NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Wasserkraftwerk Wolgograd

Das Wasserkraftwerk Wolgograd (bis 1961 Stalingrader Flusskraftwerk „I. V. Stalin“) ist ein 1958 in Betrieb genommenes Wasserkraftwerk an der Wolga bei Wolgograd (Bauleiter Andrei Michailow). Es hat mit einer installierten Leistung von 2,671 GW etwa die doppelte Leistung eines durchschnittlichen deutschen Kernkraftwerks und ist mit Stand 2016 das größte Wasserkraftwerk in Europa. Das Wasserkraftwerk steht am Wolgograder Stausee. Das Kraftwerk besteht aus einem 725 m langen und 44 m hohen Staudamm aus Beton, welcher auch eine Überquerung der Wolga für die Eisenbahn und den Straßenverkehr ermöglicht. Bei einer installierten Leistung von 2,671 GW mit Stand im Jahr 2016 beträgt die jährliche Energieabgabe rund 12.000 GWh was einer durchschnittlichen Leistung von ca. 1,4 GW entspricht. Im Kraftwerk sind in Summe 22 Generatoren unterschiedlicher Nennleistung zwischen 115 MW und 125,5 MW installiert. Zusätzlich gibt es noch einen Generator mit einer Nennleistung von 11 MW. Zur Übertragung des in diesem Kraftwerk erzeugten elektrischen Energie wurde erstmals in der Sowjetunion die Technik der Hochspannungs-Gleichstrom-Übertragung (HGÜ) in Form der HGÜ Wolgograd-Donbass angewandt, wobei sich die Stromrichterstation auf dem Damm befindet. Zwei Hochspannungsleitungen mit einer Spannung von 500 kV und 800 kV versorgten über Entfernungen von 1000 km beziehungsweise 500 km das Stromnetz von Moskau und die Verbundwirtschaft der Donbass-Region mit Elektrizität. Die Maschinentransformatoren von acht Generatoren dienen zugleich als Stromrichtertransformatoren. Weblinks Artikel Wasserkraftwerk Wolgograd in der Großen Sowjetischen Enzyklopädie (BSE), 3. Auflage 1969–1978 (russisch)http://vorlage_gse.test/1%3D6237~2a%3D~2b%3DWasserkraftwerk%20Wolgograd Einzelnachweise
Central hidroeléctrica de Volgogrado

La central hidroeléctrica del Volga o Volga GES (en ruso: Волжская ГЭС, Vólzhskaya GES) también conocida como la central de energía hidroeléctrica Volgogrado/Stalingrado 22.º Congreso del PCUS (Сталинградская/Волгоградская ГЭС имени XXII съезда КПСС), es la central hidroeléctrica más grande de Europa y es la última de las cascadas de presas del Volga-Kama, antes de que el río Volga desemboque en el mar Caspio. Hoy, está administrada por la compañía eléctrica RusHydro. Forma el embalse de Volgogrado. Construida como parte del gran proyecto de industrialización de posguerra llamado Grandes construcciones del comunismo[cita requerida], fue autorizada por Iósif Stalin al firmar la orden del Consejo de Ministros de la URSS n.º 3555 el 6 de agosto de 1950. El plan preveía la construcción de una central al norte de la ciudad de Stalingrado (moderna Volgogrado) con una capacidad de almacenamiento mínima de 1,7 millones de kilovatios hora. Diez mil jóvenes de la liga Komsomol se reunieron, provenientes de toda la URSS. Para la construcción se formó toda la ciudad de Volzhsky en la orilla izquierda del río para proporcionar alojamiento para las familias. Se envió maquinaria desde todos los rincones del país: Moscú, Taskent, Cheliábinsk y Járkov, madera desde Karelia. El más moderno equipamiento eléctrico se llevó desde Zaporozhye y Sverdlovsk, mientras que las turbinas y los generadores fueron producidos en Leningrado. En total más de mil quinientas plantas individuales e institutos de investigaciones enviaron su equipamiento y especialistas. Uno de los efectos más negativos de la presa fue que rompió la ruta habitual de migración de los peces hacia sus lugares de cría. El más afectado fue el esturión beluga, crucial para la industria del caviar negro. El canal de pesca resultó poco eficaz y desde 1962 hasta 1967 el nivel anual era 15% del tiempo anterior al pantano. Referencias Enlaces externos Lugar oficial de Volzhskaya GES (en ruso) Descripción de la central (en ruso) Google maps - Foto de satélite centrada en la central
Barrage de Volgograd

Le barrage de Volgograd (Волжская ГЭС en russe) est un barrage sur la Volga en Russie. La construction du barrage commença en 1950 et se termina en 1961. Long de 725 m et haut de 44 m, il est associé à une centrale hydroélectrique d'une capacité de 2 671 MW ce qui en fait la plus puissante d'Europe. Sa production électrique a atteint 12 254 GWh en 2019. Il est géré par RusHydro. Histoire Le barrage a été construit dans le cadre du vaste projet d'industrialisation soviétique après la Seconde Guerre mondiale. Le plan prévoyait la construction d'un barrage au nord de Stalingrad (aujourd'hui appelée Volgograd) ayant une capacité de stockage d'énergie d'au minimum 1,7 million de kWh. Des milliers de jeunes du Komsomol ont participé à la construction. La ville de Voljski s'est développée sur la rive gauche du fleuve pour fournir des logements aux ouvriers. Les turbines et les générateurs ont été construits à Leningrad (aujourd'hui appelée Saint-Petersbourg). Des dizaines d'instituts de recherche et des centaines d'usines ont été impliqués dans la construction du barrage pour fournir des équipements et des spécialistes. Le premier générateur fut opérationnel le 22 décembre 1958 et la construction du barrage fut achevée le 10 septembre 1961. La centrale hydroélectrique a utilisé plusieurs innovations technologiques[Lesquelles ?]. En 1959, une ligne à haute tension de 500 kV est construite entre Moscou et Stalingrad. Quelques années plus tard, en 1964, une ligne expérimentale de 400 kV en courant continu relie Volgograd au Donbass. Durant les années 60 et 70, le barrage a été utilisé pour tester des installations électriques et hydromécaniques. Description Notes et références Annexes Articles connexes Liste des barrages hydroélectriques les plus puissants Portail du bâtiment et des travaux publics Portail de la Russie Portail des lacs et cours d'eau Portail des énergies renouvelables Portail des barrages
Часовня Александра Невского (Таганрог)

Часовня Александра Невского — часовня, построенная в Таганроге в 2008 году на городском Мариупольском кладбище. История Часовня Александра Невского была воздвигнута в 2008 году, в ознаменование 65-летия освобождения Ростовской области и Таганрога, по инициативе настоятеля Свято-Троицкого прихода протоиерея Тимофея Фетисова на Мариупольском кладбище Таганрога. Освящена часовня была 30 августа 2008 года, к 65-летию освобождения Таганрога от немецко-фашистских захватчиков. Была совершена панихида по павшим воинам-освободителям. Благочинный Таганрогского округа протоирей Александр Клюнков передал в дар часовне икону святого благоверного князя Александра Невского. По мнению таганрогских краеведов, часовня Александра Невского является первым на Северном Кавказе и седьмым в России мемориальным храмом — церковным памятником российскому воинству. 9 мая 2011 года при часовне была освящена звонница с колоколом, построенная специально ко Дню Победы. В 2015 году рядом с часовней Александра Невского был похоронен настоятель Свято-Георгиевского храма в Таганроге, ветеран Великой Отечественной войны Ариан Пневский. 7 ноября 2017 года казаки Таганрога отслужили в часовне Александра Невского отслужили панихиду по всем жертвам братоубийственной гражданской войны, почтив память погибших красных и белых казаков. Источники
Олимп 2

„Олимп 2“ е стадион, намиращ се в град Ростов на Дон, Русия. Дълги години е домашен стадион на ФК Ростов. Стадионът е построен през 1930 като стадион на задодския тим „Ростселмаш“. През 1950-те години със своя капацитет от 32 000 зрители е бил на девето място по капацитет в СССР. През 2002 му е извършена реконструкция, а през 2005 получава сегашното си название „Олимп 2“. През 2009/10 на него се играе финалът на купата на Русия. През 2011 г. капацитетът му е разширен до 17 023 зрители.
Olimp-2

Das Fußballstadion Olimp-2 (russisch Олимп-2) liegt in der russischen Stadt Rostow am Don. Der Fußballverein FK Rostow empfing bis 2018 hier seine Gegner zu den Spielen. Geschichte Im Jahre 1930 wurde das Stadion erbaut und eröffnet; damals noch unter dem Namen Стадион завода «Ростсельмаш» (deutsch Rostselmasch Fabrik Stadion). Die in Rostow am Don ansässige Firma Rostselmasch ist heute der größte Landmaschinenhersteller Osteuropas. Bis 1996 trug es diesen Namen, danach hieß es nur noch «Ростсельмаш» (deutsch Rostselmasch) und 2002 wurde es in Olimp-21 vek (deutsch Olympus-21. Jahrhundert) umbenannt. Seit 2005 hat es seinen heutigen Namen Olimp-2. In den 1950er Jahren stieg die Stadionkapazität auf das bisherige Höchstmaß von rund 32.000 Plätzen an. Anfang der 2000er Jahre startete die Umgestaltung in ein reines Fußballstadion. Die neue Haupttribüne im Westen wurde erbaut. Ende 2002 riss man die alte Südtribüne ab, diese sollte durch einen modernen Neubau ersetzt werden. Die Bauarbeiten begannen aber erst im Januar 2008. Im Dezember 2008 ist der neue Zuschauerrang im Süden fertiggestellt worden, hat aber nur 3500 anstatt der ursprünglich geplanten 7000 Plätze. Die Baumaßnahme kostete 56,9 Mio. Rubel. Die 2001 errichtete Flutlichtanlage ist dreistufig einstellbar mit 800, 1.000 und 1.200 Lux für Training, Ligaspiele und internationale Partien. In der Westtribüne befindet sich ein Einkaufszentrum. Am 16. Mai 2010 wurde das russische Fußball-Pokalfinale 2010 im Stadion von Rostow ausgetragen. Erstmals fand somit ein Pokalfinale nicht in der Hauptstadt Moskau statt. Das Spiel gewann Zenit Sankt Petersburg gegen den FK Sibir Nowosibirsk mit 1:0. Für die Begegnung wurden 600 zusätzliche V.I.P.-Plätze und 100 Journalisten-Plätze eingerichtet. Für die Fußball-Weltmeisterschaft 2018 wurde die Rostow-Arena mit 45.145 Plätzen errichtet. Sie ist die neue Heimspielstätte des FK Rostow. Dafür wird nach dem WM-Turnier das Platzangebot auf 37.885 reduziert. Weblinks fc-rostov.ru: Stadion auf der Website des FK Rostow (russisch) stadiumdb.com: Olimp-2 Stadion (englisch) europlan-online.de: Stadion Olimp 2 - Rostov-na-Donu stadionwelt.de: Bildergalerie Einzelnachweise
Olimp-2

Olimp-2 (Russian: «Олимп-2», Olympus-2) is a football stadium in Rostov-on-Don, Russia. From 1930 to 2018 it was the home ground of FC Rostov, and in 1958–1970 it was also the home ground of SKA Rostov-on-Don. The stadium opened in 1930 and was known as Rostselmash Plant Stadium until 1996 when it was known as Rostselmash. Between 2002 and 2005 it was known as Olimp – 21 vek (Olympus – 21st century). Since 2021 it is known as the Viktor Ponedelnik's "Olimp" (Олимп имени Виктора Понедельника). The capacity of the stadium peaked at 32,000 in the 1950s, when the second tier of stand was built. Its current capacity, after the latest reconstruction was completed in 2009, stands at 15,840. References External links Stadium Archived 2016-02-10 at the Wayback Machine at FC Rostov website (in Russian)
Estadio Olimp-2

El Olimp-2 (en ruso: Олимп-2) es un estadio de fútbol de Rostov del Don, Rusia. El estadio fue inaugurado en 1930, tiene capacidad para 15 840 espectadores y en él disputa sus partidos como local el FC Rostov. Durante 1958 y 1970 fue también hogar del FK SKA Rostov del Don. En 2010 fue sede de la final de la Copa de Rusia entre el FC Zenit y el Sibir Novosibirsk. Historia El estadio fue construido en 1930 como una instalación deportiva, de cuya construcción se encargó la compañía Rostselmash, nombre que adoptó el estadio hasta 1996. Reconstruido en varias ocasiones, la última en 2009, en los años 1950 el estadio era el noveno en la Unión Soviética en cuanto a tamaño, pues su capacidad era de 32 000 espectadores.​ En 2001 se instaló el equipamiento de luz artificial, capaz de generar hasta 1200 lux.​ A finales de 2002, por orden del entonces presidente Iván Savvidi, fue reconstruida la tribuna sur. El proyecto de construcción incluía una nueva tribuna techada. La construcción del edificio actual, con una capacidad de 3500 personas (previamente programada para 7000), comenzó cinco años después, en enero de 2008. El costo total de la tribuna ascendió a 56,9 millones de rublos. En 2009 se completó la construcción de la Grada Sur y un año después el videomarcador.​ Véase también Anexo:Estadios de fútbol de Rusia Referencias
Olimp Viktor Ponedelnik

L'Olimp Viktor Ponedelnik (en russe : Олимп имени Виктора Понедельника), est un stade de football situé à Rostov-sur-le-Don, en Russie. Il a notamment abrité le club du FK Rostov de son ouverture en 1930 jusqu'à l'année 2018 qui le voit emménager dans la nouvelle Rostov Arena. Le stade abrite également le SKA Rostov entre 1958 et 1970. Sa capacité est de 15 840 places. Histoire Le stade est ouvert en 1930 sous le nom de Stade de l'usine Rostselmach (en russe : Стадион завода «Ростсельмаш»), en référence à la société d'équipement agricole du même nom (en) fondée dans la ville un an plus tôt. En 1996, le nom est raccourci à Stade Rostselmach. Le stade est ensuite renommé Olimp-21 vek (Olympe-21e siècle) entre 2002 et 2006 avant d'adopter le nom Olimp-2 en 2007. Le 19 février 2021, le gouverneur de l'oblast de Rostov annonce un nouveau changement de nom, le stade étant renommé en l'honneur de Viktor Ponedelnik, natif de la ville et champion d'Europe en 1960, mort le 5 décembre 2020, pour devenir l'Olimp Viktor Ponedelnik. La capacité maximale du stade s'élève à près de 32 000 places dans les années 1950 après la construction d'une deuxième tribune, en faisant alors le neuvième plus grand stade d'Union soviétique, mais plusieurs rénovations dans les années 2000 amènent à la démolition de la tribune et la réduction de moitié de la capacité du stade. Le stade accueille notamment la finale de la Coupe de Russie 2009-2010 opposant le Zénith Saint-Pétersbourg au Sibir Novossibirsk (1-0). Notes et références Liens externes Ressource relative au sport : StadiumDB (ru) Page sur le site officiel du FK Rostov Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de la Russie
Stadio Olimp-2

Lo stadio Olimp-2 è un impianto sportivo della città di Rostov sul Don. Storia Costruito nel 1930 era inizialmente noto come "stadio Rostselmash" in quanto impianto sportivo collegato alle industrie Rostselmash. In epoca sovietica arrivava a contenere oltre 32000 spettatori. Fu usato fino al 1970 dallo SKA Rostov, divenendo in seguito di uso esclusivo dell'FK Rostov che è proprietario dell'impianto. Ha cambiato nome quando la squadra (che precedentemente era conosciuta proprio come Rostselmash Rostov) fu venduta al magnate Ivan Savvidi: il nome fu scelto per accostarlo ad uno dei prodotti dell'azienda Donskoy Tabak Il 16 maggio 2010 fu per la prima volta nella sua storia teatro della finale della Coppa di Russia 2009-2010. La struttura Dimensioni del campo: 105 × 68 m Capacità: 17.000 persone Terreno di gioco: erba naturale Capacità del settore ospiti: fino a 1244 persone (10% della capacità dello stadio). Posizioni commentatore: 6 Press box: 50 posti Illuminazione: 3 modalità di illuminazione: 800 lux, 1000 lux, 1200 lux. Telecamere di sorveglianza: 6 interne, 4 esterne Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stadio Olimp-2 Collegamenti esterni (RU) Lo stadio sul sito del Rostov, su fc-rostov.ru. URL consultato l'11 luglio 2012 (archiviato dall'url originale il 10 febbraio 2016).
Stadion Olimp-2 w Rostowie nad Donem

Stadion Olimp-2 – stadion piłkarski w Rostowie nad Donem, w Rosji. Obiekt może pomieścić 15 840 widzów. Został otwarty w 1930 roku. Swoje mecze rozgrywa na nim drużyna FK Rostów. W latach 1958–1970 grała na nim również SKA Rostów. Dawniej stadion mógł pomieścić 32 000 widzów, jednak pojemność ta została zmniejszona po demontażu piętrowych trybun. W roku 2000 zbudowano nową trybunę zachodnią, którą postawiono bliżej boiska, co pociągnęło za sobą likwidację bieżni lekkoatletycznej i przekształcenie stadionu w typowo piłkarski obiekt. Przypisy Bibliografia Informacja o stadionie na World Stadiums. worldstadiums.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2015-09-05)]. (ang.)
Olimp - 2

O Estádio Olimp - 2 é um estádio de futebol localizado em Rostov do Don, na Rússia. Seus antigos nomes são Estádio Rostselmash (entre 1930-1996), Rostselmash (entre 1997-2002) e Olimp - 21 vek (entre 2002-2005). Inaugurado em 1930, tem capacidade para 15,840 torcedores. É utilizado pelo clube de futebol FC Rostov. Ligações Externas fc-rostov.com
Олимп имени Виктора Понедельника

«Оли́мп» имени Виктора Понедельника — стадион в городе Ростове-на-Дону вместимостью 15 840 зрителей, бывший (до 2018 года) домашний стадион футбольного клуба «Ростов». Был построен в 1930 году как подотчётное спортивное сооружение машиностроительного завода «Ростсельмаш». Многократно перестраивался (последний раз в 2009 году). В 2021 году стадиону присвоили имя знаменитого советского футболиста Виктора Понедельника. Прежние названия Стадион завода «Ростсельмаш» (1930—1996) «Ростсельмаш» (1997—2002) «Олимп XXI век» (2002—2006) «Олимп-2» (2007—2021) «Олимп имени Виктора Понедельника» (с 2021) История Стадион завода «Ростсельмаш» был построен в 1930-м году. В 1958—1970 годах на нём играл и другой ростовский клуб — СКА. В 1950-х годах стадион был девятым в СССР по величине: его вместимость за счёт двухъярусных трибун равнялась 32 000. Затем второй ярус был демонтирован. В 2000 году, когда западная трибуна была увеличена и вплотную придвинута к полю, стадион начал превращаться в сугубо футбольный. В 2001 году были установлены новые мачты освещения. В 2009 году было завершено строительство южной трибуны. В 2010 году на стадионе было установлено новое видеотабло. По состоянию на апрель 2016 четыре трибуны стадиона принадлежали четырём разным владельцам. Так как стадион будет использован в качестве тренировочной площадки на чемпионате мира 2018 года, северная трибуна будет реконструирована. После реконструкции зрительские места будут находиться ближе к футбольному полю, аналогично южной трибуне. Сейчас стадион используется Академией ФК «Ростов» и на нём проводятся матчи М-Лиги. Основные характеристики стадиона Размеры поля — 105×68 м Вместимость — 15 840 человек Травяной покров — естественный Вместимость гостевого сектора: по письменной заявке команды-соперника — до 1 548 мест (10 % от вместимости стадиона во время реконструкции); без неё — 265 мест. Количество ТВ-позиций — 6 Комментаторские позиции — 6 Ложа прессы — 50 мест Освещение — 3 режима освещения: 800 люкс, 1000 люкс, 1200 люкс. Видеотабло: дисплейные системы — 10×9 м Количество касс — 8 Камеры наблюдения — 42 Переименование стадиона В связи с тем, что в 2005 году футбольный клуб «Ростов» был продан табачным предпринимателем Иваном Саввиди, а название стадиона ассоциировалось с названием продукции компании «Донской табак», было принято решение о переименовании стадиона в «Олимп-2». В марте 2008 года был объявлен конкурс среди болельщиков на лучшее название стадиона. Значимые матчи Матч сборной России Товарищеский матч Финал Кубка России 2010 16 мая 2010 года на стадионе состоялся финальный матч Кубка России по футболу 2010. Ростовский матч стал первым в истории финалом за пределами московского региона. В ходе подготовки к финалу на стадионе было увеличено до 600 число VIP-мест, расширена пресс-ложа. Примечания Ссылки Фотография стадиона на сайте WorldStadiums.com Архивная копия от 11 марта 2017 на Wayback Machine Подборка фотографий стадиона на сайте FussballTempel.net
Олімп-2

Стадіон «Олімп — 2» (до 2002 стадіон «Ростсільмаш», в 2002–2005 стадіон «Олімп — 21 століття») — стадіон у місті Ростові-на-Дону, домашній стадіон футбольного клубу Ростов, місткість 15 840 глядачів. Був побудований в 1930 як підзвітна спортивна споруда машинобудівного заводу «Ростсільмаш». Багаторазово перебудовувався (останній раз у 2009 році), в 50-х роках XX століття стадіон був 9-м в Союзі за величиною: його місткість за рахунок двоярусних трибун дорівнювала 32000 осіб. Перейменування стадіону У зв'язку з тим, що в 2005 році футбольний клуб Ростов був проданий тютюновим магнатом Іваном Саввіді, а назву стадіону асоціювалося з назвою продукції компанії «Донський тютюн», було ухвалено рішення про перейменування стадіону в "Олімп-2 ". У березні 2008 року було оголошено конкурс серед уболівальників на найкращу назву стадіону. Реконструкція Наприкінці 2002 року, за указом Івана Саввіді, була зруйнована Південна трибуна стадіону. Планувалося будівництво нової трибуни, з підтрибунними приміщеннями і козирком. Але будівництво трибуни, місткістю 3500 осіб (раніше планувалося 7000 осіб), почалося тільки через 5 років — у січні 2008 року. Загальна вартість будівництва Південної трибуни з проведення торгів становить 56 мільйонів 900000 рублів. Разом з цим, припинено роботу торгового комплексу XXI століття, який перебував у приміщеннях західної трибуни. Тепер там планується розміщення спортивного комплексу. Реконструкція стадіону триватиме кілька років. Крім будівництва нової південної трибуни, планується реконструкція північної та східної трибуни. У грудні 2008 року будівництво Південної трибуни було закінчено. Фінал Кубка Росії 2009/2010 16 травня 2010 року на стадіоні відбувся фінальний матч Кубка Росії з футболу 2010. Ростовський матч став першим в історії фіналом за межами московського регіону. У ході підготовки до фіналу на стадіоні збільшено до 600 число VIP-місць, розширена прес-ложа. Примітки Посилання Сторінка стадіону на офіційному сайті ФК Ростов Фотографія стадіону на сайті WorldStadiums.com Підбірка фотографій стадіону на сайті FussballTempel.net Новина про початок будівництва південної трибуни
Krasnyje Barrikady

Krasnyje Barrikady (russisch Кра́сные Баррика́ды) ist eine Siedlung städtischen Typs in der Oblast Astrachan (Russland) mit 6488 Einwohnern (Stand 14. Oktober 2010). Geografie Die Siedlung liegt in der Kaspischen Senke, im Wolgadelta gut 20 km südwestlich des Oblastverwaltungszentrums Astrachan. Sie befindet sich am rechten Ufer des rechten Wolgaarmes Bachtemir, wenig unterhalb seiner Trennung vom Hauptarm der Wolga, sowie zu beiden Seiten des sich vom Bachtemir trennenden kleineren rechten Flussarms Bertjul. Krasnyje Barrikady gehört zum Rajon Ikrjanoje und ist von dessen Verwaltungszentrum Ikrjanoje etwa 15 km in nordöstlicher Richtung entfernt. Geschichte Erste Siedler kamen in der Mitte des 18. Jahrhunderts an die Stelle des heutigen Ortes. Er hieß zunächst nach dem Wolgaarm Bertjul. Ende des 19. Jahrhunderts wurde von den Unternehmern Bunijatow ein Lager und Transportbetrieb für Erdöl aus Baku gegründet, zu dem auch eine Reparaturwerft gehörte. In der Zeit der Oktoberrevolution und des Russischen Bürgerkrieges kam es in Astrachan zu Kämpfen zwischen Anhängern und Gegnern der Revolution, an denen auch Arbeiter des Bunijatow-Unternehmens beteiligt waren. Zu deren Ehren wurde der Ort in der sowjetischen Periode (1952) in Krasnyje Barrikady umbenannt, zu deutsch ‚Rote Barrikaden‘, ebenso die Werft, die nach dem Zweiten Weltkrieg zu einem größeren Schiffbaubetrieb ausgebaut wurde. 1954 erhielt der Ort den Status einer Siedlung städtischen Typs. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Wirtschaft und Infrastruktur Wichtigstes Unternehmen ist die Schiffswerft Krasnyje Barrikady, die sich auf Bau und Reparatur von Spezialschiffen, Schwimmkränen und Plattformen für die Erdölerkundung und -förderung auf dem Meer spezialisiert hat. Krasnyje Barrikady liegt an der Regionalstraße R216, die Astrachan mit dem im Südwestteil der Oblast gelegenen Rajonverwaltungszentrum Liman verbindet. Die Straße ist in Fortführung der Magistrale M6 von Moskau zugleich Teil der Europastraße 119, die weiter entlang der Westküste des Kaspischen Meeres in Richtung Dagestan und Aserbaidschan führt. Einzelnachweise