NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Arkaim

Arkaim, rusky Аркаим, je archeologické naleziště opevněného sídla z poloviny 3. tisíciletí př. n. l. ležící v Rusku, na východních svazích jižního Uralu, zhruba osmdesát kilometrů od hranic s Kazachstánem. Je často spojováno s kulturou Sintašta, proto se někdy hovoří o kultuře Sintašta-Arkaim-Petrov (SAP), s ranými fázemi kultury Andronovo, a ranými Indoíránci. Kromě samotného Arkaimu je ke kultuře řazeno dalších devatenáct sídel, vzdálených od sebe zhruba dvacet až třicet kilometrů. Všechna se podobají nedalekým sídlům kultury Sintašta – jsou opevněná, mají půdorys kruhu či obdélníku se zaoblenými rohy, a pohřebiště s kurgany. V důsledku toho hovořil archeolog Gennadij Zdanovič o jižním Uralu a severním Kazachstánu jako o „Zemi měst“. Naleziště Arkaim byl opevněným sídlem s kruhovým půdorysem zhruba sto padesát metrů a odhaduje se, že ho obývalo tisíc až dva tisíce lidí. Na vnější straně má ještě dvě další hradby, z nepálených cihel a hlíny v dřevěném bednění. Ve vnitřním kruhu se nacházelo přibližně šedesát polozemnic s ohništěm, sklepem a studnou, v některých lze nalézt i hutnické pece. Dále pak se nacházela odvodňovací strouha a ve středu sídla obdélníková „plaza“. Stejně jako ostatní okolní „města“ byl Arkaim interpretován různými způsoby: jako vojenská pevnost, proto-město nebo obřadní a náboženské centrum. Podle ruských archeologů měla místní společnost tři třídy: vojenské a náboženské vůdce, šlechtu a rolníky, a jednalo se o náčelnictví, přičemž dříve se hovořilo o vojenské demokracii. V Arkaimu byly známy vozy tažené koňmi a cínový bronz, bylo pěstováno proso a turkestánský ječmen. Objevení a moderní ohlas Naleziště bylo nalezeno v roce 1987 a mělo být původně zaplaveno v rámci stavby přehrady, která měla být dokončena v roce 1989, ale stavba se zdržela v důsledku rozpadu Sovětského svazu a roku 1991 byl projekt pozastaven a Arkaim získal památkovou ochranu. Následně došlo ke vzniku místního vědeckého pracoviště, turistického zázemí a roku 1999 počala stavba muzea. Od svého objevení získal Arkaim výraznou oblibu v ruských okultních a nacionalistických kruzích, v jejichž pojetí splývají Slované, Árjové a Indoevropané v jedno a v kterých je často odkazováno i na íránský zarathuštrismus. S nalezištěm tak počala být spojována řada zvláštních představ. Má se jednat například o model vesmíru, místo narození i pohřbení Zarathuštry, skrýš vybudovanou k přečkání apokalypsy mytickým perským králem Džamšídem nebo observatoř srovnávanou se Stonehenge. Podle jiných názorů šlo o nejstarší slovanský stát, pravlast Árijců nebo severský Ásgard. Užití svastiky na místní keramice přispělo k rozšíření tohoto symbolu mezi ruskými ultranacionalisty a roku 1991 astroložka Tamara Globa prohlásila, že Arkaim byl střežen indickými „mágy“ a jeho znovuobjevení bylo prorokována Paracelsem. Každý rok naleziště přitahuje kolem patnácti tisíc poutníků či duchovních turistů, kteří se zde modlí, meditují, tančí, zpívají, nasávají „energii“ a uctívají oheň. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Arkaim na Wikimedia Commons
Arkaim

Arkaim, (orosz nyelven: Аркаим) egy régészeti lelőhely az Urali sztyeppén, Oroszország és Kazahsztán határán, a Cseljabinszki területen. A településről feltételezik, hogy az andronovói kultúra idején, vagy Kr. e. 2000. körül keletkezhetett. Fekvése Amurskitól 8,2 km-rel észak-északnyugatra, Alexandrovskitól 2,3 km-rel délre-délkeletre. Története 1987-ben egy Cseljabinszk környéki víztározó építési munkálataiba kezdtek a területen, melynek építési előkészületi munkálatai során figyeltek fel a területen található különleges köröket alkotó rommaradványokra. A környéket vizsgáló expedíció régész professzora, Gennagyij Zdanovics szerint a területen több város is van eltemetve a föld alatt. A kutatók húsz, spirál alakú város maradványára találtak. A tudósok megdöbbenve tapasztalták, hogy az ősi Arkaim nemcsak egy város, hanem templom és csillagászati obszervatórium volt. Bár a település leégett, majd elhagyták, sok részlete máig fennmaradt. Arkaim maradványai sokkal jobb állapotban maradtak fenn, mint a hasonló méretű, szomszédos Szintashta ahol a legidősebb szekér került elő. A helyszínen két védett, kör alakú fal állt. Egy központi tér körül két spirális gyűrű, elválasztva a közúttal. A külső gyűrűben 39 vagy 40 azonos méretű ház, a belső gyűrűben 27 ház állt. A kör központjában pedig egy 25x27 m széles tér található. A település mintegy 20.000 négyzetméter. A körülfogó falak átmérője 160 m. A földből készült megerősített falakhoz épített fagerendás házak levegőn szárított iszap téglából épültek. A települést 2 m mély árok vette körül. A külső és a belső falak közt négy bejárata volt, a főbejárat nyugatra feküdt. Források Jones-Bley, K.; Zdanovich, D. G. (szerk.): A komplex társadalmak a Közel-Keleten a 3. az 1. évezredben 2 Bd, Jie monográfiája Series No. 45/46, Washington D. C .. 2002. ISBN 0-941694-83-6, ISBN 0-941694-86-0. Panel-Philippe, G.; Kő-Peter, G.: Az épített Past: Kísérleti régészet, oktatás és a nyilvánosság számára. Routledge 1999, ISBN 0-415-11768-2. Hivatkozások [1] [2]
Arkaim

Arkaim (in russo Аркаим?) è un sito archeologico dell'età del bronzo situato nelle steppe degli Urali meridionali, nell'Oblast' di Čeljabinsk in Russia. Il sito viene generalmente datato al XVII secolo a.C. anche se sono state proposte datazioni antecedenti, fino al 2000 a.C. L'insediamento apparteneva alla cultura di Sintashta-Petrovka. La scoperta e i primi scavi Il sito venne scoperto nel 1987 da un team di scienziati di Čeljabinsk che stava pianificando la realizzazione di un lago artificiale proprio in quell'area. I primi scavi furono diretti da Gennadij Zdanovič. Inizialmente i ritrovamenti furono ignorati dalle autorità sovietiche ma l'attenzione sul sito crebbe dopo ulteriori scavi archeologici. Nel 1991 il sito venne designato "riserva culturale" e nel 2005 venne visitato da Vladimir Putin. L'insediamento Sebbene l'insediamento fosse stato incendiato e abbandonato, molti dettagli si sono preservati. Arkaim è simile nella forma al vicino sito di Sintashta, dove venne scoperto il più antico esempio di carro da guerra della storia. Arkaim era protetta da due cinte di mura circolari, mentre al centro era situata una piazza circolare delimitata da due anelli concentrici di abitazioni separati da una strada. L'anello interno contava 27 abitazioni mentre quello esterno 39 o 40. Zdanovič ha stimato che la popolazione si aggirasse fra i 1500 e i 2500 individui in un'area di 20.000 metri quadrati. Attorno all'insediamento vi erano campi arabili irrigati tramite un sistema di canali. Bibliografia Voci correlate Sintashta Cultura di Sintashta Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Arkaim
Arkaim

Arkaim (Russisch: Аркаим) is een archeologische vindplaats in de steppe van de Zuidelijke Oeral op 8,2 kilometer ten noordnoordoosten van Amoerski en 2,3 kilometer ten zuidzuidoosten van Aleksandrovski, twee dorpen in de oblast Tsjeljabinsk, net ten noorden van de grens met Kazachstan. De site De site wordt meestal gedateerd in de 17e eeuw v.Chr. Vroegere dateringen worden voorgesteld, tot in de 20e eeuw v. Chr. Het was een nederzetting van de Sintasjta-Petrovkacultuur en wordt in verband gebracht met de Indo-Iraniërs. De site werd in 1987 ontdekt door een team wetenschappers uit Tsjeljabinsk, die het terrein klaarmaakten om het als waterreservoir onder te laten lopen. Het werd onderzocht tijdens een noodopgraving onder leiding van Gennadi Zdanovitsj. Eerst werden de bevindingen genegeerd door de Sovjetautoriteiten, die van plan waren het gebied onder water te zetten, net zoals met Sarkel gebeurd was. De door de ontdekking getrokken aandacht dwong de overheid op zijn schreden terug te keren en in 1991 werd het aangewezen als cultureel reservaat. In mei 2005 kwam president Poetin de site bezichtigen. Hoewel de nederzetting was afgebrand en verlaten, zijn er veel details bewaard gebleven. Arkaim lijkt qua vorm op het naburige Sintasjta waar de eerste strijdwagen is opgegraven, maar is veel beter bewaard gebleven. De site werd beschermd door twee cirkelvormige muren. In het midden lag een rechthoek met daaromheen door een straat gescheiden woningen in twee kringen. De nederzetting besloeg ongeveer 20.000 m². De doorsnee van de omringende muur was 160 m. Hij was gebouwd van aarde die in een houtskelet was gestort een aangestampt, versterkt met ongebakken leemstenen. De muur was 4-5 m dik en 5,5 m hoog. Om de nederzetting heen lag een 2 m diepe gracht. De nederzetting had vier ingangen door de binnen- en buitenmuren, met de hoofdingang op het westen. De woningen hadden een oppervlakte van tussen 110 en 180 m². In de buitenste huizenring stonden 39 of 40 woningen, met een ingang aan een cirkelvormige straat in het midden van de nederzetting. In de binnenste ring stonden 27 woningen, opgesteld langs de binnenmuur, met deuren naar het binnenplein dat 25 bij 27 m mat. De centrale straat werd gedraineerd door een afgedekt kanaal. Zdanovitsj schatte dat er 1500 tot 2500 mensen in de nederzetting gewoond kunnen hebben. Om de muren van Arkaim heen lagen de akkers, 130 tot 140 m bij 45 m, die geïrrigeerd werden met een stelsel van kanalen en sloten. Er zijn resten van gierst- en gerstzaden aangetroffen. De datering in de 17e eeuw zet de nederzetting in de tijd kort voor de Indo-Arische migratie naar India: de Gandharagrafcultuur die in de Punjab verschijnt vanaf circa 1600 v.Chr., ongeveer 3000 km verwijderd van het gebied van Sintasjta-Petrovka. Zie ook Land der Steden
Arkaim

Arkaim (em russo: Аркаим) é um sítio arqueológico localizado nas estepes do Sul dos Urais, a 8,2 km de Amurskiy e a 2,3 km de Alexandronvskiy, duas localidades no Oblast de Cheliabinsk, Rússia, a Norte da fronteira com o Cazaquistão.Foi descoberto em 1987 por uma equipe de arqueólogos liderada por Gennady Zdanovich , evitando a inundação planejada da área para a criação de um reservatório. Arkaim é atribuído ao primeiro Proto-ndo-iranianoda cultura Sintashta , que alguns estudiosos acreditam representar os proto-Indo-iranianos antes de sua divisão em diferentes grupos e migração para a Ásia Central e de lá para a Pérsia e Índia e outras partes da Eurásia. Descoberta e resgate do local No verão de 1987, uma equipe de arqueólogos chefiada por Gennady Zdanovich foi enviada para examinar o valor arqueológico do vale na confluência dos rios Bolshaya Karaganka e Utyaganka, no sul do oblast de Chelyabinsk ou na região Sul dos Urais , onde foi construída um reservatório havia começado no outono anterior. Alguns sítios arqueológicos da área já eram conhecidos, mas pouco renderam e não foram considerados dignos de preservação. O local teria sido inundado na primavera de 1988. Referências
Arkaim

Arkaim (rusă: Аркаим cu sensul de Arcul) este un sit arheologic situat în stepa din Uralii Meridionali, la 8,2 km nord -nord vest de localitatea Amurskiy și la 2,3 km sud-sud est de satul Alexandrovskiy, în Regiunea Celeabinsk, în nordul frontierei de stat dintre Rusia și Kazahstan. Site-ul este în general datat ca fiind din secolul al XVII-lea î.Hr. Au fost propuse și date anterioare, până în secolul al XX-lea î.Hr. A fost o așezare a culturii Sivntashta. A fost descoperit în 1987 de către o echipă de oameni de știință din Celeabinsk care pregăteau zona pentru a fi inundată pentru a crea un rezervor. Săpăturile au fost conduse de Gennady Zdanovich. Referințe și note Arkaim: o enigmă științifică a unei zone plină de anomalii[nefuncțională] (cu referire la messagetoeagle.com Arhivat în 2 aprilie 2017, la Wayback Machine.)
Аркаим

Аркаим (рус. Аркаим) је археолошко налазиште у Русији. Налази се у јужној Уралској степи, 8,2 км северно-западно од села Амурски и 2,3 км југо-источно од Село Александровски, у Чељабинској области, северно од руско-казахстанске границе. Насеље се генерално датира на период 17. век п. н. е. То је било насеље Синташита културе. Откривање и ископавања Налазиште је откривено 1987. године од стране тима Челебинских научника који су припремали подручје за поплаву како би се направио резервоар, и заштитним ископавањима које је водио Геннади Зданович. На почетку су њихови налази били игнорисани од стране совјетских власти, који су планирали да поплаве локацију пошто су већ раније поплавили Саркелом, али пажња која је привукла вест о открићу, приморала је совјетску власт да укине своје планове за плављање овог подручја. Налазиште је за проглашено за културни резерват 1991. године, а маја 2005. године посету је посетио председник Владимир Путин. Иако је насеље спаљено и напуштено, очуван је велики број детаља. Аркаим је сличан у облику, али много боље очуван од суседне Синташите, где је откривена старија кочија. Налазиште је заштићено са два кружна зида. Откривен је централни трг, окружен двема кружним зградама раздвојених улицом. Насеље покрива око 20.000 м2. Сачувани део заштитног зида је око 160 м. Саграђен је од земље упаковане у дрвене оквире, а ојачан циглом од непечене глине, укупне дебљине од 4 до 5 м. И висине 5,5 м. У насељу има четири улаза кроз спољни и унутрашњи зид са главним улазом на западу. Станови су били површине између 110 и 180 м2. Спољни прстен станова броји 39 или 40 станова, у кружној улици. Унутрашњи прстен станова броји 27 станова, распоређених дуж унутрашњег зида. Централна улица је исушена покривеним каналом. Жданович процењује да је у насељу живело 1.500 до 2.500 људи. Око Аркаимових зидова, биле су обрадива поља, 130-140 м до 45 м наводњавана системом канала и јарака. Пронађени су остаци семена проса и јечма. Датовање на 17. век пре нове ере указује на то да се насељавање десило или одмах након индо-аријевске миграције у Јужну Азију и Месопотамију и да је то била рана иранска култура или непозната грана индо-иранске која није преживела у историјским временима. Контроверзе Од самог открића, Аркаим је привукао пажњу јавности и медија у Русији, из широког спектра становништва, укључујући значајан број езотеричних и псеудо-научних организација. Један од главних истраживача Аркаима, Фјодор Петров, признао је да је некритички и ненаучно подржао неопаганистичке погледе на Аркаим. Његово признање објављено је у књизи Андреја Гупала (Андреј Гупало "Духовни полови Аркаима"), који је делом детаљно објаснио како су археолошки резултати "доведени" у неопаганске и езотеријске теорије Референце Спољашње везе Google maps location by coordinates for Arkaim Archaeology and ethnic politics: the discovery of Arkaim General information Magnetic phenomena in Arkaim
Аркаїм

Аркаїм — давнє городище на східних схилах Уральських гір на річці Велика Караганка (Брединський район, Челябінська область, Росія). У перекладі з тюркського означає «хребет, спина, основа». Вигляд згори нагадує спіраль. Датується XVII — XVI сторіччями до н. е. Городище являло собою два вписані одне в одне кола оборонних споруд і два кола, які примкнули до замкових стін, осель та виробничих будівель (загальною площею близько 20 тисяч м²), які прилягали до стін фортеці. Основним заняттям населення було металургійне виробництво й металообробка, про що свідчать виявлені плавильні печі, ливарні форми, сопла, шлаки, молоти й ковадла. Високий рівень виробництва гармонував з архітектурною досконалістю поселення: кільцеві лінії мали один центр (головну площу), куди сходилися радіальні вулиці; чотири входи було орієнтовано по чотирьох вітрах. Також наявна і інша точка зору на вагомість і класифікацію археологічної пам'ятки. Згідно з цим науковим підходом, Аркаїм – це маленький сакральний центр невеликого родинного клану. Примітки Джерела http://www.karakumi.ru/fot/arkaim/arkan_02.htm [Архівовано 23 травня 2010 у Wayback Machine.] Сайт музею-заповідника Аркаїм [Архівовано 12 травня 2010 у Wayback Machine.] (рос.) Неофициальный сайт Аркаима Энциклопедическая статья автора раскопок Г. Б. Здановича Аркаим на сайте Института Истории и Археологии Уральского отделения РАН [Архівовано 19 травня 2009 у Wayback Machine.] Ural State University invitation for conference Archaeology and ethnic politics: the discovery of Arkaim [Архівовано 27 березня 2009 у Wayback Machine.] General information [Архівовано 28 лютого 2019 у Wayback Machine.] Magnetic phenomena in Arkaim Посилання Аркаим сегодня [Архівовано 6 листопада 2014 у Wayback Machine.] (рос.) Реконструкция жителей Аркаима [Архівовано 18 серпня 2016 у Wayback Machine.](рос.)
Нонькино

Нонькино — озеро на севере Челябинской области России, располагается в юго-восточной части Кыштымского городского округа на высоте 258 м над уровнем моря. Окружено лесами, западный берег заболочен. Сток осуществляется через протоку в соседнее безымянное озеро, лежащее севернее. У озера расположены небольшой посёлок Анбашская при железнодорожной станции Анбашская и карьер. Примечания
Arti, Russia

Arti (Russian: Арти) is an urban locality (an urban-type settlement) and the administrative center of Artinsky District of Sverdlovsk Oblast, Russia, located on the Artya River at its confluence with the Ufa River, 203 kilometers (126 mi) southwest of Yekaterinburg and 62 kilometers (39 mi) southeast of Krasnoufimsk. Population: 12,881 (2010 census); 13,790 (2002 census); 15,803 (1989 Soviet census); 13,800 (1968). History It was founded in 1783 when merchant Lugin built a mechanical plant in the area. During the 19th century the majority of the population was employed by this plant. The plant's products were held in high regard not only in Russia—scythes produced in Arti, for example, received an award at the Paris technical exhibition. In 1917, the plant became one of the first to be nationalized. Arti is also known for the first Ural Geophysical Station, which was established there in 1870. In 1874 the Artinskian Age of the Permian Period of geological time was named for the Artinsk area by Alexander Karpinsky. In 1918, Arti was a place of an anti-Soviet rebellion, during which many people were killed. After the end of the Russian Civil War, Arti remained the only producer of scythes in the whole country. During the World War II, the plant started to manufacture sewing machines and needles. Economy Nowadays Arti is a rapidly developing settlement, where the majority of its economic growth is in the sphere of services. Unemployment rate is rather low (3.02%). Twenty percent of the unemployed are people with higher education as there is practically no vacant positions for them in Arti at the moment. References
Arti (Russia)

Arti (in russo Арти?) è un insediamento di tipo urbano dell'oblast' di Sverdlovsk, in Russia; è il centro amministrativo del distretto Artinskij. Si trova sulle rive del fiume Artja, un affluente della Ufa, 169 km a sud-ovest di Ekaterinburg. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Arti
Arti (Rusland)

Arti (Russisch: Арти) is een nederzetting met stedelijk karakter in de Russische oblast Sverdlovsk en het bestuurlijk centrum van het district Artinski. Het ligt aan de rivier de Artja iets ten zuiden van waar deze in de Oefa stroomt, op 203 kilometer ten zuidwesten van Jekaterinenburg en 62 kilometer ten zuidoosten van Krasno-oefimsk. Arti ligt aan de zuidelijke weg van Jekaterinenburg naar Perm. Arti vormt een stedelijk district binnen de oblast. Geschiedenis en economie Arti werd gesticht in 1783 toen een handelaar genaamd Loegin er een metallurgische fabriek bouwde. In Arti werd in 1870 het eerste geofysische station van de Oeral gebouwd. Tijdens de 19e eeuw was het grootste deel van de bevolking werkzaam in de metallurgische fabriek, die in 1917 als een van de eerste werd genationaliseerd door de bolsjewieken. In 1918 braken opstanden uit tegen de bolsjewieken waarbij veel mensen werden gedood. Nadat de Russische Burgeroorlog was beëindigd was Arti de enige plaats in Rusland waar nog zeisen werden geproduceerd. Vanaf de Tweede Wereldoorlog werden in de fabriek naaimachines en naalden gemaakt. Na het uiteenvallen van de Sovjet-Unie is de plaats bezig om de economie meer op de dienstensector te richten. Het werkloosheidcijfer is er met 3,02% relatief laag. Demografie De bevolking bedroeg bij de volkstelling van 2002 13.790 inwoners, ongeveer net zo veel als in 1968 toen er 13.800 mensen woonden. De sekseverhouding is wat scheef verdeeld met 46,7% mannen (6439) en 53,3% vrouwen (7351).
Arti, Sverdlovsk oblast

Arti (ryska Арти) är en ort i Sverdlovsk oblast i Ryssland. Den ligger vid floden Artija, cirka 200 kilometer sydväst om Jekaterinburg. Folkmängden uppgår till cirka 13 000 invånare. Historia Staden grundades 1783 när en fabrik anlades här. Under 1800-talet sysselsatte fabriken flertalet boende i området. De liar som producerades vid fabriken fick även internationellt erkännande. 1918 dödades ett stort antal människor i Arti, när ett antisovjetiskt uppror slogs ner. Efter det ryska inbördeskriget blev fabriken i Arti den enda producenten i landet av liar. Under det andra världskriget startades tillverkning av symaskiner och synålar vid fabriken. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Arti, 26 december 2013. Noter
Арті (Росія)

Арті́ (рос. Арти) — селище міського типу, центр Артинського міського округу Свердловської області. Населення — 12881 особа (2010, 13790 у 2002). В селищі народився Герой Радянського Союзу Шутов Віктор Олексійович (1920-1943). Примітки Джерела Аркуш карти O-40-130 Арти. Масштаб: 1 : 100 000. Видання 1987 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Белое (озеро, Кыштымский городской округ)

Бе́лое — озеро в Кыштымском городском округе Челябинской области России. На южном берегу озера расположен посёлок Белое Озеро. Сейчас часть озера заболочена. Название Название озеро получило благодаря своей чистоте и прозрачности. Описание Раньше недалеко от посёлка располагалась железная дорога Кыштым — Карабаш, закрытая в 1976 году. Рядом с озером расположено Новокыштымское водохранилище. В озере водятся окуни, а также щука из-за заболоченности. Иногда сюда прилетают лебеди. Площадь озера составляет примерно 0,35 км². Озеро используют для рыбалки и купания. Посёлок Белое Озеро Посёлок находится на берегу одноимённого озера. Именно это озеро является главной достопримечательностью посёлка. Недалеко от Белого озера расположен посёлок Косой Мост. Примечания
Raduzhny Airport

Raduzhny Airport (Russian: Аэропорт Радужный) (IATA: RAT, ICAO: USNR) is an airport in Khanty-Mansi Autonomous Okrug, Russia 8 kilometres (5.0 mi) northwest of Raduzhny. It accommodated wide body airliners. The airport was closed in 2005. See also List of airports in Russia References External links
Aeroportul Raduzhny

Aeroportul Raduzhny (IATA: RAT, ICAO: USNR) este un aeroport din Rusia ce deservește zona Radujnîi⁠(d)[[Radujnîi (town in Khanty-Mansi Autonomous Okrug, Russia)|​]]. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 74 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Алабуга (озеро, Красноармейский район)

Ала́буга — пресное озеро в Челябинской области России. Озеро расположено в Красноармейском районе области. Площадь — 7,4 км². Средняя глубина — 2,9 м, наибольшая —3 м. Урез воды — 173 м. Минерализация воды — 0,694 г/л. В озере водятся карась, ротан. На южном берегу озера — крупное село Алабуга, на северном и западном — летники. Вдоль северо-восточного берега озера проходит автодорога Бродокалмак — Алабуга — Теренкуль. Заросли камыша по всему побережью. Примечания
List of works by William Shakespeare

William Shakespeare (1564–1616) was an English poet and playwright. He wrote or co-wrote approximately 39 plays and 154 sonnets, as well as a variety of other poems. Plays Tragedies Comedies Histories Selected poems Apocrypha The Shakespeare apocrypha is a group of plays and poems that have sometimes been attributed to Shakespeare, but whose attribution is questionable for various reasons. Notes References
Список произведений Уильяма Шекспира

Уильям Шекспир (1564—1616) — английский поэт и драматург, написавший около 38 пьес и 154 сонета, а также несколько других поэтических произведений. Пьесы Трагедии Комедии Хроники Стихотворения и поэмы Апокрифы Примечания