NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Troitsko-Pechorsk

Troitsko-Pechorsk (Russian: Троицко-Печорск, Tróicko-Pečórsk; Komi: Мылдiн, Myldïn) is an urban locality (an urban-type settlement) and the administrative center of Troitsko-Pechorsky District of the Komi Republic, Russia, located on the Pechora River. As of the 2010 Census, its population was 7,276. Administrative and municipal status Within the framework of administrative divisions, Troitsko-Pechorsk serves as the administrative center of Troitsko-Pechorsky District. As an administrative division, the urban-type settlement of Troitsko-Pechorsk, together with one rural locality (the village of Bolshaya Soyva), is incorporated within Troitsko-Pechorsky District as Troitsko-Pechorsk Urban-Type Settlement Administrative Territory (an administrative division of the district). As a municipal division, Troitsko-Pechorsk Urban-Type Settlement Administrative Territory is incorporated within Troitsko-Pechorsky Municipal District as Troitsko-Pechorsk Urban Settlement. Climate References Notes Sources Государственный Совет Республики Коми. Закон №13-РЗ от 6 марта 2006 г. «Об административно-территориальном устройстве Республики Коми», в ред. Закона №171-РЗ от 26 декабря 2014 г. «Об упразднении населённого пункта Верхняя Седка, расположенного на территории Прилузского района Республики Коми, и внесении в связи с этим изменений в некоторые Законы Республики Коми». Вступил в силу со дня официального опубликования. Опубликован: "Республика", №44, 16 марта 2006 г. (State Council of the Komi Republic. Law #13-RZ of March 6, 2006 On the Administrative-Territorial Structure of the Komi Republic, as amended by the Law #171-RZ of December 26, 2014 On Abolishing the Inhabited Locality of Verkhnyaya Sedka Located on the Territory of Priluzsky District of the Komi Republic, and on Amending Various Laws of the Komi Republic Accordingly. Effective as of the official publication date.). Государственный Совет Республики Коми. Закон №11-РЗ от 5 марта 2005 г. «О территориальной организации местного самоуправления в Республике Коми», в ред. Закона №171-РЗ от 26 декабря 2014 г. «Об упразднении населённого пункта Верхняя Седка, расположенного на территории Прилузского района Республики Коми, и внесении в связи с этим изменений в некоторые Законы Республики Коми». Вступил в силу 1 апреля 2005 г.. Опубликован: "Республика", №44–45, 17 марта 2005 г. (State Council of the Komi Republic. Law #11-RZ of March 5, 2005 On the Territorial Organization of the Local Self-Government in the Komi Republic, as amended by the Law #171-RZ of December 26, 2014 On Abolishing the Inhabited Locality of Verkhnyaya Sedka Located on the Territory of Priluzsky District of the Komi Republic, and on Amending Various Laws of the Komi Republic Accordingly. Effective as of April 1, 2005.).
Troitsko-Pechorsk

Troitsko-Pechorsk (ruso: Тро́ицко-Печо́рск) o Myldin (komi: Мылдін) es un asentamiento de tipo urbano de Rusia, capital del raión homónimo en el sureste de la república de Komi. En 2021, el territorio del asentamiento tenía una población de 6081 habitantes, de los cuales 6052 vivían en el propio asentamiento de Troitsko-Pechorsk y el resto en su única pedanía, la aldea (derevnia) de Ydzhyd Soiva.​ Tres cuartas partes de los habitantes son rusos étnicos y una quinta parte komis étnicos.​ Se ubica a la orilla derecha del curso alto del río Pechora, cerca de la ladera oeste de los montes Urales, a unos 170 km al noreste de Syktyvkar, la capital de la república. Un gran oleoducto pasa por sus cercanías.​ Clima Referencias
Troïtsko-Petchorsk

Troïtsko-Petchorsk (en russe : Тро́ицко-Печо́рск) est une commune urbaine de la république des Komis, en Russie, et le centre administratif du raïon de Troïtsko-Petchorsk. Sa population s'élevait à 6 874 habitants en 2013. Géographie Troïtsko-Petchorsk se trouve sur la rive gauche du fleuve Petchora, à 302 km au nord-est de Syktyvkar, la capitale de la république, à 524 km au nord de Perm et à 1 303 km au nord-est de Moscou. Histoire La naissance de Troïtsko remonte à l'année 1674. Il se compose alors de cinq cabanes bâties près du point de confluence du fleuve Petchora avec la Severnaïa Mylva. Le village est électrifié en 1946. En 1974, Troïtsko-Petchorsk annexe le village d'Abar, qui comptait 507 habitants en 1970. Le 24 juillet 1975, Troïtsko-Petchorsk accède au statut de commune urbaine. Population Recensements (*) ou estimations de la population Notes et références Liens externes (ru) Site officiel du raïon de Troïtsko-Petchorsk (ru) Cartes topographiques Portail de la Russie
Troicko-Pecsorszk

Troicko-Pecsorszk (oroszul: Троицко-Печорск, komi nyelven Мылдiн) városi jellegű település Oroszországban, Komiföldön, a Troicko-pecsorszki járás székhelye. Lakossága: 7276 fő (a 2010. évi népszámláláskor). Fekvése Komiföld keleti részén, a Pecsora partján, az Északi-Milva torkolatánál terül el. A komi Мылдiн név jelentése: 'Mil[va]-torkolat'. A Pecsora ezen a helyen, az Északi-Milva beömlésénél mintegy 1000 m-re kiszélesedik, de lejjebb 4-600 m-es mederben, alacsony partok között folytatja útját. Távolsága Sziktivkartól közúton 515 km Szosznogorszkon át vagy 369 km a P-26 (R-26) jelű úton, Uszty-Kulomon át. A Kotlasz–Vorkuta vasúti fővonalról Szosznogorszknál leágazó szárnyvonal végállomása. Rendszeres autóbuszjárat köti össze Uhtával. A településnél az 1888–2006 között mért adatok szerint a levegő évi középhőmérséklete: 1,1 °C. A januári középhőmérséklet -17,8 °C, a júliusi 16,0 °C. Az 1891–2006 között mért legalacsonyabb hőmérséklet -51,1 °C (1932. december), a legmagasabb (1915–2006) 34,5 °C (1963. június és 1972. július). Története Keletkezésének időpontja bizonytalan, 1674-ben Pecsera néven már létezett. Nevét később bővítették, feltehetően az itt emelt templom nevével (Troice jelentése 'Szentháromság'), a templom helyén ma kultúrház áll. A 19. században és még a 20. század elején is a település a Pecsora-medence egyik gazdasági központjának számított. 1859-ben út épült a Vicsegda felső folyása mentén fekvő településekhez (Uszty-Kulom felé). 1864-ben megjelent a Pecsorán az első gőzhajó, de a rendszeres hajójáratok csak jóval később indultak meg. 1946-ban bevezették a faluba a villanyt, 1953-ban szilárd burkolatú (zúzottkővel készült) közút épült Uhta és Troicko-Pecsorszk között. 1978-ban átadták a forgalomnak a Szosznogorszkból Troicko-Pecsorszkig vezető 161 km-es vasútvonalat. Az addigi falu 1974-ben városi jellegű település rangot kapott. Évtizedek óta időről időre felmerült egy itt létesítendő cellulóz- és papíripari kombinát terve. Talán ennek jegyében építették a vasútvonalat is, de a tervek a megvalósulásig nem jutottak el. Jegyzetek Források A. I. Turkin, ed. (1986). Toponyimicseszkij szlovar Komi ASZSZR (orosz nyelven). Sziktivkar: Komi Könyvkiadó. "Troicko-Pecsorszk" (orosz nyelven). A járás hivatalos honlapja. 2015. február 6. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2014. december 27.. "Priroda i isztorija Komi" (orosz nyelven). Leonyid Tomov. Hozzáférés: 2014. december 6..
Troicko-Pečorsk

Troicko-Pečorsk (in russo Троицко-Печорск?; in lingua komi: Мылдін) è un insediamento di tipo urbano di 5824 abitanti (secondo i dati del censimento del 2024) situato in Russia, nella Repubblica dei Komi. Si trova sulla riva sinistra del fiume Pečora alla confluenza della Severnaja Mylva. Dista 497 km da Syktyvkar. Note Collegamenti esterni Sito ufficiale, su trpk.ru.
Sewmasch-Werft

Der russische Werftkomplex Sewmasch (russisch Северное машиностроительное предприятие, kurz Севмаш, Nördliches Maschinenbau-Unternehmen) befindet sich in der Hafenstadt Sewerodwinsk am Weißen Meer. Seit 2007 gehört Sewmasch zur russischen Schiffbauholding United Shipbuilding Corporation. Gründung 1935/36 begann die Standortsuche für eine neue Marinewerft in Archangelsk auf dem Gebiet des Nikolo-Korelsky-Klosterareals in Nikolsky an der Mündung der Nördlichen Dwina. Im Jahr 1936 wurde mit dem Bau der Werft begonnen und der Produktionsbeginn startete im Dezember 1939 mit der Kiellegung des ersten Schlachtschiffes Sowjetskaja Belorussija. Die Werft wurde das wichtigste Unternehmen des staatlichen russischen Zentrums für Atomschiffbau. Produktion für die Marine und Meerestechnik Auf der Werft und dem dazugehörigen Maschinenbaukomplex mit rund 25.000 Beschäftigten befinden sich neben den schiffbaulichen Werkstätten und Hallen auch fast alle für die hier entstehenden schwimmenden Objekte notwendigen Gewerke der Schiffbauzulieferindustrie. Sewmasch ist die größte russische Werft für Neubau und Reparaturen mit einem riesigen Areal im Hafen von Sewerodwinsk, wo seit den 1950er-Jahren Marineschiffe und U-Boote gebaut werden. Die meisten russischen U-Boote, sowohl dieselelektrische als auch Atom-U-Boote unterschiedlicher Typen, liefen hier vom Stapel. Mit dem ersten sowjetischen Atom-U-Boot, der Leninski Komsomol, begann 1954 der Bau von Atom-U-Booten. Bis zum Jahr 2013 wurden rund 130 Atom-U-Boote von dieser Werft fertiggestellt. Auch sehr komplexe schwimmende Objekte wie Bohrplattformen oder sogar ein schwimmendes Kernkraftwerk wurden oder werden hier gebaut. Das schwimmende Kernkraftwerk Akademik Lomonossow, Baubeginn im April 2007, wurde zunächst hier entwickelt, ehe die Konstruktion 2008 an das Baltische Werk in Sankt Petersburg verlegt wurde. Auch die von Greenpeace 2012 und 2013 jeweils für einige Stunden geenterte und für den staatlichen Energiekonzern Gazprom bestimmte Priraslomnaja-Ölbohrinsel entstand auf dieser Werft. Internationale Sanktionen Im März 2022 wurde Sewmasch auf eine Sanktionsliste der Europäischen Union gesetzt. Weblinks Website der Werft (englisch) Einzelnachweise
Sevmash

JSC PO Sevmash​ (en ruso: ОАО «ПО „Севмаш“», Севмаш, СМП) es una empresa de construcción naval con sede en Severodvinsk, una ciudad portuaria sobre el mar Blanco de Rusia. Acrónimo El nombre Sevmash es una contracción de Sévernoe Mashinostroítel'noe Predpriiátie (Северное Машиностроительное Предприятие), es decir: "Empresa Constructora de Maquinarias del Norte". Sevmash es la empresa de construcción naval más grande de Rusia y hoy en día es el único productor de submarinos nucleares del país. En 2009, la compañía empleó a 26,951 personas y sus ingresos por producción militar fueron de $ 533.02 millones. Referencias
Sevmash

JSC PO Sevmash (russe : ОАО «ПО „Севмаш“», Севмаш, СМП) est une entreprise de construction navale basée dans la ville portuaire de Severodvinsk, sur la mer Blanche, en Russie. Sevmash est une abréviation de « Severnoye Mashinostroitelnoye Predpriyatie » (en russe : Северное Машиностроительное Предприятие, littéralement « Entreprise de construction de machines du Nord »). Sevmash est la plus importante entreprise de construction navale de Russie et elle est la seule entreprise responsable de la production des sous-marins nucléaires du pays. En 2009, l'entreprise employait 26 951 personnes et générait par ses activités de production militaire un chiffre d'affaires de 533,02 millions de dollars. Notes et références Article connexe Liste des chantiers navals de l'Union soviétique Portail de la Russie Portail de l'industrie
Siewiernoje Maszynostroitielnoje Priedprijatije

Siewiernoje Maszynostroitielnoje Priedprijatije (ros. Северное машиностроительное предприятие, w skrócie Siewmaszpriedprijatije, Siewmasz) – rosyjska stocznia w Siewierodwińsku, która w ZSRR przez wiele lat nosiła nazwę „zakładu nr 402”. Stocznia w czasach Związku Radzieckiego była największym producentem atomowych okrętów podwodnych w tym kraju, dziś zaś jest jedynym producentem tego typu jednostek w Rosji. Decyzja o utworzeniu zakładu nr 402 w ujściu Dwiny zapadła w maju 1936 roku. Stocznia rozpoczęła działalność już przed wybuchem II wojny światowej w ZSRR. Budowa pierwszego okrętu podwodnego – o napędzie spalinowo-elektrycznym – projektu 611 (NATO: Zulu) została rozpoczęta w 1953 roku. Ogółem w zakładzie wybudowano 18 jednostek projektu 611 oraz stanowiącego jego modyfikację projektu AW611 (NATO: Zulu V), a także 16 jednostek projektu 629 i 629B (NATO: Golf). Producent pierwszego radzieckiego okrętu podwodnego o napędzie jądrowym K-3 Leninskij Komsomoł. Producent m.in. projektu 885, projektu 955, projektu 949A. Bibliografia Frank von Hippel, Oleg Bukharin, Timur Kadyshev, Eugene Miasnikov, Pavel Podvig: Russian Strategic Nuclear Forces. The MIT Press, 2004. ISBN 0-262-66181-0. Linki zewnętrzne https://www.sevmash.ru
Sevmaš

JSC PO Sevmaš (rusko Северное Машиностроительное Предприятие (Севмаш), Severnoje Mašinostroitelnoje Predprijatje (Sevmaš) – »Severno podjetje za proizvodnjo strojev«) je ladjedelniško podjetje iz Severodvinska, Rusija. Je največje ladjedelniško podjetje v Rusiji in edini proizvajalec jedrskih podmornic v državi. Leta 2009 je zaposlovalo 26.951 delavcev. Produkti za civilno panogo zajemajo 20 % celotne proizvodne linije, izvoz pa 10 %. Izdelana vojaška plovila Plovila: 45 ladij: 23 ladij projekta 122A (Majhne protipodmorniške ladje razreda Kronstadt) 20 ladij projekta 30, 30K in 30bis (Rušilci razreda Ognjevoj) 2 ladij projekta 68bis (Križarke razreda Sverdlov) Podmornice: 36 dizel-električnih podmornic: 12 projekta 611 in AV611 (Podmornica razreda Zulu) 16 projekta 629 in 629B (Podmornica razreda Golf) 2 projekta 636 (razred Varšavjanka) 1 projekta 20120 (Sargan) 38 jedrskih podmornic prve generacije: 13 projektov 627 in 627A (Kit) 8 projekta 658 (Podmornice projekta 658) 1 projekta 645 16 projekta 675 (Projekt 675) 63 jedrskih podmornic druge generacije: 24 projekta 667A in 667AU (razreda Navaga in Nalim) 1 projekta 661 (razred Ančar) 10 projekta 667B (razred Murena) 4 projekta 667BD (razred Murena-M) 14 projekta 667BDR (razred Kalmar) 3 projekta 705K (razred Lira) 7 projekta 667BDRM (razred Delfin) 28 jedrskih podmornic tretje generacije: 14 projektov 949, 949A in 09852 (razred Antej) 6 projekta 941 (razred Akula) 1 projekta 685 (razred Plavnik) 7 projekta 971 (razred Ščuka-B) 12 jedrskih podmornic četrte generacije: 3 projekta 955 in 4 955A (razred Borej), 3 995A v gradnji 1 projekta 885 in 4 855M (razred Jasen), 4 885M v gradnji Sklici Zunanje povezave Uradna spletna stran (angleško)
Pskov-Caves Monastery

Pskov-Pechory Monastery or The Pskovo-Pechersky Dormition Monastery or Pskovo-Pechersky Monastery (Russian: Пско́во-Печ́ерский Успе́нский монасты́рь, Estonian: Petseri klooster) is a Russian Orthodox male monastery, located in Pechory, Pskov Oblast in Russia, just a few kilometers from the Estonian border. Pskov-Caves Monastery is one of the few Russian monasteries that have never been closed at any point in their existence, including during World War II and the Soviet regime. The monastery has been an important spiritual centre for the Seto people. History The monastery was founded in the mid-15th century, when the first hermits settled in local caves. The first cave Church of the Dormition of the Theotokos (церковь Успения Богородицы) was built in 1473 (its modern facade was constructed in the 18th century). After the monastery had been destroyed by the Livonian feudals, it was rebuilt by a Pskovian dyak Mikhail Munekhin-Misyur in 1519. A posad (settlement) was built next to the monastery, which would later grow into a town. In 1550s-1560s, Pskovo-Pechorsky Monastery and its posad were surrounded by a wall with towers (eventually, these fortifications were rebuilt in 1701). The monastery became an important outpost for defending the western border of Russia. In 1581–1582, it withstood the siege laid by Stefan Batory’s army. In 1611–1616, the monastery repelled the attack of the Polish army led by Jan Karol Chodkiewicz and Aleksander Józef Lisowski and Swedish army led by Gustav II Adolf. As a fortification Pskovo-Pechersky Monastery lost its importance after the Great Northern War of 1700–1721. In 1920–1944, Pskovo-Pechorsky Monastery belonged to Estonia. The monastery was one of the few acting male monasteries in the USSR, having been saved from destruction by Pechory being Estonian territory before World War II. In Soviet times, famous Russian mystic Sampson Sievers briefly lived and served in the monastery. Since the fall of the Soviet Union the monastery has flourished. Currently the monastic community numbers over 90 who through their pastoral labors live the tradition of asceticism and eldership as witnessed recently by the Archimandrite John (Krestiankin). In 2013 the monastery marked the 540th anniversary of its existence. In 2011 a book by one of its former inhabitants Archimandrite Tikhon (Shevkunov) Everyday Saints and Other Stories, reflecting the Monastery's life, appeared. Over a million copies were printed and over 3 million digital copies sold worldwide by 2012. In 2012 its English translation won a first prize at New York's Read Russia 2012 Festival. Its translator Julian Henry Lowenfeld was baptized into the Orthodox faith that same year, on Holy Saturday, in Moscow's Sretensky Monastery, where Archimandrite Tikhon was hegumen at the time. References External links Official site of Pskov-Caves Monastery(in Russian, English, German, and French) The Holy Dormition Pskov-Pechory Monastery (in English) Pskov-Pechory Dormition Monastery Photo gallery Photo gallery The Pskovo-Pechersky Monastery During the Livonian War (1558-1582) Savignac, David (trans). The Pskov 3rd Chronicle.
Monastère des Grottes de Pskov

Le monastère des Grottes de Pskov ou monastère de la Dormition de Pskov-Petchory ou encore le monastère Pskovo-Petcherski (en russe : Пско́во-Печ́ерский Успе́нский монасты́рь, en estonien : Petseri klooster) est un monastère russe orthodoxe situé à Petchory, dans l'oblast de Pskov (Russie), à quelques kilomètres à peine de la frontière estonienne. Le monastère des Grottes de Pskov est un des rares monastères russes à n'avoir jamais dû fermer ses portes, y compris durant la Seconde Guerre mondiale et sous le régime soviétique. Histoire Le monastère est fondé au milieu du XVe siècle, quand les premiers ermites s'installent dans les grottes de la région. La première Église de la Dormition de la Théotokos (en russe : церковь Успения Богородицы) est construite en 1473 (sa façade moderne date du XVIIIe siècle). Après sa destruction par les seigneurs livoniens, le monastère est reconstruit par un diak (en) venu de Pskov, Mikhaïl Mounekhine-Missiour, en 1519. Un possad est érigé à côté du monastère, qui deviendra plus tard une petite ville. Dans les années 1550-1560, le monastère et son possad sont entourés d'un mur d'enceinte pourvu de tours (qui finiront par être reconstruites en 1701). Au XVIe siècle la forteresse d'Izborsk, qui servait d'avant-poste, perd de son importance du fait de son éloignement de la frontière avec la Livonie. Le monastère devient alors un nouvel avant-poste important pour la défense de la frontière occidentale de la Russie. En 1581–1582, il résiste au siège que lui inflige l'armée d'Étienne Báthory. En 1611–1616, le monastère repousse l'offensive menée par l'armée polonaise de Jan Karol Chodkiewicz et de Aleksander Józef Lisowski, ainsi que l'armée suédoise du roi Gustave II Adolphe. Après la grande guerre du Nord de 1700-1721, le monastère perd de son importance militaire. Entre 1920 et 1944, le monastère appartient à l'Estonie. Le monastère est un des dernières monastères en activité sous le régime soviétique : il a été préservé du fait que Petchory était en territoire estonien avant la Seconde Guerre mondiale. À l'époque soviétique, l'aristocrate Edward von Sievers, devenu moine, effectue un court séjour au monastère. Depuis la chute de l'Union soviétique, le monastère est florissant. Actuellement, la communauté monastique dépasse les 90 membres. En 2013, le monastère fête son 540e anniversaire. Tikhon Chevkounov devient en 1993 le chef du nouveau métochion de Moscou du monastère. Sa collection d'histoires sur les saints, publiée en français sous le titre Père Rafaïl et autres saints de tous les jours sur les moines saints du monastère des Grottes de Pskov obtient la première place en termes de vente dans la Russie en 2012. Notes et références Notes (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Pskov-Caves Monastery » (voir la liste des auteurs). Références Liens externes Site officiel du monastère Galerie d'images Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Russie Portail du monachisme Portail du christianisme orthodoxe
Monastero delle Grotte di Pskov

Il monastero della Dormizione delle grotte di Pskov o monastero della Dormizione di Pskovo-Pechersky, (in russo Пско́во-Печ́ерский Успе́нский монасты́рь?e in estone: Petseri klooster) è un monastero maschile di religione ortodossa, situato nella città di Pechory-Petseri. Dista solo due chilometri dalla frontiera con l'Estonia, di cui fece parte con la contea di Petseri dal 1920 al 1944, ma dal 1991 è rimasto nell'oblast di Pskov in Russia. Storia Durante la metà del XV secolo il monastero delle Grotte, uno dei più importanti monasteri ortodossi, fu fondato in questa zona da eremiti che vivevano nelle caverne e fu uno dei pochi monasteri maschili rimasti sempre attivi, anche in epoca sovietica. Risparmiato dalla distruzione sovietica, trovandosi nel territorio dell'allora Repubblica Estone, tra il 1920 e il 1944.. Dal 1991, ovvero dopo il crollo dell'Urss, l'attività del monastero è particolarmente rifiorita. I monaci risultano essere oltre 90 e nel 2003 vi è stata la celebrazione del 530 anno dalla fondazione (1473). Note Voci correlate Pechory Contea di Petseri oblast' di Pskov Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monastero Pskovo-Pečerskij Uspenskij Collegamenti esterni Introduction to Pskovo-Pechersky Monastery (EN) Foto gallery (RU)
Псковсько-Печорський монастир

Псковсько-Печорський монастир — чоловічий монастир в м. Печори Псковської області. Історія Заснований в середині XV ст. У 1473 році тут була побудована печерна церква першого Пречистого Богородиці[уточнити], яка збереглася до сьогодні. Монастир розгромлено лівонськими феодалами у XVI ст. Відбудований псковським дяком М. Г. Мунехіним у 1519 р. У той час поблизу монастиря виникає посад, що пізніше розширяється і перетворюється на місто, яке у XVI ст. було обнесене фортечною стіною з баштами. Монастир неодноразово витримував облогу чужинецьких військ. Будівлі монастиря, які збереглися до сьогодні: фортечна стіна з 9 баштами (камінь-плитняк, 1553—65; реставруються в 1960-х рр.), печерна церква першого Пречистого (1473), церква Благовіщенська (1541, фасади — 18—19 ст.(століття)); надбрамна Нікольська церква (1565), двоярусна дзвіниця псковського типу (16—17 ст.), печери (завдовжки близько 200 м); монастирський цвинтар. Джерела Официальный сайт Псково-Печерского монастыря Псковсько-Печерський монастир Література Докучаев И. А. Печоры на ладони. Путеводитель по памятникам древности в фотоработах С. Гавриловой. Псков, 2002 — 112 с.: ил. Ямщиков С. Архимандрит Алипий. Человек. Художник. Воин. Игумен. М.:Москва, 2004. — 488 c. ISBN 5-98637-004-X