NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Стрежевой (аэропорт)

Аэропо́рт Стрежевой — гражданский аэропорт города Стрежевого на северо-западе Томской области в Западной Сибири. История Аэропорт открыт в 1975 году, а в 1987 году построено нынешнее каменное здание, в котором есть ресторан, медпункт, а также отделение для хранения пассажирского багажа. Перед зданием есть стоянка. Режим работы с 9:00 до 20:00. Маршрутная сеть В советское время выполнялись рейсы до Урая, Томска, Колпашево, Омска, Тюмени, Уфы, Краснодара, Москвы, Гомеля, Грозного и Минска, вертолётные рейсы до Александровского. Принимаемые типы ВС Ан-12, Ан-24, Ан-26, Ан-28, Ан-30, Ан-32, Ан-72, Ан-74, Л-410, Ту-134, Як-40, Як-42, BAe 146, ATR 42, ATR 72, Bombardier CRJ, Bombardier Dash 8, Embraer EMB 120 Brasilia, Embraer ERJ-145, Embraer E-190, Sukhoi Superjet 100 и более лёгкие, вертолёты всех типов. Классификационное число ВПП (PCN) 14/R/A/X/T. Показатели деятельности Примечания
Стрежевой (аеропорт)

Аеропорт Стрежевой (IATA: SWT, ICAO: UNSS) - аеропорт у Росії, за 4 км на південний схід від міста Стрежевой Типи повітряних суден, що приймає аеропорт Ан-12, Ан-24, Ан-26, Ан-28, Ан-30, Ан-32, Ан-72, Ан-74, Л-410, Ту-134, Як-40, Як-42, BAe-146, ATR 42, ATR 72, Bombardier CRJ, Bombardier Dash 8, Embraer EMB 120 Brasilia, Embraer ERJ-145, Embraer E-190, Sukhoi Superjet 100 і легші, гелікоптери всіх типів. Примітки
Atagai

Atagai (en rus: Атагай) és un poble (possiólok) de l'óblast d'Irkutsk, a Rússia, que el 2017 tenia 1.569 habitants. Referències Enllaços externs terrus.ru — база данных России Почтовые индексы Иркутской области Arxivat 2009-08-04 a Wayback Machine. ОКАТО Arxivat 2012-03-05 a Wayback Machine.
Atagay

Atagay (Russian: Атагай) is an urban locality (urban-type settlement) in Nizhneudinsky District of Irkutsk Oblast, Russia. Population: 1,740 (2010 census); 1,853 (2002 census); 4,177 (1989 Soviet census). References Notes Sources Законодательное Собрание Иркутской области. Постановление №9/5-ЗС от 15 апреля 2009 г. «Устав Иркутской области», в ред. Закона №2-У от 14 декабря 2017 г. «О поправках к Уставу Иркутской области». Вступил в силу по истечении десяти дней после дня официального опубликования. Опубликован: "Областная", №45, 24 апреля 2009 г. (Legislative Assembly of Irkutsk Oblast. Resolution #9/5-ZS of April 15, 2009 Charter of Irkutsk Oblast, as amended by the Law #2-U of December 14, 2017 On the Amendments to the Charter of Irkutsk Oblast. Effective as of the day following a ten-day period after the day of the official publication.). Законодательное Собрание Иркутской области. Закон №49-ОЗ от 21 июня 2010 г. «Об административно-территориальном устройстве Иркутской области», в ред. Закона №12-ОЗ от 23 марта 2017 г. «О внесении изменений в статьи 25 и 33 Закона Иркутской области "Об административно-территориальном устройстве Иркутской области" и Закон Иркутской области "О порядке рассмотрения Законодательным Собранием Иркутской области предложений о присвоении наименований географическим объектам и (или) о переименовании географических объектов"». Вступил в силу после дня официального опубликования. Опубликован: "Областная", №71, 25 июня 2010 г. (Legislative Assembly of Irkutsk Oblast. Law #49-OZ of June 21, 2010 On the Administrative-Territorial Structure of Irkutsk Oblast, as amended by the Law #12-OZ of March 23, 2017 On Amending Articles 25 and 33 of the Law of Irkutsk Oblast "On the Administrative-Territorial Structure of Irkutsk Oblast" and the Law of Irkutsk Oblast "On the Procedures for Consideration of Assignments of Names to Geographical Objects and (or) Renaming of Geographical Objects". Effective as of after the day of the official publication.). Законодательное Собрание Иркутской области. Закон №86-оз от 16 декабря 2004 г. «О статусе и границах муниципальных образований Нижнеудинского района Иркутской области». Вступил в силу с 31 декабря 2004 г., но не ранее чем через 10 дней со дня официального опубликования. Опубликован: "Восточно-Сибирская правда", №254–255, 20 декабря 2004 г. (Legislative Assembly of Irkutsk Oblast. Law #86-oz of December 16, 2004 On the Status and Borders of the Municipal Formations of Nizhneudinsky District of Irkutsk Oblast. Effective as of December 31, 2004, but not earlier than 10 days after the official publication date.). Registry of the Administrative-Territorial Formations of Irkutsk Oblast (in Russian)
Атагай

Атага́й — рабочий посёлок в Нижнеудинском районе Иркутской области России. Административный центр Атагайского муниципального образования. География Посёлок находится на правом берегу реки Уда. Расстояние до ближайшей железнодорожной станции Нижнеудинск — 35 км. История Основан в 1949 году. С 1964 года — посёлок городского типа. Население Улицы Инфраструктура Функционируют детский сад и библиотека. В 2020 году открыта новая школа на 14 классов, строительство которой было начато в 1993 году. Примечания
Balakhninsky (urban-type settlement)

Balakhninsky (Russian: Балахнинский) is an urban locality (an urban-type settlement) in Bodaybinsky District of Irkutsk Oblast, Russia. Population: 1,300 (2010 census); 1,720 (2002 census); 2,124 (1989 Soviet census). Administrative status Balakhninsky is the capital of the Balakhninsky Urban Settlement (Балахнинское городское поселение) municipal unit, which includes the Balakhninsky urban locality, as well as the villages of Kyakhtinsky and Vasilievsky. Geography The locality is located in the Patom Highlands by the Bodaybo, a tributary of the Vitim, and its confluence with the Balakhna River, 18 km (11 mi) north of Bodaybo city. The 25N-092 highway. passes through the village, connecting it with the city of Bodaibo to the north, as well as with the settlements of Artyomovskiy, Kropotkin and Perevoz. The nearest airfield is Bodaybo Airport. References
Балахнинский

Балахнинский — рабочий посёлок в Бодайбинском районе Иркутской области. Административный центр Балахнинского муниципального образования. География Расположен посреди тайги, на реке Бодайбо при впадении в неё ключа Балахнинский в 18 км к северу от города Бодайбо и в 900 км к северо-востоку от Иркутска. Через посёлок проходит автодорога от города Бодайбо на север — к посёлкам Артёмовский, Кропоткин, Перевоз. Вблизи города Бодайбо имеется аэропорт. Железных дорог нет. История Возник в 1954 г. в связи с разработкой золотого прииска Дражный. Статус поселка городского типа с 1976 г. Население Примечания
Cattedrale dell'Intercessione (Barnaul)

La cattedrale dell'Intercessione (in russo Покровский кафедральный собор?) è una chiesa della città di Barnaul, in Russia. Dagli anni quaranta è la cattedrale dell'eparchia di Barnaul. Storia e descrizione L'edificio dedicato all'Intercessione della Theotókos fu costruito a partire dal 9 agosto 1898. Ultimato nel 1903, fu consacrato il 29 settembre 1904. La realizzazione del progetto fu resa possibile da una serie di donazioni private dei fedeli della periferia occidentale di Barnaul. La chiesa, costruita in mattoni rossi, è un esempio di architettura neobizantina. Nel luogo in cui sorge la struttura, era stata precedentemente edificata una chiesa in legno. Dei tre altari della cattedrale, quello maggiore è consacrato alla Vergine, mentre gli altri due sono dedicati a Sant'Aleksandr Nevskij ed a San Pantaleone di Nicomedia. Gli interni dell'edificio sono decorati da dipinti che ricalcano lo stile pittorico di artisti come Michail Vasil'evič Nesterov, Viktor Michajlovič Vasnecov e Ivan Nikolaevič Kramskoj, realizzati tra il 1918 ed il 1928. Nel 1939 la chiesa fu chiusa al culto per via della politica antireligiosa delle autorità sovietiche. Poco dopo venne demolito il campanile ed asportata la croce della cupola centrale. Tuttavia, nel 1943 l'edificio fu riaperto, divenendo una delle poche chiese ancora in funzione dell'intera città. Proprio per questa ragione fu presa la decisione di farne la cattedrale dell'eparchia. Alla fine degli anni '40 furono intrapresi degli interventi di restauro all'interno della struttura. Invece, fu necessario attendere il 1993 per la ricostruzione della torre campanaria. Nel 2011 le pitture murali sono state soggette ad un nuovo intervento di restauro. Galleria d'immagini Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale dell'Intercessione Collegamenti esterni (RU) Articolo sulla storia dell'edificio sul sito dell'eparchia di Barnaul, su altai.eparhia.ru. URL consultato il 28 settembre 2012 (archiviato dall'url originale il 12 giugno 2004). (RU) Articolo sulla storia dell'edificio sul sito arhbarnaul.dering.ru, su arhbarnaul.dering.ru. URL consultato il 4 luglio 2008 (archiviato dall'url originale il 12 ottobre 2010).
Sobór Opieki Matki Bożej w Barnaule

Sobór Opieki Matki Bożej – prawosławny sobór w Barnaule wzniesiony w 1904, katedra eparchii barnaułskiej Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego. Historia Sobór został wzniesiony na potrzeby szybko rozwijającej się osady Zajczanska Słoboda jako czwarta z kolei cerkiew na jej terytorium, na miejscu wcześniejszej świątyni pod tym samym wezwaniem. Środki na jej budowę pochodziły w całości ze składek wiernych zamieszkałych w Barnaule. Niezbędna suma została zebrana w 1898, po ponad dziesięcioletniej zbiórce. 9 sierpnia 1898 został położony kamień węgielny pod budowę świątyni. Prace budowlane nad jej wzniesieniem trwały pięć lat, zaś uroczyste poświęcenie obiektu miało miejsce 29 września 1904. Sobór poważnie ucierpiał w okresie radzieckim – w 1918, w czasie Wielkiego Tygodnia, został ostrzelany podczas wojny domowej w Rosji, na początku lat 20. XX wieku jego wyposażenie zostało rozgrabione, zaś 10 kwietnia 1939 władze stalinowskie nakazały jego całkowite zamknięcie. W odróżnieniu jednak od szeregu innych prawosławnych cerkwi w Barnaule obiekt nie został zniszczony. Ponowne otwarcie soboru nastąpiło po zmianie stosunku Stalina do Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego, w czasie II wojny światowej. W styczniu 1944 podjęto w nim prace renowacyjne. W II połowie XX wieku sobór w Barnaule był jedną z 3–4 czynnych świątyń prawosławnych w całym regionie ałtajskim. Galeria Przypisy
Покровский собор (Барнаул)

Покровский собор — православный храм в Барнауле, кафедральный собор Алтайской митрополии и Барнаульской епархии Русской Православной Церкви. Заложен 9 августа 1898 года, освящён 29 сентября 1904 года. Строился на частные пожертвования в беднейшей слободе на западной окраине старого Барнаула. Стиль — русско-византийский, материал — красный кирпич. Построен вместо старой деревянной Покровской церкви, существовавшей с 1863 года. Храм четырёхпрестольный — престолы Покрова Пресвятой Богородицы, во имя Святого Благоверного князя Александра Невского, во имя Святого Великомученика и Целителя Пантелеимона и во имя Святого Преподобного Серафима Саровского (нижний придел). Интерьер храма на религиозные сюжеты картин мастеров русской академической живописи Михаила Нестерова, Виктора Васнецова, Ивана Крамского был расписан масляными красками по сухой штукатурке в 1918—1928 при участии художника Н. В. Шварева. Он же составил проект росписи. В 1939 году храм закрыт, были снесены колокольня и крест на куполе. Здание превращено в склад. С 1943 года — вновь действующий, практически единственный в городе, что и послужило причиной превращения его в кафедральный. С конца 1940-х началась реставрация росписей храма. В 1993 году благодаря стараниям настоятеля храма протоиерея Николая Войтовича,(Барнаульского благочинного, служившего в трудные годы церковных гонений с 1959 года) заново отстроена колокольня. В 1988—1991 годах в храме служил священник Александр Новопашин. Ссылки Покровский кафедральный собор на сайте Барнаульской епархии Архивная копия от 22 ноября 2018 на Wayback Machine Иерей Константин Метельницкий. Покровский кафедральный собор
Chiesa della Madonna del Segno

La chiesa della Madonna del Segno (in russo Знаменская церковь?) è una delle chiese più antiche della città di Barnaul, in Russia. Storia e descrizione La prima chiesa a sorgere nel sito dell'attuale struttura fu un tempio in legno consacrato il 24 giugno 1754 e dedicato ai santi Zaccaria ed Elisabetta. Già nel 1772 fu sollevata la questione della necessità di costruire una nuova chiesa per sostituire la fatiscente struttura. Grazie ad una raccolta di fondi, nel 1778 l'architetto I. Černicyn (allievo dell'inventore Ivan Polzunov) poté ricostruire l'edificio, ancora una volta con l'utilizzo del legno. Il progetto di costruzione di una chiesa in pietra venne proposto nel 1844 da una commissione provinciale di Tomsk, ma l'idea non fu portata avanti. Qualche anno più tardi, nell'agosto 1852, un gruppo di cittadini di Barnaul ottenne dal vescovo di Tomsk Afanasij l'autorizzazione a costruire una nuova chiesa consacrata alla santa icona della Madonna del Segno. I lavori iniziarono nel 1853 e si conclusero nel 1858. A fianco dell'edificio fu costruita una torre campanaria a tre piani dotata di 12 campane. La chiesa ricevette in dono una serie di icone provenienti dal monastero della Dormizione di Dalmatovo. Nel 1916 accanto alla chiesa fu costruita una cappella in ricordo del trecentesimo anniversario della dinastia Romanov. Nei primi anni trenta la chiesa fu guidata da un sacerdote, Iakov Maskaev, che varie volte era entrato in contrasto con le autorità atee dell'Unione Sovietica e che alla fine del 1937 fu arrestato. L'11 aprile 1939 l'edificio fu chiuso al culto e nello stesso anno furono distrutte le cupole ed il campanile. Poco dopo la struttura divenne sede di un archivio. L'edificio fu restituito alla sua destinazione originaria solo nel 1992. Sotto la guida dell'arciprete Michail Kapranov furono avviati i lavori di restauro. Il ritorno effettivo ai servizi di culto avvenne nel 1994. L'anno precedente fu costruita una nuova cappella consacrata a San Giovanni di Kronstadt, in aggiunta a quelle di San Nicola e dei santi Zaccaria ed Elisabetta. Il 24 ottobre 2008 furono avviati i lavori per riportare l'edificio alla sua fisionomia originaria, attraverso la ricostruzione delle 5 cupole e del campanile. La cupola centrale fu installata il 23 maggio 2009, mentre il 19 gennaio 2012 è stato ultimato il campanile. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa della Madonna del Segno Collegamenti esterni (RU) Articolo sulla storia dell'edificio sul sito dell'eparchia di Barnaul, su altai.eparhia.ru. URL consultato il 15 gennaio 2008 (archiviato dall'url originale il 27 novembre 2007).
Cerkiew Ikony Matki Bożej „Znak” w Barnaule

Cerkiew Ikony Matki Bożej „Znak” – prawosławna parafialna cerkiew w Barnaule. Świątynia została zlokalizowana na miejscu starszego, drewnianego obiektu w 1858 według zatwierdzonego dwa lata wcześniej projektu. W 1916 w jej sąsiedztwie wzniesiona została kaplica upamiętniająca 300 lat rządów Romanowów w Imperium Rosyjskim. W latach 1933–1936 w cerkwi, posiadającej wówczas status soboru, służył arcybiskup Jakub (Maskajew), zesłany na Syberię przez władze stalinowskie. Przebywał on w Barnaule do swojego ponownego aresztowania. W marcu 1938 NKWD ogłosiła odkrycie „kontrrewolucyjnej powstańczej organizacji monarchistycznej”, badając sfabrykowaną sprawę zabójstwa stróża cerkwi Ikony Matki Bożej „Znak”. W grudniu tego samego roku świątynia została zamknięta dla potrzeb kultu i zmieniona w archiwum NKWD, następnie archiwum państwowe Kraju Ałtajskiego. W 1939 z budynku zdjęto kopuły i krzyż, rozebrano trójkondygnacyjną dzwonnicę i całkowicie zmieniono układ wnętrza, dzieląc je na dwa poziomy. Rosyjski Kościół Prawosławny odzyskał cerkiew Ikony Matki Bożej „Znak” w Barnaule w 1992, w bardzo złym stanie technicznym. Mimo tego biskup nowosybirski Tichon (Jemieljanow) zdecydował o jej otwarciu jako czynnej świątyni parafialnej, równolegle z podjętą przez pierwszego proboszcza odbudową. W grudniu 1993 rozpoczęła się budowa kaplicy św. Jana Kronsztadzkiego, przyległej do głównej bryły cerkwi, w której umieszczono chrzcielnicę. Od lutego 1994 cerkiew zaczęła działać w pełnym wymiarze. Od tegoż roku przy świątyni działa żeński monaster. W 1997 zostały odbudowane boczne kaplice cerkwi pod wezwaniem Świętych Zachariasza i Elżbiety oraz św. Mikołaja. 23 maja 2009 zakończyła się restauracja głównej kopuły z krzyżem. Przypisy Bibliografia Знаменский монастырь и храм, г. Барнаул. altai.eparhia.ru. [zarchiwizowane z tego adresu (2007-11-27)].
Altai State Technical University

The leading technological and scientific university of the Altai region, Altai State Technical University (AltSTU) is one of a number of universities in the city of Barnaul, Altai Krai, Russia, and is among the largest institutions of higher education in Russia. It was founded in February 1942 by Zaporizhie Automechanical Institute (which was evacuated to Siberia because of World War II). Altai State University is named after Ivan Polzunov, the inventor of the two-cylinder steam engine for use in the mining industry. The university offers full-time, part-time, extramural, and distance instruction. On graduating, students receive degrees of Bachelor (four-year study), Master (two years), and specialist diplomas (per the old system of five-year study). Post-graduate courses are also offered. University facilities include seven academic buildings, hostels, a scientific library, a computing center, a publishing house, student clubs, a theater (the Kaleidoscope Student Theatre), a preventive clinic, as well as a skiing lodge, a private Olympiyskiy swimming pool, and a sports and rest camp. Faculties Faculty of Humanities Faculty of Information Technology Faculty of Special Technologies Faculty of Civil Engineering Faculty of Energy Engineering Faculty of Power Engineering and Road Transport Faculty of Pre-University Training University College of Technology after V.V. Petrov Institutions Institute of Architecture and Design Institute of Biotechnology, Food and Chemical Engineering Institute for the Development of Continuing Professional Education Institute of Economics and Management Extramural Institute Branches Biysk Technological Institute, Biysk Rubtsovsk Industrial Institute, Rubtsovsk Recognition Altai State Technical University annually co-hosts Russian semi-finals of the international competitive programming team contest ICPC. Siberian and Far Eastern, Kazakhstan and Kyrgyzstan teams are gathering in Barnaul, at the same time, teams from the European part gather in another center, St. Petersburg, Russia, and with the use of the Internet results are synchronized. AltSTU teams from students of the specialty "Software Engineering" (Faculty of Information Technology), as a result of selection, reached the final of this championship and won prizes: ACM ICPC 2006 final (San Antonio, United States) - AltSTU won a gold medal, 3rd absolute place; ACM ICPC 2009 final (Stockholm, Sweden) - AltSTU won a silver medal, 8th absolute place. In January 2019, a Biysk Technological Institute (AltSTU branch) project to develop physical principles of ultrasonic drilling of the surface of extraterrestrial objects to detect water and ice won a collaboration grant from RFBR and National Natural Science Foundation of China. The grant amounted to 1.3 million Rubles (€14,470) a year, and the project itself was planned for two years. In 2019, the university was among the winners of the "Best educational programs of innovative Russia" contest. References
Ałtajski Państwowy Uniwersytet Techniczny im. I.I. Połzunowa

Ałtajski Państwowy Uniwersytet Techniczny im. I.I. Połzunowa (Алтайский государственный технический университет им. И.И. Ползунова) – rosyjski uniwersytet państwowy w Barnaule. Prowadzi studia: I stopnia licencjackie; magisterskie jednolite; II stopnia magisterskie; Studia doktorskie.. Przypisy
Saripovói járás

A Saripovói járás (oroszul: Шарыповский район) Oroszország egyik járása a Krasznojarszki határterületen. Székhelye Saripovo. Népesség 1989-ben 16 259 lakosa volt. 2002-ben 17 775 lakosa volt. 2010-ben 15 117 lakosa volt. Jegyzetek Források Всероссийская перепись населения 2002 года. Национальный состав населения по регионам России. Демоскоп Weekly. A 2010-es népszámlálás adatai: http://www.gks.ru/free_doc/new_site/perepis2010/croc/perepis_itogi1612.htm Archiválva 2013. március 15-i dátummal a Wayback Machine-ben
Šarypovskij rajon

Lo Šaripovskij rajon è un rajon (distretto) del kraj di Krasnojarsk, nella Russia siberiana centrale; il capoluogo è la città di Šarypovo, che costituisce tuttavia entità amministrativa a sé stante, dipendente direttamente dal kraj. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Šarypovskij rajon Collegamenti esterni (RU) https://web.archive.org/web/20081230224924/http://territory.newslab.ru/territory/686
Rejon szarypowski

Rejon szarypowski (ros. Шары́повский райо́н, Szarypowskij rajon) – rejon administracyjny i komunalny Kraju Krasnojarskiego w Rosji. Stolicą rejonu jest miasto Szarypowo, które administracyjnie nie stanowi części rejonu. Został on utworzony 2 lipca 1940 roku. Położenie Rejon ma powierzchnię 3 751 km² i znajduje się w południowo-zachodniej części Kraju Krasnojarskiego, granicząc na północy z rejonem bogotolskim, na wschodzie z rejonem nazarowskim i rejonem użurskim, na południu i południowym zachodzie z Republiką Chakasji, a na zachodzie i północnym zachodzie z obwodem kemerowskim. Przez rejon przepływają rzeki Uriup (dopływ Czułymy) i jej dopływ Bieriosz. Ludność W 1989 roku rejon ten liczył 16 259 mieszkańców, w 2002 roku 17 775, w 2010 roku 15 117, a w 2011 liczba mieszkańców wzrosła do 18 232 osób. Podział administracyjny Administracyjnie rejon dzieli się na 7 sielsowietów. Przypisy
Шариповски рејон

Шариповски рејон (рус. Шары́повский район) је општински рејон у западном делу Краснојарске Покрајине, Руске Федерације. Административни центар рејона је град Шарипово (рус. Шарыпово). Који не улази у састав рејона, већ има статус посебног градског округа Краснојарске Покрајине. Територијом рејона протиче река Урјуп, притока реке Чулим и њена притока Береш. Такође, у рејону се налазе и три природна језера: Бело, Велико и Мало. Суседни територије рејона су: север: Боготолски рејон; исток: Назаровски и Ужурски рејон; југ: Република Хакасија; запад и северозапад: Кемеровска област. Укупна површина рејона је 3.764 km². Укупан број становника рејона је 15.197 (2014). Спољашње везе (језик: руски) Шариповски рејон Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (12. мај 2014) (језик: руски) Званични портал Краснојарскоге Покрајине Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (26. јануар 2022)
Шариповський район

Шариповський район (рос. Шарыповский район) — адміністративна одиниця та муніципальне утворення в західній частині Красноярського краю. Адміністративний центр — місто Шарипово (до складу району не входить). Географія Протяжність району з півдня на північ складає 110 кілометрів, зі сходу на захід - 75 кілометрів. Площа території - 3764 км². Суміжні території: Північ: Боготольський район Схід: Назаровський та Ужурський райони Красноярського краю Південь: Республіка Хакасія Захід і північний захід: Кемеровська область. Територією району протікає річка Урюп (притока Чулима) та її притоки Береш (де розташоване Березівське водосховище). Також тут розташовані озера Біле, Велике та Мале. Історія 12 травня 1941 року в складі Хакаської автономної області був утворений Шариповський район з центром в селі Шарипово. В 1947 році Шариповський район був переданий безпосередньо в підпорядкування Красноярського краю. Економіка В економіці району представлено в основному сільське господарство (вирощування зернових і м'ясо-молочне тваринництво). Район є значним елементом паливно-енергетичного комплексу краю - тут діє велике вугледобувне підприємство ВАТ «Розріз Березовський-1» (4,9 млн т/рік), що є постачальником палива на Березівську ГРЕС. Відомі особистості У районі народився: Дубовий Володимир Миколайович (* 1968) — український художник. Палеонтологія За 5 км від Нікольська в Березівському вугільному розрізі знайшли кістки найдавнішого стегозавра, жив 170-165 млн років тому (юрський період) , кістки середньоюрського ссавця (Батський ярус, 168,3-166,1 млн л. н.) з роду сінелевтерів (Sineleutherus), виділені в окремий вид Sineleutherus issedonicus , шарипової (Sharypovoia arimasporum), майопатагія (Maiopatagium sibiricum), представників родини арборахараміїд (Arboroharamiyidae) . Примітки Посилання Офіційний сайт Шариповського району. [Архівовано 9 грудня 2019 у Wayback Machine.] (рос.)