen 20. Jahrhunderts erhalten. Söhne und Töchter der Stadt Wiktor Masyrin (1859–1919), Architekt Andrei Schidlowski (1915–2007), Mathematiker Wiktor Schtatland (1912–1971), Kameramann und Offizier Alexei Sudajew (1912–1946), Waffenkonstrukteur Nadeschda Suschkina (1889–1975), Bodenkundlerin und Hochschullehrerin Einzelnachweise Weblinks Offizielle Seite der Stadtverwaltung (russisch) Alatyr auf mojgorod.ru (russisch)
Alátyr

Alátyr (en ruso: Алатырь ; en chuvasio: Улатăр / Ulatär; en erzya: Ратор ош / Rator osh) es una ciudad de la república de Chuvasia, en Rusia. Está situada sobre el río Surá, en su punto de confluencia con el río Alátyr, a 149 km al sur de Cheboksary, la capital de la república. La ciudad contaba con 38.203 habitantes en 2010.​ Historia Alátyr es una de las ciudades más antiguas de Chuvasia. Fue fundada en 1552​ como un puesto fortificado en el emplazamiento de un asentamiento mordvino. Obtuvo el estatus de ciudad en 1780, ganando una gran importancia económica gracias a la construcción en 1894 del ferrocarril Riazán-Kazán. Demografía Cultura y lugares de interés La ciudad es un centro de la ortodoxia rusa en Chuvasia, como testimanian numerosas construcciones históricas religiosas, como la Iglesia de San Juan (Иоанно-Предтеченская церковь, de 1703), la Iglesia del Nacimiento de la Madre de Dios (Богородице-Рождественский собор, de 1747), así como el monasterio de la Trinidad (Троицкий монастырь; de 1584) y el de San Nicolás (Николаевский монастырь, de 1634). Se han conservado en el centro de la ciudad numerosas casas originarias del siglo XIX y principios del siglo XX. Economía y transporte La economía de Alátyr se basa en la industria electrotécnica. Las principales empresas son: OAO Zavod Elektropribor (del ruso: ОАО Завод Электроприбор) : fábrica fundada en 1958, especializada en equipos eléctricos para el automóvil y la aeronáutica, 750 empleados. OAO Elektroavtomat (del ruso: ОАО Электроавтомат) : fundada en 1960, equipamiento eléctrico (captadores, commutadores, disyuntores, microruptores, etc.) También es importante la tabaquera Machorka, así como la elaboración de calzado. Además de la conexión ferroviaria comentada en el apartado histórico, cuenta con un puerto fluvial sobre el Surá. Personalidades Andréi Shidlovski (1915-2007), matemático. Alexéi Sudáyev (1912-1946), diseñador de armas. Galería Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Alátyr. Sitio web oficial Archivado el 26 de enero de 2020 en Wayback Machine. (en ruso) Informaciones sobre Alátyr (en ruso) Directorio de organizaciones de Alátyr (en ruso)
Alatyr (ville)

Alatyr (en russe : Алатырь ; en tchouvache : Улатăр) est une ville de la république de Tchouvachie, en Russie. Sa population s'élevait à 35 298 habitants en 2017. Géographie Alatyr est arrosée par la rivière Soura, à son point de confluence avec la rivière Alatyr. Elle se trouve à 131 km au nord-ouest d'Oulianovsk, à 149 km au sud-sud-ouest de Tcheboksary et à 577 km à l'est de Moscou. Actuellement (2022), sous l’impulsion d’un nouveau maire et de divers budgets, la ville connaît des changements du fait de réparations des routes, de nouveaux trottoirs, des zones pour les enfants et bientôt une zone piétonne / promenade avec cafés et terrasses. Histoire Alatyr est l'une des cités les plus anciennes de Tchouvachie, fondée en 1552 comme poste fortifié. Elle obtint le statut de ville en 1780 et gagna une grande importance économique grâce à la construction en 1894 de la voie ferrée Moscou – Riazan – Kazan. Alatyr a été au tout début un village de quatre maisons puis en 1552 les troupes d'Ivan le Terrible, allant attaquer Kazan et composées de beaucoup d'archers ont installé à l'emplacement actuel de la ville le camp des archers (on peut à ce jour rencontrer la rue des Archers ou la rue des Tireurs). Les troupes se déplaçant parfois avec familles et commerçants, ce sont tous ces gens qui ont finalement fondé la ville. Population Recensements (*) ou estimations de la population Ethnies D'après le recensement de la population de 2010, la grande majorité des habitants d'Alatyr sont des Russes, on y trouve également des Mordves, des Tchouvaches et des Tatars. Économie L'économie d'Alatyr repose sur l'industrie électrotechnique. Les principales entreprises sont : OAO Zavod Elektropribor (en russe : ОАО Завод Электроприбор) : usine fondée en 1958, spécialisée dans l'équipement électrique pour l'automobile et l'aéronautique, 750 salariés. OAO Elektroavtomat (en russe : ОАО Электроавтомат) : fondée en 1960, équipement électrique (capteurs, commutateurs, disjoncteurs, microrupteurs, etc) Depuis 2021, de nouveaux dirigeants sont arrivés dans certaines usines et de nouvelles productions sont arrivées, faisant employer de nouveaux spécialistes. Notes et références Liens externes (ru) Site officiel Ressource relative à la géographie : OKATO Portail de la Russie
Alatyr' (città)

Alatyr' (in russo Алатырь?, in ciuvascio Улатӑр), è una città della Russia europea centrale, capoluogo dell'Alatyrskij rajon, in Ciuvascia. Fondata nel 1552, ricevette lo status di città nel 1780; secondo il censimento del 2021, contava una popolazione di circa 32 265 abitanti. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Alatyr' Collegamenti esterni (RU) Sito ufficiale, su galatr.cap.ru. Alatyr, su sapere.it, De Agostini.
Alatyr (stad)

Alatyr (Russisch: Алатырь, Tsjoevasjisch: Улатӑр; Ulatăr) is een stad in Russische autonome republiek Tsjoevasjië. De stad ligt aan de samenstroming van de rivieren de Alatyr en de Soera. Alatyr is een van de oudste steden in Tsjoevasjië. Gesticht als een versterkte nederzetting in 1552 verkreeg het zijn stadsrechten in 1780. In 1894 werd de stad economisch aantrekkelijk door de ligging aan de Moskou-Rjazan-Kazan-spoorweg.
Ałatyr (miasto)

Ałatyr (ros. Ала́тырь, czuw. Улатăр) – miasto w Rosji, w Czuwaszji, położone nad rzeką Ałatyr (dopływ Sury). Jedno z najstarszych miast Czuwaszji. Zostało założone w 1552 roku, a prawa miejskie otrzymało w 1780. Liczba mieszkańców w 2005 roku wynosiła ok. 42 700. W mieście rozwinął się przemysł elektrotechniczny, drzewny oraz lekki. Urodził się tu Hieronim Suszczyński ps. „Dyrektor”, „Lizdejko”, „Szeliga” (ur. 12 października 1895, zm. 20 sierpnia 1964 w Warszawie) – pułkownik artylerii Wojska Polskiego, kawaler Orderu Virtuti Militari. Zobacz też Alatyr Przypisy Linki zewnętrzne Strona 33 tomu 1 w Słowniku geograficznym Królestwa Polskiego
Алатир (місто)

Ала́тир (рос. Алатырь, чув. Улатăр) — місто, центр та єдиний населений пункт Алатирського міського округу, центр Алатирського району Чувашії, Росія. Географія Розташований в Середньому Поволжі, на лівому березі річки Сура, при впадінні в неї річки Алатир, за 195 км на південь від Чебоксар. Історія Алатир є одним з найстаріших міст Чувашії. Він був заснований в 1552 році за указом Івана IV Грозного під час його походу на Казань як укріплений пункт для охорони кордонів Московського царства в гирлі річки Алатир на місці старого мордовського села «Ратор ош». Саме тут, цар Іван Грозний, уклав угоду з місцевими чувашськими, марійськими, мордовськими князями і старійшинами племен в 1552 році. Цей договір Алатир не згадується зовсім у всіх російських джерелах, але добре документований в місцевих казках і існував в письмовій формі. У 1708 році пригородок Казані, приписаний до Казанської губернії, в 1714—1717 роках в Нижньогородській губернії, з 1717 року знову в Казанській губернії, з 1719 року центр провінції в Нижньогородській губернії. Статус міста отримав в 1780 році як повітове місто Симбірського намісництва (з 1796 року — Симбірська губернія). Алатир отримав економічне значення в 1894 році після того, як було збудовано залізницю Москва — Рязань — Казань. Населення Населення — 38203 особи (2010; 43161у 2002). Відомі люди У місті народилась Парфенова Зоя Іванівна (1920—1993) — військова льотчиця, Герой Радянського Союзу. Джерела Аркуш карти N-38-46 Алатырь. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1984 р. Видання 1986 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] Оф.сайт міста [Архівовано 8 лютого 2009 у Wayback Machine.] Алатир (і Алтишево) в 50-х — 80-х. (фото) Алатырь. Народная энциклопедия городов и регионов России «Мой Город» [Архівовано 3 червня 2008 у Wayback Machine.] Алатирський краєзнавчий музей [Архівовано 5 липня 2011 у Wayback Machine.] Старый Алатырь. Фотоальбом [Архівовано 19 жовтня 2006 у Wayback Machine.] Алатир. Фотогалерея [Архівовано 9 лютого 2005 у Wayback Machine.] Карта-схема міста Алатир
Здание земской управы (Белебей)

Здание земской управы ― памятник архитектуры модерна начала XX века, объект культурного наследия России регионального значения. Располагается в городе Белебей, Республика Башкортостан, по адресу улица Советская, 11. В здании находится филиал Самарского государственного технического университета. Двухэтажное кирпичное здание было возведено для нужд земской управы в 1912 году. В 1919 году в нём размещались штаб, политотдел и редакция газеты «Наш путь» 5-й армии РККА, которая во время Гражданской войны сражалась на Восточном фронте РККА. В составе редакции газеты работал чешский писатель Ярослав Гашек. В 1922―1930 годах в здании бывшей земской управы находились кантонный исполком и кантонные комитеты партии и комсомола. В 1930―1936 годах в стенах здания размещался Приуральский чувашский педагогический техникум. Во время Великой Отечественной войны с 1941 по 1943 году сюда из Москвы была эвакуирована Военно-политическая академия имени В. И. Ленина, представленная общевойсковым, артиллерийским, военно-воздушным, военно-морским и автобронетанковым факультетами. Курсанты академии становились политработниками высшего и среднего звена, её окончили многие партийные руководители Башкирии. С 1943 по 1994 год здесь находился Белебеевский сельскохозяйственный техникум. На данный момент в здании размещается филиал Архитектурно-строительного института СамГТУ. Примечания
Arkadak

Arkadak - Аркадак (rus) és una ciutat de l'óblast de Saràtov, a Rússia. Geografia Arkadak es troba a la vora del riu Bolxoi Arkadak, prop de la seva confluència amb el Khopior, a 248 km a l'oest de Saràtov. Història Arkadak fou fundada el 1721. El 1939 obtingué l'estatus de possiólok (poble) i el 1963 el de ciutat.
Arkadak

Arkadak (rusky Аркада́к) je město v Saratovské oblasti v Rusku. K roku 2010 mělo bezmála třináct tisíc obyvatel. Poloha a doprava Arkadak leží v Oksko-donské rovině na řece Velký Arkadak blízko jejího ústí do Chopjoru, levého přítoku Donu. Od Saratova, hlavního města oblasti, je vzdálen přibližně 250 kilometrů západně. Přes město vede železniční trať z Balašova přes Rtiščevo do Penzy, která byla uvedena do provozu v roce 1896. Dějiny Vesnice Arkadak byla založena v roce 1721 a pojmenována podle řeky, u které leží. V roce 1939 získala status sídlo městského typu a v roce 1963 byla povýšena na město. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Arkadak na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Arkadak na Wikimedia Commons
Arkadak

Arkadak (russisch Аркада́к) ist eine Stadt in der Oblast Saratow (Russland) mit 10.400 Einwohnern (Stand 2025). Geografie Die Stadt liegt in der Oka-Don-Ebene etwa 250 km westlich der Oblasthauptstadt Saratow am Großen Arkadak nahe dessen Mündung in den Chopjor, einen Nebenfluss des Don. Arkadak ist Verwaltungszentrum des gleichnamigen Rajons. Die Stadt liegt an der 1896 eröffneten Eisenbahnstrecke Balaschow – Rtischtschewo – Pensa. Geschichte Arkadak entstand 1721 als Dorf, welches seinen Namen nach dem Fluss bekam (abgeleitet von turksprachig Hinterer Berg). 1939 erhielt der Ort den Status einer Siedlung städtischen Typs und 1963 das Stadtrecht. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Kultur und Sehenswürdigkeiten In Arkadak ist die Himmelfahrtskirche (церковь Вознесения/ zerkow Wosnessenija) von 1822 erhalten, außerdem ein relativ großer Teil der historischen hölzernen Bebauung. Die Stadt besitzt seit 1968 ein Heimatmuseum. Wirtschaft Arkadak ist Zentrum eines Landwirtschaftsgebietes. In der Stadt sind verschiedene Betriebe der Lebensmittelindustrie angesiedelt, die teilweise bereits im 19. Jahrhundert gegründet wurden (Spirituosenfabrik Arkadakski; Ölmühle seit 1913). Siehe auch Liste der Städte in der Oblast Saratow Einzelnachweise Literatur Olga Litzenberger: Arkadak. In: Dies.: Historisches Ortslexikon der Wolgadeutschen. Bd. 1: A–B. BKDR Verlag, Nürnberg 2021, ISBN 978-3-948589-21-9, S. 105–116. Weblinks Inoffizielle Website der Stadt (russisch, Fotos) Arkadak auf mojgorod.ru (russisch)