NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Елжихово

Елжи́хово (чув. Елшик) — деревня в Моргаушском районе Чувашской Республики России. Входит в состав Ярославского сельского поселения. География Деревня находится в северной части Чувашии, в пределах Чувашского плато, в зоне хвойно-широколиственных лесов, к северу от реки Штранги, на расстоянии примерно 11 километров (по прямой) к западу от села Моргауши, административного центра района. Абсолютная высота — 177 метров над уровнем моря. Климат Климат характеризуется как умеренно континентальный, с продолжительной морозной зимой и тёплым летом. Среднегодовая температура воздуха — 2,3 °С. Средняя температура воздуха самого тёплого месяца (июля) — 18,6 °C (абсолютный максимум — 38 °C); самого холодного (января) — −13 °C (абсолютный минимум — −44 °C). Безморозный период длится около 148 дней. Среднее количество атмосферных осадков, выпадающих в вегетационный период, составляет 326 мм Часовой пояс Деревня Елжихово, как и вся Чувашия, находится в часовой зоне МСК (московское время). Смещение применяемого времени относительно UTC составляет +3:00. Население Половой состав По данным Всероссийской переписи населения 2010 года в гендерной структуре населения мужчины составляли 48,3 %, женщины — соответственно 51,7 %. Национальный состав Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения чуваши составляли 97 % из 189 чел. Примечания
Єлжихово

Єлжи́хово (чув. Елшик, рос. Елжихово) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Ярославського сільського поселення Моргауського району. Населення — 147 осіб (2010; 189 в 2002, 304 в 1979; 434 в 1939, 434 в 1926, 406 в 1906, 342 в 1897, 269 в 1859). Національний склад — чуваші, росіяни. Історія Історичні назви — Єлжихов, Єлжиков, Ізикін. Утворений як околоток села Архангельське (Чемеєво). До 1866 року селяни мали статус державних, займались землеробством, тваринництвом, виробництвом одягу та взуття. На початку 20 століття діяло 3 вітряки. 1933 року створено колгосп «Сатурн». До 1918 року присілок перебував у складі Чиганарської та Ядрінської, до 1927 року — у складі Тораєвської волості Ядрінського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Татаркасинського, 16 січня 1939 року — до складу Сундирського, 17 березня 1939 року — до складу Совєтського, 1956 року — до складу Моргауського, 1959 року — повернуто до складу Сундирського, 1962 року — до складу Ядрінського, 1964 року — повернуто до складу Моргауського району. Господарство У присілку діють клуб та магазин. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 6 квітня 2013 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 3 листопада 2013 у Wayback Machine.] (рос.)
Адикасы

Адикасы́ (чув. Атикасси) — деревня в Моргаушском муниципальном округе Чувашской Республики. География Находится в северо-западной части Чувашии, на расстоянии приблизительно 19 км на северо-запад по прямой от районного центра села Моргауши на границе с республикой Марий Эл. Название Название деревни произошло от чув. ати «отец» + касси. История Известна с 1858 года как околоток деревни Большая Карачкина (ныне село Большое Карачкино) с 84 жителями. В 1906 году был учтён 31 двор и 131 житель, в 1926 — 38 дворов и 172 жителя, в 1939 — 134 жителя, в 1979 — 125. В 2002 году было 33 двора, в 2010 — 31 домохозяйство. В 1931 году был образован колхоз «Молотов», в 2010 действовал КФХ «Прокопьев» . Население Постоянное население составляло 107 человека (чуваши 99 %) в 2002 году, 107 — в 2010. Примечания
Адікаси

Адіка́си (рос. Адикасы, чув. Атикасси) — присілок у Чувашії Російської Федерації, у складі Великосундирського сільського поселення Моргауського району. Населення — 107 осіб (2010; 107 в 2002, 125 в 1979; 134 в 1939, 172 в 1926, 131 в 1906, 54 в 1858). Історія Заснований як околоток села Велике Карачкіно. До 1866 року селяни мали статус державних, займались землеробством, тваринництвом. 1931 року утворено колгосп «Молотов». До 22 липня 1920 року присілок перебував у складі Кожважсігачкінської та Малокарачкинської волості Козьмодемьянського, до 6 жовтня 1920 року — Чебоксарського, потім — до складу Ядрінського повіту. 1927 року присілок переданий до складу Татаркасинського району, 1939 року — до складу Сундирського, 1962 року — до складу Ядрінського, 1964 року — до складу Моргауського району. Господарство Присілок має власний водопровід. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 29 листопада 2020 у Wayback Machine.] (рос.)
Кильдишево

Ки́льдишево (чув. Килтӗш) — деревня в Ядринском районе Чувашской Республики России. Административный центр Кильдишевского сельского поселения. География Деревня находится в северо-западной части Чувашии, в пределах Чувашского плато, в зоне хвойно-широколиственных лесов, к востоку от автодороги 97К-006, на расстоянии примерно 25 километров (по прямой) к юго-востоку от города Ядрина, административного центра района. Абсолютная высота — 141 метр над уровнем моря. Климат Климат характеризуется как умеренно континентальный, с продолжительной морозной зимой и тёплым летом. Среднегодовая температура воздуха — 2,9 °С. Средняя температура воздуха самого тёплого месяца (июля) — 18,6 °C (абсолютный максимум — 38 °C); самого холодного (января) — −13 °C (абсолютный минимум — −44 °C). Безморозный период длится около 148 дней. Среднегодовое количество атмосферных осадков составляет 513 мм, из которых 357 мм выпадает в период с апреля по октябрь Часовой пояс Деревня Кильдишево, как и вся Чувашия, находится в часовой зоне МСК (московское время). Смещение применяемого времени относительно UTC составляет +3:00. Население Половой состав По данным Всероссийской переписи населения 2010 года в гендерной структуре населения мужчины составляли 47,7 %, женщины — соответственно 52,3 %. Национальный состав Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения чуваши составляли 98 % из 399 чел. Примечания
Кільдішево

Кільді́шево (рос. Кильдишево, чув. Килтĕш) — присілок у Чувашії Російської Федерації, центр Кільдішевського сільського поселення Ядринського району. Населення — 426 осіб (2010; 399 в 2002, 704 в 1979, 944 в 1939, 887 в 1926, 657 в 1897, 505 в 1858, 272 в 1795). Історія До 1724 року селяни мали статус ясачних, до 1866 року — державних, займались землеробством, тваринництвом, бджільництвом, хмільництвом. У 19-20 століттях діяло 2 водяних млини та 7 вітряків. 1892 року відкрито школу грамоти, з 1908 року — однокласна земська школа, у 1920-ті роки — початкова школа. 1929 року створено колгосп «Разін». До 1927 року присілок входив до складу Шуматовської сотні Юмачевської волості, потім Шуматовської волості спочатку Курмиського, а пізніше — Ядринського повіту. Після переходу 1927 року на райони — у складі Аліковського, з 1939 року — у складі Совєтського, у період з 26 листопада по 18 грудня 1956 року — знову у складі Аліковського, потім — у складі Ядринського району. Господарство У присілку діють фельдшерсько-акушерський пункт, будинок культури, бібліотека, спортзал, спортивний майданчик та магазин. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] (укр.) Чуваська енциклопедія [Архівовано 8 січня 2014 у Wayback Machine.] (рос.)
Александровка (Чувашия)

Алекса́ндровка (чув. Александровка) — деревня в Комсомольском районе Чувашской Республики России. Административный центр Александровского сельского поселения. География Деревня находится в юго-восточной части Чувашии, в пределах Чувашского плато, в зоне хвойно-широколиственных лесов, на правом берегу реки Кубня, к востоку от села Комсомольское, административного центра района. Абсолютная высота — 100 м над уровнем моря. Климат Климат характеризуется как умеренно континентальный, с морозной снежной зимой и тёплым летом. Среднегодовая температура воздуха — 3,1 °С. Средняя температура воздуха самого тёплого месяца (июля) — 18,7 °C (абсолютный максимум — 37 °C); самого холодного (января) — −13 °C (абсолютный минимум — −49 °C). Безморозный период длится около 142 дней. Среднегодовое количество атмосферных осадков составляет 490 мм, из которых большая часть выпадает в тёплый период. Снежный покров держится в течение 147 дней. Часовой пояс Деревня Александровка, как и вся Чувашия, находится в часовой зоне МСК (московское время). Смещение применяемого времени относительно UTC составляет +3:00. Население Половой состав По данным Всероссийской переписи населения 2010 года, в гендерной структуре населения мужчины составляли 51,4 %, женщины — соответственно 48,6 %. Национальный состав Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения чуваши составляли 64 % из 451 чел., русские — 29 %. Примечания
Александровка (Комсомольський район)

Алекса́ндровка (рос. Александровка, чув. Александровски) — присілок у складі Комсомольського району Чувашії, Росія. Адміністративний центр Александровського сільського поселення. Населення — 486 осіб (2010; 451 у 2002). Національний склад: чуваші — 64 % росіяни — 29 % Відомі особистості В поселенні народився: Кабалін Іван Андрійович (1923—1982) — радянський військовик. Джерела Аркуш карти N-38-36 Батырево. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1983 р. Видання 1989 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Лунная (Пермский край)

Лунная — деревня в Пермском крае России. Входит в Добрянский городской округ. География Расположена примерно в 28 км (по прямой) к северо-востоку от Перми, у левого берега реки Кама. На самом берегу находится Чумкасский карьер по добыче гипса. В 2 км к северу находится деревня Ивановка, в 5 км к северу — рабочий посёлок Полазна, в 24 км к северу — город Добрянка (по прямой). История Населённый пункт здесь был основан как посёлок рабочих гипсового карьера, расположенного в 300—500 м к западу и юго-западу от деревни. Ещё в 1986 году в документах Добрянского районного Совета народных депутатов обозначалось наименование посёлка «Лунный», но никаких юридических действий тогда предпринято не было. В 2019 году местные жители инициировали образование сельского населённого пункта. В июне 2020 года Законодательное Собрание Пермского края подготовило соответствующий законопроект, подписанный 6 октября 2020 года. Деревня официально образована и наименована Распоряжением Правительства Российской Федерации от 23 мая 2021 года. Инфраструктура Основная улица — Гипсовая. Примечания
Адмиралтейская контора

Главное здание комплекса Адмиралтейской конторы — здание, построенное в конце XVIII века для казанского адмиралтейства. Находится в историческом центре, в Вахитовском районе г. Казани. Расположено по адресу улица Карла Маркса, д. 17. Является достопримечательностью улицы К. Маркса, объектом культурного наследия и памятником архитектуры федерального значения. Описание Кирпичное двухэтажное здание располагается по красной линии ул. К. Маркса, в охранной зоне Казанского кремля. В углах по главному фасаду стены раскрепованы и рустованы горизонтальными полосами. Окна портика пышно украшены затейливыми наличниками. На общем фоне барочного оформления фасада в решении отдельных деталей применены элементы классического стиля. История Здание было построено в 1774 году казанским губернским архитектором В.И. Кафтыревым, который является автором первого регулярного (генерального) плана Казани 1768 года, составленного во исполнение Указа императрицы Екатерины II от 25 июля 1763 года «О сделаньи всем городам, их строению и улицам специальных планов по каждой губернии особо». Этот план был «высочайшее конфирмован» 17 марта 1768 года и послужил основой для последующего казанского градостроительства. Начиная с 1836 года комплекс Адмиралтейской конторы занимали различные медицинские учреждения: С 1836 по 1880 год – в здании размещался Приказ общественного призрения. С 1880 по 1917 год – Земская больница, в которой в декабре 1887 года после попытки самоубийства лечился Алеша Пешков (Максим Горький). 1917 — 1949 годы – Первая казанская рабочая больница. 1949 — 1985 годы – Больница №7. 1985 — 2012 годы – Городской кардиологический центр. В феврале 2012 года здание было передано ASG Инвестиционной группе компаний в рамках государственно-частного партнерства между мэрией Казани и группой компаний ASG для совместной деятельности по развитию казанской агломерации и участии ASG в работе по восстановлению и реконструкции исторического центра города, заключенного 16 февраля 2012 года. Завершить реставрацию планируется к 2028 году. В здании будет создан Дворец изящных искусств. Примечания Литература Казань в памятниках истории и культуры / Под ред. С. С. Айдарова, А. Х. Халикова, М. Х. Хасанова, И. Н. Алиева. — Казань: Татарское книжное издательство, 1982. Салихов Р., Хайрутдинов Р. Республика Татарстан: Памятники истории и культуры татарского народа (конец XVIII — начало XX веков). — Казань: ФЕСТ, 1995 Ссылки Милицын Б. Адмиралтейство — гордость земли Казанской
Адміралтейська контора

Головна будівля комплексу Адміралтейської контори, вул. К. Маркса, 17 — будинок, побудований у кінці XVIII століття в історичному центрі, в Вахітовському районі м. Казані. Є пам'яткою вулиці К. Маркса, об'єктом культурної спадщини і пам'яткою архітектури федерального значення. Опис Цегляна двоповерхова будівля розташовується по червоній лінії вул. К. Маркса, в охоронній зоні Казанського кремля. У кутах по головному фасаду стіни раскреповані і рустовані горизонтальними смугами. Вікна портика пишно прикрашені вигадливими лиштвами. На загальному тлі барочного оформлення фасаду в рішенні окремих деталей застосовані елементи класичного стилю. Історія Будівля була побудована в 1774 році казанським губернським архітектором В. І. Кафтиревим, який був автором першого регулярного (генерального) плану Казані 1768 року, складеного на виконання Указу імператриці Катерини II від 25 липня 1763 року «Про зроблення для всіх міст, їх будові і вулицям спеціальних планів по кожній губернії особливо». Цей план був «височайше конфірмований» 17 березня 1768 року та послужив основою для подальшого казанського містобудування. Починаючи з 1836 року комплекс Адміралтейської контори займали різні медичні установи: в 1836 — 1880 рр. — в будівлі розміщувався Наказ громадського піклування; в 1880 — 1917 рр. — Земська лікарня, в якій в грудні 1887 роки після спроби самогубства лікувався Альоша Пєшков (Максим Горький); в 1917 — 1949 рр. — Перша казанська робоча лікарня; в 1949 — 1985 рр. — Лікарня № 7; в 1985 — 2012 рр. — Міський кардіологічний центр. У лютому 2012 року будівля була передана ASG Інвестиційній групі компаній в рамках державно-приватного партнерства між мерією Казані і групою компаній ASG для спільної діяльності з розвитку казанської агломерації та участі ASG у роботі з відновлення та реконструкції історичного центру міста, укладеного 16 лютого 2012 року. Примітки Література Казань в пам'ятках історії та культури/ За ред. С. С. Айдарова, А. Х. Халікова, М. Х. Хасанова, І. Н. Алієва. — Казань: Татарське книжкове видавництво, 1982. Саліхов Р., Хайрутдінов Р. Республіка Татарстан: Пам'ятки історії та культури татарського народу (кінець XVIII — початок XX століть). — Казань: ФЕСТ, 1995 Посилання Міліцин Б. [Архівовано 27 вересня 2020 у Wayback Machine.] Адміралтейство — гордість землі Казанської [Архівовано 27 вересня 2020 у Wayback Machine.]
Kazaňská federální univerzita

Kazaňská federální univerzita (rusky Казанский (Приволжский) федеральный университет – Kazanskij (Privolžskij) feděralnyj universitět) je univerzita v Kazani v Tatarstánu v Ruské federaci. Byla založena v roce 1804 z nařízení Alexandra I. Pavloviče a jedná se tak o jednu z nejstarších ruských univerzit. V roce 2023 byly zapsány na seznam světového dědictví UNESCO dvě astronomické observatoře spadající pod Kazaňskou univerzitu – Astronomická observatoř V. P. Engelhardta a Astronomická observatoř Kazaňské univerzity. Významné osobnosti Gabdulchaj Churamovič Achatov (1927–1986), jazykovědec Milij Alexejevič Balakirev (1837–1920), hudební skladatel Nikolaj Nikolajevič Beketov (1827–1911), fyzikální chemik Alexandr Michajlovič Butlerov (1828–1886), chemik Karl Ernst Claus (1769–1864), chemik Jan Niecisław Baudouin de Courtenay (1845–1929), jazykovědec Jevgenija Semjonovna Ginzburgová (1903–1977), politička Vladimir Iljič Lenin (1870–1924), politik a revolucionář Nikolaj Ivanovič Lobačevskij (1792–1856), matematik Vladimir Vasiljevič Markovnikov (1838–1904), chemik Lev Nikolajevič Tolstoj (1828–1910), spisovatel Alexandr Michajlovič Zajcev (1841–1910), chemik Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kasaner Föderale Universität na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kazaňská univerzita na Wikimedia Commons
Universidad Federal de Kazán

La Universidad Federal de Kazán (región del Volga) (en ruso: Казанский (Приволжский) федеральный университет; en tártaro: Казан (Идел Буе) дәүләт университеты (Qazan dəwlət universitetı)) es una institución de enseñanza superior situada en Kazán, en la República de Tartaristán, Rusia y la principal universidad pública de la ciudad. Fue fundada en 1804 con el nombre de Universidad Imperial de Kazán. La Universidad de Kazán es la segunda más antigua de las actuales universidades rusas. El famoso matemático Nikolái Lobachevski fue rector desde 1827 hasta 1846. En 1925, la universidad fue renombrada en honor a uno de sus más notables alumnos, Vladímir Ilyich Ulyánov (Lenin). La Universidad de Kazán es conocida como "el nacimiento de la química orgánica" debido a los trabajos de Aleksandr Bútlerov, Vladímir Markóvnikov, Aleksandr Arbúzov, y el origen de la resonancia paramagnética electrónica debido al trabajo de Yevgueni Zavoiski. La parte más antigua del edificio de la Universidad de Kazán incluye tres portales clásicos junto con una fachada blanca de la construcción original de 1822. En este edificio también se incluye el gimnasio y la residencia privada del príncipe Ténishev, que fue concedida a la universidad en el año de su fundación. Desde 1832 hasta 1841, el arquitecto M. Korinfsky construyó el resto de los edificios: el Teatro de Anatomía, la Biblioteca, los laboratorios de física y química y el observatorio, que completaban el complejo universitario con un estilo neo-clásico. El edificio de la Facultad de Química fue construido por los propios estudiantes. El 21 de octubre de 2009, el presidente ruso Dmitri Medvédev firmó una orden ejecutiva en la que establecía una nueva Universidad Federal del Volga en las raíces de lo que era la Universidad Estatal de Kazán.​​ Al proyecto se adhirieron la Universidad Estatal Tártara de Humanidades y Educación (TGGPU) y la Universidad Económica y Financiera Estatal de Kazán (KGFEI).​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Universidad Federal de Kazán. Sitio web oficial Museo de Historia de la Universidad de Kazán
Kazansko federalno sveučilište

Kazansko federalno sveučilište (rus. Казанский (Приволжский) федеральный университет, tat. Казан (Идел буе) федераль университеты) je najveće i najstarije sveučilište u Rusiji, osnovano 1804. Spada u skupinu federalnih sveučilišta (rus. Федеральный университет). Prema podatcima iz 2012. godine, imalo je 2500 zaposlenih koji su podučavali oko 35.000 studenata i 1000 postdiplomanata. Prvi rektor bio je Nikolaj Lobačevski (1793. – 1856.), ruski matematičar. Poznati alumni Gabdeljhaj Ahatov (1927. – 1986.), znanstvenik i jezikoslovac. Vanjske poveznice Kazansko sveučilište: službena stranica Arhivirana inačica izvorne stranice od 4. svibnja 2012. (Wayback Machine)
Università di Kazan'

L'Università di Kazan si trova a Kazan' nel Tatarstan, Russia. Fu fondata nel 1804. Il famoso matematico Nikolaj Ivanovič Lobačevskij ne fu rettore dal 1827 al 1846. Il rettore attuale è Il'šat Gafurov. L'Università di Kazan è anche conosciuta come l'ambiente scientifico in cui nacque la chimica organica e ciò è dovuto al lavoro di Aleksandr Butlerov, Vladimir Markovnikov, Aleksandr Erminingel'dovič Arbuzov ed altri. Onorificenze Note Voci correlate Rettori dell'Università di Kazan' Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sull'Università di Kazan' Collegamenti esterni (RU) Sito ufficiale, su kpfu.ru. КФУ (canale), su YouTube. (EN) Kazan State University, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. (EN) Museo di storia, su ksu.ru. URL consultato il 27 aprile 2006 (archiviato dall'url originale il 4 febbraio 2012).
Kazański Uniwersytet Państwowy

Kazański Uniwersytet Państwowy – szkoła wyższa założona w 1804 roku w Kazaniu, w Rosji. Jest jednym z najstarszych rosyjskich uniwersytetów i znajduje się w centrum miasta nad brzegiem Wołgi. Historia Rektorem uczelni był m.in. matematyk Nikołaj Łobaczewski (od 1827 do 1846). W Uniwersytecie powstało wiele kierunków i szkół (matematyczna, chemiczna, medyczna, lingwistyczna, geologiczna itd.) a przedmiotem szczególnej dumy uczelni są naukowe odkrycia i osiągnięcia: stworzenie geometrii nieeuklidesowej (Łobaczewski), opracowanie teorii struktury związków organicznych (Aleksandr Butlerow). Wykładowcy, absolwenci i studenci Gabdułchaj Achatow – radziecki językoznawca, turkolog. Milij Bałakiriew – rosyjski kompozytor, Jan Niecisław Baudouin de Courtenay – polski językoznawca, Mikołaj Kruszewski – polski językoznawca, Piotr Boborykin – rosyjski pisarz, Władimir Burcew – rosyjski dziennikarz i rewolucjonista, Aleksandr Butlerow – rosyjski chemik, Karl Claus – rosyjski chemik, botanik i farmaceuta, Wacław Gawroński – urzędnik konsularny, Józef Jeżowski – polski filolog klasyczny, poeta, tłumacz, współzałożyciel Towarzystwa Filomatów, Józef Kowalewski – polski orientalista, rektor Uniwersytetu w latach (1854-60), Mikołaj Kruszewski – polski językoznawca, Marian Kowalski – polski astronom, Włodzimierz Lenin – radziecki polityk, Jan Henryk Lubieniecki – polski profesor nauk medycznych, Nikołaj Łobaczewski – rosyjski matematyk, Witold Eugeniusz Orłowski – polski lekarz internista, Gabriel Szerszeniewicz – Polak, teoretyk prawa, deputowany do I Dumy Państwowej w 1905. Lew Tołstoj – rosyjski pisarz, Julia Zabłocka – polska historyczka starożytności, specjalizująca się w historii Starożytnego Bliskiego Wschodu, spośród polskich filomatów i filaretów na studia do Uniwersytetu Kazańskiego wysłano m.in.: Józefa Kowalewskiego, Feliksa Kułakowskiego i Jana Wiernikowskiego. Ludwik Rajchman – polski bakteriolog i działacz społeczny żydowskiego pochodzenia, pomysłodawca i założyciel UNICEF. Ukończył studia na Uniwersytecie w Kazaniu z powodu zesłania na Syberię. Przypisy Linki zewnętrzne Казанский государственный университет (po rosyjsku). ksu.ru. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-03-25)]. Kazan State University (po angielsku). ksu.ru. [zarchiwizowane z tego adresu (2008-12-17)].
Universidade Estatal de Cazã

A Universidade Estatal de Cazã (região do Volga) (em russo: Казанский (Приволжский) федеральный университет) é uma instituição de ensino superior localizada em Cazã, na República do Tartaristão, Rússia. É a principal universidade pública da cidade. Foi fundada em 1804 com a denominação Universidade Imperial de Cazã. Graduação Ex-alunos ilustres Liev Tolstói Nikolai Lobachevsky matemático que desenvolveu a geometria Hiperbólica. Aleksandr Butlerov criou a teoria da estrutura química das substâncias orgânicas. Referências Ligações externas Página oficial Museu de História da Universidade de Cazã
Universitatea de Stat din Kazan

Universitatea de Stat din Kazan (în rusă Казанский университет) își are sediul în Kazan, Tatarstan, Rusia. A fost fondată în 1804. Faimosul matematician rus Nicolai Ivanovici Lobacevski era rectorul Universității din 1827 până în 1846. Universitatea din Kazan este cunoscută de asememea și ca "locul de naștere al chimiei organice" grație lucrărilor lui Aleksandr Butlerov, Vladimir Markovnikov, Aleksandr Arbuzov și alții. Personalități care și-au legat numele de Universitatea din Kazan Alexandr Arbuzov Mili Balakirev Alexandr Butlerov Vladimir Ilici Lenin (exmatriculat ca student) Nicolai Lobacevski Vladimir Markovnikov Lev Tolstoi Nicolai Beketov Michael Minsky (Spirin) Note Vezi și Lista rectorilor Universității de stat din Kazan Legături externe Site-ul Universității de stat din Kazan Arhivat în 18 aprilie 2005, la Wayback Machine.