NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Parusfelsen

Der Parusfelsen (russisch: Скала Парус, Skala Parus, deutsch Segelfelsen) ist eine Klippe in der Region Krasnodar, an der Küste des Schwarzen Meeres. Der Strand, Umgebung sowie nahegelegene Kurorte bieten Möglichkeiten zur Erholung und für Freizeitaktivitäten. Das Naturmonument liegt 17 km im Südosten von Gelendschik (russisch: Геленджик) nicht weit vom Dorf Praskowejewka (russisch: Прасковеевка) entfernt. Der Parusfelsen ist eine in alle Richtungen senkrecht aufragende Gesteinswand, die aus Sandstein besteht und rechtwinklig zum Ufer steht. Durch die Einwirkung geologischer Kräfte wurde er aus dem Gestein herausgeformt. Drei Viertel der Wand liegen auch bei Flut über Wasser. Besonders auffällig sind die Proportionen des Naturdenkmals. Bei einer Dicke von etwas über einem Meter am Fuße misst die Klippe zirka 25 m in der Höhe und 20 m in der Länge. Das gibt dem Felsen das Aussehen eines viereckigen Segels – daher auch der Name. In einer Höhe von ungefähr 2,5 m hat der Felsen eine Öffnung, deren Entstehung nicht geklärt ist. In vielen Reiseführern wird beschrieben, dass der Felsen während der russisch-türkischen Kriege als Verteidigung gegen Artilleriebeschuss aus den Bergen diente. Diese Version zur Entstehung des Lochs wird jedoch angezweifelt. 1903 schrieb S. Wasjukow, der die Küste des Schwarzen Meeres erforschte, nach der Untersuchung des Felsens, dass die Klippe „durch ein Linienschiff beschossen wurde. Vier Schuss wurden abgegeben, jedoch die Wand hielt stand und obwohl die Spuren sichtbar sind, wurde sie nicht durchlöchert“. Die Bildung der einmaligen Formation wird durch die Erosion des Gesteins durch das Seewasser sowie durch unterschiedliche Festigkeiten des Gesteins erklärt. Der Parusfelsen wurde am 24. November 1971 durch die Behörden von Gelendschik zum Naturdenkmal erklärt. Für den Schutz des Felsens ist der Landschaftsrat von Diwnomorskoje (russisch: Дивноморский сельский совет) zuständig. Weblinks Besucherinformationen des Hotel Parus zum Felsen (Memento vom 9. Juni 2018 im Internet Archive) (russisch) Der Parusfelsen auf der Website von Praskowejewka (russisch) Ein Artikel über geologische Naturmonumente Russlands (Memento vom 5. Februar 2008 im Internet Archive) (russisch)
Sail Rock

Sail Rock, or Parus Rock (Russian: скала́ Па́рус, skala Parus), is a natural sandstone monolith of late Cretaceous age located on the shore of the Black Sea, in Krasnodar Krai, Russia. It resembles the outline of a ship's sail, hence its name. The monolith lies 17 km to the southeast of Gelendzhik, near the village of Praskoveyevka (which is about 500 m from the coast) and the farmstead of Dzhankhot (approximately twice that distance from the coast). Sail Rock has a sheer vertical slope confronting the shore of the sea, isolated from the mass of basic rock by geological forces. It is more than three-fourths revealed by the tide and lies perpendicular to the coast. What is most remarkable about this landmark is its proportions. While the cliff is only a little more than one metre thick, its height is about 25 m and its length about 20. Thus, the form of the cliff is described as resembling the outline of a quadrangular sail. An opening of unclear origin is located in the sail, approximatively 2.5 metres above the ground. Many guides state that the formation was a defence against mountain artillery during the Caucasian War. However, this version of the origin of the opening is under some doubt. In 1903, S. Vasyukov, who was investigating the Black Sea coast, wrote after the inspection of the cliff that it was "[..] shot from a battleship by seamen, they released 4 projectiles, but the wall remained firm, although the traces are noticeable, but they nowhere opened the rock [...]". The appearance of this unique formation is explained by the pounding of the sea on the land (erosion), as well as the different strengths of its constituent rocks. Sail Rock's status as a natural monument was declared November 24, 1971 by the administration of Gelendzhik. Protection of the rock was entrusted to the Divnomorskiy rural council. The surrounding beach and its environs are a place for outdoor leisure and recreation, including nearby health resorts. President Putin has a large estate about 1.5 miles down the coast. Gallery See also Golden Gate (Crimea) References External links (in Russian) Visitors' information about Sail Rock from the Hotel Parus (in Russian) Sail Rock at Praskoveyevka Environments (in Russian) An article on the geological monuments of nature of Russia
Roca Parus

La Roca Parus (en ruso: Скала Парус, Roca de la Vela) es un monolito de arenisca del cretácico superior,​ situada en la costa nororiental del Mar Negro, entre Dzhanjot y Praskovéyevka, en el ókrug urbano de la ciudad de Gelendzhik en el krai de Krasnodar de Rusia. Recibe este nombre porque asemeja el perfil de una vela. La roca, 17 km al sureste de Gelendzhik, tiene paredes verticales escarpadas, perpendiculares a la orilla del mar. Alcanza una altura de 25 m, con una longitud de 20 m y poco más de 1 m de anchura, lo que le da la forma de una vela cuadrangular. A 2.5 m de altura se halla una abertura de origen incierto. Algunas guías afirman que se debe al impacto de un proyectil de artillería durante la Guerra del Cáucaso. En 1903, Semión Vasiukov, que investigaba la costa del mar Negro, afirmó que pese a recibir 4 impactos de la artillería de un buque de guerra, de los cuales hay señales, la roca se mantuvo firme y de ningún modo fue agujereada. La aparición de esta roca se explica por la erosión del mar sobre los acantilados del mar Negro, que tenían aquí un punto fuerte que no cedió. Fue declarada monumento natural el 24 de noviembre de 1971 por la administración de Gelendzhik, quedando su protección subordinada al selsovet Divnomorski. En los alrededores se halla una playa, que constituye un lugar de ocio y recreo al aire libre. Galería Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace. Artículo en el sitio web del centro turístico Parus (en ruso)
Парус (скала)

Скала́ Па́рус — памятник природы в Краснодарском крае, находящийся на берегу Чёрного моря в 17 км к юго-востоку от Геленджика, недалеко от села Прасковеевка (около 500 метров по берегу моря) и хутора Джанхот (4,5 километра). Описание Скала представляет собой вертикально стоящий на берегу моря останец — пласт песчаника, отделённый от основного скального массива провалом. По форме скала напоминает очертания четырёхугольного паруса, за что и получила своё название. При толщине скалы немногим более метра, высота составляет более 25 метров, а длина — более 20 (в различных источниках говорится о высоте 30 метров и длине 25 метров), при этом скала более чем на три четверти выдаётся в море перпендикулярно берегу. На высоте примерно 2,5 метра в Парусе есть отверстие, происхождение которого неясно. Во многих путеводителях пишется, что оно пробито стрелками горной артиллерии во время Кавказской войны. Однако такой вариант происхождения отверстия подвергается сомнению: С. Васюков, исследовавший Черноморское побережье, писал в 1903 году после осмотра скалы, что в неё «…стреляли с броненосца моряки, пустили 4 снаряда, но стена осталась непоколебима, хотя заметны следы ядер, нигде не пробивших утёса…» На скале на том же уровне есть ещё одно маленькое отверстие. Чтобы его увидеть, нужно отойти в сторону посёлка Джанхот. На торце скалы со стороны берега пробит скалолазный маршрут невысокой сложности (около 4 по французской системе). Маршрут (по состоянию на август 2015) старый, местами осыпается, некоторые крючья уже плохо держатся (да и шлямбуры проржавели) — не рекомендуется к прохождению. Происхождение Причинами появления данного уникального образования послужило наступление моря на сушу, эрозия, а также различная прочность скальных пород. Современный статус Статус памятника природы присвоен скале 24 ноября 1971 года администрацией города Геленджик, уход и охрана возложены на Дивноморский сельский совет. Ссылки Скала Парус . Архивировано 12 марта 2007 года. Скала Парус (рус.). — Информация об ООПТ на сайте информационно-аналитической системы «Особо охраняемые природные территории России» (ИАС «ООПТ РФ»): oopt.aari.ru. Дата обращения: 13 февраля 2022. Архивировано 9 августа 2022 года.
Вітрило (скеля)

Скеля «Вітрило» (рос. Парус) розташована на березі Чорного моря, в 17 км на південний схід від Геленджика Краснодарського краю Росії. Це самотня кам'яна стіна, що своєю формою нагадує чотирикутний парус. Довжина скелі становить 25 м, висота 30 м, а товщина лише трохи більше одного метра. Вона витягнута перпендикулярно до берега моря. Один кінець спускається в воду, інший стоїть у глибині корінного берега на відстані 10 м і оточений гальковим пляжем. Скеля складається з жовтувато сірого дрібнозернистого щільного пісковика. Сусідній берегової обрив складний, чергується пластами світлих жовтуватих пісковиків і темних глинистих сланців (фліш верхньокрейдяного віку). Шари стоять вертикально і виходять до берега під прямим кутом, тобто орієнтовані точно так само, як і скеля «Вітрило». Маючи різну міцність, вони руйнуються нерівномірно. До легко піддатливих глинистих сланців приурочені гігантські борозни-траншеї в 2-3 м глибини, тоді як пласти твердого пісковику виступають у вигляді стін між борознами. Цей унікальний ребристий кліф круто піднімається вгору на добру сотню метрів і там втрачається у віковому сосновому лісі. Скала «Вітрило» є залишком колись суцільного шару пісковику, який чітко простежується з одного боку в береговому обриві, з іншого — на морському дні. Ізольований останець служить незаперечним свідком інтенсивного наступу моря на сушу. У минулому він був складовою частиною берегового масиву. Потім берег під натиском хвиль відступав не менше ніж на 50 м. Морські шторми «перемололи» мільйони кубометрів скельних порід, перетворивши їх в галечник, пісок і глину. Уцілів тільки наймогутніша і найміцніша ділянка шару пісковику. Внизу скелі зяє округлий отвір. У путівниках пишеться, що він пробитий стрільцями гірської артилерії десь у середині минулого століття. Це не зовсім так. С. Васюков, який досліджував Чорноморське узбережжя, оглянувши скелю, писав у 1903 році, що в неї «… стріляли з броненосця моряки, пустили 4 заряди, але стіна залишилася непохитна, хоча помітні сліди ядер, ніде не пробили стрімчака». А нині скелі загрожують інші «забави». За літній сезон тут проходять тисячі туристів і екскурсантів. Серед них знаходяться й такі, які відколюють шматки каменю «на пам'ять», висікають написи. Хоча руйнівні сліди цієї «діяльності» не настільки вражаючі в порівнянні з пробоїною, зате незліченні й тому не менш небезпечні. Рішенням виконкому Геленджицької міськради від 24 листопада 1971 скеля «Вітрило» оголошена пам'ятником природи і закріплена за Дивноморською сільською радою для охорони та догляду. Посилання Скала Парус [Архівовано 12 березня 2007 у Wayback Machine.] (рос.) Visitors' information about Sail Rock from the Hotel Parus (рос.) Sail Rock at Praskoveyevka Environments [Архівовано 12 березня 2007 у Wayback Machine.] (рос.) An article on the geological monuments of nature of Russia
Chopjor

Chopjor (rusky Хопёр) je řeka v Penzenské, Saratovské, Voroněžské a Volgogradské oblasti v Rusku. Je 979 km dlouhá. Povodí má rozlohu 61 100 km². Průběh toku Pramení v Povolžské vrchovině a protéká kopcovitou krajinou. Ústí zleva do Donu. Vodní režim Zdrojem vody jsou převážně sněhové srážky. Průměrný průtok vody ve vzdálenosti 45 km od ústí činí 150 m³/s a maximální 2720 m³/s. Zamrzá v listopadu až v prosinci a v některých letech až v první polovině ledna a rozmrzá na konci března až v dubnu. Od dubna do května dosahuje řeka nejvyšších vodních stavů. Přítoky zleva – Serdoba, Buzuluk zprava – Karaj, Vorona, Savala Využití Řeka se využívá k zásobování vodou. Vodní doprava je možná od Novochopjorsku v délce 323 km. Na řece leží města Balašov, Novochopjorsk, Urjupinsk. V údolí kolem dolního toku řeku byla vyhlášena Chopjorská rezervace. Odkazy Reference Literatura V tomto článku byly použity informace z Velké sovětské encyklopedie, heslo „Хопёр“. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chopjor na Wikimedia Commons
Chopjor

Der 979 km lange Chopjor (russisch Хопёр, deutsch auch Choper) ist ein linker Nebenfluss des Don im europäischen Teil Russlands. Der Fluss entspringt am Westrand der Wolgaplatte südwestlich der Stadt Pensa. Von dort fließt er in südliche Richtungen bis zu seiner Mündung in den Don. Sein Einzugsgebiet beträgt 61.100 km² und auf 323 km ist er schiffbar. Weblinks Einzelnachweise
Khopyor

The Khopyor (Russian: Хопёр, also transliterated as Khoper) is a river in European Russia, the biggest left tributary of the river Don. It is 979 kilometres (608 mi) long, with a watershed of 61,100 square kilometres (23,600 mi2). The mouth width is 300 metres (980 ft). The Khopyor is navigable up to 323 kilometres (201 mi) from the mouth. The maximum discharge is 3,720 cubic metres per second (131,000 cu ft/s); the average discharge is 150 cubic metres per second (5,300 cu ft/s), and the minimum discharge is 45 cubic metres per second (1,600 cu ft/s). Fish in the river include bream, zander, common roach, rudd, European chub, ide, bleak, catfish, pike, perch, asp and burbot. Found near the river elks, hares, herons, swans, eagles, falcons, owls, nightingales, ducks, beavers, pond turtles, snakes (vipers), etc. Previously, there were bison, now exterminated. The unique nature made Khopyor a favorite place for tourists. Tributaries The largest tributaries of the Khopyor are, from source to mouth: Serdoba (left) Vorona (right) Savala (right) Buzuluk (left) Towns Towns on the Khopyor River in orographic sequence (from source to mouth) are: Balashov, Borisoglebsk Uryupinsk Novokhopyorsk Serafimovich. Downstream from Borisoglebsk, is the Khopyor Nature Reserve, populated with protected beavers, wisents and Russian desman. It also has various protected flora including Iris tenuifloia. Cultural associations In 1834, Mikhail Zagoskin published a collection of ghost stories entitled An Evening on the Khoper River. According to legend, an oldman Hopper lived in these places of Penza Oblast. One day he went by steppe and saw 12 springs. The old man took a shovel and assembled all the springs in one big stream. On this stream oldman Hopper built a mill to grind grain for the peasants from nearby villages. Later the river was given the name of its creator. The river gave its name to the Khoper-Invest company, infamous for its pyramid scheme fraud. References
Río Jopior

El río Jopior (también transcrito como Khoper o Khopior) (del ruso: Хопёр) es un largo río localizado en la parte meridional de la Rusia europea, el principal afluente del río Don. Su longitud total es de 979 km​ y su cuenca drena una superficie de 61 100 km². Administrativamente, el río discurre por el óblast de Penza, el óblast de Sarátov, el óblast de Vorónezh y el óblast de Volgogrado de la Federación de Rusia. Geografía El río Jopior tiene su fuente en los Altos del Volga, en el óblast de Penza, en la meseta occidental de la cuenca del Volga, al suroeste de la ciudad de Penza (518.025 hab. en 2002​). El río discurre en dirección predominantemente Sur, con un curso típico de ríos de llanura, con muchas curvas y meandros. En un primer tramo se dirige en dirección sur, recibiendo al poco de nacer los ríos Serdoba y Krutec. Pronto se adentra en el óblast de Sarátov, que atraviesa por su parte noroccidental y recibe por la derecha al río Iznair. Siguiendo en dirección sur, llega a la ciudad de Arkadak (14.438 hab.), la primera importante de sus curso y luego a Balashov (98.330 hab.). El río vira hacia el Oeste describiendo un curso muy sinuoso con amplias curvas y cambios de dirección. Entra por el extremo oriental en el óblast de Vorónezh, y llega a Borisoglebsk (69.392 hab.), donde recibe por la izquierda a uno de sus principales afluentes, el río Vorona (454 km y una cuenca de 13.200 km²). Sigue por Povórino (18.342 hab.) y Novojopiorski (7.640 hab.), pasada la cual recibe por la derecha al río Savala (285 km y una cuenca de 7.720 km²) y se vuelve hacia el Sur, abandonando el óblast de Vorónezh para entrar por el lado septentrional en el óblast de Volgogrado. Sigue aguas abajo en dirección sur, pasando frente a la ciudad de Uriúpinsk (41.960 hab.), recibiendo al río Buzuluk (314 km de longitud y 9.510 km² de cuenca) antes de desembocar por la izquierda, después de 979 km de recorrido, en el río Don, a pocos kilómetros aguas arriba de la ciudad de Serafimóvich (9.939 hab.) y de la confluencia con el río Medvéditsa, a la vista de los Altos del Don. El río Jopior es alimentado principalmente por el deshielo. Está congelado de diciembre a finales de marzo o principios de abril, con una subida muy importante de sus aguas en abril y mayo. El río es navegable un tramo de 323 km desde la boca. El valle del Jopior fue una de las principales zonas de implantación de poblaciones cosacas (cosacos del Jopior). En el curso bajo del río, cerca de Borisoglebsk, se encuentra la Reserva Natural de Jopior que tiene una población protegida de castores, bisontes y desmanes de Rusia. El nombre del río fue utilizado por una empresa financiera de Rusia, Khoper-Invest, que arruinó a cientos de miles de rusos en la década de 1990 con un sistema piramidal. Notas Referencias Enlaces externos (en ruso) Gran Enciclopedia Soviética. (en ruso) http://www.skitalets.ru/books/100mar/hoper.htm Archivado el 18 de marzo de 2015 en Wayback Machine.
Khoper

La Khoper ou Khopior (en russe : Хопёр) est une rivière de Russie et le plus important des affluents de la rive gauche du Don. Géographie Elle est longue de 980 km et draine un bassin versant d'une superficie de 61 100 km2. Elle est navigable sur 323 km. La rivière prend sa source à l'ouest du plateau de la Volga, au sud-ouest de l'agglomération de Penza. Son cours prend une direction sud avant de se jeter dans le Don. Elle traverse les oblasts de Penza, de Saratov, de Voronej et de Volgograd. La Khoper est essentiellement alimentée par la fonte des neiges. Elle est gelée de décembre à fin mars-début avril. Les hautes eaux sont en avril et mai. La vallée de la Khoper était l'une des principales zones d'implantation des populations cosaques. Affluents La Vorona est le principal affluent de la Khoper (rive droite) La Bouzoulouk (rive gauche) Villes traversées Les villes qui se situent sur ses rives sont, d'amont en aval, Balachov, Borissoglebsk, Ourioupinsk et Novokhopiorsk. Hydrométrie - Les débits à Besplemianovsky Le débit de la rivière a été observé pendant 57 ans (au long de la période 1929 - 1985) à Besplemianovsky, localité située à peu de distance en aval d'Ourioupinsk et à quelque 200 kilomètres de son confluent avec le Don. À Besplemianovsky, le débit annuel moyen ou module observé sur cette période était de 124 m3/s pour une surface de drainage de plus ou moins 44,900 km2, soit approximativement 73 % de la totalité du bassin versant de la rivière qui en compte 61 100. La lame d'eau d'écoulement annuel dans le bassin se montait de ce fait à 87 millimètres, ce qui peut être considéré comme assez faible, et résulte du niveau modéré des précipitations dans la plus grande partie de son bassin. Le débit moyen mensuel observé en septembre (minimum d'étiage) est de 29,9 m3/s, soit moins de 5 % du débit moyen du mois d'avril (644 m3/s), ce qui montre l'amplitude très importante des variations saisonnières. Sur la durée d'observation de 57 ans, le débit mensuel minimal a été de 12,8 m3/s (en septembre 1938), tandis que le débit mensuel maximal s'élevait à 1 520 m3/s (avril 1968). Écologie En aval de Borissoglebsk se trouve la Réserve naturelle de la Khopior qui contient une population protégée de castors, bisons et desmans de Russie. Économie Le nom de la rivière a été utilisé par une société financière russe, Khoper-Invest, qui a ruiné des centaines de milliers de Russes dans les années 1990 avec un système à pyramide. Notes et références Annexes Articles connexes Liste des cours d'eau de Russie Liens externes (ru) La Khopior dans la Grande Encyclopédie Soviétique (ru) http://www.skitalets.ru/books/100mar/hoper.htm Portail de la Russie Portail des lacs et cours d'eau
Hopjor

Hopjor (rus. Хопёр) je veliki lijevi pritok rijeke Don u europskom dijelu Rusije, duga 979 km. Porječje i tok rijeke Hopjor izvire na obroncima Privolške visoravni kod mjesta Ivanovka u Penzenskoj oblasti, jugozapadno od grada Penza. Od izvora teče prema jugu, nakon što primi pritok Voronu skreće prema istoku, ali nakon što primi pritoku Buzuluk ispravlja tok i zaokreće prema jugu do ušća u rijekuDon u Volgogradskoj oblasti. Hopjor ima porječje površine oko 61 100 km2, koje se proteže preko Penzenske, Saratovske, Voronješke i Volgogradske oblasti. Rijeka Hopjor je plovna oko 323 km, sve do grada Novohopjor i to ljeti, jer se zimi ledi od kraja studenoga (početka prosinca) do ožujka – travnja. U donjem toku rijeke nalazi se Park prirode Hopjor na površini 16 178 hektara. Izvori Vanjske poveznice
Chopër

Il Chopër (in russo Хопёр?) è un fiume della Russia europea meridionale, affluente di sinistra del Don. Il fiume nasce dal versante occidentale delle Alture del Volga, a breve distanza dalla importante città di Penza; ha andamento medio da nordest a sudovest, con un corso ricco di meandri, bagnando le città di Arkadak, Balašov, Borisoglebsk e Povorino e ricevendo gli affluenti Serdoba, Kumylga e Bol'šoj Arkadak da sinistra, Savala, Vorona e Karaj da destra. Presso la cittadina di Novochopërsk, nell'Oblast' di Voronež, descrive una decisa svolta verso sud-sudest; bagna la città di Urjupinsk e riceve l'affluente Buzuluk prima di sfociare nel Don, dopo 979 chilometri di corso, alcuni chilometri a monte della cittadina di Serafimovič e della confluenza della Medvedica, in vista delle alture del Don. Il Chopër è navigabile per più di 300 km a monte della foce nei mesi in cui è libero dai ghiacci (all'incirca da aprile a novembre). Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Chopër Collegamenti esterni (RU) Grande enciclopedia sovietica, su bse.sci-lib.com. (RU) http://www.skitalets.ru/books/100mar/hoper.htm, su skitalets.ru. URL consultato il 25 ottobre 2007 (archiviato dall'url originale il 18 marzo 2015). (RU) Река Хопер, su textual.ru. URL consultato il 12 agosto 2021.
Chopjor

De Chopjor (Russisch: Хопёр, ook wel Khoper) is een rivier in Europees Rusland en zijrivier van de Don. De rivier heeft haar bron ten zuidwesten van de stad Penza en vloeit dan naar het zuiden om uiteindelijk in de Don te stromen. De 979 km lange Chopor is maar voor 323 km bevaarbaar.
Rio Khoper

O rio Khoper, também transliterado da língua russa como rio Khopyor (Idioma Russo: Хопёр) é um rio na Rússia europeia, afluente do rio Don. Com 979 km de comprimento, o Khoper passa pelas seguintes cidades (listadas em ordem alfabética): Balashov, Borisoglebsk, Uryupinsk, Novokhopyorsk (Novokhopersk) e Serafimovich.
Хопјор

Хопјор (рус. Хопёр) је река у европском делу Русије. Тече у дужини од 979 км, а њен слив обухвата површину од 61.100 км². Извире у Пензенској области, а улива се у реку Дон, као њена лева притока. Пловна је у дужини од 323км, од града Новохоперска да њеног ушћа, док јој је највећи проток 2720 m³/с. Већи градови на реци Хопјор су: Балашов Борисоглебск Урјупинск Новохоперск Серафимович Види још Реке Русије Спољашње везе
Chopjor

Chopjor (ryska: Хопёр, äldre svenskt namn Choper) är en rysk flod, biflod till Don från vänster. Floden rinner upp i närheten av Penza och mynnar ut i Don efter ett lopp av 980 kilometer. Dess betydligaste biflod är Vorona från höger. Chopjor är en äkta stäppflod, som under sommaren har föga vatten, men om våren översvämmar hela floddalen. Den högra stranden är nästan överallt brant, mest täckt av skog och översållad av gravhögar (kurganer); den vänstra är låg och bevuxen med buskar. Floden är segelbar nedanför Voronas inflöde. Källor Choper i Nordisk familjebok (andra upplagan, 1906)