NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Спокойный (Адыгея)

Спокойный (адыг. Гупсэф) — посёлок в Майкопском муниципальном районе Республики Адыгея России. Входит в состав Краснооктябрьского сельского поселения. Население Численность населенияГод363942454851200020052010201520202025Спокойный (Адыгея)Статистика населения.mw-chart-24e4536c408a3eacd769f2578a35d6284a57ab861ef357515a3d608eaf64725d2eb6bfe1f2be488e1fb225d1f11a3f52b37f7ec5881d1d033b76459448aa5cdc__zr242689-cls-1250727:hover{pointer-events:none}.mw-chart-24e4536c408a3eacd769f2578a35d6284a57ab861ef357515a3d608eaf64725d2eb6bfe1f2be488e1fb225d1f11a3f52b37f7ec5881d1d033b76459448aa5cdc__zr242689-cls-1250728:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-24e4536c408a3eacd769f2578a35d6284a57ab861ef357515a3d608eaf64725d2eb6bfe1f2be488e1fb225d1f11a3f52b37f7ec5881d1d033b76459448aa5cdc__zr242689-cls-1250729:hover{cursor:pointer}.mw-chart-24e4536c408a3eacd769f2578a35d6284a57ab861ef357515a3d608eaf64725d2eb6bfe1f2be488e1fb225d1f11a3f52b37f7ec5881d1d033b76459448aa5cdc__zr242689-cls-1250730:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-24e4536c408a3eacd769f2578a35d6284a57ab861ef357515a3d608eaf64725d2eb6bfe1f2be488e1fb225d1f11a3f52b37f7ec5881d1d033b76459448aa5cdc__zr242689-cls-1250731:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} По данным Всероссийской переписи населения 2021 года: Улицы Лесная. Примечания Ссылки Спокойный (поселок сельского типа)
Tsentralni (Bélaya Glina, Krasnodar)

Tsentralni (del ruso: Центральный) es un posiólok del raión de Bélaya Glina del krai de Krasnodar de Rusia. Está situado 12 km al norte de Bélaya Glina y 192 km al nordeste de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 1 177 habitantes en 2010​ Es cabeza del municipio Tsentrálnoye, al que pertenecen asimismo Vostochni, Západni, Maguistralni, Sadovi, Selektsioni y Semiónovodcheski. Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
Центральный (Белоглинский район)

Центра́льный — посёлок в Белоглинском районе Краснодарского края России. Административный центр Центрального сельского поселения. География Посёлок находится в степной зоне, на расстоянии 14 км к северу от села Белая Глина, административного центра района. История До 1967 года посёлок являлся административным центром Центрального сельсовета Новопокровского района. Указом от 30 декабря 1966 года сельсовет был передан в состав Белоглинского района. Население Улицы Примечания
Ulanovski

Ulanovski - Улановский (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al Caucas Nord, a la vora dreta del riu Urup, afluent del riu Kuban, a 19 km al nord d'Otràdnaia i a 203 km al sud-est de Krasnodar. Pertany al poble de Gussaróvskoie.
Ulanovski (Krasnodar)

Ulanovski (del ruso: Улановский) es un jútor del raión de Otrádnaya del krai de Krasnodar, en Rusia. Está situado en un área premontañosa de las vertientes septentrionales del Cáucaso Norte, en la orilla derecha del río Urup, afluente del Kubán, 19 km al norte de Otrádnaya y 203 km al sureste de Krasnodar, la capital del krai. Tenía una población de 51 habitantes en 2008. Pertenece al municipio Krasnogvardéiskoye. Historia La localidad fue fundada en 1912-1913. Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace. Sitio del municipio en la web del raión (en ruso) Mapa topográfico en maps.vlasenko.net (en ruso)
Улановский (Краснодарский край)

Улановский — хутор в Отрадненском районе Краснодарского края. Входит в состав Красногвардейского сельского поселения. Население Численность населенияГод29303132333420022004200620082010Улановский (Краснодарский край)Статистика населения.mw-chart-4e1c9e592fc0a67c2795013088522a03fa3a089c7baa74a46d8553a073e09ca38b7d9a2cfa01a93a3aae110097becfb8748e4b4f6ca02633f151e45158818927__zr232995-cls-1199719:hover{pointer-events:none}.mw-chart-4e1c9e592fc0a67c2795013088522a03fa3a089c7baa74a46d8553a073e09ca38b7d9a2cfa01a93a3aae110097becfb8748e4b4f6ca02633f151e45158818927__zr232995-cls-1199720:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-4e1c9e592fc0a67c2795013088522a03fa3a089c7baa74a46d8553a073e09ca38b7d9a2cfa01a93a3aae110097becfb8748e4b4f6ca02633f151e45158818927__zr232995-cls-1199721:hover{cursor:pointer}.mw-chart-4e1c9e592fc0a67c2795013088522a03fa3a089c7baa74a46d8553a073e09ca38b7d9a2cfa01a93a3aae110097becfb8748e4b4f6ca02633f151e45158818927__zr232995-cls-1199722:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-4e1c9e592fc0a67c2795013088522a03fa3a089c7baa74a46d8553a073e09ca38b7d9a2cfa01a93a3aae110097becfb8748e4b4f6ca02633f151e45158818927__zr232995-cls-1199723:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Улицы На хуторе имеется одна улица: Лесная. Примечания
Uspénskaya

Uspénskaya (del ruso: Успе́нская) es una stanitsa del raión de Bélaya Glina del krai de Krasnodar de Rusia. Está situada próximA a la frontera del óblast de Rostov, a orillas del río Kalaly, afluente del Yegorlyk, de la cuenca del Don 41 km al sur de Bélaya Glina y 181 km al nordeste de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 4 185 habitantes en 2010​ Es cabeza del municipio Uspénskoye, al que pertenecen asimismo Novolokinskaya y Turkinski. Historia El asentamiento Uspénskoye fue fundado en 1804 y en 1833 recibió el estatus de stanitsa con el nombre actual. A finales del siglo XIX contaba con 9 380 habitantes.​ Hasta 1920 pertenecía al otdel de Kavkázskaya del óblast de Kubán. Nacionalidades De los 4 622 habitantes en 2002, el 95.5 % era de etnia rusa, el 1.4 % era de etnia gitana, el 1 % era de etnia ucraniana, el 0.2 % era de etnia armenia, el 0.2 % era de etnia azerí, el 0.2 % era de etnia georgiana, el 0.1 % era de etnia adigué, el 0.1 % era de etnia tártara y el 0.1 % era de etnia alemana.​ Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
Успенская (станица)

Успе́нская — станица в Белоглинском районе Краснодарского края России. Административный центр Успенского сельского поселения. Станица расположена в степной зоне, на берегах речки Калалы (приток Егорлыка), в 37 км к югу от районного центра Белая Глина. История Селение Успенское основано в 1804 году, в 1833 году преобразовано в станицу. Названа в честь Успения Пресвятой Богородицы. В ноябре 1807 года Кавказский гражданский губернатор представил министру внутренних дел планы двух новых селений Ставропольского уезда — Новоалександровского при речке Расшеватке и Успенского при речке Калалах. Станица входила в Кавказский отдел Кубанской области. Население Инфраструктура На территории станицы действуют два средних общеобразовательных учреждения, одно из которых носит имя Героя Советского Союза Владимира Ивановича Литвинова. Примечания
Успенська

Успенська — станиця в Росії, Білоглинському районі Краснодарського краю. Центр Успенського сільського поселення. Станиця розташована в степовий зоні, на берегах річки Калали (притока Єгорлика), за 37 км на південь від районного центру Біла Глина. Населення — 4,622 тис. мешканців (2002), та 4 185 осіб (2010). Уродженкою станиці є українська художниця Файнерман Ганна Львівна. Примітки
Yéiskoye Ukrepléniye

Yéiskoye Ukrepléniye (del ruso: Ейское Укрепление) es una stanitsa del raión de Shcherbínovski del krai de Krasnodar, en Rusia. Está situada en la derecha de la desembocadura del río Yeya (en las marismas del limán Yeiski), 9 km al noroeste de Staroshcherbinóvskaya y 187 km al norte de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 2 203 habitantes en 2010.​ Es cabeza del municipio Yeiskoukreplénskoye. Historia La localidad de Yéiskoye Ukrepléniye fue fundada en 1775, siendo una de los asentamientos rusos más antiguos en las llanuras de Azov. Fue construido como apoyo al pretendiente al trono de Crimea Şahin Giray. Su población inicial estaba compuesta por la guarnición rusa, nogáis, tártaros de Crimea y armenios. Hacía las funciones de cuartel de invierno de las expediciones de Aleksandr Suvórov al Kubán. En 1792 llegaron para reforzar la guarnición dos regimientos de caballería y tres de infantería de los cosacos del Mar Negro instalándose hacia el sur de la llanura. A principios del siglo XX en la localidad había unos 5 311 habitantes y se había construido una iglesia y una escuela. La principal actividad económica era la pesca. Hasta 1920 formaba parte, junto al resto del territorio al norte de la orilla derecha del Yeya del óblast del Voysko del Don. Transporte La estación de ferrocarril más cercana es Staroshcherbinóvskaya en la línea que va de Yeisk a Staromínskaya. Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace. Varios autores (1906, actualmente en dominio público). «Ейское укрепление». Diccionario Enciclopédico Brockhaus y Efron (en ruso). Mapa topográfico en maps.vlasenko.net (en ruso) Sitio web del municipio (en ruso) Casa de Cultura (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Panoramio Antiguo club de cultura (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Panoramio Monumento a los caídos en la Gran Guerra Patria (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). en Panoramio
Ейское Укрепление

Е́йское Укрепле́ние — село в Щербиновском районе Краснодарского края, образует Ейскоукрепленское сельское поселение, являясь его административным центром. Численность населения — 1988 (2023). География Село расположено в степной зоне, на восточном берегу Ейского лимана при впадении в него Еи, в 10 км севернее районного центра станицы Старощербиновская и в 25 км восточнее Ейска. История Укрепление Ейский городок (известно также как Шагин-Гирейский городок, Ейский редут, Ейская крепость, Шагингиреевский базар) основано в 1774 году — это старейшее российское поселение южного Приазовья. Оно было основано как ставка поддерживаемого Россией претендента на крымский престол Шахина Гирея. Население составили ногайцы, крымские татары, армяне, русский гарнизон. Укрепление использовалось как зимовка для гарнизонов редутов по реке Кубань, созданных под руководством Суворова. В 1792 году в Ейское укрепление прибыли три полка конницы и два полка пехоты Черноморского казачьего войска под руководством атамана Чепеги (вторая часть черноморцев высадилась в районе Тамани), затем расселившиеся южнее по Кубано-Приазовской низменности, положив начало славянской колонизации региона. В конце XIX века Ейское укрепление являлось местечком Ростовского округа области Войска Донского, в 109 вёрстах к юго-западу от окружного города. В местечке проживало 5311 жителей, имелось 784 двора, православная церковь, церковно-приходская школа. Жители преимущественно работали в рыбопромышленности. Ежегодно проводилась ярмарка, на которой торговали на сумму до 250000 рублей. До 1920 года село входило в Ростовский отдел Области Войска Донского. В 1934—1953 годах Ейское Укрепление было центром Лиманского района. Население Численность населенияГод180020002200240026002800300032001920194019601980200020202040Ейское УкреплениеСтатистика населения.mw-chart-8e08fcdfd0eb2e5ffe38594d04998d6e82828c612f2e0fb03b1fcf8885acc9414b13495243be08983e4c4857418099f69055bcdd8d62f795b655706e107fc890__zr233005-cls-1199771:hover{pointer-events:none}.mw-chart-8e08fcdfd0eb2e5ffe38594d04998d6e82828c612f2e0fb03b1fcf8885acc9414b13495243be08983e4c4857418099f69055bcdd8d62f795b655706e107fc890__zr233005-cls-1199772:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-8e08fcdfd0eb2e5ffe38594d04998d6e82828c612f2e0fb03b1fcf8885acc9414b13495243be08983e4c4857418099f69055bcdd8d62f795b655706e107fc890__zr233005-cls-1199773:hover{cursor:pointer}.mw-chart-8e08fcdfd0eb2e5ffe38594d04998d6e82828c612f2e0fb03b1fcf8885acc9414b13495243be08983e4c4857418099f69055bcdd8d62f795b655706e107fc890__zr233005-cls-1199774:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-8e08fcdfd0eb2e5ffe38594d04998d6e82828c612f2e0fb03b1fcf8885acc9414b13495243be08983e4c4857418099f69055bcdd8d62f795b655706e107fc890__zr233005-cls-1199775:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примечания Ссылки Ейское укрепление. История. Архивировано из оригинала 19 февраля 2007 года. Историческая справка . Архивировано из оригинала 15 марта 2007 года. Чёрный брод. Фото села, история. Архивировано из оригинала 6 февраля 2007 года.
Єйське Укріплення

Єйське Укріплення — село в Щербинівському районі Краснодарського краю, утворює Єйськоукріпленське сільське поселення. Населення близько двох тисяч мешканців. Географія Село розташовано на північно-східному березі Єйського лиману, при впадінні в нього Єї, за 10 км північніше районного центру станиці Старощербинівська, у степовій зоні. Сучасне місто Єйськ лежить на протилежному березі лиману, за 25 км на захід. Історія Укріплення Єйске містечко (відомо також як Шагин-Гірайське містечко, Єйський редут, Єйська крепость, Шагингіраївський базар) засновано в 1775 році, — це найстаріше російське поселення південного Приазов'я. Воно було засновано як ставка підтримуваного Росією претендента на кримський престол Шахин Гірая. Населення становили ногайці, кримські татари, вірмени, російський гарнізон. Укріплення використовувалося як зимівля для гарнізонів створених під керівництвом Суворова редутів по річці Кубань. 1792 року в Єйське укріплення прибули три полки кінноти і два полки піхоти Чорноморського козацького війська під керівництвом отамана Захарія Чепіги (друга частина чорноморців висадилася в районі Тамані), потім розселившихся південніше по Кубано-Приазовський низовині, поклавши початок слов'янській колонізації регіону. За даними на 1859 рік в укріпленні 4-го стану Ростовського повіту Катеринославської губернії налічувалось 254 дворових господарств, у яких мешкало 1531 особа (759 чоловічої статі та 772 — жіночої), існувала православна церква та поштова станція. Станом на 1886 рік у міщанському містечку Глафірівської волості існували православна церква, 2 школи, міщанська управа, поштова станція, 6 лавок. За переписом 1897 року кількість мешканців зросла до 3598 осіб (1793 чоловічої статі та 1805 — жіночої), з яких 3548 — православної віри. До 1920 року, село Єйське Укріплення, як і все правобережжя Єї, входило в Ростовський округ Області Війська Донского. Видатні уродженці Ампілогова Ніна Андріївна — Герой Соціалістичної Праці. Джерела Єйське Укріплення. Історія. Історична довідка Чорний брід. Фото села, історія. Посилання
Тмутаракан

Тмутаракан (старорус.: Тъмуторокань) е някогашен град на територията на днешна Русия, съществувал от около 6 век пр.н.е. до 14 век. Разположен е на източния бряг на Керченския пролив, на Таманския полуостров, при днешния Таман на няколко километра западно от Фанагория. Градът е основан като гръцка колония под името Хермонаса и е един от търговските центрове в границите на Боспорското царство. Разрушен е от хуните през 4 век, но изглежда се възстановява малко по-късно. През 7 век хазарите построяват там крепостта Таматарха, наричана в арабските източници Самкарш ал-Яхуд, заради значителното си еврейско население. Като част от Хазарския хаганат градът достига своя най-голям разцвет благодарение на международната търговия. В края на 10 век градът попада под управлението на Киевска Рус. Откъснат географски от ядрото на държавата, Тмутаракан е управляван като полунезависимо владение от представители на династията на Рюриковичите. Със завладяването на степите от куманите през 12 век той е окончателно изолиран от руските княжества и постепенно запада, като последното му споменаване е от 1378 година. Източници
Tmutarakaň

Tmutarakaň (rusky Тмутаракань) je bývalé město a archeologická lokalita na Tamaňském poloostrově v Rusku, nedaleko současného města Těmrjuk. Dějiny Řecká kolonizace Už v 6. století př. n. l. využili jeho strategické polohy Řekové, kteří zde založili obchodní stanici Hermonassa, jež později patřila ke střediskům Bosporské říše. Chazaři a Kyjevská Rus Chazaři zde od 7. století vybudovali důležitou pevnost Tamatarchan, známou také jako Samkerc. Po pádu Chazarské říše koncem 10. století ovládla město Kyjevská Rus, Ipatěvská kronika ji zmiňuje jako majetek Vladimíra I. Jeho syn Mstislav Vladimírovič v Tmutarakani vybudoval kostel zasvěcený Theotokos. Nezávislé knížectví V dobách kumánských nájezdů byla Tmutarakaň oddělena od vlastního území Kyjevské Rusi a stala se de facto samostatným knížectvím pod byzantskou ochranou. Byla živým obchodním střediskem zaujímajícím rozlohu asi 35 hektarů a obydleným nejrůznějšími etniky, bohatla z těžby ropy a soli. Patřila také k centrům staroruské vzdělanosti: byl zde například nalezen kámen s nápisem, že kníže Gleb Svjatoslavič nechal v zimě 1068 změřit šířku Kerčského průlivu a vyšlo mu čtrnáct tisíc saženů (asi 30 km). Pád Ve 13. století město ovládlo Trapezuntské císařství a po něm Janovská republika (kolonie Gazaria), v dobách turko-mongolských nájezdů zdejší přístav ztratil na významu a město se postupně vylidnilo. Trosky města byly objeveny až v roce 1792. Odkazy Literatura František Honzák, Marek Pečenka, Jitka Vlčková: Evropa v proměnách staletí. Libri, Praha 1995, ISBN 80-85983-00-1 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tmutarakaň na Wikimedia Commons http://i-fakt.ru/gde-naxoditsya-tmutarakan/ Archivováno 13. 8. 2014 na Wayback Machine. https://web.archive.org/web/20140814015625/http://kievan-rus.appspot.com/City_Tmutarakan.html
Tmutarakan

Tmutarakan (russisch Тмутаракань, ukrainisch Тмуторокань Tmutorokan) war zwischen dem späten zehnten und elften Jahrhundert ein Fürstentum der Kiewer Rus mit der Hauptstadt Tmutarakan. Das altostslawische Fürstentum lag auf der Taman-Halbinsel, in der heutigen Region Krasnodar und kontrollierte an der Straße von Kertsch (Kimmerischer Bosporus), die Verbindung zwischen dem Schwarzen Meer und dem Asowschen Meer. Die namengebende Handels- und Hafenstadt, das ehemalige chasarische Samkarsch, befand sich direkt gegenüber von Kertsch. Im heutigen Russisch steht der Begriff „Tmutarakan“ für „entfernte oder obskure Provinz“. Geschichte Fürstentum der Kiewer Rus Obwohl Datum und Umstände der Übernahme Tmutarakans durch die Kiewer Rus unbekannt sind, erwähnt die Hypatiuschronik Tmutarakan unter den Städten, die Wladimir I. seinen Söhnen gab; demnach kam die Stadt vor 1015 unter die Kontrolle der Rus. Der altostslawische Name der Stadt – „Tmutarakan“ – leitet sich ab vom türkischen tamantarkan; dies könnte ursprünglich ein Titel oder Rang gewesen sein. Wladimirs Sohn Mstislaw von Tschernigow war Fürst von Tmutarakan von 988 bis 1036. Während seiner Herrschaft wurde die erste steinerne Kirche errichtet, von der noch Ruinen existieren. Die Kirche war der Gottesgebärerin geweiht. Im Jahr 1066 wurde Fürst Rostislaw Wladimirowitsch von Tmutarakan von einem byzantinischen Beamten vergiftet. Danach gehörte die Stadt Swjatoslaw II. Jaroslawitsch von Tschernigow, und danach dem Großfürsten von Kiew, Wsewolod I. Jaroslawitsch. Im Jahr 1079 ernannte Swjatoslaw einen Gouverneur (possadnik), der zwei Jahre später von Dawid Igorewitsch und Wolodar Rostislawitsch getötet wurde. Die beiden besetzten die Stadt, wurden aber von Oleg Swjatoslawitsch vertrieben, der aus dem Byzantinischen Reich gekommen war, sich nun zum „Archont von Chasarien“ ernannte und die Stadt zu seiner Hauptstadt machte. Niedergang Im 12. Jahrhundert wurde die Stadt durch die Kumanen von der eigentlichen Rus isoliert und begann zu verfallen. Die letzte Erwähnung erscheint in einer Schrift aus dem Jahr 1378. Die Region um die Stadt war Teil des genuesischen Protektorats Gazaria (abgeleitet von den Chasaren), zentriert auf die Stadt Kaffa, das heutige Feodossija auf der Krim. Das Gebiet wurde von der Familie Ghisolfi verwaltet. Im Jahr 1482 wurde es vom Girai-Khanat erobert. Während des größten Teils des 17. und 18. Jahrhunderts wurde das Gebiet von den Kosaken beherrscht, die ihr Zentrum in der nahen Staniza Taman hatten. Im Jahr 1791 wurde das Gebiet russisch. Archäologie Im Jahr 1792 wurde die Stätte von Tmutarakan entdeckt, als ein Bauer einen Stein mit einer Inschrift fand, die besagte, dass Prinz Gleb 1068 die Entfernung von hier über Kertsch bis zum Meer gemessen hatte. Im 19. und 20. Jahrhundert wurden Ausgrabungen durchgeführt. Literatur Viktor F. Gajdukevič: Das Bosporanische Reich. 2. Auflage, Akademie-Verlag, Berlin 1971 (zur antiken Geschichte). Weblinks
Tmutarakan

Tmutarakán ([tmʊtərɐˈkanʲ] en ruso: Тмутарака́нь) es el nombre que recibe una antigua ciudad ubicada en la península de Tamán, en el actual krai de Krasnodar, que controlaba el estrecho de Kerch entre el mar Negro y el mar de Azov. Etimología El nombre de Tmutarakán surge de una reconstrucción del turco: Taman–Tarkan —«ciudad de tarkan tамаn»—,​ ciudad medieval identificada con asentamientos de esa época sobre el delta del río Kubán, en el territorio de la actual stanitsa de Таmа́n. En la antigüedad el lugar de Tmutarakán estaba situada la ciudad greco-sindia de Hermonasa.​ Historia En el siglo VII los jázaros edificaron la ciudad fortificada de Tamatarkha sobre las ruinas del pequeño asentamiento griego de Hermonasa, fundado por colonos de Mitilene o tal vez jonios​ cerca de la más importante ciudad de Fanagoria. Las fuentes árabes la mencionan como Samkarsh al-Yahud, "Samkarsh la judía", señalando así una mayoría de población judía. Fortificada con una sólida muralla de ladrillo y presumiendo de un cuidado puerto, Samkarsh fue una gran ciudad de mercaderes, controlando gran parte del comercio del Norte de Europa con el Imperio bizantino y el Cáucaso septentrional. Su población estaba compuesta por griegos, armenios, rusos, judíos, osetios, lezguinos, georgianos y cherquesos. Tras la conquista del imperio jázaro por Sviatoslav I de Kiev a mediados del siglo X, un pequeño principado jázaro judío se estableció en la región de Tamán, de forma que Tmutarakán tal vez pudo haber actuado como capital del mismo. Mstislav de Chernígov fue el príncipe de Tmutarakán entre los años 988 y 1036, durante cuyo reinado una primera iglesia en piedra fue edificada y puesta bajo la advocación de Theotokos, cuyas ruinas son aún visibles en la actualidad. En el siglo XII la ciudad quedó aislada del resto de la Rus de Kiev por las tribus cumanas, lo cual originó el paulatino declive de la ciudad. La última mención data de un pergamino de 1378. Las ruinas de Tmutarakán fueron descubiertas en 1792, cuando un granjero local halló una piedra con una inscripción que narraba cómo el príncipe Gleb había medido el brazo de mar desde Tmutarakán hasta Kerch en 1068. Las excavaciones en el lugar se desarrollaron a lo largo de todo el siglo XIX. Galería Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Tmutarakan.
Tmutarakań

Tmutarakań (ros. Тмутаракань) – dawne historyczne miasto, którego pozostałości znajdują się obecnie na terenie Kraju Krasnodarskiego w Rosji. Położenie miasta umożliwiało kontrolowanie Cieśniny Kerczeńskiej i znajdujących się na niej dróg wodnych łączących Morze Czarne z Morzem Azowskim. Obecnie na terenie dawnego miasta znajduje się stanica kozacka Tamań. Leżało na Półwyspie Tamańskim, naprzeciwko Kercza, w miejscu dawnej greckiej kolonii Hermonassa. Pierwsza wzmianka pochodzi z roku 988. Było stolicą księstwa tmutarakańskiego. Pod koniec XI wieku podbity przez Bizancjum. Dawniej w języku rosyjskim istniały zwroty послать в Тьмутаракань i поехать в Тьмутаракань, gdzie Тьмутаракань oznaczało dalekie, niezbadane tereny. Również obecnie w potocznym języku rosyjskim słowo тьмутаракань jest używane w podobnym znaczeniu. Zobacz też Mścisław Chrobry – książę tmutarakański Przypisy Bibliografia Тмутороканське князівство w: Dovidnyk z istorii Ukrainy, opr. Ihor Pidkova, Roman Shust, Kost Bondarenko; Lviv 1999, Wyd. Lvivskyi derzhavnyi universytet im. Ivana Franka i Vydavnyctvo Heneza, ISBN 978-966-504-237-2
Tmutarakan

Tmutarakan (em russo antigo: Тъмуторокань, T'mutorokan, do túrquico reconstituído: Taman-Tarkan - "a cidade do Tarkan Taman", em russo: Тмутаракань) foi uma cidade medieval, identificada com camadas medievais do assentamento no delta do rio Kuban, no território da atual vila de Taman, no Krai de Krasnodar. Na antiguidade, a cidade greco-sindiana de Hermonassa estava localizada no local de Tmutarakan. Ver também Fanagoria Referências