NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pur (folyó)

A Pur (oroszul: Пур) folyó Nyugat-Szibériában, az oroszországi Jamali Nyenyecföldön. Földrajz Hossza: 389 km, vízgyűjtő területe: 112 000 km². A Nyugat-szibériai-alföld északi részén, a Pjakupur és az Ajvaszedapur folyók egyesülésével keletkezik, Tarko-Szale településnél. Nagyobbik forráságával, a Pjakupurral együtt hossza 1024 km. Sík vidéken, Jamali Nyenyecföldön folyik északi irányban és a Kara-tengerhez tartozó Ob-öböl keleti oldalán nyíló Taz-öbölbe ömlik, a Taz folyó torkolata közelében. Bal oldali forrásága, a Pjakupur (542 km, a Jangjagun folyó forrásától számítva 635 km) vízgyűjtőjén több tízezer kisebb tó található. A Pjakupur és az Ajvaszedapur (178 km) egyaránt a Szibériai-hátságon ered, elmocsarasodott erdős tundrán, síkvidéken folynak végig. A Pur csapadékból, főleg hóolvadékból táplálkozik. Novembertől májusig befagy, de az 1970-es évek végén volt olyan nyár, amikor a folyó nem szabadult fel a jég alól. Hajózható. Mellékfolyók Balról: Jevo-Jaha; partjára épült Novij Urengoj város. Jobbról: Nagy Hadir-Jaha (237 km), Urengojnál ömlik a Purba. Települések, ásványi kincsek Tarko-Szale: város, folyami kikötő a Pur kezdeténél, a Pjakupur-folyó partján, (20 000 fő, 2007-ben). Urengoj: a Pur jobb partján, a torkolattól kb. 245 km-re (9 500 fő, 2008-ban). Novij (Új) Urengoj: a Pur Jevo-Jaha nevű mellékfolyója partján alapították 1973-ban (118 000 fő). A Taz–Pur–Nadim folyók vízgyűjtője alatt hatalmas szénhidrogénmezők húzódnak. A Pur vízgyűjtőjén található a Föld második legnagyobb földgázmezője. Az Urengoj településről elnevezett földgázmezőt 1966-ban találták meg, a kitermelés 1978-ban kezdődött. Az Ungvárig (Uzsgorodig) kiépített távvezetéken 1984 januárjában indult meg a gázexport Közép- és Nyugat-Európába. Források Nagy szovjet enciklopédia (orosz nyelven) (3. kiadás ed.). 1969–1978. Hozzáférés: 2009. július 2.. : Cite has empty unknown parameter: |origdate= (súgó) "Reki Jamala / Pur" (orosz nyelven). Gublibrary.ru /archív. 2013. április 24. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2018. augusztus 26.. Külső hivatkozások "Tarko-Szale város és a két folyóból keletkező Pur a Wikimapia-n". Hozzáférés: 2009. július 2..
Pur (fiume)

Il Pur è un fiume della Russia siberiana nordoccidentale (Jamalia), tributario del mar Glaciale Artico. Nasce nella parte settentrionale del bassopiano della Siberia Occidentale dalla confluenza dei due rami sorgentiferi Pjakupur e Ajvasedapur che nascono a loro volta dai rilievi degli Uvali siberiani; scorre con direzione mediamente settentrionale in una zona piatta e spesso interessata da zone paludose, sfociando nell'estuario del Taz, insenatura del più grande golfo dell'Ob'. Il fiume propriamente detto è lungo 389 km, che salgono tuttavia a 1.024 considerando il più lungo dei suoi due rami sorgentiferi (il Pjakupur). I maggiori affluenti del fiume, esclusi i due rami sorgentiferi, sono Chyl'mig"jacha, Jagenetta, Evojacha, Malchojjacha e Tab"jacha dalla sinistra idrografica; Bol'šaja Chadyr'jacha, Ngarka-Chadytajacha, Nadosaljachadyta dalla destra; il fiume Chaduttė sfocia invece in un suo braccio deltizio, nei pressi dell'estuario del Taz. Il fiume convoglia grandi quantità di acqua, specialmente nei mesi tardo primaverili, quando la sua portata può raggiungere anche i 10.000 m³/s; è gelato, mediamente, da novembre a fine maggio, mesi nei quali si raggiungono invece i valori minimi di portata. Il bacino idrografico del fiume è ricco di giacimenti di petrolio e gas naturale; una delle maggiori zone estrattive della Russia, il circondario della città di Novyj Urengoj, sorge nella parte occidentale del bacino del fiume. Collegamenti esterni (RU) Grande enciclopedia sovietica, su bse.sci-lib.com. (RU) Reki Jamala, su library.purpe.ru. URL consultato il 5 gennaio 2009 (archiviato dall'url originale il 15 aprile 2009). (RU) Река Пур, su textual.ru. URL consultato il 18 luglio 2021.
Poer (rivier)

De Poer (Russisch: Пур) is een rivier in het Russische autonome district Jamalië, binnen de oblast Tjoemen in West-Siberië. De rivier wordt gevormd door de samenloop van de rivieren Pjakoepoer en Aivasedapoer, die beide hun bronnen hebben op de noordelijke Siberische heuvelrug. De rivier is 389 kilometer lang en wordt vaak gezien als de verlenging van de Pjakoepoer, die daarmee 1024 kilometer lang is. De rivier heeft een meanderende loop en vormt in de benedenloop meerdere lopen. De rivier stroomt over het noorden van het West-Siberisch Laagland en mondt uit in de Tazboezem, die weer via de Obboezem uitmondt in de Karazee van de Noordelijke IJszee. De rivier is bevroren van november tot mei en wordt vooral gevoed door sneeuw en regen. In het stroomgebied van de Poer ligt het gasveld Oerengoj en het olie- en gasveld Goebkin. Stroomgebied Poer Aivasedapoer Pjakoepoer Jangjagoen Njoetsja-Komoetajacha Vyngapoer
Pur

Pur (ros. Пур) – rzeka płynąca przez azjatycką część Rosji, w Jamalsko-Nienieckim Okręgu Autonomicznym. Powstaje z połączenia rzek Piakupur i Ajwasiedopur. Długość ok. 389 km (łącznie z Piakupurem – 1024 km), powierzchnia dorzecza – 112 000 km². Rzeka uchodzi do zatoki Taz Morza Karskiego.
Rio Pur

Pur ou Pour (em russo: Река Пур) é um rio localizado na Iamália, na Rússia, próximo à Sibéria Asiática. O rio Pur desagua no Estuário do Taz que se encontra no Mar de Kara. Referências Este artigo foi inicialmente traduzido, total ou parcialmente, do artigo da Wikipédia em italiano cujo título é «Pur (fiume)».
Пур

Пур — река в Азиатской части России, впадает в Тазовскую губу, протекает по территории Пуровского района Ямало-Ненецкого автономного округа на севере Западной Сибири. Длина реки — 389 км; включая Пякупур и его составляющую Янкъягун — 1024 км, площадь водосборного бассейна — 112 000 км². География Образуется слиянием рек Пякупур и Айваседапур, берущих начало на северных склонах Сибирских Увалов. Течёт на север по Западно-Сибирской равнине, русло извилистое, в низовьях делится на рукава. Впадает в Тазовскую губу Карского моря. Гидрология Питание снеговое и дождевое. Среднегодовой расход воды — 1040 м³/с, наибольший — до 10 000 м³/с. Замерзает в ноябре, вскрывается в мае. Притоки (км от устья): Населённые пункты Около слияния Пякупура и Айваседапура находится город Тарко-Сале, ниже по течению находятся посёлок Уренгой и отдалённый микрорайон Нового Уренгоя Коротчаево, ближе к устью располагается село Самбург. Хозяйственное использование Река судоходна. В бассейне Пура — Уренгойское газовое и Губкинское нефтегазовое месторождения. В 2020 году через реку открыт автомобильный мост. Примечания Ссылки Реки Ямала. Пур (рус.). Архивировано из оригинала 10 ноября 2014 года.
Pur

Pur (ryska: Пур) är en flod i Jamalo-Nentsien i Ryssland. Floden har en längd av 1024 kilometer och avvattnar ett område på 120 000 kvadratkilometer i den nordöstra delen av Västsibiriska slätten. Pur mynnar ut i Tazviken, några få kilometer väster om utloppet till Taz-floden. Inom avrinningsområdet till Pur ligger Urengoj-fältet och Gubkin-fältet med fynd av naturgas respektive olja och naturgas. Urengoj-fältet är ett av världens rikaste gasfält och utgör huvudkällan för Rysslands gasexport till Centraleuropa. Staden Novij Urengoj (Nya Urengoj) med 10 4107 invånare 2010 är centrum för naturgasverksamheten och Jamalo-Nentsiens största stad. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, 12 juni 2022. Noter
Пур

Пур — річка в Ямало-Ненецькому АО. Впадає в Тазовську губу Карського моря. Географія Річка Пур починається злиттям річок Пякупур та Айваседапур. Довжина Пура — 389 км, разом із річкою Пякупур та її складовою — річкою Янк'ягун (Янг-Ягун), їхня загальна довжина — 1 024 км, сточище — 112 тисяч км². Річка замерзає в листопаді, льодохід — у травні, однак наприкінці 1970-х було літо, коли на ріці Пур лід так і не розкрився. У басейні Пура — Уренгойське газове й Губкинське нафтогазове родовища, місто Тарко-Сале. При впаданні в Тазовську губу утворює дельту довжиною близько 21 км. Див. також Найдовші річки Росії Посилання Річка Пур // Большая советская энциклопедия : в 30 т. / главн. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд. — М. : «Советская энциклопедия», 1969—1978. (рос.) Річка Пур / Державний водний реєстр Російської Федерації. Постанова Уряду РФ № 253 від 28 квітня 2007 року. (рос.) Реки Ямала. Пур (рос.)
Волчанск (Свердловска област)

Волчанск (на руски: Волчанск) е град в Свердловска област, Русия. Населението на града към 1 януари 2018 година е 8722 души. Географска характеристика Градът е разположен на източния склон на Северен Урал, по брега на реките Малка и Голяма Волчанка, на 425 км от Екатеринбург, на 1925 км от столицата Москва, на 2364 км от Санкт Петербург и на 1953 км от Новосибирск. Източници
Volčansk

Volčansk (rusky Волчанск) je město ve Sverdlovské oblasti v Ruské federaci. Při sčítání lidu v roce 2010 mělo zhruba deset tisíc obyvatel. Poloha Volčansk leží na východním okraji Uralu ve vzdálenosti přibližně 450 kilometrů na sever od Jekatěrinburgu, správního střediska celé oblasti. Doprava Volčansk leží na železniční trati Serov–Krasnoturjinsk–Severouralsk otevřené v roce 1935. Ačkoliv se jedná o poměrně malé město, je zde v provozu tramvajová doprava. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Woltschansk na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Volčansk na Wikimedia Commons
Woltschansk

Woltschansk (russisch Волчанск) ist eine Stadt in der Oblast Swerdlowsk (Russland) mit 10.010 Einwohnern (Stand 14. Oktober 2010). Geographie Die Stadt liegt am Ostrand des Ural, etwa 450 km nördlich der Oblasthauptstadt Jekaterinburg. Das Klima ist kontinental. Die Stadt Woltschansk bildet einen eigenständigen Stadtkreis und befindet sich etwa 15 km nördlich der Stadt Karpinsk. Woltschansk liegt an der 1935 eröffneten Eisenbahnstrecke (nur Güterverkehr) Serow – Krasnoturjinsk (Station Woronzowka) – Sewerouralsk. Die Station der Stadt heißt Lesnaja Woltschanka. Geschichte Seit dem 18. Jahrhundert war im Bereich des heutigen Woltchansk eine Ansiedlung bekannt, zunächst unter dem Namen Waltscha oder Woltscha, später Lesnaja Woltschanka in Anlehnung an den Namen des hier fließenden und östlich in Soswa mündenden Baches Woltschanka (Adaption einer vor-russischen Bezeichnung an eine Ableitung vom russischen wolk für Wolf). 1942 begann der Abbau der hier entdeckten Braunkohlevorkommen zur Versorgung der Kraft- und Hüttenwerke der Umgebung (wie Karpinsk, Krasnoturjinsk, Serow). Während des Krieges und in den ersten Nachkriegsjahren wurden um Woltschansk auch Insassen einer Außenstelle des Krasnoturjinsker Bogoslowski-Straflagers, darunter deportierte deutschstämmige Sowjetbürger, sowie Kriegsgefangene bei der Kohleförderung, im Bauwesen, bei der Munitionsherstellung und in der Forstwirtschaft eingesetzt. 1956 erhielt der Ort Stadtrecht unter dem heutigen Namen. In Folge ging jedoch die Kohleförderung zurück und Bedeutung wie Bevölkerungszahl sanken erheblich. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Kultur und Sehenswürdigkeiten Seit 2000 gibt es in Woltschansk ein kleines Heimatmuseum. Wirtschaft und Verkehr Neben der Braunkohlenförderung gibt es Betriebe der Bau- (Asphalt, Ziegel) und Holzwirtschaft. Woltschansk ist eine der kleinsten Städte mit einer eigenen Straßenbahn: die 7 km lange Linie wurde am 31. Dezember 1951 eröffnet und befördert pro Jahr etwa 400.000 Fahrgäste. Einzelnachweise Weblinks Stadtkreis Woltschansk auf der Webseite der Duma der Oblast Swerdlowsk (russisch) Private Webseite zur Straßenbahn Woltschansk (Memento vom 10. März 2005 im Internet Archive) (russisch, Fotos) Woltschansk auf mojgorod.ru (russisch)
Voltchansk

Voltchansk (en russe : Волчанск) est une ville minière de l'oblast de Sverdlovsk, en Russie. Sa population s'élevait à 9 907 habitants en 2013. Géographie Voltchansk est arrosée par la rivière Voltchanka, un affluent de la Sosva, dans le bassin de l'Ob. Voltchansk se trouve sur le versant oriental de l'Oural, à 21 km au nord du centre administratif du raïon dont elle dépend, Karpinsk, à 347 km au nord de Iekaterinbourg et à 1 402 km à l'est-nord-est de Moscou. Histoire Depuis le XVIIIe siècle, l'emplacement de la ville actuelle de Voltchansk était habité et portait le nom de Valtcha ou Voltcha, plus tard Lesnaïa Voltchanka. La ville est desservie depuis 1935 par la ligne de chemin de fer Serov – Krasnotourinsk (gare « Voronzovka ») – Severoouralsk ; la gare de la ville s'appelle « Lesnaïa Voltchanka ». En 1942, un gisement de lignite fut découvert et mis en exploitation pour produire de l'électricité et approvisionner les usines sidérurgiques des villes voisines : Karpinsk, Krasnotourinsk et Sérov. Le 31 décembre 1951 une ligne de tramway, aujourd'hui longue de 7 km, fut mise en service. En 1956, la localité prit le nom de Voltchansk et reçut le statut de ville. L'extraction du lignite a diminué au cours des dernières décennies, entraînant un déclin démographique significatif de Voltchansk. Population Recensements (*) ou estimations de la population Notes et références Liens externes (ru) Informations sur Voltchansk (ru) Cartes topographiques Portail de la Russie Portail de la Sibérie
Volčansk

Volčansk è una città della Russia siberiana estremo occidentale (Oblast' di Sverdlovsk), situata sul versante orientale degli Urali settentrionali, sui fiumi Bol'šaja Volčanka e MalajaVolčanka, 452 km a nord del capoluogo Ekaterinburg. Dal punto di vista amministrativo, dipende direttamente dalla città (gorod) di Karpinsk. Società Evoluzione demografica Fonte: mojgorod.ru 1959: 24.800 1979: 14.800 1989: 14.800 2007: 10.300 2023: 8.300 Note Voci correlate Tranvia di Volčansk Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Volčansk Collegamenti esterni (RU, EN) Sito ufficiale del censimento 2002, su perepis2002.ru. URL consultato il 19 ottobre 2008 (archiviato dall'url originale il 19 luglio 2011). (RU) Mojgorod.ru.
Voltsjansk

Voltsjansk (Russisch: Волчанск) is een Russische stad in oblast Sverdlovsk onder stadsjurisdictie van Karpinsk op de oostelijke hellingen van de Noordelijke Oeral aan de rivier de Voltsjanka (rechter zijrivier van de Sosva, stroomgebied van de Ob). Het ligt op 452 kilometer ten noorden van Jekaterinenburg, 25 kilometer ten noorden van Karpinsk en 25 kilometer ten zuiden van Severo-oeralsk. De stad heeft een spoorwegstation genaamd Lesnaja Voltsjanka. Een tramlijn verbindt dit station met de stad. Geschiedenis De stad ontstond uit het dorpje (posjolok) Lesnaja Voltsjanka aan de rivier de Voltsjanka. In 18e-eeuwse bronnen wordt het hydroniem geschreven als Valtsja en Voltsja, wat erop wijst dat het een niet-Russisch woord betreft, dat werd aangepast naar een Russische versie. Voltsjansk kreeg de status van stad in 1956. Economie Bij de stad wordt bruinkool gewonnen sinds 1942, maar momenteel beginnen de ertslagen uitgeput te raken. Er is verder een concentratorfabriek, een baksteenfabriek en een houtverwerkende fabriek. Demografie Geboren in Voltsjansk Viktor Zaporozjets (1947-2026), bokser Zie ook Vovtsjansk, een stad in Oekraïne met in het Russisch dezelfde naam Externe links (ru) mojgorod: Волчанск
Wołczansk

Wołczansk (ros. Волчанск) – miasto w Rosji, w obwodzie swierdłowskim. Miasto znane wśród miłośników transportu szynowego jako najmniejsze w Rosji, które posiada własną linię tramwajową. Kursuje na niej jeden tramwaj co godzinę, a cały tabor liczy 5 sztuk. Tory i sieć trakcyjna są w złym stanie technicznym. Przypisy
Волчанск

Волчанск (рус. Волчанск) град је у Русији у Свердловској области. Према попису становништва из 2010. у граду је живело 10010 становника. Град се налази на источној падини Северног Урала, на рекама Мала Волчанка и Велика Волчанка (басен Оби), на 452 км од Јекатеринбурга и 17 км од Карпинска. Западно од Волчанска налази се неколико великих jезера и бара. Значајни део града заузимају рудници угља и насипи шљунка. Волчанск се налази на 241 м надморске висине. Клима jе умеренохладна. Довољна количина падавина, са падавинама чак и током сушних месеца. Просечна температура износи 1,5 °C. Просечан ниво падавина - 532 мм. Током године обично дува западни ветар. Средњи показатељ брзине ветра током године је 2,2 м/с. Најмирнији месец је јануар а најветровитији је март. Град није подељен на реоне, али фактички представља спој два дела, значајно удаљених једно од другог. Први део је Леснаја Волчанка - историјски део и језгро развића Волчанска, североисточни део града. Други део је Волчанка - jугозападни део града, насеље у близини рудника угља. Становништво Референце Спољашње везе
Voltjansk

Voltjansk (ryska: Волчанск) är en stad i Sverdlovsk oblast i Ryssland. Den ligger vid floden Voltjanka cirka 450 kilometer norr om Jekaterinburg. Folkmängden uppgår till cirka 9 000 invånare. Stadsrättigheter erhölls 1956. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Volchansk, 15 juli 2013. Noter
Волчанськ

Волча́нськ або Вовча́нськ (рос. Волчанск) — місто, центр Волчанського міського округу Свердловської області. Географія Місто розташоване на східному схилі Уралу, на річці Волчанка (басейн Обі), за 452 км від Єкатеринбургу. Населення Населення — 10010 осіб (2010, 11043 у 2002). Транспорт Вовчанськ є найменшим містом в Росії, у якому є власна діюча трамвайна лінія. Волчанський трамвай діє з 31 грудня 1951. Загальна довжина діючої лінії близько 8 кілометрів. Примітки Джерела Аркуш карти O-41-1 Краснотурьинск. Масштаб: 1 : 100 000. Видання 1981 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 18 серпня 2020 у Wayback Machine.]
UKVZ

UKVZ (celým názvem Usť-Katavskij vagonstrojitělnyj zavod imeni Sergeje Mironoviče Kirova, rusky Усть-Катавский вагоностроительный завод имени С. М. Кирова) je strojírenský závod v Usť-Katavu v Čeljabinské oblasti v Rusku. Byl založen již v roce 1758 a od roku 1901 vyrábí tramvaje. Kromě toho se zde vyrábí též mnoho dalších věcí, od různých složitých průmyslových součástek až po dětské tříkolky. UKVZ je nejvýznamnější z ruských tramvajových výrobců. V dobách SSSR byl hlavním producentem tramvají pro SSSR, a po ČKD Tatra Smíchov druhý největší výrobce tramvají na světě. Jeho produkce tak tvoří velkou část vozových parků téměř všech tramvajových provozů Ruska i jiných bývalých republik SSSR. Obzvláště rozšířen je vůz KTM-5, kterých bylo v letech 1963–1992 vyrobeno téměř 15 000 kusů. Často je doplňují vozy T3 a T6B5 z pražské Tatry Smíchov, které byly tehdy do SSSR ve velkém množství exportovány. Po pádu SSSR se UKVZ rovněž potýkalo s výrazným propadem objednávek. Dovoz tramvají z ČKD byl téměř zastaven, avšak posílily některé jiné podniky. Na začátku 90. let byl představen vůz KTM-8, jejichž produkce se zastavila v roce 2007 po vyrobení přibližně 1500 kusů. Od roku 1999 je v nabídce modernější vůz KTM-19 (v ruském jednotném značení označován jako 71-619), který se vyrábí dodnes. Roku 2006 UKVZ jako první v Rusku vyrobil nízkopodlažní několikačlánkovou tramvaj (KTM-30). Od roku 2009 je nabízen částečně nízkopodlažní vůz KTM-23 (71-623) navazující na předchozí modely. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu UKVZ na Wikimedia Commons (rusky) Oficiální stránky UKVZ
Ust-Katawer Waggonbaufabrik

Ust-Katawer Kirow-Waggonbaufabrik (UKWS) (russisch ФГУП Усть-Катавский вагоностроительный завод имени С. М. Кирова (УКВЗ)) ist ein russischer Hersteller von Straßenbahnfahrzeugen mit Sitz in Ust-Kataw, Oblast Tscheljabinsk. Gegründet wurde UKWS im Jahr 1758 als Stahlwerk. Heute stellt der Betrieb Straßenbahnwagen des 71-623-Typs her und Geräte für die Raumfahrt- und Erdgasindustrie. Benannt ist das Unternehmen zu Ehren des Staats- und Parteifunktionärs Sergei Mironowitsch Kirow. Produktion Weblinks www.ukvz.ru Offizielle Seite des Betriebs (russ.)
UKVZ

A.O. Ust'-Katavskij Vagonostroitel'nyj zavod (in russo Усть-Катавский вагоностроительный завод?), meglio nota attraverso l'acronimo UKVZ (in russo УКВЗ?), è un'azienda russa attiva nella produzione di tram controllata da Roscosmos. Fu fondata nel 1758 come ferriera ad Ust'-Katav. La produzione di convogli tranviari inizio nel 1901 con la consegna del primo tram alla città di Tiflis. Tra il 1973 e il 1997 ha gestito la tranvia di Ust'-Katav. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su UKVZ Collegamenti esterni Sito ufficiale, su ukvz.ru. (RU) UKVZ, su Grande Enciclopedia Russa, Grande Enciclopedia Russa.
UKVZ

De UKVZ (Oest-Katavskiy Vagonstroitelniy Zavod) is een tram-, wapen-en raketfabriek in Oest-Katav, Rusland. Historie In 1937 worden er voor het eerst trams gebouwd in de UKVZ. Ervoor werden er vooral spoorwegvoertuigen gebouwd. Na de oorlog vangt men aan met het bouwen van de KTM-reeks, die nog steeds wordt gebouwd. De KTM-5 was veruit het grootste succesverhaal, met 14.369 trams van dit type gebouwd tussen 1969 en 1992 en daarmee de meest gebouwde tram ter wereld. Het zwaartepunt ligt echter op de bouw van onderdelen voor de ruimtevaartindustrie. Types Kh KTM-1 KTM-2 KTM-5 KTM-8 KTM-11 KTM-15 KTM-16 KTM-17 KTM-19 KTM-21 KTM-30 Afbeeldingen
Ust´-Katawskij Wagonostroitielnyj Zawod

UKWZ – Ust’ Katawska Fabryka Wagonów im. S. M. Kirowa (Усть-Катавский вагоностроительный завод имени С. М. Кирова (УКВЗ)) w rosyjskim mieście Ust'-Kataw. UKWZ to rosyjski producent tramwajów. Fabrykę założono w 1758 na terenie huty. Tramwaje produkuje od 1901. W 1960 stworzono zakładowe biuro projektowe w którym opracowywano projekty nowych tramwajów. Obecnie fabryka produkuje wagony KTM-19 i KTM-23. W Ust'-Katawskiej Fabryce Wagonów produkowano seryjnie następujące typy tramwajów: X/M KTM/KTP-1 KTM/KTP-2 KTM-5 KTM-8 KTM/KTP-11 KTM-15 KTM-19 KTM-23 KTM-31 Tramwaje wyprodukowane jako prototypy: KTM/KTP-3 KTM-6 KTM-9 KTM-16 KTM-17 KTM-21 KTM-30 Tramwaje w które powstały tylko jako projekty: KTM-4 KTM-7 KTM-10 KTM-12 KTM-13 KTM-14 KTM-18 KTM-20 KTM-22 Obecnie w budowie znajdują się: KTM-24 Linki zewnętrzne Strona fabryki UKWZ
Ust-Katavs järnvägsvagnsfabrik

Ust-Katavs järnvägsvagnsfabrik (UKVZ), (ryska: Усть-Катавский вагоностроительный завод, Ust-Katavskiy Vagonostroitelnyy Zavod) är en rysk statlig mekanisk verkstad, som tillverkar rullande materiel till järnvägar och spårvägar. Den ligger i Ust-Katav i Tjeljabinsk oblast. Företaget grundades som ett stålverk 1758. Det har tillverkat spårvagnar sedan 1901. Mellan 1947 och slutet på 1990-talet använde företaget varumärket KTM för sina spårvagnsmodeller. Modellerna har numera officiellt modellnamn med enbart siffror, som 71-623, men inofficiellt används också till exempel "KTM-23". Företagets modell KTM-5, som tillverkades mellan 1963 och 1992 i uppemot 15 000 exemplar, är tillsammans med ČKD Tatra:s Tatra T3 en av de två spårvagnsmodeller som tillverkats i flest exemplar. Fotogalleri Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från ryskspråkiga Wikipedia, Усть-Катавский вагоностроительный завод, 28 mars 2018. Noter