NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ахметовская

Ахметовская — станица в Лабинском районе Краснодарского края. Административный центр Ахметовского сельского поселения. География Расположена по правому берегу Большой Лабы, в районе впадения в неё притоков Гарнухи и Ецоки, 60 км юго-восточнее Лабинска, на границе с Карачаево-Черкесией. Окружена горами, покрытыми широколиственным лесом (граб, бук). История Ахметогорское укрепление было построено в 1841 году с целью преградить путь черкесам из верховий Лабы на плоскость. В 1849 году укрепление было занято гарнизоном из пехотной роты линейного батальона и 56-ю казаками 38-го донского казачьего полка. В 1861 году были основаны последние станицы Лабинской (Новой) линии: Ахметовская, Каладжинская, Псеменская. С 1862 по 1866 годы эти станицы заселялись казаками из станиц Старой (Кубанской) линии, а также переселенцами из Харьковской и Полтавской губерний, донскими казаками. В станице Ахметовской имелось две лавки, четыре водяных мельницы, кузница, три питейных заведения. Станица входила в Лабинский отдел Кубанской области. Название станицы происходит от топонима «Ахмедов пост» — горы, расположенной неподалёку. Название горы, по легенде, произошло либо от имени черкеса Ахмета Багарсоко, либо от имени турецкого военачальника. Чтобы избежать плена, этот персонаж бросился со скалы, завязав предварительно своей лошади глаза. Адыгское название станицы — адыг. Ахъмэты́къу — «селение сына Ахмета». Население Достопримечательности Памятник археологии «Скифский воин», ошибочно называемый «Каменная баба» во дворе школы № 21 Озеро «Круглое», глубиной около 22 метров. Сеть карстовых пещер, в том числе и сквозных. Археологические достопримечательности времён аланов и русско-турецкой войны. Ущелье «Косовая». Скала «Ахмет-скала». Центр горной подготовки. Примечания
Ахметовська

Ахметовська — станиця в Лабінському районі Краснодарського краю. Центр Ахметовського сільського поселення. Розташована за 60 км на південний-схід від Лабінську, на кордоні з Карачаєво-Черкесією. Ахметовська є на правому березі Великої Лаби, де її долина розширюється, виходячи на рівнину. Оточена горами, вкритими широколистяним лісом (граб, бук). Станицю засновано у 1861. Входила в Лабінський відділ Кубанської області. Відомі особи Чумаченко Віктор Кирилович - кандидат філологічних наук, професор (2005), заслужений працівник культури Кубані, Адигеї і України. Член НТШ. Література Азаренкова А.С., Бондарь И.Ю., Вертышева Н.С. Основные административно-территориальные преобразования на Кубани (1793-1985 гг.). — Краснодар: Краснодарское книжное издательство, 1986. — С. 241. — 395 с.
Ajtarski

Ajtarski (del ruso: Ахтарский) es un posiólok del raión de Primorsko-Ajtarsk del krai de Krasnodar en el sur de Rusia. Está situado junto a un pequeño lago salado al oeste del limán Beisugski, desembocadura del río Beisug en el mar de Azov, 14 km al este de Primorsko-Ajtarsk y 118 km al noroeste de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 3 330 habitantes en 2010.​ Es cabeza del municipio Ajtarskoye. Demografía Composición étnica De los 4 307 habitantes que tenía en 2002, el 84.6 % era de etnia rusa, el 3.4 % era de etnia armenia, el 2.3 % era de etnia ucraniana, el 1.6 % era de etnia tártara, el 1.6 % era de etnia alemana, el 1.3 % era de etnia griega, el 0.7 % era de etnia georgiana, el 0.6 % era de etnia gitana, el 0.5 % era de etnia bielorrusa, el 0.3 % era de etnia adigué, el 0.3 % era de etnia azerí y el 0.1 % era de etnia turca​ Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace. El municipio en el sitio web del raión (en ruso) Mapa topográfico en maps.vlasenko.net (en ruso)
Ахтарский (посёлок)

Ахтарский — посёлок в Приморско-Ахтарском районе Краснодарского края. Административный центр Ахтарского сельского поселения. География Улицы Население Численность населенияГод200025003000350040004500200020052010201520202025Ахтарский (посёлок)Статистика населения.mw-chart-a99aacb450c05e5f6e10a45fc13d3767be205bf4a8bcdeb70938604abe0deb032333db64225ae35fc2ac3e678b4e6108039b69b1f78a86bc959d98145b218309__zr231304-cls-1190503:hover{pointer-events:none}.mw-chart-a99aacb450c05e5f6e10a45fc13d3767be205bf4a8bcdeb70938604abe0deb032333db64225ae35fc2ac3e678b4e6108039b69b1f78a86bc959d98145b218309__zr231304-cls-1190504:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-a99aacb450c05e5f6e10a45fc13d3767be205bf4a8bcdeb70938604abe0deb032333db64225ae35fc2ac3e678b4e6108039b69b1f78a86bc959d98145b218309__zr231304-cls-1190505:hover{cursor:pointer}.mw-chart-a99aacb450c05e5f6e10a45fc13d3767be205bf4a8bcdeb70938604abe0deb032333db64225ae35fc2ac3e678b4e6108039b69b1f78a86bc959d98145b218309__zr231304-cls-1190506:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-a99aacb450c05e5f6e10a45fc13d3767be205bf4a8bcdeb70938604abe0deb032333db64225ae35fc2ac3e678b4e6108039b69b1f78a86bc959d98145b218309__zr231304-cls-1190507:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примечания
Militärflugplatz Achtubinsk

Der Militärflugplatz Achtubinsk (ICAO-Code: URWH) ist ein Militärstützpunkt, der zur russischen Militäreinrichtung für Luftfahrtforschung und -erprobung, dem 929. Staatlichen Flugerprobungszentrum, benannt nach Waleri Tschkalow, gehört und sich in Achtubinsk in der Oblast Astrachan in Russland befindet. Geschichte Das damalige staatliche Rotbanner-Gesamtforschungsinstitut der WWS wurde 1960 von Tschkalow in der Oblast Moskau an diesen Standort verlegt und im selben Jahr wurden in Achtubinsk die wissenschaftlich-experimentelle Abteilungen für Atomtests eingerichtet. Der Flugplatz wurde bereits 1948 für Tests genutzt. Am 30. Juni 1948 stürzte der Testpilot und Held der Sowjetunion, W. D. Luzenko, mit einem Flugzeug unbekannten Typs ab. Am 27. Oktober 1949 starb der Testpilot Je. S. Grinfild beim Absturz eines La-15-Flugzeugs in Achtubinsk während der ersten Vorführung von Fluggeräten. Am 9. April 1963 starb ein weiterer Testpilot, W. I. Grozki, während eines Testflugs eines Jagdbombers vom Typ Suchoi Su-7B in der Nähe des Flugplatzes Achtubinsk. Im Jahr 2013 wurde auf dem Flugplatz eine neue Betonpiste 12L/30R mit den Abmessungen 4000 × 65 m gebaut. Die Baukosten betrugen 4,3 Milliarden Rubel. Die zweite Etappe des Wiederaufbaus des Militärflugplatzes begann am 1. Juni 2017. Russisch-Ukrainischer Krieg Im Juni 2024 wurde eine Su-57-Attrappe auf das Flughafenvorfeld gemalt. Im Zuge des Russischen Überfalls auf die Ukraine behauptete der ukrainische Militärgeheimdienst am 9. Juni 2024, bei einem Angriff auf den Luftwaffenstützpunkt Achtubinsk erstmals zwei russische Su-57-Kampfflugzeuge durch Drohnen beschädigt zu haben. Der GUR meldete nach dem Angriff Opfer. Weitere Informationen über den Angriff lieferte der russische Telegram-Kanal „Fighterbomber“, der detailliert beschrieb, dass der Angriff von ukrainischen Drohnen durchgeführt wurde und eine Su-57 durch Granatsplitter beschädigt worden war. Derselbe Kanal fügte außerdem hinzu, dass der Zustand des Flugzeugs derzeit untersucht werde, um festzustellen, ob es repariert werden kann oder nicht. Das ISW nahm die Kritik zur Kenntnis, dass eine einzelne Su-57 trotz ihres geschätzten Wertes von 35 Millionen Dollar nicht durch einen Hangar geschützt war. Auf Maxar-Satellitenbildern war ein Krater neben einer Su-57 in Achtubinsk zu sehen. Flugzeuge Sechs der hochmodernen Überschall-Kampfjets vom Typ Suchoi Su-57 der 5. Generation wurden im Januar 2023 auf kommerziellen Satellitenbildern gesichtet und sind in Google Maps sichtbar. Weblinks Einzelnachweise
Akhtubinsk (air base)

Akhtubinsk is a military base that belongs to Russian aviation research and testing military institution 929th State Flight Test Centre named for V. P. Chkalov located at Akhtubinsk, Astrakhan Oblast, Russia. The then-State Red Banner GK Scientific Research Institute VVS was moved to the base from Chkalov in Moscow Oblast in 1960, and the 1st (fighters and fighter-bombers), 2nd (bombers), 5th (radio range), 9th (route measuring complex), and 10th (nuclear test) Scientific-Experimental Departments of the Institute were set up at Akhtubinsk that year. In 1990 the institute received its current name. The aerodrome was in use for testing as early as 1948; in June 1948, V. D. Lutsenko, a test pilot and Hero of the Soviet Union crashed in an aircraft of unknown type. On October 27, 1949, test pilot E.S. Greenfield died in a crash of a La-15 aircraft at Akhtubinsk during the first show of aviation equipment. On April 9, 1963 test pilot V. I. Grotsky died during a test flight of a Sukhoi Su-7B fighter-bomber aircraft near Akhtubinsk airfield. Aircraft In 2022, Google Earth imagery showed two Sukhoi S-70 Okhotnik-B sitting on a ramp at Akhtubinsk. Six of the advanced 5th generation Sukhoi Su-57 (ASCC: Felon) supersonic combat jets were spotted on commercial satellite pictures (and visible in Google Maps) in January 2023. Russo-Ukrainian War At least one decoy Su-57 was painted on the airport apron prior to 7 June 2024. On 9 June 2024, the Ukrainian HUR claimed to have damaged two Russian Su-57 fighter jets, for the first time, using drones during a strike on the Akhtubinsk air base in Astrakhan Oblast. With casualties being reported by the HUR after the attack. Further information about the strike was added by the Russian Telegram channel Fighterbomber, which detailed that the attack was carried out by Ukrainian drones and one fighter jet was damaged by shrapnel. The same channel also added that the state of the aircraft is currently being examined which would determine whether or not it can be repaired. The ISW noted the criticism that despite the value of a single Su-57 being an estimated $35 million, it wasn’t protected by a hanger. Maxar satellite imagery showed a crater next to an Su-57 at Akhtubinsk. 2025 satellite imagery showed hangars being built. See also List of military airbases in Russia References
Base aérienne d'Akhtoubinsk

La base aérienne de Akhtoubinsk, est une base militaire russe située dans l'oblast d'Astrakhan, près de la ville de Akhtoubinsk. Historique La base appartient au 929e Centre national d'essais en vol du ministère de la Défense, nommé en l'honneur du vice-président Chkalov. Il est utilisé pour les vols d’essai et d’entraînement des avions militaires. À 20 km de l'aérodrome se trouve le plus grand aérodrome de Russie — Groshevo (Vladimirovka). Le 9 juin 2024, pendant la guerre d'invasion de l'Ukraine par la Russie, l'Ukraine revendique la destruction d'un Su-57 russe sur la base. Notes et références Voir aussi Articles connexes Armée de l'air russe. Liens externes Portail de l’aéronautique Portail de la Russie Portail de l’histoire militaire Portail de la guerre russo-ukrainienne
Ахтубінськ (авіабаза)

Ахтубінськ — військово-повітряна база в Астраханській області за 2 км від північно-східної околиці Ахтубінська. Інші назви: Володимировка (за назвою найближчої залізничної станції), Жасмін (умовне найменування аеродрому в радянський період). Містоутворююче підприємство міста Ахтубінськ. Аеродром належить 929-му Державному льотно-випробувального центру Міністерства оборони імені В. П. Чкалова. Використовується для випробувальних і тренувальних польотів військових повітряних суден. За 20 км від аеродрому розташований найбільший авіаполігон в Росії — Грошево (Володимировка). Історія У 2013 році на аеродромі побудована нова бетонна ЗПС 12L/30R розмірами 4000×65 м. Вартість будівництва склала 4,3 мільярда рублів. Другу чергу реконструкції військового аеродрому розпочато 1 червня 2017 року. З того часу аеродром став здатний приймати літаки дальньої авіації. Російсько-українська війна Аеродром використовується для атак по території України. 8 червня 2024 року авіабаза, що розташована за 589 км від лінії бойового зіткнення, зазнала атаки. За повідомленням ГУР, декілька БПлА влучили по військовому аеродрому, а також вперше уражено новітній винищувач п'ятого покоління Су-57. Загальна інформація про авіабазу Найменування: Ахтубінськ (Akhtubinsk) КТА: N48.30808° E046.20297° Перевищення: 7 м (1 гПа) Позивний — підхід 124.0 МГц «Грачевка» Нкр 600 м Регламент роботи — діючий ВПП 1: 12R/30L, 2500х49 Освітлення: постійне Коло польотів: RL Покриття: тверде (бетон) ВПП 2: 10/28, 4017х70 Освітлення: за запитом Коло польотів: немає Покриття: тверде (бетон) ВПП 3: 12L/30R, 4000х60 Освітлення: немає Коло польотів: RL Покриття: тверде (залізобетон) ВПП 4: 05/23, 2407х18 Освітлення: немає Коло польотів: немає Покриття: тверде (залізобетон). Примітка: ШЗПС-10/28 не використовується, маркування немає. Див. також Державний льотно-випробувальний центр Міністерства оборони імені В. П. Чкалова Список військових аеродромів Росії Примітки Посилання «Суровые» аэродромы — Большой аэродром — не значит самый слож(рос.)
Akhxtir

Akhxtir - Ахштырь (rus) - és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Mzimta, a 24 km a l'est de Sotxi i a 188 km al sud-est de Krasnodar, la capital de la regió. Pertany al municipi de Níjniaia Xílovka. Història Prèviament al domini de l'Imperi Rus, el lloc era conegut com a pas d'Akhxtirkh. La població russa fou fundada el 1869 per vint famílies de colons procedents de la gubèrnia de Podíl·lia. D'aquells primers anys del poble queden les ruïnes d'una església ortodoxa. Durant el període soviètic, a la vila hi havia una granja d'aus, s'hi conreava tabac, cànem, s'hi practicava la ramaderia i hi havia una serradora. Hi havia també un club cultural i una botiga. El 1950 s'hi creà el kolkhoz de Kírov. Amb ocasió dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2014, al voltant d'Akhxtir s'hi realitzaren diverses obres, com la construcció de la carretera A148 d'Àdler a Kràsnaia Poliana.
Achštyr

Achštyr (rusky Ахштырь, před ruským převzetím oblasti nesla název Achštyrch, rusky Ахштырх) je vesnice na středním toku řeky Mzymty v Adlerském rajónu města Soči v Krasnodarském kraji. Založena byla v roce 1869 asi 20 rodinami z Podolské gubernie. V sovětských dobách zde bylo až 200 domů, v roce 2008 asi 60 (155 lidí). Olympijské hry v Soči 2014 V letech 2013/2014 vyvolaly v Achštyru kontroverzi zimní olympijské hry 2014 v Soči. V okolí Achštyru proběhla značná stavební činnost spojená s hrami, která ale značně narušila fungování obce a její základní vybavenost. Pro hry nově postavená dálnice A148 odřízla Achštyr od původní cesty a značně tak ztížila dopravu obyvatel vesnice. Dříve jim trvala cesta na nejbližší autobusovou zastávku přibližně 15 minut pěšky, ale stavbou dálnice a dalšími omezeními (například zákaz užívání lávky přes lokální vodní tok, na jehož dodržování začali dohlížet dokonce ruští vojáci) se tato doba prodloužila přibližně na 2 hodiny. Dalším velkým problém pro Achštyr se stala kontaminace místních studní, vzniklá v důsledku budování infrastruktury pro olympijské hry, jež sloužily jako hlavní zdroj pitné i užitkové vody pro obyvatele Achštyru. Situace byla řešena dovážením vody do Achštyru v nákladních automobilech. Reference
Ajshtir

Ajshtir (del ruso: Ахшты́рь) es un seló del distrito de Ádler de la unidad municipal de la ciudad-balneario de Sochi, en el krai de Krasnodar de Rusia, en el sur del país (Cáucaso occidental). Está situado en la orilla izquierda del río Mzimta, junto al punto donde afluye el arroyo Dzijra, 24 km al este de Sochi y 188 km al sureste de Krasnodar. Tenía 168 habitantes en 2010.​ Pertenece al municipio Nizhneshílovskoye. La calle Kropotkin es la principal del seló. Historia Previamente al dominio del Imperio ruso, el lugar era conocido como paso de Ajshtirj. La población rusa fue fundada en 1869 por veinte familias de colonos procedentes de la gobernación de Podolia. De aquellos primeros años del seló quedan las ruinas de una iglesia ortodoxa. En el período soviético, en la localidad había una granja de aves de corral, se cultivaba tabaco, cáñamo, se practicaba la ganadería y había un aserradero. Se organinazaba mediante un selsoviet, un club cultural y una tienda. En 1950 sobre la base del territorio de Ajshtir y Dzijra (inmediatamente al norte), se creó el koljós Kírov. Con ocasión de los Juegos Olímpicos de Invierno de Sochi 2014, alrededor de Ajshtir se realizaron numerosas obras, como la construcción de la carretera A148 de Ádler a Krásnaya Poliana, que produjeron numerosos inconvenientes como la contaminación de los acuíferos que proporcionan agua potable a la localidad. Demografía En época soviética en la localidad había unos 200 hogares, en 2008, alrededor de 60 (155 hab.). Lugares de interés Como monumento cabe destacar la iglesia de San Miguel. En los alrededores se sitúan el cañón de Ajshtir y la cueva de Ajshtir. Transporte Al oeste de la localidad pasa la A148 Ádler - Krásnaya Poliana. Una pasarela peatonal cruza el río Mzimta uniendo la localidad con Kazachi Brod. Referencias Enlaces externos Osnoviye administrativno-territorialnye preobrazovaniya na Kuban (1793—1985 gg.) / Autores: A. S. Azarenkova, I. Y. Bondar, N. S. Vertishova. Krasnodar: Краснодарское кн. изд-во, 1986. — 394 p. Mapa topográfico soviético en maps.vlasenko.net (en ruso) Ruinas de la antigua iglesia en Panoramio. Vista del cañón de Ajshtir, a la izquierda de la carretera, aparecen las casas de Ajshtir, en Panoramio.
Ахштырь

Ахшты́рь — село в Адлерском районе города-курорта Сочи в Краснодарского края. Входит в состав Нижнешиловского сельского округа. География Селение расположено на левом берегу реки Мзымта, в его среднем течении. Сообщение с остальными районами Сочи осуществляется по грунтовой дороге, идущей вниз по течению Мзымты до села Черешня. А также через пешеходный мост на Краснополянское шоссе к селу Казачий Брод. История До подчинения российским властям это место было известно как урочище Ахштырх. Новое поселение было основано в 1869 году 20 семьями выходцев из Каменец-Подольской губернии. Вскоре они переехали в Адлер. Существовала православная церковь, находящаяся ныне в развалинах. В советское время в селе существовала птицефабрика, обширные чайные, табачные, конопляные плантации, животноводческий и пилорамный заводы. Были свой сельсовет, клуб, магазин. В 1950-х на базе сёл Ахштырь и Дзыхра организовали колхоз Кирова. Население Улицы В селе одна улица — Кропоткинская. Достопримечательности Свято-Михайловская церковь. Ахштырская пещера со стоянкой древних веков. Примечания
Ashé

Ashé (del ruso: Аше́) es un microdistrito perteneciente al distrito de Lázarevskoye de la unidad municipal de la ciudad-balneario de Sochi del krai de Krasnodar del sur de Rusia. Está situado en la zona noroeste del distrito, junto a la desembocadura del río Ashé en el mar Negro. Sus principales calles son: Repina, Turitskaya, Goristaya, Jrizantem y Yunosti. Historia Su nombre y el del río deriva de las lenguas abaza y adigué, en las que ashé significa "arma". Otra teoría liga el topónimo a la dinastía principesca abjasa Achba. En tiempos previos a la conquista de estas tierras por el Imperio ruso vivía en ellas la subetnia adigué shapsug. Transporte La localidad cuenta con dos plataformas ferroviarias (Vodopadni y Ashé) en la línea Tuapsé-Sujumi del ferrocarril del Cáucaso Norte, inaugurada en 1951.​ Inmediatamente al norte, sobre el curso del Ashé se conserva un puente diseñado por el ingeniero Vladímir Shújov. La carretera federal M27 bordea por el norte la zona principal del microdistrito. Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace. Datos sobre Ashé (en ruso) Mapa topográfico en maps.vlasenko.net Vista de Ashé desde las montañas al noroeste del microdistrito (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Panoramio Plataforma ferroviaria de Ashé (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Panoramio Otra vista de la localidad (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Panoramio Playa de la localidad (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Panoramio Desembocadura del Ashé y puente (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Panoramio
Аше (платформа)

Аше́ — платформа Северо-Кавказской железной дороги РЖД, расположена в микрорайоне Аше Лазаревского района города Сочи, Краснодарский край, Россия. Описание Расположена на берегу Чёрного моря у впадения реки Аше. Примечания
Cathedral of Alexander Nevsky (Volgograd)

The Cathedral of Alexander Nevsky (Russian: Кафедральный Собор Александра Невского) is a cathedral in Volgograd named after the medieval Russian ruler Alexander Nevsky. In 1932 it was destroyed, and in 2016 it was decided to rebuild the temple under the same name, which met with criticism from residents of the location chosen for construction. The rebuilt temple was inaugurated in 2021. History The cathedral was grounded during the Russian Empire, in what was then Volgograd (Tsaritsyn). It was built in memory of the rescue of the family of Emperor Alexander III in a railway accident in October 1888. The consecration took place on May 19, 1918. However, in 1929 the process of closing the cathedral began, and in 1932 it was blown up. At the beginning of the XXI century, a project was created to revive the cathedral. Construction The first foundation stone was laid in 2016. It was an old brick from the walls of a church blown up in the last century. On May 6, 2018, on the day of remembrance of Prince Alexander Nevsky, the first dome was raised on the cathedral. On November 23, 2019, the painting of the cathedral began with a prayer service before the beginning of every good deed. On April 9, 2020, a Byzantine cross weighing 2 tons was installed. On September 16, 2020, oak doors were installed at the main entrance. Construction was completed in 2021, and the temple was consecrated that same year. Criticism The construction of the temple caused a mixed reaction among the townspeople. The main object of criticism was not the idea of restoring the temple itself, but the chosen place. Firstly, the temple does not fit into the already established architectural ensemble of the city, including the square of Fallen Fighters and Mira Street. Secondly, the temple is being built in the city center, which is already overloaded. Thirdly, construction is underway on the site of the park, despite the fact that after the collapse of the USSR, the area of the city's green spaces is only decreasing. References