NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ufa-Arena

Ufa Arena (russisk: Уфа-Арена, basjkirsk: Өфө-Арена) er en multifunktionsarena beliggende i Ufa, Basjkortostan, Rusland. Arenaen er hjemmebane for ishockeyklubben Salavat Julajev Ufa fra den Kontinentale Hockey-Liga, og tilskuerkapaciteten er 8.070 til ishockeykampe. Arenaen var et af de to spillesteder ved U20-VM i ishockey 2013. Kilder Salavat Julajev - Infrastruktur (russisk)
Ufa-Arena

Die Ufa-Arena (russisch Уфа-Арена, baschkirisch Өфө – арена, Oufou-arena) ist eine 8.500 Zuschauer fassende Mehrzweckhalle in der russischen Stadt Ufa, Baschkortostan. In der am 27. August 2007 eröffneten Arena trägt der ansässige Eishockeyklub Salawat Julajew Ufa aus der Kontinentalen Hockey-Liga seine Heimspiele aus. Zudem war die Arena Austragungsort der beiden Auftaktspiele um die Super Series 2007 und war neben dem Sportpalast Salawat Julajew Spielort der Eishockey-Weltmeisterschaft der U20-Junioren 2013. Weblinks Ufa-Arena auf der offiziellen Website des HC Salawat Julajew Ufa
Ufa Arena

The Ufa Arena is an 8,522-seat multi-purpose arena in Ufa, Russia that opened in 2007. It was built on the site of the Trud Stadium (Ufa), which was demolished in 2005. The Ufa Arena replaced Ice Palace Salavat Yulaev as the home of Kontinental Hockey League ice hockey team, Salavat Yulaev Ufa. The first events in the arena were the first two games of the 2007 Super Series, a hockey series between Canada and Russia juniors. Due to the incomplete construction of the arena, issues arouse regarding paint fumes, melting ice, and fog The arena was the primary venue for the 2013 World Junior Ice Hockey Championships, which was played from the last week of December, 2012 until the first week of January, 2013. See also List of indoor arenas in Russia References External links Arena information (in Russian) Arena picture Archived 2016-03-04 at the Wayback Machine
Ufa Arena

El Ufa Arena (en ruso, Уфа-Арена) es un pabellón deportivo multiuso en la ciudad de Ufá, Rusia, con un aforo de 8.250 espectadores que fue inaugurado en 2007. Reemplazó al antiguo Palacio de Hielo Salavat Yulaev como sede del equipo de hockey sobre hielo Salavat Yulaev Ufa. Aparte de como estadio del club local, ha alojado diversos eventos como las Super Series 2007, entre los equipos juniors de Canadá y Rusia, y en 2013 los Campeonatos Mundiales de Hockey sobre Hielo junior entre diciembre de 2012 y enero de 2013. Enlaces externos Información en ruso sobre el Ufa Arena
Oufa Arena

Oufa Arena (en russe : Уфа-Арена) est une salle omnisports situé à Oufa en Russie, qui peut servir de patinoire de hockey sur glace, de salle de basket-ball ou encore salle de concert. Depuis 2007, c'est la nouvelle patinoire du Salavat Ioulaïev Oufa. Sa capacité est de 8 522 places. Historique Le bâtiment est inauguré en 2007 et remplace le Palais des sports de glace Salavat Ioulaïev. Événements 2 matchs de la Super Série 2007, 27 et 29 août 2007 12 février 2011 : Match des étoiles de la MHL 2011. Championnat du monde junior de hockey sur glace 2013 Voir aussi Articles connexes Salavat Ioulaïev Oufa Liens externes Photos de la nouvelle arène Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du hockey sur glace Portail de la Russie
Ufa Arena

Ufa Arena (baškirski: Өфө - арена) je višenamjenska arena s 8250 sjedala u Ufi, u Rusiji, otvorena 2007. Ufa Arena je zamijenila Ledenu palaču Salavat Julajev kao dvorana u kojoj se igraju utakmice Kontinentalne hokejaške lige u hokeju na ledu, u kojima nastupa lokalni klub Salavat Julajev Ufa. Prvi događaji u areni bile su prve dvije utakmice između juniora Kanade i Rusije. Bilo je problema tijekom utakmice, jer klima-uređaji nisu još radili, a zgrada nije bila u potpunosti završena u to vrijeme. Arena je bila glavni domaćin Svjetskoga juniorskoga prvenstva u hokeju na ledu 2013. godine, u posljednjem tjednu prosinca 2012. do prvog tjedna siječnja 2013. Vanjske poveznice (rus.) Arena Ufa - osnovni podaci Arhivirana inačica izvorne stranice od 2. svibnja 2012. (Wayback Machine) (rus.) Fotografije unutrašnjojsti (interijera) arene
Ufa Aréna

Az Ufa Aréna egy 8522 férőhelyes többcélú aréna Ufában, Oroszországban, amelyet 2007-ben nyitottak meg. Az ufai Trud Stadion helyén épült, amelyet 2005-ben lebontottak. A Szalavat Julajev jégkorongcsapatának otthona, mely a Kontinentális Jégkorong Ligában szerepel. Az első események az arénában a Kanada és Oroszország juniorcsapatai közötti jégkorongsorozat első két mérkőzése volt. Az aréna a 2013-as junior jégkorong-világbajnokság elsődleges helyszíneként szolgált, amelyet 2012 decemberének utolsó hetétől 2013 januárjának első hetéig játszottak. Története Az Ufa Aréna a Trud Stadion kis sportarénájának helyén épült, ahol a Szalavat Julajev jégkorongcsapat 1961-ben játszotta első nemzetközi mérkőzéseit. Az arénát helyi építőipari szervezetek építették és az 1. számú építészeti műhely szakemberei tervezték. Az építkezés körülbelül két évig tartott, és a jégpalota üzembe helyezését Baskíria orosz államhoz való csatlakozásának 450. évfordulójának megünneplésére időzítették. Az eredeti projekt a második szakasz megépítését írta elő: fedett korcsolyapálya 640 néző számára lelátóval és többszintes parkolóval. Az Ufa Aréna második szakaszának ünnepélyes megnyitójára 2011. november 20-án került sor. Az ünnepségen részt vett a Baskír Köztársaság elnöke, Rusztem Hamitov, a Basnyefty vezetőségének képviselői és Ufa polgármestere. Jellemzők Fő aréna Teljes terület: 29 070 m² Nézői ülőhelyek száma: 8522 Felszíni parkoló: 996 férőhelyes A játéktér mérete: 60 × 28 m (2020-tól) 60 × 30 m (2007–2020) Kis jégpálya Teljes terület: 8300 m² Nézői ülőhelyek száma: 640 Fedett parkoló: 222 férőhelyes A játéktér mérete: 60 × 30 m Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az Ufa Arena című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Hivatalos honlap (oroszul) Információk (oroszul)
Ufa-Ariena

Ufa-Ariena (ros. Уфа-Арена) – wielofunkcyjna hala widowiskowo-sportowa z lodowiskiem w rosyjskim mieście Ufa. Obiekt może pomieścić do 8400 osób. Oficjalne otwarcie hali nastąpiło w sierpniu 2007 roku. Pierwszymi imprezami, które odbyły się na nowym obiekcie były mecze 2007 Super Series w hokeju na lodzie juniorów rozgrywane pomiędzy reprezentacjami Rosji i Kanady. Na obiekcie swoje mecze rozgrywa profesjonalna drużyna hokeja na lodzie Saławat Jułajew Ufa (występująca w rozgrywkach KHL), a także juniorski klub Tołpar Ufa (rozgrywki MHL). Na przełomie grudnia 2012 i stycznia 2013 roku w hali odbywają się Mistrzostwa Świata Juniorów w Hokeju na Lodzie Elity. Linki zewnętrzne Informacje o obiekcie. hcsalavat.ru. [zarchiwizowane z tego adresu (2010-04-28)]. (ros.).
Уфа арена

Уфа арена (рус. Уфа-Арена), вишенаменска је дворана у Уфи, Русија. Отворена је 2007. године и има капацитет за око 7.384 људи. Пре свега се користи за утакмице хокеја на леду и домаћи је терен локалном тиму ХК Салават Јулаев, који се такмичи у Континенталној хокејашкој лиги. Види још ХК Салават Јулаев Континентална хокејашка лига Спољашње везе Званичан вебсајт - ХК Салават Јулаев/Уфа арена
Уфа-Арена

«Уфа-Арена» (рос. «Уфа-Арена») — спортивно-видовищний комплекс у м. Уфа, Росія. Домашня арена російського хокейного клубу «Салават Юлаєв» (Уфа). Найбільша спортивна споруда зі штучним льодом у Республіці Башкортостан. Історія «Уфа-Арена» була збудована у 2007 році за проектом уфімських архітекторів. Універсальна спортивна арена розташована в центрі міста, на вулиці Леніна, 114. Раніше на цій території знаходився стадіон «Труд». Місткість трибун «Уфа-Арени» — 7950 глядачів, що у двічі перевищує місткість Уфімського палацу спорту на вулиці Р. Зорге. Арена була збудована з врахуванням усіх технічних вимог сучасної спортивної інфраструктури. Перших глядачів «Уфа-Арена» прийняла 27 серпня 2007 року, коли на льоду в матчі відкриття арени зустрілись молодіжні збірні Росії і Канади. Також на арені був успішно проведений чемпіонат світу з бородьби на поясах у жовтні 2007 року. Нині «Уфа-Арена» — домашня арена для хокейного клубу «Салават Юлаєв». Свій перший офіційний матч на льоду арени команда провела 19 грудня 2007 року. На цьому ж льоду 11 квітня 2008 року «Салават Юлаєв» вперше у своїй історії став чемпіоном Росії. Посилання Уфа-Арена на офіційному сайті ХК «Салават Юлаєв» (Уфа) (рос.)
764th Fighter Aviation Regiment

The 764th Fighter Aviation Regiment (Military Unit Number 88503) is a regiment of the Russian Aerospace Forces, based at Bolshoye Savino Airport near Perm. History The 764th Regiment was activated on 15 June 1952 at Bolshoye Savino Airport at Perm, part of the 87th Fighter Aviation Division PVO. The regiment was equipped with the Mikoyan-Gurevich MiG-15 and received Mikoyan-Gurevich MiG-17 in 1956. Two pilots of the regiment, deputy squadron commander Captain Boris Ayvazyan and Senior Lieutenant Sergei Safronov, sortied to intercept the Lockheed U-2 spyplane of American pilot Francis Gary Powers on 1 May 1960; Safronov was shot down and killed by a Soviet surface-to-air missile after Powers' U-2 was downed. It was reequipped with the Mikoyan-Gurevich MiG-19P in 1961. In 1964, the regiment became part of the 20th Air Defense Corps. In 1967 and 1968, several crews were deployed to Amderma in the Nenets Autonomous Okrug. In 1971, the 764th received the MiG-25P. In 1984, the regiment was reequipped with the Mikoyan MiG-31. In November 1990, the regiment was equipped with 38 MiG-31s, according to Treaty on Conventional Armed Forces in Europe data. In May 1998, the regiment became part of the 5th Air and Air Defense Forces Army. In 2000, the regiment had 31 MiG-31s and 2 MiG-25s, according to CFE treaty data. On 1 June 2009, during the reform of the Russian Air Force, the regiment was reorganized into the 6977th Aviation Base of the second category of the 2nd Air and Air Defense Forces Command. On 1 December 2010, it became the 2nd Aviation Group of the 6980th Aviation Base. The command became the 14th Air and Air Defense Forces Army in August 2015. In 2016, the regiment returned to its original name, though without the PVO designation, receiving its battle flag in December of that year. The 764th received six modernized MiG-31BSMs in early 2017, according to an official Russian military press release, augmenting its pre-existing MiG-31BS and MiG-31DZ aircraft as part of a modernization program to extend the airworthiness of its MiG-31s. As of 2018, the regiment included two squadrons of MiG-31s. Aircraft operated References Citations Bibliography Regimental history written by its commander
764-й истребительный авиационный полк

764-й истребительный авиационный полк ПВО (794-й иап ПВО) — воинская часть авиации войск Противовоздушной обороны Вооружённых сил СССР, выполнявшая задачи противовоздушной обороны, вошедшая в состав Вооружённых сил СССР и России. История 764-й истребительный авиационный полк был сформирован 7 ноября 1952 года (войсковая часть 40373, впоследствии войсковая часть 31533). Выдержка из формуляра 764-го иап: Согласно Директиве Военного министра СССР № ОРГ/3/79348 от 15 февраля 1952 года и Главного управления Командующего Войсками ПВО № ОМУ/2/1573527 от 25 марта 1952 года началось формирование 87-й истребительной авиационной дивизии ПВО, в состав которой вошли 763-й, 764-й, 765-й истребительные авиационные полки и 908-й отдельный авиационно-технический батальон. Формирование дивизии и полков закончилось 7 ноября 1952 года. Эта дата стала официальным днём образования полка. 1 июня 2009 года 764-й иап и части обеспечения были преобразованы в 6977-ю авиационную базу II разряда (6977-я АвБ, войсковая часть 40383). 23 ноября 2010 года 6977-я АвБ была переформирована в авиационную группу Краснознамённой Оршанской ордена Суворова гвардейской 6980-й авиационной базы 1-го разряда Шагол (г. Челябинск) с базированием на аэродроме Большое Савино (АвГ 6980-й АвБ, военная часть 69806-2; «2» — вторая авиагруппа 6980-й АвБ). В полку проходили службу Герои Советского Союза — А. А. Вильямсон, Н. В. Иванов, П. Л. Грищенко, И. Е. Жуков. В этом полку служил лётчик С. И. Сафронов, погибший 1 мая 1960 года в ходе операции по уничтожению самолёта-шпиона U-2. Командиры На первоначальном этапе формирование 764-го иап возглавлял майор В. Е. Шор. 13 мая 1952 года первым командиром полка был назначен подполковник И. М. Толстоногов. С декабря 1958 по 1960 годы полк возглавлял подполковник А. А. Вильямсон. С марта 1965 года командиром 764-го иап стал полковник Г. П. Пастухов. Самолёты на вооружении Примечания Ссылки The Luftwaffe, 1933- 45 764-й истребительный авиационный полк ПВО «764-й Истребительный»
Ильинка (Чувашия)

Ильи́нка (чув. Ильинка) — село в Ильинском сельском поселении Моргаушского района Чувашской Республики, на границе с Республикой Марий Эл. География Расстояние до Чебоксар 47 км, до районного центра — села Моргауши — 30 км, до железнодорожной станции 47 км. Село расположено на правом берегу реки Волга. История На месте села изначально находилась Ильинская Пу́стынь. Она была основана в 1719 году как пустынь для монахов Спасо-Юнгинского монастыря по указу митрополита Казанского Тихона. По преданию эту местность прославил отшельник, поселившийся в дупле вяза. На месте пу́стыни были расположены часовня и гостиница для приезжих. Ильинская Пустынь была упразднена в 1764 году одновременно с упразднением Спасо-Юнгинского монастыря, после чего на этом месте образовалось село Ильинская Пустынь, позже переименованное в село Ильинка. В 1868 году село посещал великий князь Алексей Александрович. В 1980 году в селе снимали сюжет для фильма «Вторжение». Административное устройство Село входит в муниципальное образование Ильинское сельское поселение. Рядом с селом с 1923 года работает дом отдыха «Ильинка» (ныне - «Ильинский»). Население По данным Всероссийской переписи населения 2002 года в селе проживали 43 человека, преобладающая национальность — чуваши (75%). Памятники и памятные места Обелиск воинам, павшим в Великой Отечественной войне 1941—1945 гг. (ул. Заводская). Примечания Ссылки Официальный сайт Ильинского сельского поселения Моргаушского района)
Ільїнка (Моргауський район)

Ільї́нка (рос. Ильинка, чув. Илйинка) — село у Чувашії Російської Федерації, у складі Ільїнського сільського поселення Моргауського району. Населення — 40 осіб (2010; 43 в 2002, 192 в 1979, 249 в 1939, 205 в 1926, 112 в 1906, 199 в 1859). Село розташоване на березі Чебоксарського водосховища, збудованого на річці Волга, має пристань. На західній околиці села, у сосновому бору на березі Волги, знаходиться база відпочинку. Тут зростає найбільший дуб Чувашії — Дуб Гузовського, а також встановлено пам'ятник Броніславу Гузовському (1860–1914), вченому-лісознавцю родом з Рівного. Історія Село засноване 1719 року як Ільїнська пустинь монахів Спасо-Юнгинського монастиря. З 1723 року селяни мали статус монастирських, з 1764 року — економічних, а з 1786 по 1866 роки — державних. Займались землеробством, рибальством. З 1720-х років функціонувала церква Святого Іллі, закрита 1935 року. З 22 вересня 1845 року відкрито парафіяльну школу, з 1875 року — початкове земське училище. 1889 року створено Ільїнське лісництво. На межі століть у селі функціонувала хлібна та круп'яна пристань. 1923 року відкрито будинок відпочинку «Ільїнський», 1930 року створено колгосп «Іскра». До 1920 року село перебувало у складі Татаркасинської волості Козьмодемьянського, а до 1927 року — Чебоксарського повіту. З переходом на райони 1927 року село увійшло до складу Татаркасинського району, 1939 року — у складі Сундирського, 1962 року — у складі Чебоксарського, а з 1964 року — у складі Моргауського району. Господарство У селі діє 2 магазини, будинок відпочинку. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 29 жовтня 2013 у Wayback Machine.] (рос.)
Sobór Wniebowstąpienia Pańskiego w Joszkar-Ole

Sobór Wniebowstąpienia Pańskiego – prawosławny sobór parafialny w Joszkar-Ole, dawna katedra eparchii joszkar-olijskiej i marijskiej Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego. Historia Cerkiew została zbudowana z inicjatywy kupca Iwana Pczelina i z przeznaczonych przez niego na ten cel funduszy. Jest to typowy przykład osiemnastowiecznego barokowego budownictwa rosyjskiego – na wzniesionej na planie kwadratu nawie wznosi się ośmioboczny wysoki bęben, na którym z kolei posadowiona jest kopuła zwieńczona kopułką cebulastą. Bogato zdobione są obramowania okien. Nazwiska twórców świątyni nie są znane. Do 1917 w cerkwi znajdowało się pięć ołtarzy: główny Wniebowstąpienia Pańskiego, boczny Kazańskiej Ikony Matki Bożej, dolny Podwyższenia Krzyża Pańskiego i dwa boczne w dolnej cerkwi: Trzech Świętych Hierarchów oraz Świętych Guriasza i Warsonofiusza Kazańskich. Obiekt sakralny był bogato wyposażony. W jego wnętrzu znajdował się pięciorzędowy rzeźbiony ikonostas. Największym kultem otaczano w budynku ikony św. Mikołaja Cudotwórcy oraz św. Jerzego Zwycięzcy napisane na dwóch stronach kamienia. Natychmiast po rewolucji październikowej duchowieństwo służące w cerkwi Wniebowstąpienia Pańskiego przystąpiło do Żywej Cerkwi, następnie wróciło do kanonicznego Patriarchatu Moskiewskiego poprzez złożenie aktu pokuty przed metropolitą niżnonowogrodzkim Sergiuszem. W latach 1929–1935 w świątyni służyli biskupi marijscy, wikariusze eparchii niżnonowogrodzkiej. Następnie budowlę ponownie przekazano Żywej Cerkwi, jednak już po dwóch latach władze radzieckie zdecydowały o jej zamknięciu dla kultu. W cerkwi znajdowała się siedziba radia, następnie magazyn, towarzystwo artystyczne i fabryka. Zrujnowana cerkiew została zwrócona Rosyjskiemu Kościołowi Prawosławnemu w połowie lat 90. XX wieku. W 1995 przywrócono do użytku liturgicznego główny ołtarz, następnie także dwa ołtarze boczne, trwa przywracanie budynku do stanu sprzed 1937. Obiekt stał się katedrą eparchii joszkar-olijskiej i marijskiej. Dekretem patriarchy moskiewskiego i całej Rusi Cyryla z 12 czerwca 2016, katedrą eparchii został sobór Zwiastowania w Joszkar-Ole (poświęcony przez patriarchę tego samego dnia), natomiast sobór Wniebowstąpienia Pańskiego pozostaje od tej pory jedynie świątynią parafialną. Przypisy
Возрождение (станция)

Возрождение — железнодорожная станция Приволжской железной дороги, расположенная в Хвалынском районе Саратовской области. История В разгар Великой Отечественной войны в этом районе началось строительство одноколейной железной дороги от станции Сенная до города Сызрань. Это нужно было для форсирования отправки грузов и армейских соединений в Сталинград. Строительство шло с двух направлений и в итоге, где они соединились, образовалась станция Возрождение. Впоследствии помимо грузовых, стали ходить и пассажирские поезда, был построен вокзал. Деятельность На станции осуществляется продажа пассажирских билетов, прием и выдача багажа. Также проводится прием и выдача повагонных отправок грузов и грузов в универсальных контейнерах 3 и 5 тонн (имеются открытые площадки и подъездные пути). Дальнее следование по станции По графику 2021 года через станцию курсируют следующие поезда дальнего следования: См. также Железнодорожный транспорт в Саратовской области Примечания Ссылки ВОЗРОЖДПЕНИЕ | Железнодорожная станция Железнодорожная станция Возрождение
Волынщина (село)

Волынщина — село в Безводовском сельском поселении Кузоватовского района Ульяновской области. География Находится на реке Малая Свияга на расстоянии примерно 6 километров по прямой на восток от районного центра поселка Кузоватово. История В 1913 в селе было дворов 153, жителей 884 и церковь со школой. В поздний советский период работал колхоз «Борец за мир». Население Население составляло 803 человека в 2002 году (94% русские), 643 по переписи 2010 года. Примечания
Волинщина (село)

Волинщина (рос. Волынщина) — село в Кузоватовському районі Ульяновської області Російської Федерації. Населення становить 643 особи. Входить до складу муніципального утворення Безводовське сільське поселення. Історія Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Безводовське сільське поселення. Населення Примітки
Второе Отделение (Бековский район)

Второ́е Отделе́ние — населённый пункт Сосновского сельсовета Бековского района Пензенской области. География Расположен на юго-западе Бековского района Пензенской области. Расстояние до районного центра пгт Беково — 27 км, до административного центра поселения села Сосновки — 12 км. История Основан в середине XX века как социально-производственная структура совхоза «Вертуновский», созданного в целях выращивания сахарной свёклы для её переработки на Бековском сахарном заводе. В 1968 году — в составе Сосновского сельсовета Бековского района Пензенской области. Затем — в составе Раздольновского сельсовета, который в 2010 году был упразднен, а его территория вновь включена в Сосновский сельсовет. Население Транспортная инфраструктура Населённый пункт связан автодорогой с щебенчатым покрытием длиной 500 м с трассой регионального значения «Беково — Сосновка — Варварино». Улицы Горная; Магазинная; Школьная. Примечания Ссылки Почтовые индексы России Справочник почтовых индексов/кодов ОКАТО/налоговых инспекций ФНС/адресов (недоступная ссылка — история). Официальный сайт администрации Бековского района Второе Отделение на карте Пензенской области Ныне существующие населенные пункты Бековского района Пензенской области
Сибай (городской округ)

Городско́й о́круг го́род Сиба́й (баш. Сибай ҡалаһы ҡала округы) — муниципальное образование в Республике Башкортостан Российской Федерации. Образовано на территории города республиканского значения Сибая. Административный центр — город Сибай. История Городской округ город Сибай был образован в ходе реализации муниципальной реформы 1 января 2006 года. Население Численность населенияГод20 00030 00040 00050 00060 00070 0001960197019801990200020102020Сибай (городской округ)Статистика населения.mw-chart-5b07e025910e35e74c09ca324532db31e9c0b35790b51ae842d4077fe16d44c2fdc3e3a43043bd7b5b9266f7b9ea6683ea6a5f0fea18480d8c2152dde1eebc31__zr250717-cls-1290902:hover{pointer-events:none}.mw-chart-5b07e025910e35e74c09ca324532db31e9c0b35790b51ae842d4077fe16d44c2fdc3e3a43043bd7b5b9266f7b9ea6683ea6a5f0fea18480d8c2152dde1eebc31__zr250717-cls-1290903:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-5b07e025910e35e74c09ca324532db31e9c0b35790b51ae842d4077fe16d44c2fdc3e3a43043bd7b5b9266f7b9ea6683ea6a5f0fea18480d8c2152dde1eebc31__zr250717-cls-1290904:hover{cursor:pointer}.mw-chart-5b07e025910e35e74c09ca324532db31e9c0b35790b51ae842d4077fe16d44c2fdc3e3a43043bd7b5b9266f7b9ea6683ea6a5f0fea18480d8c2152dde1eebc31__zr250717-cls-1290905:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-5b07e025910e35e74c09ca324532db31e9c0b35790b51ae842d4077fe16d44c2fdc3e3a43043bd7b5b9266f7b9ea6683ea6a5f0fea18480d8c2152dde1eebc31__zr250717-cls-1290906:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Согласно прогнозу Минэкономразвития России, численность населения будет составлять: 2024 — 59,63 тыс. чел. 2035 — 54,02 тыс. чел. Национальный состав По итогам переписи населения 2020 года проживали следующие национальности (национальности менее 0,1 % и другое см. в сноске к строке «Другие»): Языковой состав Согласно Всероссийской переписи населения 2010 года родными языками населения являлись: башкирский — 46,8 %, русский — 41 %, татарский — 5 %, не указавшие родной язык — 5,5 %. Согласно Всероссийской переписи населения 2020 года родными языками населения являлись: башкирский — 55,1 %, русский — 36,7 %, татарский — 3,2 %, не указавшие родной язык — 3,7 %. Населённые пункты В состав городского округа и города республиканского значения входят 2 населённых пункта. В рамках административно-территориального устройства, городу Сибай подчинён Туялясский сельсовет, включающий 1 населённый пункт село Туяляс. Местное самоуправление Председатель совета городского округа Лысенко Юрий Иванович; Глава администрации городского округа Афзалов Рустем Ахметкаримович; Примечания Ссылки
Сібайський міський округ

Сіба́йський міський округ (рос. Сибайский городской округ) — адміністративна одиниця Республіки Башкортостан Російської Федерації. Адміністративний центр — місто Сібай. Населення Населення району становить 62391 особа (2019, 63838 у 2010, 60144 у 2002). Склад До складу міського округу входять такі населені пункти: Примітки