NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kuloi

Kuloi (russisch Кулой) ist eine Siedlung städtischen Typs in Nordwestrussland. Sie gehört zur Oblast Archangelsk und hat 5946 Einwohner (Stand 14. Oktober 2010). Geographie Kuloi liegt einige Kilometer nordöstlich des gleichnamigen rechten Nebenflusses der Waga, Kuloi, nicht zu verwechseln mit einem weiteren gleichnamigen, in den Mesenbusen des Weißen Meeres mündenden Fluss. Die Siedlung gehört zum Welski rajon und liegt etwa 24 Kilometer östlich von dessen Verwaltungszentrum Welsk. Geschichte Die Siedlung entstand in den 1940er Jahren im Zusammenhang mit dem Eisenbahnbau und erhielt 1945 den Status einer Siedlung städtischen Typs. Einwohnerentwicklung Die folgende Übersicht zeigt die Entwicklung der Einwohnerzahlen von Kuloi. Anmerkung: Volkszählungsdaten Infrastruktur Der Ort liegt an der während des Zweiten Weltkriegs erbauten Eisenbahnstrecke Konoscha–Kotlas–Workuta (Petschora-Eisenbahn, Streckenkilometer 845 ab Moskau, 139 ab Konoscha). Außerdem ist sie Station der Strecke Jaroslawl–Wologda–Archangelsk, der Nordeisenbahn. Einzelnachweise Weblinks Offizielle Website der Stadtgemeinde Kuloi (russisch)
Kuloj (Velszki járás)

Kuloj (oroszul: Кулой) városi jellegű település Oroszország Arhangelszki területén, a Velszki járásban. Lakossága: 5946 fő (a 2010. évi népszámláláskor). Elhelyezkedése Az Arhangelszki terület déli részén, Velszktől kb. 25 km-re keletre helyezkedik el. Vasútállomás az Arhangelszki terület déli részét nyugat–keleti irányban átszelő Konosa–Kotlasz vasúti fővonalon. Néhány kilométerre mellette halad a Velszk–Oktyabrszkij országút. Nevét nyilvánvalóan a közeli Kuloj folyóról kapta. (Az Arhangelszki terület északi részén is van azonos nevű folyó és falu.) Története A Konosa–Kotlasz–Vorkuta vasútvonal tervét már 1937-ben elfogadták, hogy megkezdhessék a pecsorai szénmedence ipari kiaknázását. A vasút építését a háború kitörése felgyorsította, és nagyrészt az egész vonal mentén kialakított Gulag-lágerek kényszermunkásai végezték. Már közlekedtek a vonatok, amikor 1942-ben a mai Kuloj helyén, erdős, mocsaras területen elkezdték az állomás építését. Visszaemlékezők szerint ezen a helyen három láger, köztük egy női tábor működött. A település alapítását ma hivatalosan 1945. március 29-éhez kötik, amikor Kulojt munkástelepüléssé (rabocsij poszjolok) nyilvánították. Akkor csak barakkok és faházak álltak, fából készült a kis állomásépület is. Később járműtelepet létesítettek, és kiépültek a vasút működését, karbantartását szolgáló rendszer létesítményei is. A gazdasági élet alapja és a lakosság fő megélhetési forrása továbbra is a vasút maradt. Jegyzetek Források Bolsaja szovjetszkaja enciklopegyija (orosz nyelven) (3. kiadás ed.). Moszkva. 1970–1977.: CS1 karbantartás: hely kiadó nélkül (link) "Otkuda posla Kulojszkaja zemlja" (orosz nyelven). Velsk-Info. 2010. március 17. 2015. július 6. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2015. július 4.. "Pervij sztolb poszjolka" (orosz nyelven). Velsk-Info. 2010. április 7. 2015. július 6. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2015. július 4.. "Isztorija poszjolka" (orosz nyelven). Kuloy.org. 2010. április 7. 2016. január 4. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2015. július 4..
Kuloj

Kuloj (ryska Кулой) är en ort i länet Archangelsk oblast i Ryssland. Den ligger vid floden Kuloj, ungefär 570 kilometer från Archangelsk och 24 kilometer från Velsk. Folkmängden uppgår till lite mer än 5 000 invånare. Orten grundades 1942 när järnvägsstationen i Kuloj öppnade. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Kuloy, 19 februari 2014. Noter
Кулой (робітниче селище)

Кулой (рос. Кулой) — робітниче селище в Вельському районі Архангельської області Російської Федерації. Населення становить 5002 особи. Входить до складу муніципального утворення Кулойське муніципальне утворення. Історія Від 1937 року належить до Архангельської області. Від 2004 року належить до муніципального утворення Кулойське муніципальне утворення. Населення Примітки
Никел (Мурманска област)

Никел (руски: Никель; на фински: Kolosjoki) е селище от градски тип в Мурманска област, Русия. Разположено е близо до границата с Норвегия, на около 34 km южно от норвежкия град Хиркенес и на около 120 km северозападно от Мурманск. Административен център е на Печенгски район. Към 2023 г. населението му е 9519 души. История Строителството на Никел е започнато през 1935 г., когато тези територии принадлежат на Финландия. Тук те добиват и преработват огромните залежи на никел, които откриват няколко години по-рано. След Зимната война Русия взема контрол над града. През 1945 г. селището получава статут на селище от градски тип. До разпадането на СССР Никел има население от над 21 000 души. Население Икономика Промишлеността на града е представена главно от „Печенганикел“ – металургично предприятие за обработка на никел. Преработват се, също така, и други цветни метали. Произвеждат се хранителни стоки и строителни материали. Транспорт Никел е крайна станция на жп линията Мурманск – Никел. Най-близкото летище е на 50 km от селището, в Хиркенес, Норвегия. Най-близкото руско летище е в Мурманск, на 200 km. Култура Селището разполага с читалище и 3 библиотеки. Побратимени градове Хиркенес, Норвегия Източници
Níkel

Níkel (en rus Никель, literalment 'níquel') és una ciutat (possiólok) de Rússia i centre administratiu del districte de Petxenga dins l'óblast de Múrmansk. Està a la vora del llac Kuets-Yarvi 196 km a l'oest de Múrmansk i a 7 km de la frontera amb Noruega. Història La Unió Soviètica cedí a Finlàndia la zona de Petsamo l'any 1920. En la dècada de 1930 es trobaren dipòsits de níquel i es fundà la societat minera Petsamon Nikkeli Oy mining company. Aviat s'hi construí un ferrocarril i altres infraestructuresentre la ciutat, que aleshores es deia Kolosjoki, i el port de Liinahamari. Després de la Guerra d'Hivern de 1939–1940, la Unió Soviètica ocupà Petsamo però per l'acord de pau Finlàndia finalment només va cedir a la Unió Soviètica la part finlandesa de la península de Rybachy. L'any 1940, durant la Segona Guerra Mundial, Finlàndia va vendre la mena de níquel principalment a l'Alemanya nazi. Amb la construcció de la central hidroelèctica de Jäniskoski, el 1942, va ser possible fondre el níquel localment. El 1944 l'Exèrcit Roig va ocupar Petsamo i Finlàndia va cedir la zona a la Unió Soviètica per l'Armistici de Moscou de setembre de 1944. Els alemanys van destruir la central hidroelèctrica quan es retiraren. El Presidium del Soviet Suprem va fundar, el 21 de juliol de 1945, el districte de Petxenga amb Níkel com a centre administratiu. Problemes de contaminació Molts dels habitants de Níkel treballen a la planta processadora de níquel propera a la ciutat. La fonedora de níquel contamina amb diòxid de sofre destruint la vegetació i la vida silvestre a uns quants quilòmetres al voltant de la ciutat. També la pluja àcida arriba a fer forats als paraigües dels ciutadans. Referències Notes Fonts Архивный отдел Администрации Мурманской области. Государственный Архив Мурманской области.. Административно-территориальное деление Мурманской области (1920-1993 гг.). Справочник. Мурманск: Мурманское издательско-полиграфическое предприятие "Север", 1995. Enllaços externs Pàgina oficial de Níkel Arxivat 2011-08-11 a Wayback Machine. (rus)
Nikel

Der er for få eller ingen kildehenvisninger i denne artikel, hvilket er et problem. Du kan hjælpe ved at angive troværdige kilder til de påstande, som fremføres i artiklen. Nikel (russisk: Ни́кель, finsk: Kolosjoki) er en by i Rusland på 9.519 indbyggere (2023) beliggende ca. 196 km nordvest for Murmansk og 7 km fra grænsen til Norge, hvilket gør det den by der liggers tættest på Norge. Byen var finsk indtil slutningen på anden verdenskrig. Byen har fået sit navn efter de store forekomster af nikkel udenfor byen. Byens eksistens er tæt knyttet til det store nikkelværk lige uden for centrum som er ejet af Norilsk Nickel. Nikel er også kendt for en lav levealder og mange luftvejsinfektioner, som en følge af udslippene fra fabrikken i byen som er med til at forurene store dele af Kolahalvøen. Ironisk nok går meget af produktionen til bilindustrien i vesten hvor det bruges til katalysatorer. Indbyggerne anses som fattige, selv i russisk målestok. Nikel har en jernbanestation og er tilknyttet Ruslands store jernbanenet. Eksterne henvisninger Billeder fra Nikel Miljø Bellona.no: Nikel – Norges hodepine Arkiveret 5. januar 2005 hos Wayback Machine (norsk) Luftkvalitet.info: Daglig måling av luftkvalitet i Nikel Arkiveret 28. september 2007 hos Wayback Machine (norsk) Nyhedsartikler Dagbladet.no: Nordmenn kidnappet i Nikel (norsk) Nrk.no: Rike eiere bør selv betale rensingen (norsk)
Nikel

Nikel (russisch Ни́кель, skoltsamisch Koolâsjokk, norwegisch Nikkel, finnisch Kolosjoki; deutsch auch Nickel) ist eine Siedlung städtischen Typs im äußersten Westen der Oblast Murmansk in Nordwestrussland. Nikel ist der Verwaltungssitz des Rajons Petschengski. Es liegt sieben Kilometer von der norwegischen Grenze entfernt und etwa 200 Kilometer nordwestlich des Oblastzentrums Murmansk. Die Siedlung hat 9.519 Einwohner (Stand 2023). Hauptwirtschaftszweig Nikels ist die Ausbeutung der regionalen Nickelvorkommen, die dem Ort seinen Namen gegeben haben. Die Förderung wird durch den Konzern Nornickel durchgeführt, der auch gleichzeitig Weltmarktführer der Nickelproduktion ist. Die industrielle Tätigkeit im Umland hat zu einem großflächigen Waldsterben geführt. Geschichte Der Ort entstand während der Zugehörigkeit des Gebietes zu Finnland 1935 unter dem Namen Kolosjoki im Zusammenhang mit der Erschließung der dortigen Erzvorkommen durch die Petsamon Nikkeli Oy, die über die British Mond Nickel Co. von der Inco kontrolliert wurde. In den Folgejahren wurde mit dem Bau einer Bahnstrecke für den Abtransport des Erzes zum Hafen Liinahamari an der Barentssee begonnen. Im Winterkrieg von 1939 bis 1940 besetzte die Sowjetunion ganz Petsamo (das Petschenga-Gebiet); mit dem folgenden Friedensabkommen wurde aber nur der finnische Teil der Rybatschi-Halbinsel an die Sowjetunion abgetreten, sodass Kolosjoki vorerst bei Finnland verblieb. Im Sommer 1940 übernahm die finnische Regierung die Minen von der britischen Firma. Der Erzabbau begann im selben Jahr. Das Erz wurde hauptsächlich nach Deutschland verkauft, wo es eine bedeutende Rolle für die Rüstungsindustrie spielte. Das Wasserkraftwerk in Jäniskoski ging 1942 in Betrieb und ermöglichte es, das Erz vor Ort zu schmelzen. Im Dezember 1943 flog der deutsche Minister für Bewaffnung und Munition Albert Speer zu einer Besichtigungstour nach Kolosjoki, den zu diesem Zeitpunkt einzigen Nickellieferanten für das Deutsche Reich, um einen beschleunigten Abtransport des für die deutsche Kriegswirtschaft lebensnotwendigen Rohstoffes zu organisieren. 1944 besetzte die Rote Armee Petsamo erneut und Finnland musste im Rahmen des am 19. September 1944 unterzeichneten Waffenstillstands von Moskau das gesamte Gebiet an die Sowjetunion abtreten. Die deutschen Truppen zerstörten bei ihrem Rückzug das Kraftwerk und teilweise das Hüttenwerk. Am 21. Juli 1945 beschloss das Präsidium des Obersten Sowjets der Sowjetunion, das vormalige Petsamo als Petschengski rajon der Oblast Murmansk einzugliedern. Verwaltungszentrum wurde das in Nikel umbenannte Kolosjoki, das am 27. November 1945 den Status einer Siedlung städtischen Typs erhielt. Das Hüttenwerk ging 1946 wieder in Betrieb. Es war der einzige größere industrielle Arbeitgeber, bis es zum Jahresende 2020 schloss. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Persönlichkeiten Timofey Bukharin, Musiker, Projekt Wonders of Nature Weblinks Bilder von Nikel Einzelnachweise
Níkel (Múrmansk)

Níkel (del ruso: Ни́кель), lit. níquel; en finés: Kolosjoki) es un asentamiento de tipo urbano de Rusia, capital del ókrug municipal de Péchenga en la óblast de Múrmansk. Está a unos 7 kilómetros de la frontera de Noruega, al noroeste de la península de Kola. En 2019, la localidad tenía una población de 11 244 habitantes.​ Situación La situación es: Historia Fue fundada por Finlandia en 1936, con el topónimo Kolosjoki, como un poblado minero de extracción de níquel, elemento del que toma el nombre. Tras incorporarse a la Unión Soviética en el Armisticio de Moscú, la extracción y procesamiento de níquel continuó, y fue creciendo de forma muy descontrolada, hasta el punto de llegar a ser una de las localidades más contaminadas de Rusia. El gobierno de la cercana Noruega se quejó durante décadas de que las plantas de procesamiento locales generaban una lluvia ácida de dióxido de azufre, hasta que se cerraron en 2020.​​​ Antes de que el raión de Péchenga se constituyera en 2020 como ókrug municipal, Níkel era sede de un ayuntamiento urbano, que incluía como pedanías las localidades rurales de Rayakoski, Borisoglebsky, Prirechni y Salmiyarvi.​ Cultura El video titulado Farewell To The Fairground de la banda de Rock Alternativo White Lies fue filmado allí a principios de 2009 Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Níkel.
Nikel

Nikel (en russe : Ни́кель, littéralement « Nickel ») est une commune urbaine de l'oblast de Mourmansk, en Russie, et le centre administratif du raïon de Petchenga. Sa population s'élevait à 9 519 habitants en 2023. Géographie Nikel se trouve au nord-ouest de la péninsule de Kola, près de la frontière norvégienne, sur la rive gauche de la rivière Kolossyoki (en russe : Колосйоки ; en finnois : Kolosjoki), à l'ouest du lac Kouetsyarvi (en finnois : Kuotsjärvi ; en same skolt : Guošš-jawr). Nikel est située à 124 km au nord-ouest de Mourmansk et à 1 564 km au nord-ouest de Moscou. Les localités les plus proches sont Salmiyarvi (4 km) et Zapoliarny (23 km). Administration Nikel forme le territoire municipal de Nikel, avec Nikel et les villages de Salmiyarvi, Priretchny, Rayakoski et Borissoglebski. Nikel fait partie du raïon de Petchenga dont elle est le centre administratif. Histoire Dès 1920 des géologues finlandais découvrent les réserves de minerai. L'exploitation du nickel commence en 1935 et entraîne la construction de logements ouvriers. L'endroit, connu alors sous le nom finnois de Kolosjoki, est depuis quinze ans possession de la Finlande, dont la compagnie Petsamon Nickeli exploite le gisement. La compagnie est propriété de la Mond Nickel Company britannique contrôlée par l'Inco (International Nickel Company of Canada). En 1941 la ville est conquise par les troupes allemandes. Le nickel est un minerai très utile pour l'industrie de l'armement allemande. À leur départ en 1945 les Allemands détruisent les infrastructures. Après la Seconde Guerre mondiale, le territoire passe sous la souveraineté de l'Union soviétique, qui remet en état l'exploitation détruite par la guerre. La compagnie Petchenganikel, filiale du consortium Norilsk Nickel, exploite le gisement et emploie environ 2 200 personnes. La région devient tristement célèbre internationalement pour le haut-degré de pollution dans la zone arctique et en Norvège voisine dû en particulier au haut taux de dioxyde de soufre. La production de nickel chute à moins de 700 000 tonnes de minerai par an et il devient désormais nécessaire de creuser à plus de 200 m de profondeur. Accumulant les difficultés, la fonderie de nickel ferme en 2020. En 2023 Nornickel confirme la fermeture de la mine de Kaula-Kotselvaara. Les habitants expriment leur inquiétude sur l'avenir de Nikel et le risque de devenir une ville fantôme. Population Recensements (*) ou estimations de la population Transports Nikel est reliée par réseau d'autobus à Zapoliarny et à Mourmansk et par le chemin de fer à Mourmansk. L'aéroport le plus proche est celui de Mourmansk, situé à Mourmachi. Notes et références Liens externes (ru) Site officiel Portail de la Russie Portail de l’Arctique
Nikel'

Nikel' (in russo Ни́кель che significa nichel, in norvegese Nikel e in finlandese Kolosjoki) è una cittadina della Russia europea settentrionale, situata nella oblast' di Murmansk; appartiene amministrativamente al rajon Pečengskij, del quale è il capoluogo amministrativo. Sorge nella parte nordoccidentale della oblast', a breve distanza dal confine norvegese e dal lago Kuėts-Jarvi, 196 chilometri a nordovest di Murmansk. Cittadina mineraria per l'estrazione del nichel, la cittadina è anche sede di uno dei più importanti complessi per la lavorazione di questo metallo, la Pečenganikel'. L'attività di estrazione e lavorazione ha trasformato Nikel' in una delle città più inquinate del mondo, con grossi problemi di ricadute inquinanti anche sul vicinissimo territorio norvegese. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Nikel' Collegamenti esterni (RU) Sito ufficiale di Nikel', su admnickel.ru (archiviato dall'url originale il 28 settembre 2017).
Nikiel (Rosja)

Nikiel (ros. Никель) – osiedle typu miejskiego w północno-zachodniej Rosji, w obwodzie murmańskim, na Półwyspie Kolskim, 7 kilometrów od granicy z Norwegią, na wschodnim brzegu jeziora Kuetsjarwi, siedziba administracyjna rejonu peczengijskiego. W 2005 roku liczyło około 15,9 tys. mieszkańców, wcześniej liczba mieszkańców sięgała tu 22 tysięcy (1989). W 2023 roku populacja wynosiła 9519 osób. Historia Miasto zostało założone w 1934 roku, ze względu na duże pokłady niklu w tym rejonie. Miasto zostało opanowane przez Armię Czerwoną 22 października 1944 roku, a 21 lipca 1945 roku ustanowiony został administracyjny rejon peczengijski w obwodzie murmańskim ze stolicą w Niklu. Miesiąc wcześniej, 22 czerwca utworzony został koncern metalurgiczny „Pieczenganikiel”. W 1948 roku otwarto tu pierwszą szkołę, a w listopadzie 1956 roku dotarł tu pierwszy pociąg. W tym samym roku w sąsiedztwie osady Nikiel rozpoczęto budowę osady Zapolarnyj, która w 1963 roku uzyskała prawa miejskie. Przemysł Ośrodek wydobycia rudy niklu i przetwórstwa tego metalu. Tutejsza huta Zapolarnyj-Nikiel należąca do koncernu (Norilskij nikiel) jest jednym z największych ośrodków emisji dwutlenku siarki w tej części świata, sięgającej 100 tysięcy ton rocznie (w 1999 szacowano emisję nawet na 150 tysięcy ton SO2), a także innych zanieczyszczeń. Norweskie stacje pomiarowe notują w okolicach huty przekroczenia norm zawartości SO2 przekraczające 2000% (np. 7500 mg/m³ przy dopuszczalnej normami zawartości 350 mg/m³). W wyniku porozumień rosyjsko-norweskich planowane jest, kosztem 300 milionów koron norweskich, zamknięcie huty w Niklu i przeniesienie zakładów metalurgicznych do lokalizacji położonej bardziej na południe na półwyspie Kola, do istniejącej już huty Siewiero-Nikiel koło Monczegorska; przedsięwzięcie to, planowane przed końcem 2010 roku, na razie jednak odwleka się. W sąsiedztwie osiedla Nikiel i miasta Zapolarnyj, oprócz kopalni i huty, znajdują się także zakłady koncentracji rudy a także zbiorniki odpadów poflotacyjnych. Przypisy Bibliografia oficjalna strona rejonu peczengijskiego
Никељ

Никељ (рус. Никель; фин. Kolosjoki) насељењо је место са административним статусом варошице (рус. посёлок городского типа) на крајњем северозападу европског дела Руске Федерације. Налази се на северозападу Мурманске области и административно припада њеном Печеншком рејону чији је уједно и административни центар. Према проценама националне статистичке службе за 2017. у вароши је живело 11.599 становника. Географија Варошица Никељ налази се у северозападном делу Мурманске области, на свега неколико километара источније од руско-норвешке државне границе. Лежи на левој обали реке Колосјоки, неколико стотина метара од њеног ушћа у језеро Куетсјарви, на неких 180 километара северозападно од административног центра области, града Мурманска. Најближе градско насеље је град Запољарни који се налази 23 км источније. Централни део вароши лежи на надморској висини од око 140 метара, а цела варошица се налази унутар арктичког поларног круга. Варошица је друмским правцима повезана са Запољарним и Мурманском на истоку, луком Линахамари на северу, Рајакоским на југозападу и норвешким Ћирћенесом на северозападу. Историја Изградња садашњег насеља започела је током 1934. када је цело то подручје било у саставу Финске, након што су на оближњем подручју током 1930-их откривена значајна лежишта никла. Финска влада је изградњу рудника и пратећих објеката око њега поверила британској рударској компанији British Mond Nickel Co, а новоосновано насеље је добило име Колосјоки. У лето 1940. финске власти су преузеле управу над рудником и започеле експлоатацију руде која је током Другог светског рата углавном продавана Немачкој. Након што је у оближњем Јанискоском пуштена у погон хидроелектрана и започела производња електричне енергије, у Колосјокију су отворене и топионице за прераду никлове руде. Током 1944. совјетска Црвена армија заузела је цело подручје Петсама, а немачке трупе су приликом повлачења до темеља порушиле јанискоску хидроелектрану и значајно девастирале руднике и топионице. Одмах након ослобођења нове совјетске власти су насељу промениле име у Никељ (руски назив за хемијски елемент никл), започело се са обновом порушених објеката у насељу и за кратко време производња је обновљена. У јулу 1945. успостављен је Печеншки рејон као једна од административних јединица Мурманске области, а као њено седиште именован је Никељ. Одлуком совјетских власти од 27. новембра 1945. насељу Никељ додељен је административни статус радничке варошице. Демографија Према подацима са пописа становништва 2010. у насељу је живело 12.756 становника, док је према проценама за 2017. варошица имала 11.599 становника. Међународна сарадња Никељ има потписане уговоре о партнерству и сарадњи са следећим градовима: Ћирћенес, Норвешка Види још Печеншки рејон Мурманска област Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Званични веб-сајт администрације Печеншког рејона Детаљнија топографска мапа подручја
Nikel

Nikel (finska: Nikkeli, förr Kolosjoki; ryska: Никель) är en ort i Murmansk oblast i nordvästra Ryssland. Folkmängden uppgick till 9519 invånare i början av 2023. Den från början finländska orten grundades 1930, efter det att nickelfyndigheter upptäckts i området. Samhället blev ryskt 1944 i och med andra världskriget, då Petsamoområdet erövrades av Sovjetunionen. År 2010 slöts ett avtal mellan Norge och Ryssland om att invånarna som bor tre mil från gränsen (bland annat staden Nikel) kan ansöka om begränsad visumfrihet. De slipper då visum för att röra sig över gränsen inom området. Smältverket Smältverket i Nikel startades av ett finsk-kanadensiskt konsortium Petsamo Nikkeli 1938 och färdigställdes 1942 av Finland och Tyskland. Under 1944 sprängdes det under tysk reträtt. Efter andra världskriget så tillföll Nikel och hela Petsamoområdet Sovjetunionen och 1946 hade Sovjet återuppbyggt smältverket. Nickelverket har varit ortens stora arbetsgivare, samtidigt som det också varit en betydande källa till miljöförstöring. De årliga utsläppen av svaveldioxid var på 1980-talet 400 000 ton och under 2020 fortfarande 80 000 ton vilket motsvarar fem gånger Norges samlade utsläpp och har förvandlat naturen i tiotals kvadratkilometer till ett månlandskap. Dagen före julafton 2020 stängdes smältverket för gott, det var då Nornickel's äldsta fabriksbyggnad och i och med detta väntas utsläpp av svaveldioxid minska med 85 % under 2021 för Nornickels dotterbolag Kola MMC som drivit smältverket. Salmijärvi Strax nordväst om Nikel, vid Pasvikälven och gränssjön Salmijärvi, ligger byn Salmijarvi, som i början av 1900-talet under namnet Salmijärvi var den mest befolkade fasta bosättningen i Petsamoområdet. Bildgalleri Källor Noter