Новочеркаський електровозобудівний завод

ТОВ «Виробнича компанія „Новочеркаський електровозобудівний завод“» (НЕВЗ) — завод, будував в СРСР і будує в Росії магістральні вантажні і пасажирські електровози. Побудовані на НЕВЗі локомотиви водять поїзди, які перевозять 80 % всіх вантажів на електрифікованих залізницях Росії і країн ближнього зарубіжжя.З поточних ліній заводу зійшли більше 15000 локомотивів більше ніж 40 типів. Завод розташований в місті Новочеркаськ Ростовської області. Історія заводу Спочатку електровози в СРСР невеликими партіями випускалися московським електромашинобудувним заводом «Динамо», в співпраці Коломенським тепловозобудівним заводом. Однак справжній розвиток радянське електровозобудування отримало після організації в 1946 будування електровозів в Новочеркаську. Саме Новочеркаський електровозобудівний завод став з часом найпотужнішим у світі заводом по виробництву електровозів. Новочеркаський завод будувався як паровозобудівний. Будівництво розпочалося 8 листопада 1932 за 10 км від Новочеркаська, поблизу хутора Яново. На самому початку будівництва встановили дерев'яну арку з написом рос. «Паровозострой». З великими труднощами почалося масштабне будівництво в степу. Не було житла для будівельників, не вистачало робочої сили. Але не зважаючи на труднощі, «Паровозострой» перетворився на одне з найбільших будівництв не тільки Дону, але і всієї Росії. В 1934 в степу збудували дві перші п'яти поверхівки, які стали початком нового містечка паровозобудівників, яке згодом отримало назву Соцмісто. Завод як і всі об'єкти такого масштабу в СРСР, будувався швидкими темпами. З 1932 по 1936 були побудовані: інструментальний корпус, модельний цех, частина ливарного корпусу і ковальського цеху, головний корпус та інші об'єкти. 1 травня 1936 новочеркасці звітували про випуск першої партії продукції: трьох промислових вузькоколійних паровозів типу 159 (0-4-0). В 1937 завод побудував вже 70 таких паровозів і почав освоювати випуск потужних танк-паровозів нормальної колії, тип 9П. Крім того завод розпочав будувати підйомних кранів для торфорозробок. В роки війни завод евакуювали на Урал, в місто Воткінськ, вже там вироблялися літаки, ремонтувалися танки. Німецькі окупанти повністю зруйнували завод. 1940—1950 роки Після звільнення Новочеркаська в 1943 розпочалося відбудування заводу. 6 листопада 1945 ухвалою Ради Народних Комісарів СРСР завод був переданий Міністерству електротехнічної промисловості СРСР для організації виробництва радянських електровозів. Завод розпочав свою діяльність з випуску шестивісних електровозів постійного струму ВЛ22м. Перші електровози були зібрані із заготовок які були зроблені в Коломні і Москві. Перший електровоз був виготовлений7 березня 1947, з 1948 завод розпочав серійне виробництво. Випускаючи магістральні електровози, завод протягом 1952—1956 виготовив кілька сотень промислових електровозів, в тому числі і на експорт (в Індію, Болгарію, Корею та інші країни). Для забезпечення зростаючого обсягу перевезення вантажів завод створює конструкцію нового, потужнішого восьмивісного вантажного електровозу постійного струму ВЛ8. Перший дослідний електровоз побудований в 1953 році. В 1955 виготовили дослідну партію з семи електровозів. З 1956 електровоз ВЛ8 НЕВЗ випускає вже серійно, його випуск продовжувався до 1963 року. Електровоз ВЛ8-009, виготовлений в березні 1956, став для заводу тисячним електровозом. Одночасно з випуском електровозів постійного струму, Новочеркаський завод в 50-х роках XX століття розпочав проектування електровозу змінного струму. В 1954 були побудовані перші шестивісні магістральні електровози НО (Новочеркаський Однофазний), які згодом отримали позначення серії ВЛ61. Використовуючи досвід, отриманий при проектуванні та експлуатації електровозів НО, в 1957 році створено принципово новий електровоз Н60, який згодом отримав позначення серії ВЛ60. В 1958 при НЕВЗі створюється Науково-дослідний інститут електровозобудування, пізніше реорганізований в рос. ВЭлНИИ-Всесоюзный научно-исследовательский, проектно-конструкторский и технологический институт электровозостроения (ВЭлНИИ). З цього моменту створення нових конструкцій електровозів і освоєння їхнього виробництва здійснювалося в тісній співпраці НЭЕВЗа з рос. ВЭлНИИ. 1960—1990-ті роки В період з 1961 по 1975 НЕВЗ спільно з ВЭлНИИ розробив конструкцію та почав освоювати виробництво нових типів магістральних електровозів: шестивісні ВЛ60к з пасажирською модифікацією ВЛ60пк, восьмивісні ВЛ80к, ВЛ80т, ВЛ80р. Для здійснення перевезень на ділянках стикування постійного та змінного струму, виготовили партію електровозів ВЛ82 та ВЛ82м. Крім того, були розроблені дослідні серії електровозів: ВЛ80а і ВЛ86ф — з асинхронними тяговими двигунами, ВЛ80б — з вентильними тяговими двигунами, ВЛ80вр — з вентильними двигунами і рекуперативним гальмуванням, ВЛ84. 1—2 червня 1962 року робітники заводу розпочали страйк, причиною якого стало зниження заробітної плати. Цей страйк перетворився в Новочеркаський розстріл. В 1983 виготовлено два дослідних дванадцятивісних електровоза змінного струму серії ВЛ85. Для відкритих гірських розробок НЕВЗ виготовляє тягові агрегати ОПЕ1. На замовлення Фінляндії для VR в 1971 році завод створює чотирьохвісний електровоз Sr1, а на замовлення Польщі для PKP в 1978 створюється електровоз ET42. 1983-го заводом виготовлено 272 електровоза ВЛ80с, 36 електровозів ВЛ80р, 5 електровозів Sr1, 2 електровоза ВЛ85, 26 тягових агрегати ОПЭ-1 і 140 комплектів екіпажних частин для виробництва електровозів ВЛ10 на Тбіліському електровозобудівному заводі. Станом на 1984 рік завод мав власну медсанчастину, 12 дитячих закладів, 9 їдалень, 5 кафе, 27 буфетів, палац культури, кінотеатр, технічну і художню бібліотеку, 3 спортзали, стадіон. З 1978 року через збільшення кількості замовлень на продукцію заводу, його реконструюють. Головна мета реконструкції — починаючи, з 1985 виготовляти щорічно 470 електровозів. Під час другої черги реконструкції, планувалося побудувати випробне кільце, протяжністю 30 км, а також розвивати виробництво електромашин і колісних пар. З 1987 по 1990 вироблявся електровоз 8G змінного струму на замовлення КНР, було виготовлено 100 машин. Деякі наймасовіші серії електровозів, що випускалися заводом — ВЛ10 і ВЛ10У, ВЛ80, ВЛ85, ВЛ65, ЕП1. В 1995 році завод приватизували і він отримав назву Открытое акционерное общество "Научно-производственное объединение «Новочеркасский электровозостроительный завод»". Завод втратив замовлення і практично став банкрутом. У 2011 році Укрзалізниця уклала угоду на придбання 300 локомотивів у «Новочеркаського електровозобудівного заводу». Передбачено придбати 270 локомотивів постійного струму 2ЕС4К і 30 - змінного серії 2ЕС5К. Ця техніка буде обслуговувати Одеську і Донецьку залізниці . Продукція За час свого існування завод освоїв серійне виробництво всіх видів локомотивів: від контактних кар'єрних КН10 потужністю 40 кВт до магістральних вантажних електровозів потужністю 10 000 кВт. На заводі збудували найпотужніший у світі електровоз (11 400 кВт) — ВЛ86ф. Завод виготовляє комплекти електрообладнання для електропоїздів постійного струму ЕД4М, ЕТ2М. з 1994 року завод здійснює капітальний ремонт електропоїздів змінного струму і постачає для нього комплекти електрообладнання. Крім того, НЕВЗ виготовляє обладнання для шахт, відкритих кар'єрів, для металургійних підприємств — промислові електровози постійного струму нового покоління з асинхронним тяговим приводом; для вугільних шахт і копалень — контактні шахтні електровози, шахтні вантажні вагонетки. Фотогалерея Див. також ЕН3 Джерела Посилання Сайт заводу(рос.) Сайт чорноморської бази відпочинку заводу(рос.) Новини НЕВЗа на сайті "Новочеркасское электровозостроение"(рос.) Сторінка НЕВЗ на сайті Трансмашхолдинг(англ.) НЕВЗ в Facebook(англ.)