NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sosnovka (oblast' di Kirov)

Sosnovka è una cittadina della Russia europea nordorientale (Oblast' di Kirov), situata sulla riva sinistra del fiume Vjatka, 362 km a sud del capoluogo Kirov; è compresa amministrativamente nel distretto di Vjatskie Poljany. Società Evoluzione demografica Fonte: mojgorod.ru 1939: 6.000 1959: 14.100 1970: 16.700 1989: 15.200 2007: 12.300 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Sosnovka Collegamenti esterni (RU, EN) Sito ufficiale del censimento 2002, su perepis2002.ru. URL consultato il 28 luglio 2008 (archiviato dall'url originale il 22 giugno 2020). (RU) Mojgorod.ru.
Сосновка (місто)

Сосновка — місто (з 1962) в Росії, у Вятськополянському районі Кіровської області Росії. Географія Місто розташоване на лівому березі річки Вятки. Історія міста Точної дати виникнення Соснівки в архівних документах не виявлено. А перша згадка про неї відноситься до 1669 року. У 1912 році почалося будівництво залізниці Москва — Єкатеринбург, яка пролягала через Сосновку. 20 жовтня 1915 років через роз'їзд Сосновка пройшов перший поїзд. Залізниця сприяла розширенню економічних зв'язків села з іншими регіонами країни й прискорила його промисловий розвиток. У 1910 році відкрито першу земську школу на 60 дітей. В основному це були діти промисловців, заможних селян і священнослужителів. До революції село прикрашали дві церкви: дерев'яна і кам'яна. У тридцяті роки комуністи їх обидві закрили. Дерев'яна була перетворена в клуб — перша установа культури на селі. У 50-ті роки клуб згорів і на його місці побудовано клуб імені Гагаріна, нині, знову перероблений під церкву. Кам'яна церква, розташована за два кроки від вулиці Радянської, використовувалася як шкільний будинок. У ній займалися учні початкових класів семирічної школи. У 1924 році було відкрито суднобудівну верф — підприємство, що дало могутній поштовх до розвитку міста. Працювати до Сосновки перебралися фахівці з Астрахані, Городця, Пензи та інших міст. Корабельня щорічно розширювалася, міцніла її матеріальна і технічна база, росли кадри суднобудівників. Перед війною корабельня була добре організованим підприємством, де був накопичений великий досвід будівництва дерев'яних суден. Значно зросло і саме село, були побудовані кілька житлових будинків, клуб, лазня, два гуртожитки. У 1936 році в Сосновці було розпочато спорудження середньої школи. Знадобився на фундамент цегла або бутовий камінь. Згідно з постановою райвиконкому була розібрана цегляна церква. Через пів року будівництво школи було завершено, але Сосновка втратила єдиний пам'ятник архітектури. Маленька і малопотужна колись корабельня у роки війни стала великим суднобудівним підприємством. Суднобудівники розпочали випуск мирної продукції. 29 березня 1962 року указом Президії Верховної Ради РСФРР робітниче селище Сосновка перетворене в місто районного підпорядкування. Один з наймолодших міст на карті області помітно зросло за останні роки. Крім суднобудівного заводу, у ньому було ще понад 50 підприємств. Економіка Деревообробний комбінат, лісоперевальна база (найбільша в області), суднобудівний завод (випускає катери, шлюпки, судна на повітряній подушці). Примітки Посилання Соснівка в енциклопедії «Моє місто»
Полое (Мордовия)

Полое — село в Ардатовском районе Мордовии. Входит в состав Кечушевского сельского поселения. История Впервые упоминается в документах 1670 года. В «Списке населённых мест Симбирской губернии» (1863 г.) Полое село разных ведомств из 46 дворов Ардатовского уезда. Население Примечания
Поле (Ардатовський район)

По́ле (рос. Полое, ерз. Полое) — село у складі Ардатовського району Мордовії, Росія. Входить до складу Кечушевського сільського поселення. Назва села не є іменником, а є прикметником — яке?, поле. Російською «полое» означає пусте. Населення Населення — 154 особи (2010; 213 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): росіяни — 91 % Джерела Аркуш карти N-38-45 Ардатов. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1984 р. Видання 1989 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії
Новая Уда (Мордовия)

Новая Уда — село в Лямбирском районе Мордовии в составе Атемарского сельского поселения. География Находится на расстоянии примерно 15 километров на восток от города Саранск. История Основано в начале 1930-х годов Население Постоянное население составляло 21 человек (русские 86%) в 2002 году, 11 в 2010 году . Примечания
Нова Уда

Нова Уда́ (рос. Новая Уда, ерз. Новая Уда) — село у складі Лямбірського району Мордовії, Росія. Входить до складу Атемарського сільського поселення. Населення Населення — 11 осіб (2010; 21 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): росіяни — 86 % Джерела Аркуш карти N-38-67 Саранск. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1985 р. Видання 1986 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії
Грабовка (Мордовия)

Грабовка — опустевшая деревня в Ромодановском районе Мордовии в составе Трофимовщинского сельского поселения. География Находится на расстоянии примерно 16 километров по прямой на северо-запад от районного центра поселка Ромоданово. История Учтена была в 1869 году как владельческая деревня Саранского уезда Пензенской губернии из 37 дворов. Население Постоянное население составляло 1 человек (русские 100%) в 2002 году, 0 в 2010 году . Примечания
Бочино (Мордовия)

Бочино — поселок в составе Пурдошанского сельского поселения Темниковского района Республики Мордовия. География Находится на расстоянии примерно 28 километров на северо-восток от районного центра города Темников. История Упоминается с 1914 года, когда он был учтен как поселок Краснослободского уезда из 49 дворов. Назван по фамилии первопоселенцев Бочиных из села Пурдошки. Население Постоянное население составляло 54 человек (русские 94%) в 2002 году, 23 в 2010 году . Примечания
Бочино

Бо́чино (рос. Бочино, ерз. Бочино) — селище у складі Темниковського району Мордовії, Росія. Входить до складу Пурдошанського сільського поселення. Населення — 2 особи (2010; 54 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): росіяни — 94 % Джерела Аркуш карти N-38-40 Первомайск. Масштаб: 1 : 100 000. Видання 1977 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 грудня 2018 у Wayback Machine.]
Nižněnovgorodská vodní elektrárna

Nižněnovgorodská vodní elektrárna (rusky Нижегородская ГЭС) je vodní dílo na řece Volha, mezi břehy měst Zavolžje a Goroděc, asi 30 km severně od Nižního Novgorodu. Je součástí Volžsko-kamské kaskády. Všeobecné informace Stavba byla realizována v letech 1947 až 1956. Celková délka přehradního celku 18 600 m a je největší zemní sypanou hrází v Rusku. Budova elektrárny a přelivová hráz tvoří jeden celek a nacházejí se při pravém břehu. Přelivová hráz je tvořena 12 poli o šířce 20 m, které spolu s průchodem elektrárny umožňují převedení velké vody o průtoku 16 400 m²/s. Zdymadlový systém je tvořen dvěma dvoukomorovými stupni, oddělenými obrovskou zátokou o ploše 845 000 m². Při stavbě vodní elektrárny bylo přesunuto 47,2 miliónů metrů krychlových zeminy a položeno 1,42 milionu m³ betonu a železobetonu. Pro spád 14 m bylo instalováno 8 vertikálních Kaplanových turbín o hltnosti 500 m³/s o celkovém výkonu 530,5 MW. Průměrná roční výroba od uvedení do provozu je 119 miliónů kWh. Prudký nárůst výroby v roce 2017 byl umožněn jednak optimálním zpracováním ploché jarní povodňové vlny, především však dvojnásobným snížením vlastní spotřeby energie. Od elektrárny se odvíjí deset vedení o napětí 110 kV a dvě o napětí 220 kV. Historie vodního díla Projekt výstavby byl schválen 16. listopadu 1947. K založení základů suché jámy došlo až v říjnu 1950. Během prvních výkopových prací byl zjištěn rozpor mezi projektem a skutečností v geologické stavbě podloží. Pokládka betonu byla započata 22. ledna 1953 a ve stejném roce začaly práce na budování zdymadlové soustavy. Koryto Volhy bylo přehrazeno 24. srpna 1955 během deseti hodin. Gorkovská přehradní nádrž byla zaplněna 25. října 1955. 21. prosince 1959 dosáhl výkon elektrárny 520 MW a 29. listopadu 1961 byla stanice zařazena do plného provozu. Současnost Od roku 2017 se vyvíjí studie možnosti zvýšení hladiny nádrže Čeboksarské elektrárny až patě Nižněnovgorodského vodního díla, které by vylepšilo plavební podmínky na úkor výroby vzhledem ke snížení pracovního spádu. V takovém případě by se zvýšila výroba na níže položeném stupni, což by bylo z hlediska výroby výhodnější vzhledem k vyšším průtokům v místě Čeboksarské elektrárny. Obě stanice jsou majetkem společnosti RusHydro, takže jediným protikandidátem jednoznačně výhodného plavebního i energetického řešení jsou ekologické aktivity. Úsek řeky mezi městy Goroděc a Nižnij Novgorod je jediným doposud zachovaným původním řečištěm řeky Volhy na jejím středním toku. Odkazy Literatura Keller R., Gewaesser und Wasserhaushalt des Festlandes, 250 stran, TVG Leipzig, 1962 Linsley R.K., Applied hydrology, 759 str. McGraw-Hill, 1968 Гидроэлектростанции России.: Tiskem Institutu Гидропроект – Санкт-Петербург, 1998. — 467 stran Klaus Gestwa: Die Stalinschen Grossbauten des Kommunismus, R. Oldenbourg Verlag, Mnichov, 2010. – 670 stran Související články Vodní elektrárny v Rusku Volžsko-kamská kaskáda Gorkovská přehradní nádrž Čeboksarská vodní elektrárna Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Nižněnovgorodská vodní elektrárna na Wikimedia Commons
Nizhny Novgorod Hydroelectric Station

The Nizhny Novgorod Hydroelectric Station or Nizhny Novgorod GES (Russian: Нижегоро́дская ГЭС) is a hydroelectric station on the Volga river. Located near Zavolzhye, Nizhny Novgorod Oblast, it belongs to the Volga-Kama Cascade of dams. Technical data Construction started in 1948 and was completed in 1959. Complex consists of concrete spillway dam, 7 earth-fill dams and 3 dikes total 18.6 km long and up to 40 m high, power plant house, and two single-chamber two-lane locks with an intermediate pond. Installed power is 530.5 MW, average annual production is 1510 GWh. The power house has 8 generator units with Kaplan turbines at 17 m head. 6 units of 65 MW, one of 68 MW and one of 72.5 MW. The dam with total waterfront length of 13 km forms Gorky Reservoir. History Construction began in 1948. Although it was a medium-size project, e.g. compared to Volga Hydroelectric Station, it was often called an 'innovation testing range'. It also was the USSR's longest dam. More than 15,000 people came to the construction site. Construction site's infrastructure has been built along with construction of the station. Many industries of Zavolzhye and Gorodets owe their existence to the station's construction. Zavolzhye town was built from scratch. 8,500 houses and 700 state-owned and public buildings were moved to Zavolzhye and Gorodets from villages that were to be flooded. The first concrete pouring for the dam took place in April 1951. The river current was stopped on August 24, 1955. November 2, 1955, when the first turbine was put under load, is the station's official launch date. The last of the eight turbines was run in December 1956. In 1959, the generators' cooling system improvement and reinforcement of turbines were implemented, increasing installed power by 120 MW, to 520 MW. References External links nizhges.rushydro.ru
Barrage de Nijni Novgorod

Le barrage de Nijni Novgorod (en russe : Нижегоро́дская ГЭС) est un barrage sur la Volga en Russie. Il se trouve près de la ville de Zavoljie, dans l'oblast de Nijni Novgorod. Il appartient à la cascade Volga-Kama. Caractéristiques L'installation consiste en un déversoir en béton, 7 barrages en remblai, 3 digues étalées sur 18.6 km de long et d'une hauteur pouvant atteindre 40m, une centrale électrique et deux écluses à deux voies avec un bassin intermédiaire. La puissance installée est de 530.5 MW et la production annuelle moyenne atteint 1510 GWh. La centrale possède 8 générateurs avec des turbines Kaplan, chacune d'une puissance de 65 MW. Le barrage forme le réservoir de Gorki. Histoire La construction commence en 1948. Bien qu'il s'agisse d'un projet d'importance moindre que le barrage de Volgograd, il a souvent été désigné comme un centre d'essais d'innovations. C'est alors le plus long barrage en URSS. Plus de 15 000 personnes travaillèrent sur le chantier de construction. De nombreuses usines de Zavoljie et de Gorodets doivent leur existence au barrage. La ville de Zavoljie a été construite en même temps que le barrage. 8500 maisons et 700 bâtiments publics ont été déplacés des villages qui allaient être inondés par le réservoir du barrage vers les villes de Zavoljie et Gorodets. La construction de l'édifice en béton du barrage commence en avril 1951. La première turbine est mise en service le 2 novembre 1955. La dernière de huit turbines est mise en service en décembre 1956. En 1959, le système de refroidissement des générateurs est amélioré et les turbines sont renforcées, faisant passer la puissance installée de 120 MW à 520 MW. Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Nizhny Novgorod Hydroelectric Station » (voir la liste des auteurs). Portail du bâtiment et des travaux publics Portail de la Russie Portail des lacs et cours d'eau Portail des énergies renouvelables Portail des barrages
Oshib

Oshib (Russian: Ошиб) is a rural locality (a selo) and the administrative center of Oshibskoye Rural Settlement, Kudymkarsky District, Perm Krai, Russia. The population was 536 as of 2010. There are 26 streets. Geography Oshib is located 31 km northeast of Kudymkar (the district's administrative centre) by road. Rocheva is the nearest rural locality. References
Улитино (Татарстан)

Улитино — деревня в Зеленодольском районе Татарстана. Входит в состав городского поселения Нижние Вязовые. География Находится в западной части Татарстана в правобережной части района недалеко от берега Куйбышевского водохранилища напротив западной части районного центра города Зеленодольск . История Была известна с 1646 года как починок Улитин, принадлежавший свияжскому Успенскому монастырю. Население Постоянных жителей было в 1782 году - 219 душ мужского пола, в 1859 - 701, в 1897 - 720, в 1908 - 787, в 1920 - 589, в 1926 - 688, в 1938 - 550, в 1949 - 311, в 1958 - 325, в 1970 - 242, в 1979 - 147, в 1989 - 36. Постоянное население составляло 18 человек (русские 67%, татары 33%) в 2002 году, 33 в 2010. Примечания
Votkinská vodní elektrárna

Votkinská vodní elektrárna (rusky Воткинская ГЭС) je vodní dílo na řece Kama. Je součástí Volžsko-kamské kaskády. Všeobecné informace Dílo bylo vybudováno v letech 1956 až 1966. Řeka je zadržena hrází o celkové délce 4 770 m, betonová část o délce 191 m a výšce 45 m obsahuje budovu elektrárny a přelivovou hráz o osmi polích o délce 20 m, projektovanou pro bezpečný převod 35 000 m3/s. Součástí je jednokomorový jednostupňový zdymadlový systém. Na spádu 18 m pracuje 10 Kaplanových turbín s hltnostmi 500 – 700 m3/s o celkovém výkonu 1 085 MW. Průměrná roční výroba je 2 630 miliónů kWh. Historie vodního díla Na základě projektu z roku 1953 byla stavba zahájena 5. září 1956. První kubík betonu byl položen 5. listopadu 1957, suchá jáma byla zaplavena 28. září 1961, k překrytí Kamy došlo 6. října 1961. Ke spuštění prvního energobloku došlo 20. prosince 1961. V červnu 1964 byla naplněna nádrž na provozní kótu. Do běžného provozu byla elektrárna uvedena v červenci 1966, jako důležitý zdroj bezproblémového provozu sítě Ural. Na levém břehu bylo vystaveno město pro stavitele díla, které bylo pojmenováno po Petru Iljiči Čajkovkém. Havárie na zdymadle 10. 5. 1962 Dostavba vodního díla spadá do doby, kdy masivní lidský potenciál byl převeden na stavby obřích a prestižních děl na Angaře a Jeniseji. Dalším významným prvkem doby ve výstavbě vodních děl byl projev Nikity Sergejeviče Chruščova z listopadu 1959, ve kterém stavby vodních děl označil jako zbytečně nákladné, dlouho trvající, s předimenzovanými prvky bezpečnosti. V této atmosféře byl změněn i původní projekt dvoukomorového zdymadla na jednokomorový, což v konečném důsledku znamenalo maximální tlak na prvky systému 2,3 atm. V květnu 1962 došlo za situace, kdy se v komoře o rozměrech 285 x 29 m nacházel výletní parník s 423 osobami a vlečný remorkér s nákladem dřeva a kdy lodě již byly pomocí provazů ukotveny ke zhroucení levého boku komory, do které se začala neřízeně obrovským průtokem hrnout voda. Celkový počet obětí byl 21 z řad výletníků i obsluhy (Hlas Ameriky hlásil několik hodin po neštěstí číslo 120). Současnost V roce 2019 probíhá kompletní rekonstrukce zastaralého strojního i elektrického systému. Odkazy Literatura Keller R., Gewaesser und Wasserhaushalt des Festlandes, 250 stran, TVG Leipzig, 1962 Linsley R.K., Applied hydrology, 759 str. McGraw-Hill, 1968 Гидроэлектростанции России.: Tiskem Institutu Гидропроект – Санкт-Петербург, 1998. — 467 stran Klaus Gestwa: Die Stalinschen Grossbauten des Kommunismus, R. Oldenbourg Verlag, Mnichov, 2010. – 670 stran Související články Vodní elektrárny v Rusku Kama Volžsko-kamská kaskáda Votkinská přehradní nádrž Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Votkinská vodní elektrárna na Wikimedia Commons
Votkinsk Hydroelectric Station

The Votkinsk Hydroelectric Station (Russian: Воткинская ГЭС) is a dam and hydroelectric power station on the Kama River along the border of Perm Krai and Udmurtia, Russia. It is 30 km (19 mi) south of Votkinsk and its main purpose is power generation and navigation. The power station has a 1,120 MW installed capacity and the dam also supports a ship lift. Construction on the dam began in 1955, the first generator was operational in 1961 and the last in 1963. The entire project was complete in 1965. Design The dam has a maximum height of 34 m (112 ft) and a length of 4,790 m (15,715 ft). It is composed of a combined 365 m (1,198 ft) long concrete power station and 191 m (627 ft) long spillway section which are both flanked by the embankment dam portion. The embankment portion of the dam contains 20,899,000 m3 (738,041,220 ft3) of soil and 884,400 m3 (31,232,291 ft3) of rock, drainage and filter placement. The concrete structures of the dam, namely the spillway and power station comprise 1,236,600 m3 (43,670,117 ft3). The power station is 269 m (883 ft) long, 22.5 m (74 ft) wide and 28.3 m (93 ft) high. It contains 10 Kaplan turbine-generators. There are six transformers ranging from 110-500 kV. Votkinsk Reservoir holds 9,400,000,000 m3 (3.31957867182×1011 ft3) of water, of which 3,700,000,000 m3 (1.30664266870×1011 ft3) is active or "useful" capacity. The reservoir's catchment or drainage area is 184,000 km2 (71,043 mi2), its surface area is 1,120 km2 (432 mi2) and its maximum depth is 28 m (92 ft). It is 365 km (227 mi) long and 10 km (6 mi) across at its widest. See also Nizhnekamsk Hydroelectric Station References
Barrage de Votkinsk

Le barrage de Votkinsk (en russe : Воткинская ГЭС, Votkinskaïa GuES) est un barrage hydroélectrique de Russie de l'entreprise RusHydro. Il est situé à Tchaïtkovski, à 27 km au sud de Votkinsk, dans la république d'Oudmourtie. Il a été construit sur la rivière Kama et fait partie de la « cascade Volga-Kama ». La construction du barrage a débuté en 1955 et la mise en service de la centrale électrique eut lieu en décembre 1961. Le réservoir de Votkinsk, retenue d'eau formée par le barrage, a une étendue de 1 120 km2 et un volume de 9,36 milliards de m3. La production annuelle réelle d'électricité s'élève à 2 600 GWh par an. Liens externes Site officiel de OAO Votkinskaïa GuES (en russe). Site de l'Institut Lenhydroproject (en anglais). Grande Encyclopédie soviétique (en russe). Notes et références Portail des énergies renouvelables Portail de la Russie Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
Воткінська ГЕС

Воткінська гідроелектростанція — ГЕС на річці Кама в Пермському краї, в м. Чайковський. Входить до Волзько-Камського каскаду ГЕС. Загальні відомості Будівництво ГЕС почалося в 1955, закінчилося в 1965. Гідроелектростанція побудована за русловою схемою. Склад споруд ГЕС: бетонна водозливна гребля довжиною 191 м і висотою 44,5 м; земляні намивні греблі загальною довжиною 4770 м і найбільшою висотою 35,5 м; судноплавний однокамерний двонитковий шлюз з низовим підхідним каналом і захисною дамбою у верхньому б'єфі; будівля ГЕС довжиною 273 м. Спорудами ГЕС прокладений автомобільний перехід. Потужність ГЕС — 1020 МВт (спочатку 1000 МВт), проєктне середньорічне вироблення — 2,28 млрд кВт·год (за останні 10 років в середньому 2,6 млрд кВт·год). У будівлі ГЕС встановлено 10 поворотно-лопаткових гідроагрегати, що працюють при розрахунковому напорі 17,5 м: 2 гідроагрегати потужністю по 110 МВт, 8 гідроагрегатів потужністю по 100 МВт. Обладнання ГЕС застаріло і проходить модернізацію. Напірні споруди ГЕС (довжина напірного фронту 5,37 км) утворюють велике Воткінське водосховище площею 1120 км², повною і корисною ємністю 9,4 і 3,7 км ³. При створенні водосховища було затоплено 73,3 тис. га сільгоспугідь, перенесено 6641 будівель. Воткінська ГЕС спроєктована інститутом «Ленгідропроект». Економічне значення Воткінська ГЕС — один з вузлових системоутворюючих пунктів мережі електропостачання Уральського регіону Росії. ГЕС покриває пікову частину графіка навантаження в Уральській енергосистемі, забезпечує високооперативний резерв при різних порушеннях і відхилення планового режиму, регулює водотік Ками для забезпечення судноплавства та безперебійної роботи водозабірних споруд міст. Воткінська ГЕС входить до складу ВАТ «РусГидро» на правах філії. Собівартість 1 кВт·год електроенергії у 2001 році — 4,8 коп. Показники діяльності Історія будівництва та експлуатації 1955 — початок будівництва. 23-27 грудня 1961 — введено в роботу перші два гідроагрегати ГЕС. 10 травня 1962 — аварія в шлюзі. Загинула 21 осіб. 20 грудня 1963 — пущений останній агрегат і гідростанціях досягла проєктної потужності 1000 МВт. 9 липня 1966 — Постановою Ради Міністрів СРСР № 516 Воткінська ГЕС прийнята в промислову експлуатацію. 1975 — введена АСУ ТП на базі АСОТ М-6000 1983 — після модернізації устаткування встановлена потужність ГЕС була збільшена до 1020 МВт. 1 листопада 1986 — окупилися витрати на будівництво ГЕС Грудень 2007 року — ВАТ «Воткінська ГЕС» ліквідовано через приєднання до ВАТ «ГидроОГК». Посилання Офіційний сайт філії Воткінська ГЕС ВАТ «РусГидро» [Архівовано 19 травня 2020 у Wayback Machine.] Офіційний сайт ВАТ «РусГидро» [Архівовано 21 грудня 2009 у Wayback Machine.] Опис Воткінської ГЕС на сайті інституту Ленгідропроект[недоступне посилання з травня 2019]
Modorobo

Modorobo (Russian: Модоробо) is a rural locality (a village) in Gaynskoye Rural Settlement, Gaynsky District, Perm Krai, Russia. The population was 6 as of 2010. Geography Modorobo is located 9 km south of Gayny (the district's administrative centre) by road. Danilovo is the nearest rural locality. References
Модоробо

Модоробо — деревня в Гайнском районе Пермского края. Входит в состав Гайнского сельского поселения. Располагается южнее районного центра, посёлка Гайны. Расстояние до районного центра составляет 7 км. По данным Всероссийской переписи населения 2010 года, в деревне проживало 6 человек (4 мужчины и 2 женщины). История В начале XX века были известны выселки на Модоре: Модорыб восточный с 8 дворами, Модорыб западный с 3 дворами Модорыб у Худеева с 1 двором. Ранее, в 1889 году во всех выселках числилось 8 дворов. Жители селения были пермяки. По сведениям 1909 года дворов на выселках было 12, а жителей 135. По данным на 1 июля 1963 года, в деревне проживало 94 человека. Населённый пункт входил в состав Даниловского сельсовета. Примечания
Ust-Chukurya

Ust-Chukurya (Russian: Усть-Чукурья) is a rural locality (a village) in Gaynskoye Rural Settlement, Gaynsky District, Perm Krai, Russia. The population was 4 as of 2010. Geography Ust-Chukurya is located 27 km west of Gayny (the district's administrative centre) by road. Ust-Veslyana is the nearest rural locality. References