NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Volgograd railway station

Volgograd-Glavny (Russian: Волгоград-Главный) is a major junction railway station of Volgograd in Russia. It is located in the Central District of the city at Railway Station Square, 1. The station is one of the largest in Russia and serves long-distance trains and suburban trains. The station is the hub for services to five main destinations: Krasnodar, Rostov-on-Don, Moscow, Saratov and Astrakhan. History The first railway to serve Tsaritsyn (now Volgograd) was the Volga-Don railway in 1862. The first railway station was constructed of wood. In 1871 the station was replaced with a brick structure. During the Second World War, the building was almost completely destroyed in the Battle of Stalingrad. In the period from July 1951 to May 1954 the new station building was erected on the site of the old building. The station commissioned June 2, 1954. In 1997 the building of the railway station was designated an architectural monument. In 2005, the station building was renovated for the 60th anniversary of Victory Day, the capitulation of Nazi Germany to the Soviet Union in the Second World War. On December 29, 2013, the station was the site of a suicide bombing in which at least 16 people were killed. The station was re-opened after reconstruction on May 7, 2014, just in time for Victory Day holidays. The reopening featured ceremonies presided over by regional governor Andrey Bocharov and the Orthodox Church's Volgograd metropolitan bishop. Description The building is an example of the Stalinist architecture style, which was popular in Russia from the 1930s until Stalin's death in the 1950s. The station is a three-story building with a ground floor tower crowned with a spire. The building is made of a combination of brick and concrete, the facade consists of ornamented granite. The interior walls are mainly marble. The ceiling is decorated with stucco and several paintings of the battles that took place in the city. Over the station entrance is a sculpture, the "Apotheosis of Labour", and in the Station Square (Privokzal'naya Ploshchad) there is a replica of the famous Barmaley Fountain. Trains Moscow — Volgograd Saratov — Adler Moscow — Baku St.Petersburg — Volgograd Adler — Krasnoyarsk Anapa — Krasnoyarsk Anapa — Tomsk References See also Volgograd International Airport External links Media related to Volgograd I railway station at Wikimedia Commons
Estación de ferrocarril de Volgogrado

La estación de ferrocarril de Volgogrado, conocida oficialmente como Volgograd I (del ruso: Волгоград I) es la principal estación de tren de Volgogrado y del Óblast de Volgogrado. Está situada en la céntrica plaza de los Luchadores Caídos y opera en servicios de tren de cercanías y de larga distancia. La estación fue inaugurada en 1862 como estación de Tsaritsyn y es gestionada por el Ferrocarril de Volgogrado, una rama del Ferrocarril Privolzhskaya, filial de RZhD. Volgograd I es una de las estaciones ferroviarias más grandes de Rusia y es el centro de cinco direcciones: Krasnodar, Rostov del Don, Moscú, Saratov y Astracán.​ Historia El primer ferrocarril de la ciudad de Tsaritsyn (actual Volgogrado) formaba parte del ferrocarril Volga-Don, construido en 1862, año en el que fue inaugurada la estación de ferrocarril en la ciudad, principalmente a base de madera. En 1871 en el emplazamiento de la actual estación de ferrocarril «Volgogrado-I» se construyó la primera estación de ladrillo. Tras la invasión alemana de la Unión Soviética, durante la batalla de Stalingrado el edificio fue destruido prácticamente en su totalidad. En el período comprendido entre julio de 1951 a mayo de 1954 se construyó el nuevo edificio de la estación justo en el sitio del antiguo edificio. En 1997 el edificio de la estación de tren fue reconocido como monumento arquitectónico y en 2005 la estructura fue restaurada con motivo del 60.º aniversario del Día de la Victoria. El 29 de diciembre de 2013, la estación fue el escenario de un atentado suicida en el que 18 personas perdieron la vida.​ Estilo El edificio es un ejemplo de arquitectura estalinista que fue muy popular en la Rusia soviética desde la década de 1930 hasta la muerte de Stalin en 1950. La estación es un edificio de tres pisos con una torre de planta baja coronada por un capitel. El edificio está hecho de una mezcla de ladrillo y hormigón, mientras que la fachada es de granito ornamentado. Las paredes interiores son principalmente de mármol. El techo está decorado con estuco y varias pinturas de las batallas que tuvieron lugar en la ciudad. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estación de ferrocarril de Volgogrado. Horario de trenes de Volgograd-1 Historia de Volgograd-1 Mapa del Ferrocarril del Volga (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Gare de Volgograd

La gare de Volgograd (en russe : Волгоград) est une gare ferroviaire russe située sur le territoire de la ville de Volgograd, capitale administrative de l'oblast de Volgograd. Situation ferroviaire Description Bâtiment construit à l'origine, elle fut détruite pendant la Seconde Guerre mondiale et reconstruite en brique. Le bâtiment de deux étages comporte une tour surmontée d’une flèche. Le bâtiment est un mélange de brique et de béton, la façade étant faite de granit ornementé. Les murs intérieurs sont principalement en marbre. Le plafond est orné de stucs ainsi que de plusieurs peintures représentant les combats qui se déroulèrent en ville. Histoire Ce bâtiment typiquement d’architecture stalinienne fut reconnu comme monument historique en 1997. Le 29 décembre 2013, à 12 h 45 (heure locale de Moscou), un attentat-suicide a lieu à la gare de Volgograd, tuant quelque soixante personnes et en blessant une cinquantaine d'autres. L'attaque est perpétrée par une femme ayant déclenché une ceinture explosive d'une puissance équivalente à 10 kg de TNT. Service au voyageurs Notes et références Cet article est partiellement ou en totalité issu de l'article intitulé « Volgograd » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Bibliographie Articles connexes Liste de gares en Russie Compagnie des chemins de fer russes Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du chemin de fer Portail de la Russie
Волгоградская ТЭЦ-3

Волгоградская ТЭЦ-3 — энергетическое предприятие в Волгограде, Южный федеральный округ. ТЭЦ является генерирующей мощностью «Лукойл-Волгоградэнерго». История и Деятельность Волгоградская ТЭЦ-3 начала строиться в 1973 году, пуск первого турбоагрегата состоялся в 1977 году, а последнего — в 1981. В составе станции 3 турбины и 6 паровых котлов. Установленная электрическая мощность станции — 236 МВт, установленная тепловая мощность — 801 Гкал/час. В 1994 году на ТЭЦ введена в работу оборотная система водоснабжения и прекращен сброс сточных вод в озеро Сарпа. Потребителями энергии Волгоградской ТЭЦ-3 являются предприятия группы компаний «НИКОХИМ» («Каустик» и «Пласткард»), а также жители Красноармейского района г. Волгограда. Потребителем тепловой энергии Волгоградской ТЭЦ-3 является рабочий посёлок Светлый Яр. Примечания Ссылки Сайт «Лукойл-Волгоградэнерго» (недоступная ссылка)
Волгоградська ТЕЦ-3

Волгоградська ТЕЦ-3 — теплова електростанція у Волгоградській області Росії. Котельне господарство станції отримало 6 парових котлів – чотири ТГМ-84Б продуктивністю по 420 тонн пари на годину (станційні номери 1 – 4) та два типу ТГМЕ-428 продуктивністю по 500 тонн пари на годину (номери 5 та 6). В 1977 – 1981 роках ввели в дію три парові турбіни – одну типу ПТ-130/160-115/15 потужністю 130 МВт (станційний номер 1), одну типу ПТ-106/136-115/21 потужністю 106 МВт (номер 2) та одну типу Р-100-130 з показником 100 МВт (номер 3). Станом на 2022 рік з експлуатації вже були виведені котел №4 та турбіна №3. Теплова потужність ТЕЦ становила 801 Гкал/г, проте наразі скоротилась до 541 Гкал/г. Майданчик ТЕЦ розташований біч-о-біч з хімічним заводом «Каустик», який є великим споживачем теплової енергії. Як паливо станція споживає природний газ, що надходить до регіону по системі Коробки – Волгоград. Для відведення продуктів згоряння призначена труба заввишки 200 метрів. Видача продукції відбувається під напругою 110 кВ. Примітки
Волгоградская областная библиотека имени М. Горького

Волгоградская областная универсальная научная библиотека имени Максима Горького — библиотека в Волгограде, главная библиотека Волгоградской области. Ведёт историю с 1900 года. История В конце XIX века в городе не было ни одной общедоступной библиотеки. Начиная с 1895 года, городская интеллигенция ходатайствовала через Царицынскую Городскую Думу об открытии библиотеки. Понадобилось пять лет, чтобы губернатор разрешил открыть библиотеку на средства общественности. 23 июля 1900 года начала работать городская библиотека. Однако, она не была бесплатной — губернатор отказывался утвердить пункт о бесплатном пользовании литературой, и поэтому за чтение приходилось платить: за чтение на дому — 15 копеек в месяц, в библиотеке — 3 копейки. Первоначальный фонд составлял 533 книги, а уже к 1917 году он составил 8923 тома. 2 марта 1928 года, в канун 60-летия писателя и 35-летия его творческой деятельности, губисполком постановил именовать библиотеку как «Губернская Центральныя публичная библиотека имени М. Горького». Накануне Великой Отечественной войны библиотека находилась в двухэтажном особняке на углу улицы им. Воровского и набережной Волги. На тот момент она была крупнейшим книгохранилищем области; её фонд составлял 205 тыс. экземпляров, а число читателей достигало 18 тыс. человек. Штат библиотеки насчитывал 24 работника, при этом только двое из них имели высшее библиотечное образование. 23 августа 1942 года Сталинград подвергся бомбардировке, прямым попаданием бомбы здание библиотеки было полностью разрушено, погибли все фонды и находившиеся в здании сотрудники. С марта 1943 года началось возрождение областной библиотеки, начавшей работу в Бекетовке. Книги приходили со всех концов страны, появились первые читатели. Библиотекари, помимо своей основной работы, участвовали в черкасовском движении, восстанавливая центр города, куда позже и вернулась библиотека, заняв первый этаж здания Высшей партийной школы на площади Павших борцов. В 1985 году областная библиотека им. М. Горького получила отдельное здание на улице Мира, где 18 апреля 1985 года состоялось её открытие. В настоящее время, волгоградская областная универсальная научная библиотека им. М. Горького — крупнейшая библиотека региона, научно-информационный центр ЦБС Волгоградской области, центр автоматизации библиотек края. Примечания Литература Лященко О. А. Волгоградская областная универсальная научная библиотека им. М. Горького. 110 лет со дня основания (1900-2010). — Волгоград: Принт, 2010. — 29 с. Плюхина И. С. История Волгоградской областной универсальной научной библиотеки им. М. Горького. — Волгоград, 2005. Ссылки Сайт библиотеки
Planetario di Volgograd

Il Planetario di Volgograd è l'unico planetario nella regione del basso corso del Volga, aperto il 19 settembre 1954 nell'omonima città. Storia Il Planetario di Volgograd è stato un dono degli operai della Repubblica Democratica Tedesca al popolo sovietico alla vigilia del 70º anniversario di Stalin. I lavoratori tedeschi volevano che l'edificio venisse costruito nella città di fama mondiale, Stalingrado. Vale la pena notare che l'edificio si trova alla fine della "Via della pace", come un tempio, e, simbolicamente, nella strada, che fu una delle prime ad essere restaurate, dopo la devastante battaglia di Stalingrado. Nel marzo 1951, il giornale Stalingradskaya Pravda scrisse: "Nel nostro paese, i planetari sono disponibili solo a Mosca e Kiev. Il Planetario di Stalingrado sarà il terzo, e per quanto riguarda l'equipaggiamento tecnico e la struttura architettonica supererà notevolmente quelli esistenti." Nell'estate del 1954, i lavori di costruzione all'interno dell'edificio furono completati. Il 9 settembre 1954 si tenne la grande apertura al pubblico. Per 56 anni, il Planetario di Volgograd è stato visitato da oltre 32 milioni di persone. Tecnica Il planetario, con una capacità di 450 spettatori, è dotato di uno schermo a cupola e un proiettore realizzato in Germania. Il dispositivo contiene 99 proiettori, con i quali è possibile vedere contemporaneamente più di 6.000 stelle e pianeti. Il dispositivo di proiezione ha una varietà di capacità tecniche. Può essere usato per osservare il movimento del cielo, il cielo stellato vista da qualsiasi punto della Terra in qualsiasi momento, e fenomeni naturali come alba e tramonto, aurora, comete o meteoriti. La possibilità di simulare un volo nello spazio consente agli spettatori di guardare il cielo stellato dalla superficie della Luna o di un pianeta, per esempio, essere vicino Giove o per vedere il sistema solare di lato. Zoomando, si possono anche osservare le costellazioni con vari gradi di approssimazione. Nella torre dell'osservatorio è installato un telescopio rifrattore del diametro di 30,5 cm Carl Zeiss con una distanza focale di 5 m. Note Voci correlate Osservatorio di Pulkovo Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Planetario di Volgograd Collegamenti esterni (RU) Sito ufficiale, su volgogradplanetarium.ru.
Волгоградська консерваторія

Волгоградська консерваторія імені П. О. Серебрякова (рос. Волгоградская консерватория имени П. А. Серебрякова) — консерваторія у Волгограді. Історія Відкрита 1917 як Царицинське музичне училище. Надалі заклад неодноразово змінював свою назву: Царицинське музичне училище (1917—1923) Сталінградське музичний технікум (1923—1936) Сталінградське музичне училище (1936—1960) Волгоградське музичне училище (1960—1963) Волгоградське училище мистецтв (1963—1989) Волгоградське училище мистецтв імені П. О. Серебрякова (1989—1995) Волгоградський муніципальний коледж мистецтв (виш) імені П. О. Серебрякова (1995—1996) Волгоградський муніципальний інститут мистецтв імені П. О. Серебрякова (1996—2013) Волгоградська консерваторія (інститут) імені П. О. Серебрякова (з 2013) З 1989 року заклад носить ім'я одного із перших його випускників, піаніста Павла Олексійовича Серебрякова. Структура У даний час консерваторія структурно складається з коледжу, що реалізує програму середньої професійної освіти, та факультету, що надає вищу професійну освіту. Коледж Коледж включає такі предметно-циклові комісії: ПЦК «Дизайн» ПЦК «Живопис» ПЦК «Хорове диригування» ПЦК «Спеціальне фортепіано» ПЦК «Теорія музики» ПЦК музичного фольклору та етнографії ПЦК «Інструменти народного оркестру» ПЦК «Вокальне мистецтво» ПЦК «Оркестрові духові та ударні інструменти» ПЦК «Загальне фортепіано» ПЦК «Оркестрові струнні інструменти» Факультет Факультет ВІЇ включає такі кафедри: Кафедра духових та ударних інструментів Кафедра хорового диригування Кафедра історії та теорії музики Кафедра камерного ансамблю та концертмейстерської підготовки Кафедра музичного фольклору та етнографії Кафедра народних інструментів Кафедра загального фортепіано Кафедра спеціального фортепіано Кафедра струнних інструментів Кафедра вокального мистецтва Кафедра соціально-гуманітарних дисциплін Освітні програми Коледж Коледж веде підготовку за наступними напрямами підготовки середньої професійної освіти: Факультет Факультет здійснює підготовку за наступними напрямами підготовки вищої професійної освіти: Посилання Офіційний сайт
Volgograd Bridge

Volgograd Bridge (Russian: Волгоградский мост) is a concrete girder bridge over the Volga River in the city of Volgograd, Russia. The bridge and adjacent flyovers are 2,514 m (8,248 ft) long. The bridge, which was inaugurated October 10, 2009, after 13 years of construction, is a key part of a planned 30 km (19 mi) highway route that also includes a future bridge over the Akhtuba River. Current state Currently, a single span (a second is still under construction) connects Mamayev Kurgan on the right (western) bank of the Volga with the road to Krasnoslobodsk on a spit between the Volga and the Akhtuba. It is the first bridge over the Volga in Volgograd Oblast; previously, the only automobile route over the river in the region passed over the Volga Hydroelectric Station dam. Oscillations due to wind On May 20, 2010, authorities closed the bridge to all motor traffic due to strong oscillations caused by windy conditions. The bridge remained closed while it was inspected for damage until the morning of May 25. It was then reopened for public access. To suppress the oscillations of the bridge, semi-active tuned mass dampers were developed and implemented by the German company Maurer Söhne in collaboration with the Swiss Federal Laboratories Empa and mutually with the University of the German Federal Armed Forces. The concept of the semi-active tuned mass dampers was proposed and laboratory validated at the Swiss Federal Laboratories Empa by Dr. Felix Weber (Empa) and Dr. Marcin Maślanka (AGH University of Science and Technology). In autumn 2011, 12 semi-active tuned mass dampers were installed in the bridge. Each one consists of a mass 5,200 kg (11,500 lb), a set of compression springs and a magnetorheological damper. See also List of longest bridges in the world Tacoma Narrows Bridge (1940) Humen Pearl River Bridge References External links Volgograd Bridge experg oscillations, via RT "Ivanov otkryl v Volgograde samyi bolshoy most v Evrope (Иванов открыл в Волгограде самый большой мост в Европе" (in Russian). Vesti. Retrieved 2009-10-10. "Most cherez Volgu vsyo-taki otkrili (Мост через Волгу все-таки открыли)" (in Russian). Komsomolskaya Pravda. Retrieved 2009-10-10. "Most cherez Volgu, stroyushisya v Vologograd boleye 10 let, otkroyut (Мост через Волгу, строящийся в Волгограде более 10 лет, откроют)" (in Russian). RIA Novosti. Retrieved 2009-10-10.
Most Wołgogradzki

Most Wołgogradzki (ros. Волгоградский мост) – żelbetowy most dźwigarowy nad Wołgą w mieście Wołgograd, w Rosji. Most, który został otwarty 10 października 2009 roku po 13 latach przeciągającej się budowy, jest kluczowym elementem budowanej 30-kilometrowej trasy autostradowej, która w przyszłości obejmie również planowany most nad rzeką Achtuba, oraz siedmiokilometrowy system estakad. Stan aktualny Aktualnie udostępniona przeprawa mostowa jest jedną z dwóch „nitek” drogowych przeprowadzoną nad Wołgą (drugi most jest jeszcze w budowie). Most łączy Kurhan Mamaja po zachodnim brzegu Wołgi z drogą do miasteczka Krasnoslobodsk na mierzei między Wołgą a Achtubą. Z chwilą otwarcia przeprawy, most stał się pierwszą przeprawą drogową nad Wołgą w obwodzie wołgogradzkim, wcześniej jedyną przeprawą zdatną do podróży samochodem była droga przy Wołgogradzkiej Zaporze Wodnej (Zbiornik Wołgogradzki). Drgania wzbudzone przez wiatr W dniu 20 maja 2010 roku władze zdecydowały o zamknięciu mostu dla ruchu samochodowego ze względu na silne rezonansowe drgania a w następstwie falowanie konstrukcji mostowej o amplitudzie około 1 metra spowodowanej silnym wiatrem. Zachowanie konstrukcji mostu pod wpływem parcia wiatru przypominało wydarzenia związane z katastrofą mostu w Tacomie w Stanach Zjednoczonych. Most pozostawał w zamknięciu przez 5 dni, by mógł on być zbadany pod kątem wadliwości konstrukcji. Obecnie most jest ponownie udostępniony publicznemu użytkowaniu, po zamontowaniu w jego konstrukcji specjalnych półaktywnych dynamicznych tłumików drgań. Układy te zostały opracowane i zainstalowane przez niemiecką firmę Maurer Söhne we współpracy ze Szwajcarskim Federalnym Laboratorium Empa oraz Uniwersytetem Bundeswehry w Monachium. Koncepcja półaktywnych dynamicznych tłumików drgań została zaproponowana oraz zweryfikowana laboratoryjnie w Szwajcarskim Federalnym Laboratorium Empa przez dr. Feliksa Webera (Empa) oraz dr. inż. Marcina Maślankę (WIMIR AGH Kraków). Jesienią 2011 r. 12 takich układów zostało zainstalowanych na moście. Każdy z nich obejmuje masę 5200 kg, układ sprężyn oraz tłumik magnetoreologiczny. Inne Po zakończeniu śledztwa, prowadzonego przez Izbę Obrachunkową Federacji Rosyjskiej, jej prezes Siergiej Stiepaszyn poinformował prezydenta Rosji o szeregu nieprawidłowości związanych z budową, m.in.: nadużywaniu środków budżetowych, przekroczenie kosztów budowy o 1,5 mld rubli, oraz uczestniczenie w projekcie kilkudziesięciu firm na przestrzeni lat, bez odpowiednich zezwoleń. Przypisy
Ponte de Volgogrado

A Ponte de Volgogrado (em russo: Волгоградский мост) é uma ponte com viga de concreto sobre o rio Volga na cidade de Volgogrado, na Rússia. A ponte e as passagens adjacentes têm 2.514 metros de comprimento. A ponte, que foi inaugurada em 10 de outubro de 2009 após 13 anos de construção, é uma parte chave de uma rota planejada de 30 km quilômetros, que também inclui uma futura ponte sobre o rio Akhtuba. Estado atual Atualmente, uma única extensão (uma segunda está ainda em construção) conecta Mamayev Kurgan no banco direito (ocidental) do Volga com a estrada a Krasnoslobodsk, na junção do Volga e o Akhtuba. Foi a primeira ponte construída sobre o Volga no Oblast de Volgograd. Anteriormente, a única rota rodoviária sobre o rio na região era uma passagem sobre a barragem da Estação Hidroelétrica do Volga. Ocilação durante o vento Em 20 de maio de 2010, as autoridades fecharam a ponte a todo o tráfego rodoviário devido às fortes oscilações causadas por condições ventosas. A ponte permaneceu fechada enquanto era inspecionada por causa do dano até a manhã de 25 de maio. A ponte foi reaberta então para o acesso do público. Para suprimir as oscilações da ponte, amortecedores de massa sintonizadas semi-ativos foram desenvolvidos e implementados pela empresa alemã Maurer Söhne em colaboração com os Laboratórios Federais Suíços Empa e mutuamente com a Universidade das Forças Armadas Federais Alemãs. O conceito de amortecedores de massa sintonizadas semi-ativos foi proposto e validado laboratorialmente pelos Laboratórios Federais Suíços Empa pelo Dr. Felix Weber (Empa) e Dr. Marcin Maślanka (Universidade de Ciência e de Tecnologia AGH) No outono de 2011, 12 amortecedores de massa semitransparente foram instalados na ponte. Cada um consiste em uma massa de 5.200 kg (11.500 lb), um conjunto de molas de compressão e um amortecedor reológico. Referências Ligações externas «Ivanov otkryl v Volgograde samyi bolshoy most v Evrope (Иванов открыл в Волгограде самый большой мост в Европе» (em russo). Consultado em 10 de outubro de 2009 «Most cherez Volgu vsyo-taki otkrili (Мост через Волгу все-таки открыли)» (em russo). Consultado em 10 de outubro de 2009 «Most cherez Volgu, stroyushisya v Vologograd boleye 10 let, otkroyut (Мост через Волгу, строящийся в Волгограде более 10 лет, откроют)» (em russo). Consultado em 10 de outubro de 2009
Волгодонская ТЭЦ-2

Волгодонская ТЭЦ-2 — энергетическое предприятие в Волгодонске, Южный федеральный округ. ТЭЦ эксплуатируется ООО «Волгодонская тепловая генерация» (дочерняя организация ПАО «Лукойл»). Является дочерней организацией АО «ВДК-Энерго». Эксплуатация Волгодонская ТЭЦ-2 введена в эксплуатацию в декабре 1977 года с пуском первого энергоблока 60 МВт. Турбоагрегаты №2 и №3 мощностью 110 МВт были введены в июне 1979 года, и в августе 1980 года. Турбоагрегат № 4 мощностью 140 МВт в 1989 году. Общая мощность станции 420 МВт. Волгодонская ТЭЦ-2 имеет 5 паровых котлов и 4 турбоагрегата. Установленная электрическая мощность — 420 МВт, установленная тепловая мощность — 809 Гкал/час. В 2011 году в качестве филиала к станции была присоединена Волгодонская ТЭЦ-1 в статусе котельной. В 2016 году котельная выведена в отдельную организацию ООО «ТЭЦ-1». В 2012 году была завершена реконструкция 274-метровой дымовой трубы №2. ТЭЦ обеспечивает энергией промышленные предприятия и бытовых потребителей города Волгодонска. См. также Волгодонск Волгодонская ТЭЦ-1 Примечания