NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Beloretschensk

Beloretschensk (russisch Белоре́ченск) ist eine Stadt mit 53.892 Einwohnern (Stand 14. Oktober 2010) und Zentrum des gleichnamigen Rajons in der Region Krasnodar im südlichen Russland. Lage Beloretschensk liegt im Osten der Region Krasnodar nahe den nördlichen Ausläufern des Kaukasus und der Grenze zur autonomen Teilrepublik Adygeja. Durch die Stadt fließt der linke Kuban-Zufluss Belaja, der auch namensgebend für die Stadt ist (Beloretschensk = „Stadt am Fluss Belaja“, wörtlich auch „Stadt am weißen Fluss“). Die Entfernung zur westlich gelegenen Regionshauptstadt Krasnodar beträgt rund 90 km, die nächstgelegene Stadt ist die Adygeja-Hauptstadt Maikop, 30 km südöstlich von Beloretschensk. Geschichte Die Stadt wurde im Jahr 1863 als Festung zum Schutz gegen Angriffe seitens der Tscherkessen gegründet. Ursprünglich hieß sie Beloretschenskaja (Белоре́ченская) und war eine Staniza, also eine für Südrussland typische Kosakensiedlung. Bereits 1864 zählte die Ortschaft über 1000 Seelen, kurz vor der Oktoberrevolution 1917 waren es bereits rund 14.000, nicht zuletzt dank dem Bau der Nordkaukasischen Eisenbahn mit Station in Beloretschensk. Von August 1942 bis Januar 1943 war Beloretschensk, wie auch viele Orte der Kuban-Gegend, von der deutschen Wehrmacht während des Angriffskriegs gegen die Sowjetunion besetzt. Bis zur Befreiung des Ortes wurde dieser stark verwüstet, eine Vielzahl Einheimischer kam ums Leben. Der Wiederaufbau des Dorfes dauerte bis in die 1950er-Jahre. Mit Wirkung vom 29. Mai 1958 erhielt Beloretschensk, das mittlerweile auch über eigene Industriebetriebe verfügte, den Stadtstatus. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Wirtschaft und Verkehr Beloretschensk gilt mit seiner Lage am Kreuzungspunkt von zwei Eisenbahnstrecken (der Hauptstrecke Armawir – Tuapse und einer Nebenstrecke nach Adygeja) als Verkehrsknotenpunkt. Weiterhin verfügt die Stadt über mehrere Industriebetriebe, darunter diverse Nahrungsmittelfabriken, eine Düngemittelfabrik und eine Möbelfabrik. Persönlichkeiten Ljubow Owtscharowa (* 1995), Ringerin Julija Golofejewa (* 1996), Triathletin Igor Konowalow (* 1996), Fußballspieler Weblinks Offizielle Website der Stadtverwaltung (russisch) Offizielle Website der Rajonsverwaltung (russisch) Beloretschensk auf mojgorod.ru (russisch) Einzelnachweise
Beloréchensk

Beloréchensk (del ruso: Белорéченск), es una ciudad del este del krai de Krasnodar, en Rusia, centro administrativo del raión de Beloréchensk. Se sitúa a orillas del río Bélaya, que le da nombre, a 76 km (95 km por carretera) al sur de Krasnodar. La ciudad más cercana es Maikop, capital de Adigueya, 30 km al sudeste. Contaba con 53.892 habitantes en 2010.​ Es cabeza del municipio Beloréchesnkoye. Historia La localidad fue fundada en 1862 como una fortaleza cosaca para protegerse de los ataques de los cherquesos. En un principio la localidad fue llamada Beloréchenskaya (Белореченская) como stanitsa, asentamiento cosaco típico del sur de Rusia. Ya en 1864 tenía más de 1000 habitantes, que poco antes de la Revolución de Octubre de 1917 eran ya 14.000, en parte gracias a la construcción de la estación del ferrocarril del Cáucaso Norte. La localidad fue ocupada por la Wehrmacht de la Alemania Nazi desde agosto de 1942 a enero de 1943, cuando fue liberada por el Ejército Rojo, que la encontró bastante arruinada. La reconstrucción de la localidad duró hasta la década de 1950. El 29 de mayo de 1958 Beloréchensk, que ya entonces tenía empresas industriales, recibió el estatus de ciudad. Demografía Evolución demográfica Composición étnica De los 54 028 habitantes con que contaba en 2002, el 82.8 % era de etnia rusa, el 10.3 % era de etnia armenia, el 2.3 era de etnia ucraniana, el 0.8 % era de etnia griega, el 0.5 % era de etnia tártara, el 0.4 % era de etnia tártara, el 0.4 % era de etnia gitana, el 0.4 % era de etnia adigué, el 0.3 % era de etnia georgiana, el 0.3 % era de etnia azerí, el 0.2 % era de etnia alemana, el 0.1 % era de etnia turca.​ Economía y transporte Beloréchensk cuenta con empresas dedicadas a la industria alimentaria, a la transformación de la madera (muebles, madera para obra), y una fábrica de fertilizantes minerales fosfatados, AO Minudobrenia (АО "Минудобрения"). Beloréchensk es un cruce de dos líneas de ferrocarril, la Armavir-Tuapsé y el ramal para Adigueya. Enlaces externos y referencias Sitio web de la ciudad Archivado el 11 de julio de 2017 en Wayback Machine. (en ruso) Informaciones sobre Beloréchensk (en ruso) Mapa topográfico soviético a escala 1/200 000 Sitio de noticias de la ciudad (en ruso) Monumento a los caídos en la Gran Guerra Patria en Panoramio. Estación de ferrocarril (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Panoramio Calle Pervomaiskaya en Panoramio Calle Pobeda (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Panoramio Plaza Central (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Panoramio
Beloretchensk

Beloretchensk (en russe : Белореченск), est une ville du kraï de Krasnodar, en Russie. Sa population s'élevait à 53 042 habitants en 2013. Géographie Beloretchensk est située sur la rivière Belaïa, qui lui a donné son nom. Elle se trouve à 76 km — 95 km par la route — au sud de Krasnodar. Histoire La localité est fondée en 1863 par des Cosaques. Elle a le statut de ville depuis 1958. À l'époque soviétique, un camp de travail correctif existait à Beloretchensk. Population Recensements (*) ou estimations de la population Économie Beloretchensk possède des industries alimentaires, de transformation du bois (meubles, bois d'œuvre), de matériaux de construction, et une usine d'engrais minéraux phosphatés, Minoudobrenia (АО "Минудобрения"). Notes et références Liens externes (ru) Informations sur Beloretchensk (ru) Cartes topographiques Portail de la Russie
Belorečensk

Belorečensk (in russo Белореченск?, anche traslitterato come Belorechensk) è una città della Russia europea meridionale (kraj di Krasnodar), situata sul pedemonte settentrionale della catena del Caucaso, 95 km a sudest di Krasnodar, sul fiume Belaja; è il capoluogo amministrativo del distretto omonimo. Fondata come fortezza nel 1863 da parte dei cosacchi del Kuban', divenne successivamente lo stanica di Belorečenskaja, così chiamato dal nome del fiume su cui venne costruito; lo status di città venne concesso nel 1958. Secondo il censimento del 2021, Belorechensk ha una popolazione di 55 870 abitanti. Società Evoluzione demografica Fonte: mojgorod.ru 1959: 35.900 1979: 43.000 1989: 51.200 2002: 54.028 2007: 54.000 Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Belorečensk Collegamenti esterni (RU) Sito ufficiale, su gorodbelorechensk.ru. (RU, EN) Sito ufficiale del censimento 2002, su perepis2002.ru. URL consultato il 23 maggio 2008 (archiviato dall'url originale il 19 luglio 2011). (RU) Mojgorod.ru.
Beloretsjensk

Beloretsjensk (Russisch: Белореченск) is een Russische stad in kraj Krasnodar gelegen aan de Belaja, een zijrivier de Koeban, waarna de stad ook vernoemd is, in de uitlopers van de Kaukasus. Gelegen 80 km ten zuidoosten van het regionale centrum van Krasnodar en 27 km ten noordwesten van de stad Maykop. De stad heeft een knooppuntstation (Belorechenskaya) van de Noord-Kaukasusspoorlijn op de Armavir-Toeapse-lijn met een geëlektrificeerde tak in de Belaya-riviervallei In 1862 ontstond er een Kozakkennederzetting en in 1958 werd het een stad. Ten tijde van de Sovjet-Unie was bij de stad een Gulag gelegen. De stad ligt aan de grens met Adygea en is een spoorwegknooppunt. De Bevolking Volgens de Russische Volkstelling van 2020 stond de stad op 1 oktober 2021 qua bevolking op de 294e plaats van de 1.119 steden in de Russische Federatie. Het Klimaat In Belorechensk zijn de zomers warm en gedeeltelijk bewolkt, en de winters zijn op sommige plaatsen erg koud, besneeuwd en bewolkt. Het hele jaar door variëren de temperaturen gewoonlijk van -4°C tot +30°C en dalen ze zelden onder -13°C of boven 35°C. Op basis van de strand-/zwembadscore is de beste tijd van het jaar om Belorechensk te bezoeken om te ontspannen bij warm weer van begin juli tot eind augustus. In Belorechensk het gemiddelde bewolkingspercentage van het hele jaar kent extreme seizoensvariaties. Het onbewolkte deel van het jaar in Belorechensk begint in juni en duurt 4 maanden en eindigt in oktober. De helderste maand van het jaar in Belorechensk is juli, waarin de lucht gemiddeld 84% van de tijd helder, overwegend helder of gedeeltelijk bewolkt is. Het sombere deel van het jaar begint in oktober en duurt 8 maanden. De meest bewolkte maand van het jaar is januari, waarin de lucht gemiddeld 63% van de tijd bewolkt of overwegend bewolkt is.
Biełorieczensk

Biełorieczensk (ros. Белореченск) – miasto w Rosji, w Kraju Krasnodarskim, centrum administracyjne rejonu biełorieczenskiego. Miasto położone jest nad rzeką Biełą, 90 km od Krasnodaru i 12 km od Majkopa, przy linii kolejowej Armawir-Tuapse, na przedgórzu. Miejscowość założona w 1861/1862 przez kozaków kubańskich, od 1958 status miasta. Nauka i oświata W mieście znajduje się filia Adygiejskiego Uniwersytetu Państwowego. Sport Chimik Biełorieczensk - klub piłkarski Przypisy
Belorechensk

Belorechensk (em russo: Белоре́ченск) é uma cidade em Krasnodar Krai, na Rússia, localizada às margens do rio Belaya, de onde leva seu nome. A cidade, junto de suas periferias rurais conforma a o assentamento urbano de Belorechenskoye. História Inicialmente estabelecida como um assentamento cossaco em 1862, Belorechensk teve o status de cidade concedido em 1958. Durante o período comunista, um campo de concentração soviético foi instalado dentro dos limites do município. Belorechensk foi brevemente ocupada pela Alemanha na Segunda Guerra Mundial. Referências
Белореченск

Белореченск (рус. Белореченск) званични је град на југу европског дела Руске Федерације. Налази се на југу Краснодарске покрајине и административно припада њеном Белоречењском рејону чији је уједно и административни центар. Званичан статус града има од 1958. године. Према статистичким подацима Националне статистичке службе Русије за 2018. у граду је живело 52.082 становника и четрнаести је по величини град у Покрајини. Географија Град Белоречењск се налази у јужном делу Краснодарског краја, на месту где се северна подгорина Великог Кавказа постепено спушта ка алувијалној Закубањској равници. Град се налази на обалама реке Белаје, на месту где она прима своју најважнију притоку Пшеху, на око 80 километара југоисточно од покрајинске престонице Краснодара, односно на око 27 километара северозападно од града Мајкопа, престонице Адигеје. Историја Све до друге половине XIX века на месту савременог града налазило се черкеско насеље Шитхала (адиг. Шытхьалэ). По окончању Кавкаских ратова и успостављањем коначне руске власти на том подручју највећи део локалног становништва је депортован, а уместо њих насељене су козачке породице. Припадници 42. козачког пешадијског пука су почетком 1862. на том месту основали мање војничко утврђење, које је у наредних неколико месеци претворено у станицу Белоречењску. У почетку је станица административно припадала Мајкопском оделу Кубањске области . Две године по оснивању, 1864, у станици је живело 1.415 становника, а у наредних двадесетак година тај број се утростручио. Године 1910. кроз станицу је прошла железничка пруга на линији Армавир-Туапсе, а њена градња довела је до интензивнијег развоја индустрије и трговине у насељу и његовој околини. Привредни узлет пратио је и убрзан пораст броја становника, па је тако 1913. у станици живело нешто преко 21.000 житеља. Почетком јуна 1924. станица Белоречењска постаје административни центар новоуспостављеног Белоречењског рејона. Званичан статус града добија 28. маја 1958. године, а током новембра 1979. постаје градом покрајинске субординације. Одлуком локалних власти од 29. маја 2007. званично су усвојени градски симболи − грб и застава. Демографија Према статистичким подацима са пописа становништва из 2010. у граду је живело 53.892 становника, што је за око петстотињак житеља мање у односу на попис из 2002. године. Тренд благог пада броја становника настављен је и у наредном периоду, па је тако према проценама из 2018. у граду живело 52.082 становника. Етничку основу у граду чине Руси са уделом у укупној популацији од око 84%, док су највеће мањинске заједнице Јермени са око 10% и Украјинци са 1,4%. По броју становника град Белоречењск се 2017. налазио на 315. месту међу 1.112 званичних градова Руске Федерације. Међународна сарадња Смаљавичи, Белорусија Галерија Види још Краснодарски крај Белоречењски рејон Списак градова у Русији Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Званичан сајт рејонске администрације Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (11. јул 2017)
Бєлорєченськ (Краснодарський край)

Бєлорєченськ (рос. Белоре́ченск) — місто краєвого підпорядкування в Росії, адміністративний центр Бєлорєченського району Краснодарського краю. Населення міста — 53,9 тис. осіб (2005). Загальна чисельність населення району, з яким місто утворює єдине муніципальне об'єднання, — 104 тис. осіб. Місто розташоване на річці Біла в передгір'ях Головного Кавказького хребта. Відстань до Краснодара — 90 км, до Майкопа — 12. Вузлова залізнична станція (Бєлорєченська) Північно-Кавказької залізниці на ділянці Армавір—Туапсе з відгалуженням електрифікованої гілки по долині річки Біла (через Майкоп) до селища Каменномостський. В районі — бальнеокліматична курортна місцевість Великовєчне. Історія До другої половини XIX ст. на цьому місці знаходилось адигейське (черкеське) поселення Шитхала (Шитхьал - сучасна назва Бєлорєченська на адигейській мові). В 1860-х роках розпочинається активізація військових дій з боку Росії (див. Кавказька війна, Кавказьке мухаджирство). 1862 — Заснована козача фортеця, а після станиця Бєлореченська. Входила в Майкопський відділ Кубанської області. 1958 — Станиці надано статус міста і назву Бєлорєченськ. Економіка Хімічна промисловість: завод по виробництву фосфорних мінеральних добрив (належить ОАО "Єврохім") Харчова промисловість: молочний завод, харчокомбінат. Олієекстракційний завод. Меблева і деревообробна промисловість. Виробництво будматеріалів. Підприємство залізничного транспорту. Населення Динаміка чисельності населення Велика частина населення — росіяни (65 %). Вірмени (бл. 25%), адигейці, турки месхетинці (біженці, зараз більшість виїхало в США), єзиди, курди, дагестанці (в осн. аварці), менгрели, осетини. Уродженці міста Ведутов Олексій Максимович (1901 — 24 липня 1920) — воїн Армії УНР, загинув у бою з більшовиками на території ЗУНР, повіт Збараж, м. Медин. Похований: ЗУНР, повіт Збараж, с. Токи. Валентин Русанцов (1939—2012) — митрополит, першоієрарх Російської православної автономної церкви. Джерела О городе и районе на сайте администрации Краснодарского края(рос.) История Белореченска (текст)(рос.) Исторический музей Белореченска (фото)(рос.) Примітки
Геленджик

Геленджи́к (на руски: Геленджик) е черноморски курортен град в Краснодарски край, Русия. Населението му през 2018 година е 76 830 души. География Разположен е край Геленджишкия залив на Черно море, на 93 км северозападно от Туапсе и 31 км югоизточно от Новоросийск. Едноименната община се простира на 102 км по бреговата линия и покрива площ от 122 754 ха (от които само 1926 ха попадат в границите на град Геленджик). През 2012 г. по оценка населението на града е 54 260 жители, което е увеличение спрямо 1989 г., когато наброява 37 711 жители. История В Античността Геленджишкият залив е малка гръцка колония, споменавана като Торикос. Неизвестен е за много извори от елинистичния период, появява се в римския под името Пагре (Pagrae) през 64 пр.н.е. Колонията е унищожена от нахлуващите хуни, които скоро след това са победени от Зиги. През Средновековието заливът е с търговско значение за генуезките търговци, които споменават за крайбрежното село Мавролака. Преди Русия да се настани по онези брегове чрез Одринския мирен договор от 1829 г., там кипи оживена търговия с роби между планинското население и Османската империя. Предмет на обичайна търговия са прочутите с красотата си кавказки жени, търгувани срещу злато и други стоки, преди да бъдат отведени в турските сараи. Това е възможно обяснение за името Геленджик (от турското: „gelin“, булка). През 1831 г. един от първите фортове на черноморското крайбрежие е издигнат в Геленджик. С избухването на Кримската война фортът е разрушен и изоставен, но отново е заселен от казаци през 1864 г., в края на Руско-кавказката война, а селището става известно като станица Геленджикская. Селището е обявено за град през 1915 г. През 1922 г. фирмите Сава М. Кинтринопуло и Хиков, Дончев и Симеонов внасят в България строителен цимент Геленджик. Курорт През съветския период Геленджик се развива като балнеологичен курорт. Има пясъчни плажове, 3 водни парка, 2 линии за кабинков лифт и 2 православни църкви – от 1909 и 1913 г. Климатът на Геленджик е със средиземноморски черти – средната януарска температура е 3,5 градуса, а лятото е много топло със средна юлска температура 24 градуса. Въпреки близостта до Новоросийск, студеният вятър бора тук не е така силен, колкото в Новоросийск и е доста по-поносим. Околностите на Геленджик са забележителни с множеството водопади, долмените, 2 доста стари борова и хвойнева гори и скалата Парус, намираща се на 17 км от сърцето на града. Крайбрежното село Архипо-Осиповка, администрирано от Геленджик, има пристанище на газопровода „Син поток“. Годишен хидроавиосалон се провежда в Геленджик от 1996 г. Побратимени градове Ангулем, Франция; Блит, Англия; Хилдесхайм, Германия. Галерия Бележки Външни препратки Официален сайт на администрацията на муниципалното образувание Град-курорт Геленджик Архив на оригинала от 2009-06-12 в Wayback Machine.
Gelendžik

Gelendžik (rusky Геленджик) je město v Krasnodarském kraji v Ruské federaci. V roce 2022 zde žilo 75 136 obyvatel. Jedná se o významné turisticko-lázeňské město. Poloha Gelendžik leží v Předkavkazsku na pobřeží Černého moře jednatřicet kilometrů jihovýchodně od Novorossijska. Další blízká velká sídla jsou Abinsk (35 kilometrů severně), Krymsk (43 kilometrů severně), Anapa (71 kilometrů severozápadně) a Tuapse (93 kilometrů jihovýchodně). Asi 30 km jihovýchodně od města se na mysu Idokopas nachází luxusní sídlo zvané Putinův palác. Podle Fondu boje s korupcí, který založil ruský opoziční politik Alexej Navalnyj, rezidence ve skutečnosti patří ruskému prezidentovi Vladimiru Putinovi. Dějiny Nejstarší zmínky uvádí již několik let před narozením Krista na tomto místě starořeckou osadu Torik, pak zde bylo římské osídlení Pagra. Později zde bylo do roku 1829, kdy oblast přešla Drinopolským mírem pod vládu ruského impéria, čerkeské sídlo pod vládou osmanské říše. V tomto období už se sídlo jmenovalo podobně, jako dnes. Původ jména se předpokládá v tureckém gelin – nevěsta. Rusové na místě vybudovali v roce 1831 pevnost a až do konce 19. století se jednalo především o pevnostní sídlo. V roce 1900 je tu vybudováno první sanatorium a začínají dějiny Gelendžiku jako rekreačního střediska. V roce 1915 se stává městem a začátkem čtyřicátých let už do něj jezdí kolem šedesáti tisíc lázeňských hostů ročně. Za druhé světové války startovala z Gelendžiku letadla sovětského 46. gardového nočního bombardovacího leteckého pluku, která pomáhala vojákům hájícím Malou zemi. Rodáci Lev Alexandrovič Tichomirov (1852–1923), ruský revolucionář a filosof Sport V sezóně 2011/2012 ve městě fungoval fotbalový klub FK Olimpija Gelendžik. Průmysl Ke Gelendžiku patří vesnička Archipo-Osipovka, kde je stanice plynovodu Modrý proud. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Gelendschik na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gelendžik na Wikimedia Commons
Guelendjik

Guelendjik (en russe : Геленджик) est une ville du kraï de Krasnodar, en Russie. Sa population s'élevait à 75 504 habitants en 2021. Géographie Guelendjik est située au bord de la baie de Guelendjik, sur le littoral de la mer Noire, entre Novorossiisk et Touapsé, à 89 km — 178 km par la route — à l'ouest de Krasnodar. Histoire Dans l'Antiquité, la baie de Guelendjik fut le site d'un avant-poste grec, mentionné sous le nom de Torikos dans le Périple de Pseudo-Scylax. Il est inconnu dans les sources hellénistiques, mais réapparaît dans les sources romaines sous le nom de Pagrae, en 64 av. J.-C. La colonie fut anéantie par les envahisseurs huns. Au Moyen Âge, le site était important pour les marchands génois, qui appelaient le village côtier Maurolaca. Avant que la Russie ne s'assure le contrôle du littoral par le traité d'Andrinople (1829), la traite des esclaves était pratiquée entre les habitants des montagnes et l'Empire ottoman. Comme les beautés circassiennes étaient généralement échangées contre de l'or et d'autres marchandises, avant d'être emmenées dans les sérails turcs, le marché était connu sous le nom de Gelincik (littéralement petite mariée). En 1831, l'un des premiers forts du littoral de la mer Noire fut construit à Guelendjik, mais au déclenchement de la guerre de Crimée, il fut détruit et abandonné. Les Cosaques le rétablirent en 1864, à la fin du conflit russo-circassien. Il fut appelé stanitsa Guelendjiksaïa, puis Guelendjik en 1915 en accédant au statut de ville. En 1894, il existait une Compagnie franco-russe de Ciment Portland de Guelendjik dont un des administrateurs était Léon Isidore Molinos (1828-1914) Durant la période soviétique, Guelendjik a d'abord été une station balnéaire et un lieu de villégiature. Elle possède des plages de sable, trois parcs, deux télésièges et deux églises orthodoxes (datant de 1909 et 1913). Les environs de Guelendjik sont réputés pour une série de chutes d'eau, des dolmens, deux très anciens bois de pins et de genévriers, et le Sail Rock, situé à 17 km du centre-ville. Dans le village côtier d'Arkhipo-Ossipovka, sur le territoire de Guelendjik, se trouve le terminal du gazoduc Blue Stream, qui relie la Russie à la Turquie sur le fond de la mer Noire. La résidence du cap Idokopas y est construite depuis le début des années 2010. En juillet 2012, Guelendjik a été touché par les inondations qui ont dévasté la région, à la suite de pluies diluviennes. Transports Un aéroport y existe depuis 2010. Galerie Population Recensements ou estimations de la population Jumelages Angoulême (France) depuis 1977 Cramlington (Royaume-Uni) Hildesheim (Allemagne) depuis 1992 Notes et références Liens externes (ru) Informations sur Guelendjik (ru) Cartes topographiques (ru) Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Ressource relative à la géographie : OKATO Portail de la Russie
Gelendzsik

Gelendzsik (cirill betűkkel Геленджик) üdülőváros a Fekete-tenger partján Oroszországban, a Krasznodari határterületen. Története Népesség 2010-ben 54 980 lakosa volt, az elővárosokkal együtt kb. 91 000. Etnikailag 85% orosz, 5% görög, 2,7% ukrán, 2,7% örmény. Képek Jegyzetek
Gelendzjik

Gelendzjik (Russisch: Геленджик) is een Russische stad in kraj Krasnodar. Het is een badplaats aan de gelijknamige baai aan de Zwarte Zee. Ten tijde van de Romeinen was hier een handelsnederzetting en later was er een nederzetting van Tsjerkessen. Tot 1829 behoorde het gebied bij het Osmaanse rijk en in 1831 ontstond er een Russische vesting die in 1915 een stad werd. De stad werd vanwege het subtropisch klimaat al snel door toeristen bezocht (rond 1940 zo'n 60.000 per jaar) en in 1970 werd Gelendzjik door de regering van de Sovjet-Unie tot een kuuroord van nationale betekenis verklaard. Toerisme is de belangrijkste drijfveer van de economie. Gelendzjik ligt aan de wegen A-147 en M-4 en in 2010 werd er een luchthaven geopend. Geboren Vjatsjeslav Krasilnikov (1991), beachvolleyballer