NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Tmutorokan

Tmutorokan (ryska: Тмутаракань; ukrainska: Тмуторокань), även skrivet Tmutorakan eller Tmutarakan, var en stad som under 900-1000-talen utgjorde kärnan i ett ryskt eller rusiskt furstendöme. Tmutorokan låg på Tamanhalvön vid Azovska sjöns strand, mittemot Kertjhalvön på Krim. Staden Tmutorokan nämns i den ryska Nestorskrönikan som en betydande ort för det ryska riket. Området runt Tmutorokan var redan med början under klassisk tid föremål för grekisk kolonisation under 700-, 600- och 500-talen f.Kr. Själva staden Tmutorokan blev dock betydelsefull först under kazarisk tid under 600-800-talen e.Kr. Tidvis låg staden under bysantinskt välde. Staden var ett viktigt handelscentrum med en bra hamn. Akeologiska utgrävningar av Tmutorokan inleddes på 1800-talet. Källor
Итил

Итил (или Атил, от тюркски „голяма река“) е столицата на Хазарския хаганат от средата на 8 век до края на 10 век. Това е и тогавашното име на река Волга, в чиято делта се е намирал градът. Град Итил е разположен в делтата на Волга, северозападно от Каспийско море. Освен столица на Хаганата, той е и един от най-големите търговски центрове на Пътя на коприната. В периода на разцвета му в града живеят евреи, християни и езичници, а мост го свързва с мюсюлманското селище Хазаран. Вижте също Хамлидж
Itil (Stadt)

Itil, auch Atil oder Ätil, (wörtlich: „großer Fluss“) war die historische Hauptstadt des Reichs der Chasaren von der Mitte des 8. Jahrhunderts bis zum Ende des 10. Jahrhunderts. Der Name leitet sich von der türkischen Bezeichnung des Flusses Wolga ab. Geschichte Itil befand sich im Wolgadelta am nordwestlichen Ufer des Kaspischen Meeres. Nach der Niederlage der Chasaren im zweiten chasarisch-arabischen Krieg wurde die Hauptstadt des Reichs von Samandar nach Itil verlegt. In arabischen Quellen des 9. Jahrhunderts erscheint die Stadt unter dem Namen Chamlidsch, der Name Itil/Ätil erscheint im 10. Jahrhundert. Zu ihrer Blütezeit war die Stadt ein bedeutendes Handelszentrum und bestand aus drei durch die Wolga getrennten Stadtteilen. Der westliche Teil war das Verwaltungszentrum der Stadt, einschließlich des Gerichts und der Armeegarnison. Der östliche Teil war später erbaut worden und stellte das Handelszentrum Itils dar. Hier gab es öffentliche Bäder und Geschäfte. Zwischen ihnen befand sich die Insel, auf der die Paläste des chasarischen Chagans und des Beks standen. Diese Insel war mit den anderen durch eine Pontonbrücke verbunden. Nach arabischen Quellen wurde eine Hälfte der Stadt Ätil genannt, die andere dagegen Chasaran. Religiöse Toleranz Ätil/Itil war eine multireligiöse und polyethnische Stadt, in der Juden, Christen, Muslime, Schamanisten und Heiden lebten, darunter viele Händler aus anderen Ländern. Alle Religionsgruppen verfügten über ihre eigenen Kultstätten, und das städtische Gericht wurde nach religiösem Proporz besetzt, sodass alle genannten Religionen vertreten waren, und jeder Angeklagte hatte das Recht, dass sein Fall von einem Richter seiner eigenen Religion behandelt würde. Zerstörung Atils Im Jahr 968 oder 969 eroberte und zerstörte der Kiewer Herrscher Swjatoslaw I. die Stadt. Die Chasaren der Stadt flüchteten auf die vor Itil liegende Insel Bab al-Abwab in der Wolgamündung. Ibn Hauqal und al-Muqaddasi erwähnen die Stadt auch nach 969 noch, was auf einen möglichen Wiederaufbau hinweist. Al-Bīrūnī dagegen berichtet um 1030, dass die Stadt in Trümmern liege. Der arabische Reisende Abu Hamid beschrieb jedoch ein Jahr später Chasaren in der Itil benachbarten Stadt Saqsin am Wolgadelta. Möglicherweise aber handelte es sich schon um deren petschenegische, (ogh)usische oder kumanische Nachfolger. Archäologische Überreste Itils sind niemals gefunden worden. Es wurde darüber spekuliert, dass dies an einem möglichen Anstieg des Meeresspiegels liegt. Heute befindet sich in der Nähe der historischen Stadt die russische Großstadt Astrachan. Russische Archäologen vermuten die ursprüngliche Lage der Stadt circa 120 Kilometer nördlich der Stadt, in der Nähe der Ruinen der ehemaligen Hauptstadt der Goldenen Horde Sarai-Batu. Literatur Dieter Ludwig: Struktur und Gesellschaft des Chazaren Reiches im Licht der schriftlichen Quellen, Münster (Westfalen), 1982. Andreas Roth: Chasaren. Das vergessene Großreich der Juden, Melzer Verlag, Neu Isenburg, 2006. Einzelnachweise
Atil

Atil of Itil was de hoofdstad van het Rijk der Chazaren van midden achtste eeuw tot 968/969, toen het werd vernietigd door de Roes Svjatoslav I. Atil lag op het kruispunt van de handelsroute over de Wolga (rood) en de handelsroute die het Aralmeer verbond met de Zwarte Zee (oranje). Heden is Astrachan de dichtstbij gelegen grote stad. Archeologie Wat we weten over stad komt slechts uit geschreven bronnen. De locatie van Atil is nog niet archeologisch geïdentificeerd. I. G. Semjonov suggereert dat Atil ten zuiden van de Wolgadelta op de moderne bodem van de Kaspische Zee ligt en overstroomd werd als gevolg van de stijgende zeespiegel. Volgens de onderzoekers L. V. Goerenko en A. V. Sitnikov, kan Atil helemaal niet in de Wolga-delta worden gelokaliseerd vanwege aanzienlijke schommelingen in het niveau van de Kaspische Zee, wat zou leiden tot regelmatige overstromingen van de stad. Ze veronderstellen dat de locatie van Atil op de engte tussen de Wolga en de Don ligt, ten zuiden van het huidige Wolgograd. Sinds 2020 worden opgravingen van de nederzetting bij het dorp Semiboegry uitgevoerd, aan de oevers van de oude Wolgadelta.
Itil

Itil (tur.), Atil (ang.) – jedna ze stolic państwa Chazarów, położona w pobliżu ujścia Wołgi do Morza Kaspijskiego, w okolicy dzisiejszego Astrachania. Miasto zostało założone w pierwszej połowie VIII wieku. Składało się z namiotów i drewnianych domów. Jedynie rezydencja władców mogła być zbudowana z cegieł, co dla reszty mieszkańców było zakazane. Było jednym z najważniejszych punktów handlowych uczestniczących w handlu między Europą a Azją i centralną giełdą towarową kaganatu. Wołga oddzielała dzielnicę rządową kaganów chazarskich od dzielnicy targowej, w której znajdował się m.in. wielki targ niewolników. Położenie na przecięciu się dwóch największych światowych szlaków: z Chin do Europy (Jedwabny Szlak) oraz północ-południe (tzw. „szlak saraceński” – Wołgą ze Skandynawii, między Morzem Kaspijskim i Kaukazem, do Arabów), uzależniało gospodarkę całego kraju od handlu niewolnikami (szczególną aktywnością wykazywali się tu kupcy żydowscy), zdobywanymi w czasie częstych wojen z innymi krajami. Ludność miasta była zróżnicowana etnicznie i wyznaniowo (istniały też dzielnice słowiańskie). System prawny dostosowany był do różnych religii. Arabski podróżnik Al-Masudi wspomina, że w mieście Itil urzędowało po dwóch sędziów dla wyznawców chrześcijaństwa, islamu i judaizmu (wyznawanego przez Chazarów) oraz jeden sędzia dla pogan. Miasto zostało zniszczone podczas najazdu Światosława w 965 roku i od tego czasu rozpoczął się upadek całego Kaganatu Chazarskiego. Zmiany biegu koryta Wołgi oraz podniesienie się poziomu morza zatarły ślady istnienia miasta, uniemożliwiając jego precyzyjną lokalizację. Dopiero w latach 2000–2004, w wyniku prac archeologicznych finansowanych przez Uniwersytet Żydowski w Moskwie, w okolicy obecnej wsi Samosdiełka (Самосделка) w regionie astrachańskim na południu Rosji, dokonano prawdopodobnej lokalizacji Itil. Od 2019 roku inny zespół archeologiczny, badający stanowisko w pobliżu wsi Semibugry (Семибугры), odnalazł pozostałości zabudowań i przedmioty mogące sugerować, że ustalono rzeczywistą lokalizację Itil. Przypisy
Itil

Itil eller Ätil ("Stora floden") var huvudstad i det khazariska riket från mitten av 700-talet till slutet av 900-talet. Namnet är också den turkspråkiga benämningen på Volga. Itil var belägen i Volgas delta i det nordvästligaste hörnet av Kaspiska havet. Itil blev huvudstad efter att khazarerna besegrats i det andra khazarisk-arabiska kriget. Staden benämns Khamlij (eller Khamlidj; möjligen är detta en arabifiering av det turkiska ordet khaganbaligh, "khaganens stad", vilket även återfinns i det mongoliska namnet på Beijing, Khanbaliq) i arabiska källor (av ibn Khordadbeh och andra) från 800-talet; namnet Itil uppkommer på 900-talet. Vid sin höjdpunkt var staden ett betydande handelscentrum, och bestod av tre delar skilda åt av Volga. Den västra delen rymde stadens administrativa centrum, med en domstol och en stor militärgarnison. Den östra delen av staden byggdes senare och tjänade som det kommersiella centret, med flera allmänna bad och affärer. Mellan dessa delar låg Volga och i denna en ö på vilken den khazariske khaganens och khagan-bekens palats stod. Ön förbands med en av de andra stadsdelarna med en pontonbro. Enligt arabiska källor kallades halva staden Itil, medan den andra halvan kallades Khazaran. Itil var en stad med blandade etniciteter och religioner, bebodd av judar, kristna och schamanister, med flera, varav många var handelsmän från andra länder. De religiösa grupperna hade sina egna gudstjänstlokaler i staden, och det fanns sju domare utsedda för att lösa dispyter (två kristna, två judar, två muslimer, och en för de icke-abrahamitiska religionerna). Svjatoslav I av Kiev plundrade Itil året 968 eller 969. Ibn Hawqal och al-Muqaddasi hänvisar till Itil efter 969, vilket tyder på att det återuppbyggdes. Al-Biruni skrev i mitten av 1000-talet att Itil återigen låg i ruiner (denna nämnde inte staden Saqsin som senare ska ha legat i närheten). Arkeologiska kvarlevor av Itil har hittats vid utgrävningar 2008. Noter Externa länkar Återfunnen judisk huvudstad grävs ut The Khazar Capital City of Atil
Ітиль

Ітиль (Атіль) — остання столиця Хозарського каганату з VIII по XIV століття. Більшість сучасних дослідників локалізує місто у пониззі Волги (Ітилю), у районі сучасної Астрахані. Ітиль був розташований на перехресті великих торговельних шляхів. Тут купці із території сучасної України мали свої оселі. Історія Виник орієнтовно у VIII ст. під час арабо-хозарських воєн. За даними середньовічних авторів, складався з трьох частин, в одній з яких жив хозарський правитель (каган). Ітиль був великим поліетнічним містом, де кожен народ мав своє судочинство та самоврядування. Ітиль було зруйновано внаслідок походу русів 968-969 рр. В травні 2008 року російські археологи оголосили, що віднайдені руїни біля села Самосдєлкі Камизякського району Астраханської області. Див. також Сарай-Бату Примітки Джерела та література М. Ф. Котляр. Ітиль [Архівовано 15 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2005. — Т. 3 : Е — Й. — С. 646. — ISBN 966-00-0610-1. Артамонов М. И. История хазар. — Л., 1962. Новосельцев А. П. Хазарское государство и его роль в истории Восточной Европы и Кавказа. — М., 1990. Посилання Археологи нашли столицу Хазарского каганата // Подробности 02.09.2008 Итиль-мечта (на раскопках древнего центра Хазарского каганата) [Архівовано 26 липня 2017 у Wayback Machine.]
Dinskaia

Dinskaia - Динская (rus) és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. És a la vora del riu Kotxeti, afluent del Kirpili, a 25 km al nord-est de Krasnodar. És la tercera stanitsa més gran del territori, després de Kanevskaia i Leningràdskaia. Pertany a aquesta stanitsa el possiólok d'Ukraïnski. Història La història de l'stanitsa comença el 1794, quan es fundaren els primers quaranta assentaments cosacs a la regió del Kuban. Els cosacs de la mar Negra van assentar-s'hi i van anomenar l'assentament (al sud de l'actual emplaçament) pel seu lloc d'origen a la vora del Don: Dinskoie. El 1807 fou traslladat al lloc actual i el 1842 va rebre l'estatus de stanitsa i el seu nom actual: Dinskaia. La rellevància comercial va créixer durant el 1888 amb la construcció d'una estació del tren del Caucas Nord (al tram entre Tikhoretsk i Iekaterinodar). Durant la Segona Guerra Mundial fou ocupada per la Wehrmacht de l'Alemanya Nazi l'agost del 1942 i alliberada per l'Exèrcit Roig de la Unió Soviètica l'11 de febrer de 1943. Demografia
Dinskaja

Dinskaja (russisch Динска́я) ist eine Staniza in der südrussischen Region Krasnodar mit 34.848 Einwohnern (Stand 14. Oktober 2010). Geographie Die Staniza liegt im zentralen Teil des Kuban-Gebietes, etwa 30 km nordöstlich der Regionshauptstadt Krasnodar am Flüsschen Kotschety. Dinskaja ist die drittgrößte Staniza (Kosakensiedlung) der Region nach Kanewskaja und Leningradskaja. Die Staniza Dinskaja ist Verwaltungszentrum des gleichnamigen Rajons Dinskaja (Dinskoi). Geschichte Die Geschichte der Staniza beginnt 1794, als die ersten 40 Kosakensiedlungen im Kubangebiet gegründet wurden. Die sich hier ansiedelnden Saporoger Kosaken nannten die südlich der heutigen Staniza gelegene Siedlung nach ihrem Herkunftsort Dinskoje am Dnepr. Die Bezeichnung Dinskoje wird auf den damaligen kosakischen Namen Din des Flusses Don zurückgeführt, von dem diese Kosaken vermutlich ursprünglich stammten. 1807 wurde die Siedlung („Kuren“) an die heutige Stelle verlegt; seit 1842 gilt sie als Staniza unter ihrer heutigen Namensform. Die wirtschaftliche Bedeutung der Staniza wuchs ab 1888, als die Eisenbahnstrecke von der Station Tichorezkaja der Hauptstrecke der Nordkaukasus-Eisenbahn Rostow–Wladikawkas nach Jekaterinodar (das heutige Krasnodar) durch den Ort geführt wurde. Im Zweiten Weltkrieg wurde die Staniza Dinskaja im August 1942 von der deutschen Wehrmacht während ihres Vorrückens vom Don in den Nordkaukasus besetzt und am 11. Februar 1943 von der Roten Armee zurückerobert. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: ab 1939 Volkszählungsdaten Wirtschaft und Infrastruktur Die Staniza ist Zentrum eines wichtigen Landwirtschaftsgebietes. Es gibt eine Reihe von Betrieben zur Verarbeitung landwirtschaftlicher Produkte (Zuckerfabrik, Konservenfabrik, Großkonditorei „Juschnaja Swesda“, Großschlachthof („Fleischkombinat“) „Dinskoi“). Dinskaja liegt an der Eisenbahnstrecke von (Wolgograd–)Tichorezkaja–Krasnodar und weiter an die Schwarzmeerküste Richtung Noworossijsk und Sotschi (Streckenkilometer 642 ab Wolgograd). Nordwestlich an der Staniza führt die Fernstraße M4 Moskau–Rostow–Noworossijsk vorbei. Söhne und Töchter der Stadt Alexander Kowalenko (* 1986), Kanute Stepan Marjanjan (* 1991), Ringer Einzelnachweise Weblinks Webseite der Verwaltung des Rajons Dinskaja (russisch, Karte, Geschichte, Verwaltung der Staniza)
Dinskaya

Dinskaya (Russian: Динска́я) is a large rural locality (a stanitsa) and the administrative center of Dinskoy District in Krasnodar Krai, Russia. Population: 34,848 (2010 census); 34,132 (2002 census); 30,873 (1989 Soviet census). Notable people Stepan Maryanyan, Russian Greco-Roman wrestler of Armenian descent References
Dinskaya

Dinskaya (del ruso: Динска́я) es una stanitsa, centro administrativo del raión de Dinskaya del krai de Krasnodar del sur de Rusia. Está situada a orillas del río Kochety, afluente del río Kirpili, 25 km al nordeste de Krasnodar, la capital del krai. Es centro asimismo del municipio Dinskoye. Tenía 34 848 habitantes en 2010.​​ Es la tercera stanitsa más grande del krai, tras Kanevskaya y Leningrádskaya. A su municipio pertenece Ukrainski. Historia La historia de la stanitsa se inicia en 1794, cuando se fundaron los primeros cuarenta asentamientos cosacos en la región del Kubán. Los cosacos del Mar Negro que se asentaron aquí llamaron al asentamiento (al sur del actual emplazamiento) por su lugar de origen a orillas del Don, Dinskoye. En 1807 fue trasladado al lugar actual y en 1842 recibió el estatus de stanitsa y su nombre actual. La relevancia comercial creció en 1888 con la construcción de una estación del ferrocarril del Cáucaso Norte (en el tramo entre Tijoretsk y Yekaterinodar). En la Gran Guerra Patria fue ocupada por la Wehrmacht de la Alemania Nazi en agosto de 1942 y liberada por el Ejército Rojo de la Unión Soviética el 11 de febrero de 1943. Demografía Economía y transporte La stanitsa es centro de una importante región agrícola. Hay una serie de empresas dedicadas al procesamiento de productos agrícolas (fábrica de azúcar, envasado de conservas, una fábrica de dulces - Yúzhnaya Zvezda, Южная Звездаy- y un gran matadero - Dinskói, Динской). Dinskaya está en la línea de ferrocarril Volgogrado-Tijoretsk- Krasnodar-Novorosisk-Sochi. La autopista M4 (Moscú-Rostov-Novorosisk) pasa al nordeste de la stanitsa. Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace. Sitio web con noticias de la stanitsa (en ruso) Sitio web del raión (en ruso) Sitio web sobre la localidad (en ruso) Palacio de Cultura (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Panoramio.
Dinskaja

Dinskaja (in russo Динская?) è un centro abitato (stanica) della Russia, situato nel Territorio di Krasnodar. È il centro amministrativo del distretto Dinskoj. Il villaggio si trova sulle rive del fiume Kočety (affluente del Kirpili)], 30 km a nord-est di Krasnodar. La strada M4 «Don» corre lungo la periferia occidentale del villaggio. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Dinskaja
Dinskaja

Dinskaja (ros. Динская) – stanica w Rosji, w Kraju Krasnodarskim, ośrodek administracyjny rejonu dińskiego. W 2010 liczyła 34 848 mieszkańców. Urodzeni Kuźma Dubina – rosyjski wojskowy, działacz emigracyjny. Stiepan Marianian – zapaśnik. Przypisy
Динскаја

Динскаја (рус. Динская) насељено је место руралног типа (станица) на југозападу европског дела Руске Федерације. Налази се у централном делу Краснодарске покрајине и административно припада њеном Динском рејону чији је уједно и административни центар. Према подацима националне статистичке службе РФ за 2010, станица је имала 34.848 становника и треће је по величини село на тлу Русије (после станица Каневскаја и Лењинградскаја). Географија Станица Динскаја се налази у централном делу Краснодарске покрајине на неких 30 километара североисточно од покрајинског центра Краснодара. Село лежи у јужном делу Кубањско-приазовске степе на надморској висини од око 40 m, на обали реке Кочети (притоке Кирпилија). Кроз насеље пролази деоница железничке пруге Краснодар−Тихорецк, односно национални аутопут М4 „Дон” који повезује Новоросијск са Москвом. Историја Село Динско основано је 1794. као једно од првих 40 насеља основаних од стране Кубањских Козака на подручју Кубања, а име је добило по истоименом насеља које су на Дњепру основали пресељеници са Дона (па отуда Донски, односно Дински). Насеље се првобитно налазило неколико километара јужније, на десној обали Кубања, али је већ 1807. пресељено на данашњи локалитет. Садашње име и статус добија 1842. године. Године 1888. кроз село је прошла железничка пруга која повезује Краснодар (тада Јекатеринодар) са Тихорецком. Демографија Према подацима са пописа становништва 2010. у селу је живело 34.848 становника. Види још Краснодарски крај Дински рејон Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Званичан сајт Динског рејона
Дінська (станиця)

Дінська — станиця, адміністративний центр і найбільший населений пункт Дінського району Краснодарського краю, центр Дінського сільського округу. Розташована за 30 км північно-східніше Краснодара на березі річки Кочети (сточище Кірпілі). По західній околиці станиці проходить федеральна траса Дон, частина європейського коридору E115. Населення станиці — 34 132 осіб (2002) Економіка Підприємства сільського господарства Цукровий завод Консервний завод Кондитерська фабрика «Южна Звєзда» М'ясокомбінат «Дінськой» Історія У 1794 році засновано селище куреня Дінське Чорноморського козацького війська на березі Кубані, на південь від сучасного розташування станиці. Найменування відбулося від Дінського куреня Запорозької Січі, заснованого на Дніпрі вихідцями з Дона У 1807 курінь був переселений на береги степової річки Кочети У 1842 році селище куреня було перейменоване в станицю Дінську У 1888 через станицю пройшла залізниця Єкатеринодар — Тихорєцьк Відомі люди Манжула Степан Федорович — політичний та громадський діяч Кубані, член Кубанської Ради Кубанської народної республіки. Пальман В'ячеслав Іванович (1914—1998) — російський письменник-фантаст та автор пригодницьких творів. Рябовіл Микола Степанович (1883—1919) — український політичний діяч на Кубані часів Української революції; голова Кубанської Законодавчої Ради; голова Кубанської Військової Ради. Див. також Дінський курень Джерела Сайт станиці Дінська (інформаційний сайт станиці) [Архівовано 4 січня 2006 у Wayback Machine.] (рос.) Дінська в Мережі (інформаційний сайт станиці) (рос.) Про район і станицю на сайті адміністрації Краснодарського краю (рос.) Сайт районної адміністрації [Архівовано 6 липня 2007 у Wayback Machine.] (рос.)
Brjuchowezkaja

Brjuchowezkaja (russisch Брюхове́цкая) ist eine Staniza in der Region Krasnodar (Russland) mit 22.139 Einwohnern (Stand 14. Oktober 2010). Geographie Die Staniza liegt im nördlichen Zentralteil des Kuban-Gebietes, etwa 80 km Luftlinie nördlich des Regionsverwaltungszentrums Krasnodar, an der Mündung des Linken Beissuschok (Beissuschok Lewy) in den Beissug. Jenseits des Beissug schließt sich unmittelbar die Staniza Perejaslowskaja mit 8433 Einwohnern (2002) an. Brjuchowezkaja ist Verwaltungszentrum des gleichnamigen Rajons Brjuchowezkaja. Zur Landgemeinde Brjuchowezkaja gehören neben der Staniza zwölf umliegende kleinere Dörfer. Geschichte Eine Staniza namens Brjuchowezkaja wurde 1794 als eine der ersten 40 Kosakensiedlungen im Kubangebiet am Flüsschen Albaschi gegründet. Ihren Namen erhielt sie zur Erinnerung an den 1659 gewählten Ataman und späteren Hetman der Saporoger Kosaken Iwan Brjuchowezki. Sie wurde zweimal verlegt und befindet sich seit 1803 an der heutigen Stelle. 1847 wurde eine Ziegelei eröffnet, 1849 und 1908 Kirchen fertiggestellt. 1904 wurde der Beissug zwischen den Stanizen Brjuchowezkaja und Perejaslowskaja durch einen Damm reguliert. 1916 eröffnete ein Gymnasium. Im Rahmen einer Verwaltungsreform wurde Brjuchowezkaja am 2. Juni 1924 Verwaltungszentrum eines neu gegründeten Rajons. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: ab 1939 Volkszählungsdaten Kultur und Sehenswürdigkeiten Seit 1994 besitzt die Staniza ein Historisches und Heimatmuseum des Rajons. Wirtschaft und Infrastruktur In Brjuchowezkaja als Zentrum eines Landwirtschaftsgebietes mit vorwiegendem Anbau von Getreide und technischen Kulturen sowie Schweinehaltung gibt es Betriebe der Lebensmittel- und Leichtindustrie. Brjuchowezkaja liegt an der von der Nordkaukasische Eisenbahn Eisenbahnstrecke Rostow am Don–Krasnodar (Streckenkilometer 1535 ab Moskau), die auf dem Abschnitt Starominskaja–Timaschewskaja, an dem auch sie Staniza liegt, 1915 als Nebenstrecke eröffnet wurde. 1964 wurde die Strecke mit Inbetriebnahme des Lückenschlusses Bataisk–Starominskaja Teil der kürzeren Direktverbindung und Hauptstrecke von Norden nach Krasnodar und weiter zu den Kurorten an der Schwarzmeerküste. Die Strecke wurde 1972 elektrifiziert. Am Ort führt auf einer östlichen Umgehung auch die Regionalstraße R268 von Bataisk nach Krasnodar vorbei. Söhne und Töchter der Staniza Fjodor Derkatsch (1911–1944), Soldat im Zweiten Weltkrieg, Held der Sowjetunion Wiktor Melantjew (* 1986), Kanute Wladimir Fedossenko (* 1990), Kanute, Weltmeister 2011 Anton Sekret (* 1992), Fußballspieler Weblinks Website der Verwaltung von Rajon und Staniza Brjuchowezkaja (russisch) Einzelnachweise
Bryukhovetskaya

Bryukhovetskaya (Russian: Брюхове́цкая) is a rural locality (a stanitsa) and the administrative center of Bryukhovetsky District in Krasnodar Krai, Russia, located on the Beysug River. Population: 22,139 (2010 census); 22,024 (2002 census); 21,518 (1989 Soviet census). References