NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Parco nazionale di Soči

Il parco nazionale di Soči (in russo Сочинский национальный парк?, Sočinskij nacional'nyj park) è un parco nazionale situato nel nord-ovest del Caucaso vicino alla città di Soči (Russia). L'area protetta copre una superficie totale di 1937 chilometri quadrati e confina con la riserva naturale del Caucaso a nord-est. Venne istituito nel 1983, divenendo così il primo parco nazionale della Russia. È visitato da circa 80000 turisti ogni anno. Flora Il 95% del parco nazionale è dominato da foreste di montagna, che assumono un carattere subtropicale alle quote più basse e crescono con alberi dalle forme scheletriche e spettacolari sopra i 1700 m. Nel mezzo dominano le foreste temperate decidue e miste. Al di sopra della fascia caratterizzata da alberi rachitici c'è la fascia dei prati alpini, ma sono poche le montagne del parco che superano i 2000 m di altezza. La cima più alta è l'Aibga (2509 m). Fauna La riserva è caratterizzata da una ricca biodiversità e ospita oltre 250 specie di vertebrati. Tra i grandi mammiferi che popolano la riserva ricordiamo bisonti, cervi maral, caprioli, camosci, stambecchi del Caucaso occidentale, orsi bruni, cinghiali, lupi, sciacalli dorati, volpi rosse, tassi, lontre caucasiche e linci. Tra i piccoli mammiferi si segnalano lo scoiattolo persiano e il raro miniottero. Nella zona si trovano diverse grandi specie di rapaci, tra cui aquile reali, aquile delle steppe, aquile imperiali e falchi pescatori. Le 126 specie di uccelli del parco includono anche il grifone, il gipeto, il gallo forcello del Caucaso e il tetraogallo del Caucaso. Tra le 17 specie di rettili sono degni di nota la testuggine greca, la vipera del Caucaso, il saettone, il colubro caspico, il colubro saetta, la biscia tassellata, la biscia dal collare, il ramarro gigante, la lucertola agile, la lucertola dei prati, la lucertola delle rocce, l'orbettino orientale e lo pseudopo. Le nove specie di anfibi comprendono anche due specie in via di estinzione: il tritone fasciato meridionale (Ommatotriton vittatus) e il pelodite del Caucaso. Tra le specie di pesci locali ricordiamo la trota atlantica, l'alburno comune e l'alburnoide di fiume. Un progetto realizzato dal WWF e dal governo russo sta perseguendo la reintroduzione nel Caucaso occidentale del leopardo persiano, che si trova solo sporadicamente nella parte orientale della catena montuosa. A tal fine, alcuni esemplari provenienti dal Turkmenistan sono stati trasferiti in grandi recinti all'aperto nel Caucaso: la loro prole verrà in seguito rilasciata in natura. Per ora l'unico "grande felino" non estinto in territorio eurasiatico. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su parco nazionale di Soči Collegamenti esterni Sito ufficiale del parco Archiviato il 26 agosto 2018 in Internet Archive.. Sochinsky National Park, su Wild Russia. Leopardi in via d'estinzione: in Russia un centro li reintegra in natura, su Ohga!, 15 settembre 2020.
Сочинский национальный парк

Сочинский национальный парк был создан по постановлению Совета Министров РСФСР № 214 от 5 мая 1983 года в целях сохранения уникальных природных комплексов Черноморского побережья Кавказа, использования их в природоохранных, рекреационных, просветительных и научных целях. История Сочинский национальный парк стал одним из первых национальных парков России. С 2009 года в Центре восстановления леопарда на Кавказе имени У.А. Семенова на территории национального парка реализуется программа по восстановлению популяции переднеазиатского леопарда в дикой среде. География Национальный парк расположен на территории Большого Сочи: от границ с Туапсинским районом, между устьями рек Шепси и Магри на северо-западе до границ с Абхазией на юго-востоке и от побережья Чёрного моря до водораздельной линии Главного Кавказского хребта . Большую часть территории парка занимают горы, разделённые речными долинами. Предгорная зона занимает узкую полоску вдоль Чёрного моря. По территории парка протекают около 40 рек и ручьёв Черноморского бассейна. Климат территории субтропический. Фауна Флора Лесничества Парк имеет 15 лесничеств: Верхне-Сочинское Нижне-Сочинское Дагомысское Мацестинское Кудепстинское Аибгинское Краснополянское Кепшинское Весёловское Адлерское Головинское Лазаревское Лыготхское Марьинское Макопсинское Достопримечательности Туризм На базе Головинского, Лазаревского, Краснополянского и Верхнее-Сочинского лесничеств созданы центры экологического просвещения. На начало 2005 года в национальном парке — более 49 рекреационных объектов. Открыто 28 экскурсионных маршрутов, организовано 10 автостоянок. В 2013 году в связи с постановлением Правительства РФ № 534 от 25 июня «О расширении территории Сочинского национального парка» к территории были отнесены земли лесного фонда Туапсинского лесничества и часть территории Сочинского общереспубликанского государственного природного заказника площадью 9026 гектаров. В соответствии с этим постановлением площадь Сочинского национального парка увеличилась со 193737 гектаров до 208599,85 гектаров. За 2024 год парк посетило 2,79 млн туристов, являясь вторым по посещаемости национальным парком в стране. Примечания Ссылки Официальный сайт Сочинского национального парка Сочинский национальный парк : [арх. 21 февраля 2023] / В. В. Бобров // Большая российская энциклопедия : [в 35 т.] / гл. ред. Ю. С. Осипов. — М. : Большая российская энциклопедия, 2004—2017.
Sočijski narodni park

Sočijski narodni park (rusko Сочинский национальный парк, sočinskij nacional'nyj park) je najstarejši nacionalni park v Rusiji, ustanovljen 5. maja 1983. Nahaja se v bližini mesta Soči, po katerem je bil poimenovan. Skupaj s kavkaškim naravnim rezervatom, ki se nahaja severno od parka tvori območje svetovne dediščine Zahodni Kavkaz. Park obsega 208.600 hektarov ob črnomorski obali od meje Sočija s Tuapsejskim rajonom pri ustjih rek Šepsi in Magri na severozahodu, vse do meje z Abhazijo, ob reki Psou na jugovzhodu. Na vzhodni strani park sega do razvodnega grebena v Visokem Kavkazu. Park ne vključuje poselitvenih območij, kot je mesto Soči in druga urbana in podeželska naselja. Park pretežno pokrivajo gorski gozdovi, ki imajo na nižjih nadmorskih višinah subtropski značaj, v predelih nad 1700 m n.m.v pa prehaja v ruševje ter območja z ukrivljenimi drevesi. Vmes prevladujejo listnati in mešani gozdovi. Nad gozdno mejo se razprostirajo alpski travniki. Flora narodnega parka vključuje več kot 2200 vrst, od tega 176 lesnatih. Približno 30 odstotkov lokalnih živalskih in rastlinskih vrst je reliktnih, 20 odstotkov je endemičnih. V rdečih knjigah različnih stopenj je uvrščenih 209 vrst rastlin in 239 vrst živali. Med večjimi sesalci najdemo bizone, jelene, srnjad, gamse, zahodnokavkaške kozoroge, medvede, divje svinje, volke, šakale lisice, jazbece, kavkaške vidre in rise. Med malimi sesalci velja omeniti kavkaško veverico in redkega dolgokrilega netopirja. Na tem območju se pojavlja več vrst velikih orlov, vključno z zlatimi orli, stepskimi orli, cesarskimi orli in ribjimi orli. Med skupno 126 vrstami ptic parka so tudi beloglavi jastrebi, bradati jastrebi, kavkaški ruševci in kavkaške jerebice. Med plazilci najdemo več vrst kač in kuščarjev. Med devetimi vrstami dvoživk sta tudi dve ogroženi vrsti: trakasti triton (Triturus vittatus) in kavkaški potapljač (Pelodytes caucasicus). Domorodne ribe so postrvi, zelenike in pisanke. V parku od leta 2009 poteka projekt ponovne naselitve perzijskega leoparda, ki ga zdaj na vzhodnem Kavkazu najdemo le občasno. Na območju parku se nahajajo številni priljubljeni izletniški cilji, ki vključujejo: slapove, jame, soteske, kanjoni, alpska jezera, mineralne vrelce idr. Leta 2023 je bilo v parku popisanih 376 objektov zgodovinske in kulturne dediščine, ki vključujejo dolmene, grobne gomile, starodobna arheološka najdišča, ostanke suhozidov, templjev in utrdb. V park je vključen tudi arboretum Dendrarij kot primer krajinsko vrtnarske umetnosti s preloma 19. in 20. stoletja. Danes zbirka rastlin obsega več kot dva tisoč vrst in oblik drevesne flore s petih celin. Galerija Sklici Zunanje povezave Uradna spletna stran (v ruščini)
Сочински национални парк

Сочински национални парк (рус. Сочинский национальный парк) је један од националних паркова Русије, стациониран на Западном Кавказу у непосредној близини града Сочи, у јужној Русији. Овај парк је други најстарији национални парк у земљи, основан 5. маја 1983. године. Топографија Сочински национални парк је површине 1.937.37 km² и заједно са Западним Кавказом налази се на листи светске баштине Унеска. Парк заузима велики предео града Сочи, простире се од границе са Туапсинским рејоном, између реке Шепси и Магри на северозападу, све до границе са Републиком Абхазијом, дуж реке Псоу на југоистоку и између Црног мора, све до вододелнице код Великог Кавказа. У оквиру Сочински национални парк не налазе се урбана и сеоска насеља у његовој околини, као ни урбани део града Сочи. Са његове северне стране налази се Резерват природе Кавказ. Историја Сочински национални парк други је настарији национални парк у Русији, а настао је 5. маја 1983. године. У националном парку се спроводи програм за обнову популације персијског леопарда у дивљини. Парк је добио две женке леопарда 2009. године из Туркменистана и два мужјака у мају 2010. године. Године 2013. у парку је по први пут у Русији пар персијског леопарда добио потомство 2013. године, после педесет година. Њихови потомци пуштени су на подручје Резервата природе Кавказ. Биљни и животињски свет Парк обилује великим бројем биљних и животињских врста. По последњем попису у парку се налазе : шиљоухи вечерњак, мали мишоухи вечерњак, леопард, nyctalus lasiopterus, црна рода, орао кликташ, кавкаска дивља мачка, сиви соко, смук и многе друге. Од биљних врста у парку су пописане : европска тиса, смоква, ковиље, црни граб, салеп и многе друге. Туризам У оквиру националног парка отворен је велики број центара за еколошко образовање. Почетком 2005. године отворено је више од 49 рекреативних објеката, направљено 28 стаза и 10 паркиралишта. Галерија Референце Спољашње везе Званични сајт националног парка Мапа националног парка на сајту protectedplanet.net Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (28. април 2016)
Сочинський національний парк

Сочинський національний парк — національний парк на території муніципального утворення міста Сочі. Парк утворений Постановою Ради Міністрів РРФСР № 214 від 5 травня 1983 року в цілях збереження унікальних природних комплексів Чорноморського узбережжя Кавказу, використання їх в природоохоронних, рекреаційних, просвітніх і наукових цілях. Історія Національний парк був створений в 1983 році і став одним з перших національних парків Росії. На величезній території в горах була припинена будь-яка виробнича діяльність. Тут розташований спортивно-оздоровчий комплекс адміністрації Краснодарського краю. В 2006 році для його будівництва ТОВ «Автоцентр» орендувало у Сочинського парку 6,2 га. Географія Національний парк розташований на території муніципальному утворення Сочі: від кордонів з Туапсинським районом, між гирлами річок Шепсі і Магри на північному заході до кордонів з Абхазією на південному сході і від узбережжя Чорного моря до вододільної лінії Головного Кавказького хребта. Більшу частину території парку займають гори, розчленовані річковими долинами. Передгірна зона займає вузьку смужку вздовж Чорного моря. По території парку протікають близько 40 річок і струмків Чорноморського басейну. Лісництва Всього національний парк має 15 лісництв: Верхнє-Сочинське Нижньо-Сочинське Дагомисське Мацестинське Кудепстинське Аібгинське Краснополянське Кепшинське Веселівське Адлерське Головинське Лазаревське Лиготхське Мар'їнське Макопсинське Пам'ятки В червні 1998 року був заснований Музей Природи на основі Мацестинського лісництва. Туризм На базі Головінського, Лазаревського, Краснополянського і Верхнє-Сочинського лісництв створено центри екологічної освіти. На початок 2005 року в національному парку знаходилося більше 49 рекреаційних об'єктів. Відкрито 28 екскурсійних маршрутів, організовано 10 автостоянок. Джерела Посилання Офіційний сайт (рос.) Сочинський національний парк (рос.) Сочинський національний парк (рос.)
Mirni (Mórevka)

Mirni - Мирный (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes de Kuban-Azov, a la península de Ieisk, a 24 km al sud-oest de Ieisk i a 184 km al nord-oest de Krasnodar, la capital. Pertany al municipi de Mórevka.
Mirni (Yeisk, Krasnodar)

Mirni (del ruso: Мирный) es un posiólok del raión de Yeisk del krai de Krasnodar, en Rusia. Está situado en las tierras bajas de Kubán-Azov, en la península de Yeisk, 24 km al suroeste de Yeisk y 184 km al noroeste de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 674 habitantes en 2010.​ Pertenece al municipio Mórevskoye. Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace. El municipio en el sitio web del raión (en ruso). Mapa topográfico soviético en maps.vlasenko.net (en ruso).
Мирный (Ейский район)

Мирный — посёлок в Ейском районе Краснодарского края. Входит в состав Моревского сельского поселения. География Улицы Население Численность населенияГод67067568068569069520022004200620082010Мирный (Ейский район)Статистика населения.mw-chart-e2f082475428bf38c34bcfa9e8b8c99335c1bc4200ab8a55be70d8e2933e06a60c7e7ddef65005477dbb90a68b0da6ea3481e9110e48e313b78139fb1bd80492__zr233040-cls-1199948:hover{pointer-events:none}.mw-chart-e2f082475428bf38c34bcfa9e8b8c99335c1bc4200ab8a55be70d8e2933e06a60c7e7ddef65005477dbb90a68b0da6ea3481e9110e48e313b78139fb1bd80492__zr233040-cls-1199949:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-e2f082475428bf38c34bcfa9e8b8c99335c1bc4200ab8a55be70d8e2933e06a60c7e7ddef65005477dbb90a68b0da6ea3481e9110e48e313b78139fb1bd80492__zr233040-cls-1199950:hover{cursor:pointer}.mw-chart-e2f082475428bf38c34bcfa9e8b8c99335c1bc4200ab8a55be70d8e2933e06a60c7e7ddef65005477dbb90a68b0da6ea3481e9110e48e313b78139fb1bd80492__zr233040-cls-1199951:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-e2f082475428bf38c34bcfa9e8b8c99335c1bc4200ab8a55be70d8e2933e06a60c7e7ddef65005477dbb90a68b0da6ea3481e9110e48e313b78139fb1bd80492__zr233040-cls-1199952:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примечания
Aeropuerto de Yeisk

El aeropuerto de Yeisk (del ruso: Аэропорт Ейск) es un aeropuerto de líneas aéreas nacionales del krai de Krasnodar, en Rusia. Está situado a 5 km al sureste del centro de Yeisk, en el raión de Yeisk y 190 km al nordeste de Krasnodar. Es un aeropuerto de clase B, que acoge aviones del tipo Tu-134, An-12 y Tu-204 y helicópteros de todos los tipos. Cuenta con dos pistas asfaltadas. A partir de 2010 estaba conectado a Moscú con vuelos operados por Nordavia con aviones ATR 42/72,. La principal compañía que opera los vuelos del aeropuerto es Basel Aero. Tiene su origen en una base del 959º Regimiento de Bombarderos parte del 4º Ejército del Aire. Sigue teniendo uso militar (base de aviones Su-24 hasta 2009). Es usado por el Instituto Superior de Aviación Militar de Yeisk) desde 2010. Se ha planeado para 2011 la renovación y ampliación de sus pistas de aterrizaje hasta los 3 500x60 en relación con la construcción del área de juego Azov-City, por lo que el transporte de pasajeros se ha detenido. Historia 1950 — Creación del aeropuerto de Yeisk como parte de la Aeroempresa Unida de Krasnodar. 1957 — Puesta en funcionamiento del pequeño edificio de la terminal. Vuelos a Krasnodar y Rostov del Don con aviones An-2. 1980 — Construido un nuevo edificio de la terminal. Se ha abierto la línea aérea Krasnodar — Yeisk — Mariúpol — Donetsk en Il-12 e Il-14, y en L-410 de producción checa. 1993 — Cese de los transportes aéreos. 1995 — Se cierra el aeropuerto y se despide a los trabajadores. 1999 — El aeropuerto es rescatado por una compañía privada. Es comenzada su renovación. 2000 — Vuelos de la compañía Karat entre Yeisk y Vnúkovo en An-24 y Yak-40. 2006 — En la línea Moscú-Yeisk comienza a volar la nave Tu-134. El Tiempo de vuelo de Moscú a Eysk se reduce a la mitad. 2008 — Las instalaciones del aeropuerto eran rescatadas por un nuevo propietario, OOO Aeroport-Yeisk con fondos de Basic Element. 2009—2010 — El aeropuerto empezaba a aceptar los aviones ATR-42 y ATR-72 de la compañía UTair Aviation. 2011 — Renovación de la pista. Transporte de pasajeros detenido. Enlaces externos Imagen en panoramio.com (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).. Mapa de ubicación de los aeropuertos Krasnodar en "Our Airports" (en inglés) Consultado el 31 de marzo de 2012
Aéroport de Ieïsk

La aéroport de Ieïsk est un aéroport civile et une base militaire située près de la ville de Ieïsk, dans le kraï de Krasnodar, sur la mer d'Azov. Histoire C'est la base du 959e régiment de Bombardiers qui fait partie de la 4e armée de l'air et des forces de défense aérienne de Russie. Elle est ensuite le cadre du groupe d'aviation de l'Institut supérieur d'aviation militaire d'Ieisk sur Aero L-39 Albatros. Aéroport Il existe la ligne vers Aéroport de Moscou-Cheremetievo desservi par la compagnie Smartavia. Notes et références Voir aussi Articles connexes Armée de l'air russe. Liens externes Portail de l’aéronautique Portail de la Russie Portail de l’histoire militaire
Aeroportul Eisk

Aeroportul Eisk (IATA: EIK, ICAO: URKE) este un aeroport din Eisk, Eiskoe gorodskoe poselenie⁠(d), Eisk⁠(d), Ținutul Krasnodar, Rusia ce deservește zona Eisk. Situat la o altitudine de 20 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Єйськ (аеропорт)

Єйськ — аеродром спільного базування в місті Єйськ, п'ятому за кількістю населення міста Краснодарського краю. Тут знаходиться аеропорт(IATA: EIK, ICAO: URKE) міста Єйська, який може приймати повітряні судна 2—4 класів. У зв'язку з будівництвом ігорної зони Азов-Сіті заплановано реконструкцію Єйського аеропорту. Крім цивільної авіації, використовується військово-повітряними силами РФ. Авіабаза На аеродромі розташовується штаб 1-ї гвардійської Сталінградської, Свирської змішаної авіаційної дивізії зі складу 4-ї армії ВПС і Військ ППО РФ. На аеродромі дислокований 959-й бомбардувальний авіаполк входить до складу 1-ї гвардійської змішаної авіаційної дивізії. Озброєння полку складається з фронтових бомбардувальників Су-24. На аеродромі базується авіаційна група колишнього Єйського ВВАУЛ (нині Єйське вище військове авіаційне училище ім. Комарова, що готує фахівців із управленням повітряним рухом для військової авіації), має на озброєнні літаки Л-39. Інциденти 17 жовтня 2022 під час набирання висоти після зльоту з аеродрому Південного воєнного округу через технічну несправність винищувач Су-34 впав на житлову забудову в місті Єйськ. Пілоти катапультувались. Згідно з твердженням Міністерства оборони РФ літак виконував навчально-тренувальний політ, цьому твердженню суперечить факт детонації боєприпасів при пожежі на місці катастрофи Станом на ранок 18 жовтня було повідомлено про 13 загиблих, 19 поранених цивільних осіб. Російсько-українська війна Супутниковий знімок авіабази 8 жовтня 2022 року показав, що вона інтенсивно використовується російськими військовими та завдяки близькому розташуванню до України — служить як передова повітряна база окупантів — на ній знаходилось 10 Су-34, не менше 7 Су-25, по два Іл-38, Ан-26, Су-30СМ, Ту-134УБЛ, Ан-72⁣, а також один Бе-200ЧС. 5 квітня 2024 року ГУР заявило про враження БПЛА дронами 7 російських літаків: 4 багатоцільові винищувачі Су-30СМ, 2 військово-транспортні літаки та літак-амфібія Бе-200ЧС, а також про знищення дизельної підстанції аеропорту. Статистика Примітки Джерела Інформація про аеропорт на Єйськ-Online.Ru(рос.) Святкування 90-річчя Єйського ВВАУЛ 30 липня 2005 [Архівовано 25 квітня 2009 у Wayback Machine.](рос.) (фотоальбом) Історія Єйського ВВАУЛ(рос.)
Bolshói Utrish (zakáznik)

Bolshói Utrish (del ruso: Большой Утриш) es un parque natural o zakáznik de paisaje y flora del ókrug urbano de la ciudad de Anapa del krai de Krasnodar, en el extremo de poniente del Cáucaso occidental, la península de Abráu y la orilla nororiental del mar Negro, en el sur de Rusia. Fue creado por la orden del jefe de la administración del krai n.º 116 del 2 de abril de 1994. Se extiende 12 km por la costa del mar Negro y se cierra al norte por la cordillera de Navaguir. Utrish es el único lugar de la costa del mar Negro en el que se conserva flora mediterránea oriental. En el parque se conservan enebros (Juniperus excelsa y Juniperus foetidissima), alfóncigos, Cotinus y pinos de Chipre. Hay en total 75 especies de herbáceas y 107 especies de árboles y arbustos, de los que 60 están incluidos en la Lista Roja de la UICN. En los bosques de Utrish hay árboles de hasta 1 000 personas. En cuanto a los invertebrados y reptiles, cabe destacar la Empusa fasciata, la Saga pedo, la tortuga mora y la culebra de Esculapio. Aquí nidifican aves de las especies águila culebrera, pigargo europeo, buitre negro, alimoche, cisne blanco y halcón peregrino, entre otras. La parte acuática del zakáznik engloba una alta variedad de algas (227 especies), fitoplacton y zooplacton. Es parte de rutas migratorias de especies de peces, como los chicharros, los peces del género Scomber y boquerones, y, tras ellos, los delfines mulares. La situación del parque es precaria y está sometido a la presión antropogénica del ocio de masas. Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace. Campaña para el rescate de Utrish (en ruso) Salven Utrish (en ruso) Turismo en Utrish (en ruso) Artículo sobre un acto por la preservación del parque (en ruso) Sobre los proyectos de construcción en la zona (en ruso) Actos en las audiencias sobre el destino del parque (en ruso) Acciones en defensa de los bosques de Utrish (en ruso) .
Beriózanski

Beriózanski - Берëзанский (rus) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del riu Albaixí. És a 18 km a l'oest de Leningràdskaia i a 140 km al nord de Krasnodar. Pertany al possiólok d'Oktiabrski.
Beriózanski

Beriózanski (del ruso: Берëзанский) es un jútor del raión de Leningrádskaya del krai de Krasnodar, en Rusia. Está situado a orillas del río Albashí, 18 km al oeste de Leningrádskaya y 140 km al norte de Krasnodar, la capital del krai. En 2010 contaba con 83 habitantes.​ Pertenece al municipio Novoúmanskoye. Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace. El municipio en el sitio web del raión (en ruso).
Psebe

Psebe - Псебе (rus) és un aül del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants meridionals de l'extrem oest del Caucas occidental, a la vora del riu Psebe, afluent del Neptxesukho. És a 23 km al nord-oest de Tuapsé i a 83 km al sud de Krasnodar. Pertany al possiólok de Novomikhàilovski. Història La vila fou fundada el 1883 sobre l'emplaçament d'un anterior aül adigués, i s'hi allotjaren membres d'aquest poble provinents de Takhtamukai. El 13 de setembre de 1924 passà a formar part del raion nacional xapsug de l'ókrug de la mar Negra del territori del Caucas Nord. A la dècada del 1930 comença a funcionar el kolkhoz Otvet Vrediteliam. A partir del 16 d'abril de 1940 tornà al raion de Tuapsé, i s'anul·là la condició de municipi el 17 de juliol de 1954.