NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Будинок вчених (Санкт-Петербург)

Будинок вчених імені М. Горького РАН (Палацова набережна, 26) — історичний будинок (палац) в Санк-Петербурзі, в якому розміщено об'єднання працівників наукових установ і вищої школи, найстаріший в колишньому СРСР творчий клуб наукової інтелігенції. Історія До Революції 1917 року палац належав Великому князю Володимиру Олександровичу. У 1720—1862 роках на місці палацу розташовувався неодноразово перебудований особняк, поступово перетворився на «найкрасивіший палац», де жили послідовно І. А. Мусін-Пушкін, І. А. Остерман, Н. В. Рєпнін, І. П. Кутайсов, Д. П. Волконський, А. де Коленкур, а з 1841 року розміщувалася Рота палацових гренадерів. У 1862 році було прийнято рішення про знесення старої будівлі і спорудження палацу Великого князя. Палац був споруджений за проектом архітектора А. І. Рєзанова в 1867—1868 роках, проте ще кілька років, до 1874 року йшло оформлення приміщень. У травні 1917 року в палаці розмістилась комісія Червоного хреста у справах військовополонених, з жовтня 1917 року — правління Спілки міжнародних торгових товариств, з жовтня 1918 року — театральний відділ Наркомосу, а в 1919 році — видавництво «Всесвітня література». Галерея Цікаві факти Архітектура палацу вплинула на проект архітектора Хойнацького, що побудував у Києві подібний будинок на вулиці Жилянській 120а. Примітки
Лопастино (Новгородская область)

Лопастино — деревня в Поддорском районе Новгородской области России. Входит в состав Поддорского сельского поселения. География Деревня находится в юго-западной части Новгородской области, в зоне хвойно-широколиственных лесов, на левом берегу реки Редьи, на расстоянии примерно 13 километров (по прямой) к юго-западу от села Поддорье, административного центра района. Абсолютная высота — 86 метров над уровнем моря. Климат Климат умеренно-континентальный с некоторыми чертами морского. Среднегодовая многолетняя температура воздуха составляет 4,4 °С. Средняя многолетняя температура самого холодного месяца (января) составляет −8 °С (абсолютный минимум — −41 °C); самого тёплого месяца (июля) — 17,4 °C (абсолютный максимум — 35 °C). Безморозный период длится 120—130 дней. Среднегодовое количество атмосферных осадков — 684 мм, из которых большая часть выпадает в тёплый период. Часовой пояс Деревня Лопастино, как и вся Новгородская область, находится в часовой зоне МСК (московское время). Смещение применяемого времени относительно UTC составляет +3:00. Население Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения русские составляли 92 % из 13 чел. Примечания
Лопастино (Новгородська область)

Лопастино (рос. Лопастино) — присілок в Поддорському районі Новгородської області Російської Федерації. Населення становить 3 особи. Входить до складу муніципального утворення Поддорське сільське поселення. Історія Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Поддорське сільське поселення Населення Примітки
Рылово (Новгородская область)

Ры́лово — деревня в Пестовском районе Новгородской области России. Входит в состав Быковского сельского поселения. История В 1963 году Указом Президиума Верховного Совета РСФСР деревне Рылово присвоено наименование Красная Горка. В 2024 году постановлением Правительства РФ деревне возвращено историческое название. Население Примечания
Красна Горка (Биковське сільське поселення)

Красна Горка (рос. Красная Горка) — присілок в Пестовському районі Новгородської області Російської Федерації. Населення становить 3 особи. Входить до складу муніципального утворення Биковське сільське поселення. Історія Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Биковське сільське поселення Населення Чисельність населенняРік1,522,533,544,5100015002000250030003500Красная Горка (Быковское сельское поселение)Статистика населення.mw-chart-4e9be3d1f5219045373faa747328db7b8155fe70be76e9c3c1e852c85f7d1d094a01dbc87b5f64db0571075c73eddaa1a5351e8761563c59654b82161b35701b__zr220311-cls-1136828:hover{pointer-events:none}.mw-chart-4e9be3d1f5219045373faa747328db7b8155fe70be76e9c3c1e852c85f7d1d094a01dbc87b5f64db0571075c73eddaa1a5351e8761563c59654b82161b35701b__zr220311-cls-1136829:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-4e9be3d1f5219045373faa747328db7b8155fe70be76e9c3c1e852c85f7d1d094a01dbc87b5f64db0571075c73eddaa1a5351e8761563c59654b82161b35701b__zr220311-cls-1136830:hover{cursor:pointer}.mw-chart-4e9be3d1f5219045373faa747328db7b8155fe70be76e9c3c1e852c85f7d1d094a01dbc87b5f64db0571075c73eddaa1a5351e8761563c59654b82161b35701b__zr220311-cls-1136831:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-4e9be3d1f5219045373faa747328db7b8155fe70be76e9c3c1e852c85f7d1d094a01dbc87b5f64db0571075c73eddaa1a5351e8761563c59654b82161b35701b__zr220311-cls-1136832:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примітки
Бережок 1-й

Бережок 1-й — деревня в Мошенском районе Новгородской области России. Входит в состав Ореховского сельского поселения. История В 1963 году Указом Президиума ВС РСФСР деревня Святое Поле переименована в Бережок. Население Примечания
Бережок (Орєховське сільське поселення)

Бережок (рос. Бережок) — присілок в Мошенському районі Новгородської області Російської Федерації. Населення становить 9 осіб. Входить до складу муніципального утворення Орєховське сільське поселення. Історія Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Орєховське сільське поселення. Населення Примітки
Загорье (Валдайский район)

Загорье — деревня в Валдайском районе Новгородской области России. Входит в состав Яжелбицкого сельского поселения. География Деревня находится в юго-восточной части Новгородской области, в зоне хвойно-широколиственных лесов, на берегах реки Полометь, при автодороге 49Н-0350, на расстоянии примерно 10 км (по прямой) к западу от города Валдай, административного центра района. Абсолютная высота — 126 метров над уровнем моря. Часовой пояс Деревня Загорье, как и вся Новгородская область, находится в часовой зоне МСК (московское время). Смещение применяемого времени относительно UTC составляет +3:00. Население Половой состав По данным Всероссийской переписи населения 2010 года, в гендерной структуре населения мужчины составляли 49,8 %, женщины — соответственно 50,2 %. Национальный состав Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения русские составляли 50 % из 2 чел.; финны — 50 %. Примечания
Загор'я (Валдайський район)

Загор'є (рос. Загорье) — присілок у Валдайському районі Новгородської області Російської Федерації. Населення становить 979 осіб. Муніципальне утворення — Яжелбицьке сільське поселення. Географія Населений пункт розташований на північному заході району. Історія До 1927 року населений пункт перебував у складі Новгородської губернії. У 1927—1944 роках перебував у складі Ленінградської області. Згідно із законом від 22 грудня 2004 року № 371-ОЗ року, входить до складу муніципального утворення Яжелбицьке сільське поселення. Населення Примітки
Долгое (Новгородская область)

Долгое — деревня в Мошенском районе Новгородской области России. Административный центр Долговского сельского поселения. География Деревня расположена на берегу реки Великая в восточной части района. Расстояние до села Мошенское составляет 35 километров. К северо-восточной части примыкает деревня Старое Долгое. История На трёхвёрстной топографической карте Фёдора Шуберта, изданной в 1879 году, обозначено сельцо Долгое. До революции деревня входила в состав Долговской волости Боровичского уезда. По состоянию на 1911 год в деревне Долгая имелось 7 дворов, 9 жилых строений и проживало 20 человек. В деревне находился фельдшерский пункт, чайная, мельница и лавка. Население В 2002 году население деревни составило 90 человек. Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения русские составляли 100 % от жителей. Инфраструктура Администрация сельского поселения Магазин Отделение связи (почта) Примечания Ссылки dolgovskoe.ru — сайт администрации поселения Деревня Долгое на Викимапии
Довге (Новгородська область)

Довге (рос. Долгое) — присілок в Мошенському районі Новгородської області Російської Федерації. Населення становить 75 осіб. Входить до складу муніципального утворення Догловське сільське поселення. Історія Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Догловське сільське поселення. Населення Примітки
Cimetière de Komarovo

Le cimetière de Komarovo se trouve à Komarovo, petite commune balnéaire sous la juridiction de Saint-Pétersbourg, à 45 km de celle-ci et à un kilomètre du lac Chtchoutchié. Le cimetière a été ouvert dans les années 1910, mais ne comprenait qu'une quinzaine de tombes jusqu'en 1944. La tombe la plus anciennement conservée est celle du compositeur V. Savinski, enterré en 1915. Le cimetière est devenu à partir des années 1950 un cimetière où sont inhumées, outre les dépouilles des habitants de la commune, celles de personnalités de l'intelligentsia, des sciences, et du monde des arts et des lettres, la plus célèbre étant la poétesse Anna Akhmatova (1889-1966). Une partie du cimetière est inscrite au patrimoine historique fédéral. Personnalités inhumées au cimetière de Komarovo Anna Akhmatova, poétesse Mikhaïl Alexeïev, académicien et spécialiste de littérature européenne Natan Altman, peintre Victor Aristov, réalisateur et scénariste Veniamine Basner, compositeur Grigori Beï-Bienko, entomologiste Vladimir Chichmariov, romaniste et spécialiste de la langue d'oc et du provençal Ivan Efremov, écrivain et paléontologue Vladimir Fock, physicien Edith Hafferberg, ethnologue Vladimir Gaïdarov, acteur Guennadi Gor, écrivain Viktor Jirmounsky, linguiste, historien de la littérature Iossif Kheifitz, cinéaste Nadejda Kocheverova, cinéaste Sergueï Kouriokhine, compositeur hard rock, fondateur et membre du groupe Pop-Mkhanika Andreï Krasko, acteur Dmitri Likhatchov, philologue Ivan Melentiev, acteur Vera Panova, écrivain Victor Reznikov, auteur-compositeur de chansons Iouri Rytkheou, homme de lettres tchouktche, écrivant en langue tchouktche et en langue russe Alexandre Samokhvalov, peintre et graphiste Vladimir Smirnov, mathématicien Viktor Sotchava, géographe et botaniste Viktor Tregoubovitch, réalisateur Solomon Vogelsohn, poète Alexandre Volodine, dramaturge Liens externes (ru) Site officiel Ressource relative à l'architecture : Liste du patrimoine mondial Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Saint-Pétersbourg Portail de la mort
Cemitério de Komarovo

O Cemitério de Komarovo está localizado em Komarovo, pequena comunidade balneária sob a jurisdição de São Petersburgo, da qual dista 45 km, e localizada a 1 km do lago Chtchoutchié. Foi inaugurado na década de 1910, tendo apenas quinze sepulturas até 1944. A sepultura mais antiga ainda preservada é do compositor V. Savinski, enterrado em 1915. A partir da década de 1950 o cemitério se tornou um local de sepultamento não apenas de mortos da localidade, mas também de personalidades da elite intelectual, das ciências e do mundo das artes e das letras, sendo a mais célebre a poetisa Anna Akhmátova (1889-1966). Uma parte do cemitério está inscrita no patrimônio histórico federal. Personalidades Anna Akhmatova, poetisa Mikhaïl Alexeïev, acadêmico e especialista em literatura europeia Natan Altman, pintor Victor Aristov, diretor e roteirista Veniamine Basner, compositor Grigori Beï-Bienko, entomologista Vladimir Chichmariov, Romanista e especialista nas linguagens Ocitan e provençal Ivan Efremov, escritor e paleontólogo Vladimir Fock, físico Edith Hafferberg, etnólogo Vladimir Gaïdarov, ator Guennadi Gor, escritor Evgeni Gross, físico Viktor Jirmounsky, linguista, historiador da literatura Iossif Kheifitz, cineasta Nadejda Kocheverova, cineasta Sergueï Kouriokhine, compositor de hard rock, fundador e membro do grupo Pop-Mkhanika Andreï Krasko, ator Dmitri Likhatchov, filólogo Ivan Melentiev, ator Vera Panova, escritor Victor Reznikov, autor e compositor Iouri Rytkheou, literato Chukchi, escritor em língua chukoto e em língua russa Alexandre Samokhvalov, pintor e artista gráfico Vladimir Smirnov, matemático Viktor Tregoubovitch, diretor Solomon Vogelsohn, poeta Alexandre Volodine, dramaturgo
Комаровское поселковое кладбище

Комаро́вский некро́поль — кладбище в посёлке Комарово в Санкт-Петербурге. Когда посёлок Келломяки в 1948 году был переименован в Комарово, кладбище получило одноимённое с посёлком название. История Кладбище расположено, примерно, в двух км от одноимённой железнодорожной платформы, по Озёрной улице, не доходя чуть более километра до Щучьего озера. Возникло в начале XX века. Старейшее захоронение — могила композитора Владимира Савинского (1867–1915), младшего брата известного петербургского живописца. По состоянию на 1944 год, на кладбище было, примерно, десять финских захоронений и три русских, расположенных у дороги. Кресты на могилах были чугунные. Надгробий и оград не было. Поскольку в Комарово и близлежащих посёлках — Репино и Зеленогорске, — начиная с 1945 года, стали появляться дома творчества писателей, композиторов и театральных деятелей, с 1950-х гг. на Комаровском кладбище, наряду с местными жителями, хоронят известных учёных, деятелей литературы и искусства (более двухсот захоронений). Так образовался «Комаровский некрополь». 10 марта 1966 года на Комаровском кладбище была, в частности, похоронена Анна Ахматова. Памятники культурно-исторического наследия федерального уровня охраны Памятники культурно-исторического наследия неустановленного уровня охраны См. также Проект:Санкт-Петербург/Списки/Список похороненных на Комаровском поселковом кладбище Примечания Источники http://m-necropol.ru/ Кладбище посёлка Комарово. Галерея. Комаровское кладбище [1] Реестр культурно-исторического наследия Комаровский некрополь — Комаровское поселковое кладбище, Санкт-Петербург Литература Кобак А. В., Пирютко Ю. М., Нырков А. А. Комаровский некрополь: Материалы к историческому описанию // Памятники истории и культуры Санкт-Петербурга: Исследования и материалы. — СПб., 1997. Вып. 4. С. 405—461. Комаровский некрополь: деятели кино / Автор-составитель А. Б. Кустов. — СПб.: Свое издательство. 2016. — 184 с. — ISBN 978-5-4386-1097-7 Ссылки Распоряжение Правительства Санкт-Петербурга от 11.07.2005 N 88/1-рп «Об утверждении перечня мест захоронений на кладбищах Санкт-Петербурга известных граждан, внёсших значительный вклад в историю России и Санкт-Петербурга»
Комаровське селищне кладовище

Комаровський селищний цвинтар (рос. Комаровское поселковое кладбище) — некрополь у селищі Комарово, передмісті Санкт-Петербурга. Історія Цвинтар поблизу селища виникло ще на початку 20 сторіччя. Найстарішим похованням є могила композитора В. Є. Савинського, якого поховано тут у 1915 році. Починаючи з 1950-х років на кладовищі поряд з місцевими мешканцями почали ховати відомих вчених, діячів літератури та мистецтва — еліту інтелігенції, всього близько 200 могил. Відомі особистості, що поховані на цвинтарі Алексєєв Михайло Павлович — літературознавець, мистецтвознавець, композитор, академік АН СРСР Альтман Натан Ісайович — художник. Анна Ахматова — поетеса. Бей-Бієнко Григорій Якович — радянський російський ентомолог. Наталя Бехтерєва — російський нейрофізіолог Володін Олександр Мойсейович — драматург Єфремов Іван Антонович — письменник Ліхачов Дмитро Сергійович — російський філолог, історик, академік Линник Володимир Павлович — радянський оптик, академік АН СРСР (1939), Герой Соціалістичної Праці (1969). Линник Юрій Володимирович — — радянський математик в області теорії ймовірності, теорії чисел, статистики. Огородников Кирило Федорович — астроном Див. також Поховані на Комаровському селищному кладовищі Джерела Кобак А. В., Пирютко Ю. М., Нырков А. А., Комаровский некрополь: Материалы к историческому описанию // Памятники истории и культуры Санкт-Петербурга: Исследования и материалы. — СПб., 1997. Вып.4. — С.405—461.(рос.) Примітки Посилання Цвинтар селища Комарово [Архівовано 31 Січня 2013 у Wayback Machine.] Распоряжение Правительства Санкт-Петербурга от 11.07.2005 N 88/1-рп «Об утверждении перечня мест захоронений на кладбищах Санкт-Петербурга известных граждан, внёсших значительный вклад в историю России и Санкт-Петербурга» Комаровское кладбище. Энциклопедия «Санкт-Петербург» [Архівовано 9 Травня 2016 у Wayback Machine.](рос.) Кладбище посёлка Комарово (Санкт-Петербург) [Архівовано 31 Січня 2013 у Wayback Machine.](рос.) Могилы знаменистей. Общество некрополистов [Архівовано 12 Вересня 2021 у Wayback Machine.] (рос.)
Рабочие посёлки Назиевского торфопредприятия

Рабо́чие Посёлки Назиевского торфопредприятия — упразднённые посёлки на территории Назиевского городского поселения Кировского района Ленинградской области. Рабочий Посёлок № 1 Был расположен к юго-востоку от административного центра поселения, посёлка Назия. Согласно топографической карте РККА 1941 года посёлок насчитывал 24 двора. В посёлке находилась почта и железнодорожная платформа № 1. Сообщался с железнодорожной платформой 41-й Пикет. Рабочий Посёлок № 2 Согласно топографической карте РККА 1941 года посёлок насчитывал 23 двора. Располагался также к югу от посёлка Назия. Находился на правом берегу реки Ковра. К нему подходила ветка узкоколейки. Рабочий Посёлок № 3 Согласно топографической карте РККА 1941 года посёлок находился к юго-востоку от посёлка Назия и насчитывал 27 дворов. В посёлке располагалась железнодорожная платформа № 3. К востоку от посёлка находятся пруды и Тянегожское озеро. Посёлок стал местом съемок документального фильма «Хлебный день» Сергея Дворцевого в 1998 году, который получил множество призов на международных кинофестивалях. На 2010 год посёлок полностью заброшен и пуст, здания разваливаются. Рабочий Посёлок № 4 Согласно топографической карте РККА 1941 года посёлок насчитывал 19 дворов. В посёлке находилась почта и железнодорожная платформа № 4. К востоку от посёлка — озеро Белое. Рабочий Посёлок № 5 Согласно топографической карте РККА 1941 года посёлок насчитывал 23 двора. В посёлке находилась железнодорожная платформа № 5. Рабочий посёлок № 6 Согласно топографической карте РККА 1941 года посёлок насчитывал 6 дворов. Располагался к югу от деревни Поляны и железнодорожной платформы Поляны на линии Санкт-Петербург — Волховстрой. После войны восстановлен не был. Рабочий посёлок № 7 Другое название — «Америка». Располагался на правом берегу реки Лава, к северу от Рабочего Посёлка № 1. После войны не восстанавливался. Рабочий посёлок № 8 Согласно топографической карте РККА 1941 года посёлок насчитывал 9 дворов. Располагался к западу от Рабочего Посёлка № 5. После войны не восстанавливался. География Расположены к югу от посёлка Назия. Современность Сегодня от поселков остались лишь полуразрушенные дома. До некоторых поселков идут грунтовые автодороги, проложенные по насыпи узкоколейки. В бывшем 5-м поселке сохранилась братская могила, в которой захоронены погибшие в ВОВ красноармейцы. Галерея Примечания Ссылки УЖД торфопредприятия Назия и Назиевского КСМ (рус.). uzd.spb.ru. Дата обращения: 5 апреля 2020. Фотографии узкоколейной железной дороги торфопредприятия «Назия». 29 августа 2000 г. (рус.) scotch13.narod.ru. Дата обращения: 5 апреля 2020. ТОРФОПРЕДПРИЯТИЕ «НАЗИЯ» (рус.). zhiharevo1.narod.ru. Дата обращения: 5 апреля 2020. 600 секунд - Америка на YouTube «Русская Америка» умирает в забытьи . Архивировано из оригинала 16 сентября 2008 года. // НТВ-Петербург. — 15 сентября 2008
Malaja Lopatka

Malaja Lopatka (russisch Малая Лопатка) ist ein Marinestützpunkt der Nordflotte im Fjord Sapadnaja Liza an der Barentssee. Er wurde in den 1950er Jahren errichtet und beherbergte unter anderem das erste nukleargetriebene U-Boot, die K-3 Leninski Komsomol. Es gibt fünf Piere und ein Dock für Reparaturen. Versorgt wird der Stützpunkt über die Stadt Saosjorsk. Siehe auch Bolschaja Lopatka Literatur Thomas Nilsen, Igor Kudrik and Aleksandr Nikitin: Bellona Report 1: The Russian Northern Fleet. The Bellona Foundation, 28. August 1996, section 4.3 Weblinks Zapadnaya Litsa Naval Base, Januar 2004 (Memento vom 12. November 2007 im Internet Archive)
Zapadnaya Litsa (naval base)

Zapadnaya Litsa (Russian: Западная Лица, English: Western Litsa) is a naval base of the Russian Navy, part of the Russian Northern Fleet, located in Murmansk Oblast, Russia. Location Zapadnaya Litsa Naval Base is located within the Litsa Fjord at the westernmost point of the Kola Peninsula in Russia's far north, about 120 kilometers from Murmansk and 45 kilometers from the Norwegian border, and includes four naval facilities: Malaya Lopatka, Andreyeva Bay, Bolshaya Lopatka, and Nerpichya. A severe climate with changeable temperatures and strong winds, and a long polar night in winter (about 43 days), make the Zapadnaya Litsa region an inhospitable place. Numerous rivers, streams and lakes, rocky ground and swamps help characterize this remote and inhospitable area. History The area of Zapadnaya Litsa was originally developed in 1939 as a small naval base for Nazi Germany, at the beginning of World War II, as a result of Molotov–Ribbentrop Pact. It was to be used for German ships under the name Basis Nord, but the successful German invasion of Norway the following year quickly rendered the port obsolete. The area remained largely untouched until the late 1950s, when it was further developed by the Soviet Union to house the fleet of the newly created nuclear submarine program of the Soviet Navy. The first facility built, Malaya Lopatka, became the home port of the first Soviet nuclear submarine, K-3 Leninsky Komsomol. In 1958, the settlement of Zaozerny (now Zaozyorsk) was formed near to the Zapadnaya Litsa base, and was kept secret and known under several different names. Today, much of the Zapadnaya Litsa region is a cause of serious environmental concern, due to its widespread radioactive waste deposits. In popular culture Zapadnaya Litsa was used as a location setting for the Russia episode of the video game Tomb Raider: Chronicles. See also Andreev Bay nuclear accident References
Західна Ліца (військово-морська база)

Західна Ліца (пункт базування) (рос. Западная Лица (пункт базирования) — діюча військово-морська база, пункт базування Північного флоту ВМФ ЗС Росії, що знаходиться в Мурманській області, на однойменній губі за 45 кілометрів від державного кордону з Норвегією. Починаючи з 1960-х років у Західній Ліці базувалися дивізії підводних човнів 1-ї флотилії. Включає 4 частини: Мала Лопаткіна губа, Андрєєва губа, Велика Лопаткіна губа та Нерпича губа. Мала Лопаткіна губа була освоєна першою і стала портом приписки першого радянського атомного підводного човна К-3 «Ленінський комсомол». Єдиним гарнізонним містом, що обслуговує пункт базування в Західній Ліці є Заозерськ (Сєвероморськ-7, з початку 1980-х Мурманськ-150). Чисельність населення за станом 2007 рік 13,3 тисяч осіб. У момент розквіту чисельність сягала 30 тисяч осіб. Містечко розташоване за чотири кілометри від губи Велика Лопаткіна. Будівництво розпочато 1958 року. До Заозерська веде автомобільна дорога з твердим покриттям, що відгалужується від шосе Печенга — Нікель за кілька кілометрів на захід від річки Західна Ліца. На території пункту базування Західна Ліца розташовані: губа Мала Лопаткіна, губа Велика Лопаткіна та губа Нерпича. У Андрієвій губі знаходиться берегова ракетно-технічна база. Загальна довжина берегових споруд близько 20 600 метрів. З моменту створення Західна Західна Ліца була місцем базування нових поколінь багатоцільових та стратегічних атомних підводних човнів. Тут же базувалися експериментальні АПЧ К-222 проєкту 661 «Анчар», К-27 проєкту 645 ЖМТ, К-278 «Комсомолець» проєкту 685 «Плавник». У 1939—1940 роках в затоці Західна Ліца (120 км на захід від Мурманська) була розгорнута таємна військова база Військово-морських сил Третього Райху. Місце для розташування бази було запропоноване нацистській Німеччині в ході переговорів про співпрацю. Німеччина відправила кораблі постачання, які стояли на якорі в затоці, але база ніколи не використовувалася бойовими кораблями Крігсмарине. Вторгнення Німеччини до Норвегії у квітні 1940 року зробило базу непотрібною. Див. також Йокосука (військово-морська база) Гаджиєво (пункт базування) Бухта Крашенинникова Сайда-Губа Гуантанамо (військово-морська база) Сан-Дієго (військово-морська база) Примітки Виноски Джерела Посилання Zapadnaya Litsa(англ.) Newest submarine arrives in home base Zapadnaya Litsa(англ.)