NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mezen' (città)

Mezen' (in russo Мезень?, talvolta anche Mezen) è una città della Russia, situata nell'Oblast' di Arcangelo, alla foce del fiume Mezen nel Mar Bianco. Altri nomi circa 1516 - 1780 Okladnikova Slobodka in russo Окладникова Слободка? dal 1780 Okladnikova Slobodka si unì con vicina Kuznezova Slobodka in russo Кузнецова Слободка? trasformandosi nella città di Mezen'. Società Evoluzione demografica 1780 - 1 500 abitanti 1897 - 2 000 abitanti 1926 - 2 900 abitanti 1939 - 3 900 abitanti 1959 - 4 100 abitanti 1970 - 4 200 abitanti 1979 - 4 800 abitanti 1989 - 5 000 abitanti 1992 - 5 100 abitanti 2001 - 4 500 abitanti 2007 - 3 800 abitanti Arte La pittura popolare di Mezen' La Pittura Popolare di Mezen' con un ornamento singolare si sviluppò nel secolo XVIII. Nei secoli la pittura di Mezen' ha acquisito la sua originale simbologia dovuta alla tradizione popolare del Nord della Russia e alla religione pagana. Simbologia della pittura di Mezen' Nella simbologia di Mezen' si distinguono 4 principali gruppi dei simboli: 1) i simboli del cielo e del sole, 2) i simboli della terra e delle piante, 3) i simboli delle forze della natura, i simboli del cielo e dei fenomeni atmosferici (pioggia, uragano, etc.) Il simbolo più noto della Pittura Popolare di Mezen' è il cavallo che significa l'alba nell'antica cultura slava nei popoli del Nord della Russia. Tecnica della pittura di Mezen' L'altra caratteristica della Pittura di Mezen' è che per pitturare si utilizzano principalmente dei bastoncini di legno chiamati "tiska" (in cirillico: тискa) oppure delle penne di Gallo cedrone. La Pittura di Mezen' utilizza solo due colori: il nero e il rosso. Il presente Negli anni sessanta del XX secolo la Pittura Popolare di Mezen' diventò un'industria artigianale vera e propria trasformandosi in una Fabbrica Belomorskie Uzory organizzata dai maestri della pittura. Cultura Museo Storico Folcloristico Nell città c'è un Museo Storico Folcloristico fondato il 18 gennaio 1980. L'interesse principale del Museo è la storia del Nord della Russia e dello sviluppo della Siberia da parte dei Pomori di Mezen' (la popolazione locale) Trasporto Aereo La città di Mezen' è inoltre servita dall'Aeroporto di Mezen' (ICAO: ULAE), nonostante le dimensioni e il numero ridotto dei suoi abitanti. L'aeroporto serve la città principalmente d'estate quando sono impossibili i collegamenti con il trasporto automobilistico, infatti la città è collegata con il capoluogo dell'Oblast' con una strada solo d'inverno che in russo si chiama zimnik (la strada invernale di ghiaccio). Nave A 7 chilometri dalla città nella località Kamenka si trova il porto navale di Mezen'. Note Voci correlate Aeroporto di Mezen' Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Mezen' Collegamenti esterni (RU) La Mezen' sulla enciclopedia popolare mojgorod.ru, su mojgorod.ru. (RU) La Storia della Regione di Mezen', su feb-web.ru. La vista satellitare di Mezen' sulla wikimapia.org, su wikimapia.org.
Mezen, Arhanghelsk

Mezen (ru. Мезень) este un oraș din Regiunea Arhanghelsk, Federația Rusă și are o populație de 3 063 locuitori. Localizare Orașul este situat nu departe de vărsarea râului Mezen în Marea Albă Transporturi Orașul este deservit da aeroportul local (cod ICAO: ULAE), situat la 4 km nord de oraș și destinat avioanelor mici de transport. Note
Mezen

Mezen (ryska Мезень) är en liten stad vid Mezenbukten i norra Ryssland, cirka 20 mil från staden Archangelsk. Folkmängden uppgick till 3 352 invånare i början av 2015. Mezen är belägen vid Mezenfloden, nära dess mynning vid Mezenbukten i Vita havet. Skillnaden mellan ebb och flod i Mezenfloden kan uppgå till tio meter. Källor
Мезень (місто)

Мезе́нь — місто (з 1780 року) на північному заході європейської частини Росії, адміністративний центр Мезенського муніципального району Архангельської області. Розташування і загальні дані Місто розташоване на правому березі річки Мезень, на відстані 45 км від Білого моря і 215 км — від обласного центру міста Архангельська. Населення міста становить 3,8 тис. осіб (2008). Динаміка зростання міського населення має від'ємний показник — щороку з 1992 населення зменшується, максимальний показник (1992) — 5,1 тис. осіб. Транспорт, економіка і культура Між Мезенню і обласним центром діє постійне повітряне сполучення, для чого використовується міський аеропорт «Мезень». Автомобільне сполучення між містами в зимовий період відсутнє. В місті (й у околиці) функціонують такі підприємства: — лісопильно-деревообробний комбінат; — морський порт, розташований на лівому березі р.Мезень на відстані 7 км від міста у поселенні Камєнка. Мезень та район у цілому здавна відомі як осередок народних ремесел, зокрема т.зв. мезенського розпису на дереві, будування і лагодження човнів тощо. На відстані 30 км від Мезені вгору за течією річки в селі Кімжа працюють відомі майстри художнього лиття (мідяні дзвоники, хрестики тощо). У Мезені діє простора загальноосвітня середня школа. Виноски Джерела і посилання Парафія Свято-Богоявленського собору Мезені [Архівовано 8 березня 2009 у Wayback Machine.] Вид з космосу Фотографії Мезені [Архівовано 12 січня 2019 у Wayback Machine.] Герб міста [Архівовано 22 серпня 2009 у Wayback Machine.]
Микун

Ми́кун (на руски: Микунь; на коми: Микунь) е град в Коми, Русия. Разположен е на около 83 km северозападно от Сиктивкар. Към 2016 г. има население от 9919 души. История Селището е основано през 1937 г. във връзка със строителството на железопътната линия Сиктивкар – Микун – Кослан. Жп гарата е открита през 1942 г. Топонимът произлиза от диалектна форма на името „Николай“: Миколай – Микола – Микунь. Още от създаването си служи като място за изгнание на политически затворници. През 1948 г. получава статут на селище от градски тип, а от 1959 г. е град. През 1967 г., като част от икономическото сътрудничество между СССР и Народна република България, в Микун пристигат първите български дърводобивни работници, които е трябвало да усвояват тайгата. Население Икономика В града работят основно предприятия, заети в сферата на железопътния транспорт. Той е важен железопътен възел в Коми. Побратимени градове Котлас, Русия Източници
Míkun

Míkun o Míkuny (en rus Микунь) és una ciutat russa a la República Komi es troba a 96 km al nord de Syktyvkar. Segons el cens de 2010 tenia 10.732 habitants Va ser fundada l'any 1937 com un assentament del gulag. Té l'estatus de ciutat des de 1959. Referències
Mikuň

Mikuň (rusky Микунь) je město v Komijské republice v Ruské federaci. Při sčítání lidu v roce 2010 měla přes deset tisíc obyvatel. Poloha a doprava Mikuň leží v předhůří Severního Uralu několik kilometrů severně od toku Vyčegdy, pravého přítoku Severní Dviny v úmoří Bílého moře, přičemž několik kilometrů jihovýchodně od Mikuně se do Vyčegdy z jihu vlévá Vym. Od Syktyvkaru, hlavního města republiky, je Mikuň vzdálena přibližně sto kilometrů severně. Přes Mikuň prochází Pečorská dráha z Konoši přes Kotlas do Vorkuty, z které zde odbočují vedlejší tratě na Syktyvkar a na Koslan. Dějiny Mikuň vznikla v roce 1937 při započetí výstavby tratě ze Syktyvkaru do Koslanu na místě jejího plánovaného křížení s Pečorskou dráhou. Jméno převzala od dříve existující vesničky a odkazuje k domácké formě osobního jména Nikolaj. Od roku 1959 je Mikuň městem. Partnerská města Kotlas, Rusko Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Mikun na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mikuň na Wikimedia Commons
Mikun

Mikun (Komi und russisch Микунь) ist eine Stadt in der nordwestrussischen Republik Komi mit 8.288 Einwohnern (2024). Geografie Die Stadt liegt im Vorland des Nordurals etwa 100 km nördlich der Republikhauptstadt Syktywkar, einige Kilometer nördlich der Wytschegda, eines rechten Nebenflusses der Nördlichen Dwina. Mikun liegt im Rajon Ust-Wymski. Die Stadt liegt an der Petschora-Eisenbahn Konoscha–Kotlas–Workuta (Streckenkilometer 1313 ab Moskau). Hier zweigen Nebenstrecken in die Republikhauptstadt Syktywkar sowie in die etwa 175 km nordwestlich gelegenen Orte Wendinga und Koslan ab. Geschichte Mikun entstand 1937 beim Bau der Eisenbahnstrecke Syktywkar–Koslan an Stelle ihrer geplanten Kreuzung mit der Petschora-Eisenbahn. Ein Dorf gleichen Namens (eine volkstümliche Koseform des Namens Nikolai) existierte in der Nähe bereits zuvor. Im Ort und seiner Umgebung wurden noch mehrere Gulag-Lager errichtet, darunter auch der Sonderlager Ne. 12, WodorasdelLag (1952–1953). 1959 erhielt der Ort Stadtrecht. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Kultur und Sehenswürdigkeiten In Mikun befindet sich das Museum der Geschichte der Nordeisenbahn. Wirtschaft Die Wirtschaft der Stadt wird von Betrieben des Eisenbahnverkehrs (Depot, Werkstätten) bestimmt. Einzelnachweise Weblinks Website der Stadtverwaltung (russisch) Mikun auf mojgorod.ru (russisch)
Mikun

Mikun (Russian: Ми́кунь; Komi: Микунь, Mikuń) is a town in Ust-Vymsky District of the Komi Republic, Russia, located 96 kilometers (60 mi) north of Syktyvkar. Population: 10,730 (2010 census); 11,680 (2002 census); 12,507 (1989 Soviet census). History It was founded in 1937 as a gulag settlement. Town status was granted to it in 1959. Administrative and municipal status Within the framework of administrative divisions, it is, together with the settlement of Shezham, incorporated within Ust-Vymsky District as Mikun Town of District Significance Administrative Territory. As a municipal division, Mikun Town of District Significance Administrative Territory is incorporated within Ust-Vymsky Municipal District as Mikun Urban Settlement. References Notes Sources Государственный Совет Республики Коми. Закон №13-РЗ от 6 марта 2006 г. «Об административно-территориальном устройстве Республики Коми», в ред. Закона №171-РЗ от 26 декабря 2014 г. «Об упразднении населённого пункта Верхняя Седка, расположенного на территории Прилузского района Республики Коми, и внесении в связи с этим изменений в некоторые Законы Республики Коми». Вступил в силу со дня официального опубликования. Опубликован: "Республика", №44, 16 марта 2006 г. (State Council of the Komi Republic. Law #13-RZ of March 6, 2006 On the Administrative-Territorial Structure of the Komi Republic, as amended by the Law #171-RZ of December 26, 2014 On Abolishing the Inhabited Locality of Verkhnyaya Sedka Located on the Territory of Priluzsky District of the Komi Republic, and on Amending Various Laws of the Komi Republic Accordingly. Effective as of the official publication date.). Государственный Совет Республики Коми. Закон №11-РЗ от 5 марта 2005 г. «О территориальной организации местного самоуправления в Республике Коми», в ред. Закона №171-РЗ от 26 декабря 2014 г. «Об упразднении населённого пункта Верхняя Седка, расположенного на территории Прилузского района Республики Коми, и внесении в связи с этим изменений в некоторые Законы Республики Коми». Вступил в силу 1 апреля 2005 г.. Опубликован: "Республика", №44–45, 17 марта 2005 г. (State Council of the Komi Republic. Law #11-RZ of March 5, 2005 On the Territorial Organization of the Local Self-Government in the Komi Republic, as amended by the Law #171-RZ of December 26, 2014 On Abolishing the Inhabited Locality of Verkhnyaya Sedka Located on the Territory of Priluzsky District of the Komi Republic, and on Amending Various Laws of the Komi Republic Accordingly. Effective as of April 1, 2005.).
Mikun

Mikun (ruso: Ми́кунь; komi: Микунь) es una ciudad de la república rusa de Komi. Es la localidad más poblada del raión de Ust-Vym, en el suroeste de la república. Es un importante cruce ferroviario para la república de Komi: el ramal que da acceso a la capital de la república, Syktyvkar, se conecta aquí con la línea principal del ferrocarril del Pechora. Está situada unos 10 km al norte del río Výchegda, un afluente del Dvina Septentrional, y unos 85 km al noroeste de Syktyvkar. La capital del raión, el pueblo de Áikino, se ubica al sur de Mikun, junto al cauce del citado río Výchegda. En 2021, la ciudad tenía una población de 8527 habitantes.​ Étnicamente, tres cuartas partes de la población son rusos, una décima parte komis y otra décima parte ucranianos.​ Historia Mikun fue fundada en 1937, en el emplazamiento de un pueblo del mismo nombre (que es una forma afectiva del nombre Nikolái), por las necesidades de la construcción del ferrocarril Siktivkar - Koslan, en la encrucijada de esta línea ferroviaria con el ferrocarril del Pechora (Kónosha - Kotlas - Vorkutá), por el que la separan de Moscú 1.313 km. En el pueblo y sus alrededores se establecieron varios gulags. Mikun recibe el estatus de ciudad en 1959.​ Demografía Economía La base económica de la ciudad reside en el sector ferroviario (depósitos, talleres...). En Mikun hay un "Museo de Historia del Ferrocarril del Norte".​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Mikun. Mikun en WikiMapia
Mikoun

Mikoun (en russe : Микунь) est une ville de la république des Komis, en Russie, dans le raïon d'Oust-Vym. Sa population s'élevait à 10 179 habitants en 2014. Géographie Mikoun est située à quelques kilomètres au nord de la rivière Vytchegda, un affluent de la Dvina septentrionale, à 87 km au nord-ouest de Syktyvkar et à 1 021 km au nord-est de Moscou. Histoire Mikoun est fondée en 1937 pour les besoins de la construction de la ligne de chemin de fer Syktyvkar – Koslan, au point d'intersection avec le chemin de fer de la Petchora (Konocha – Kotlas – Vorkouta). Un village du même nom existait auparavant à cet emplacement. Dans le village et ses alentours, plusieurs camps du Goulag sont établis en 1937. Mikoun a le statut de ville depuis 1959. Population Recensements (*) ou estimations de la population Notes et références Lien externe (ru) Informations sur Mikoun Portail de la Russie
Mikuny

Mikuny (oroszul: Микунь) város Oroszországban, Komiföldön, az Uszty-vimi járásban. Gazdasági alapját a vasút és a vasúti közlekedéshez kapcsolódó vállalatok képezik. Lakossága: 10 730 fő (a 2010. évi népszámláláskor). Fekvése Komiföld nyugati részén, Sziktivkartól 96 km-re északra helyezkedik el. Vasúti csomópont a Komiföldet délnyugat–északkeleti irányban átszelő Kotlasz–Vorkuta vasúti fővonalon, a Sziktivkarba, valamint az északnyugati Koszlanba vezető szárnyvonalak találkozásánál. Története A vasúti fővonal építésekor, az állomás melletti munkástelepként jött létre. A vasút építését 1937 őszén rendelték el, hogy az északi Vorkuta szénmezőiről biztosítsák a központi körzetek szénellátását. Az előkészítés során (az Ajkino és Knyazspogoszt (Jemva) közötti szakaszon) két kis folyó, a Csub és a Sezsamka között állomás helyét jelölték ki. A tervezett „Vodorazgyelnaja” ('vízválasztó') nevű állomást az ott elhelyezett Gulag altábor foglyai kezdték építeni 1937-ben. Végül a három sínpárral épülő állomást és a mellette kialakult telepet a közeli falucska nevéről „Mikuny” néven jegyezték be. Ezen a szakaszon (Kotlasz–Knyazspogoszt között) 1940 őszén indult meg a forgalom, bár a hibák helyrehozása és a hiányzó létesítmények építése (vagy az ideiglenes létesítmények, pl. fahidak állandóra cserélése) folytatódott. Mikunyon 1941 utolsó napjaiban haladt át a Vorkutából szenet szállító első szerelvény. (Az ostromlott Leningrádba nem jutott el, ezért végül Moszkvába továbbították.) A Konosa–Kozsva távon 1942 szeptemberében indult meg az állandó vasúti közlekedés. A településen 1945-ben vasúti szakiskola nyílt (egy közeli településről költöztették át), ugyanabban az évben adták át rendeltetésének az állomásépületet. 1947-ben ide helyezték át a járműtelepet (mozdony depót), majd az üzemeltetés más részlegeit is. A vasút Mikuny fejlődését is fellendítette, 1950-ben kórház kezdte meg működését. A település 1948-ban munkástelepülés, 1959-ben városi címet kapott. Az 1950-es évek végén kiépítették a sziktivkari, az 1960-as években pedig a koszlani szárnyvonalat (200 km), és ezzel az állomás fontos vasúti csomóponttá változott. Népesség 1959-ben 11 347 lakosa volt. 1979-ben 11 326 lakosa volt. 1989-ben 12 507 lakosa volt. 2002-ben 11 680 lakosa volt, melynek 71,8%-a orosz, 12,2%-a komi, 8,3%-a ukrán és 1,1%-a csuvas. 2010-ben 10 732 lakosa volt, melynek 75,7%-a orosz, 10%-a komi, 6,5%-a ukrán és 1,1%-a csuvas. Jegyzetek Források Goroda Rosszii. Enciklopegyija (orosz nyelven). Moszkva: Izd. Bolsaja Rosszijszkaja Enciklopegyija. 1994. A. I. Turkin, ed. (1986). Toponyimicseszkij szlovar Komi ASZSZR (orosz nyelven). Sziktivkar: Komi Könyvkiadó. "Isztorija" (orosz nyelven). Mikuny város hivatalos portálja. 2014. október 18. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2014. december 22..
Mikun'

Mikun' (in russo Микунь?) è una città di circa 8 000 abitanti situata nella Repubblica dei Komi, in Russia. La città fu fondata nel 1937 e ottenne lo status di città nel 1959. La città ha avuto negli ultimi anni un lieve calo demografico: nel 1989 contava 12 500 abitanti; nel 2002 contava 11 700 abitanti; nel 2005, contava 11 400 abitanti; nel 2024 è scesa a 8 288. La città è situata a 96 chilometri a nord della capitale della Repubblica dei Comi, Syktyvkar. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Mikun'
Мікунь

Мікунь (комі: і рос. Микунь) — місто (з 1959 р) в Усть-Вимському районі Республіки Комі Російської Федерації. Утворює міське поселення «Мікунь». Географія Місто розташоване за 96 км (залізницею) і 108 км (по автомобільній асфальтованій дорозі) від Сиктивкара. Мікунь знаходиться між річками Чаю, Дозморка і Чуб (правий приплив Дозморки), в 15 км від села Айкіно (райцентр Усть-Вимського району). Історія Місто виникло в період будівництва Північної залізниці в кінці 1930-х (за даними А. В. Туркіна, 1937). 1940 р. — введена в дію електростанція. 1945 р. — при станції утворилося селище. 10 жовтня 1947 р. — Президія Верховної Ради Комі АРСР прийняла указ про віднесення нас. пункту Мікунь до категорії робітничих селищ. Президія Верховної Ради РРФСР затвердив цей указ 12 травня 1948, і Мікунь став робітничим селищем. 1947 р. — налічувалося 1823 вільнонаймані жителі, у тому числі 1046 робітників і 380 службовців; малися завод домобудівництва, 2 майстерні ширвжитку, лісопункт, електростанція, школа-семирічка, залізничне ремісниче училище, медпункт, дитячий садок, дитячі ясла, 2 столові, 3 пекарні, 3 магазини, 2 лазні, управління 9-ї дистанції колії придніпровської залізниці, 45 житлових будинків. 1948 р. — вступило в експлуатацію залізничне депо, відкрилася середня школа. При утворенні Мікуньської селищної ради до її складу увійшли радгоспи Мікунь і Шежам, залізнична станція Шежам. Передбачалося тоді ж включити до Мікуньської с/р станцію Чуб Залізничної с/р, але це сталося пізніше. 1956 р. — в Мікуньську с/р входили робітниче селище Мікунь, селище радгоспу Шежам, залізничної станції Шежам і Чуб. Січень 1958 — січень 1961 рр. — з проведенням від Мікуні залізниць у Сиктивкар і на Удору, станція стала великим залізничним вузлом. Росло і робітниче селище. 23 березня 1959 року його було перетворено у місто районного підпорядкування. 1960 р. — міськраді підпорядковувалися селище Шежам і зал. станції Вежайка, Лісова, Пев'ю, Шежам і Яренга, в 1968 — селища Чаю і Шежам. 1992 р. — міськраді підпорядковувався селище Шежам. Населення На 1 січня 2024 року населення міста 8288 осіб. Економіка Підприємства залізничного транспорту. Компресорна станція (газ, нафта). НПС «Мікунь» Транснефть Музеї, галереї, виставкові зали Музей історії Північної залізниці Архітектура, пам'ятки Будинок культури (був побудований за проектом репресованого художника Олексія Магомедова). За даними «Народної енциклопедії», проектувальником значиться Олексій Маєвський — відомий архітектор. І згадується як проектувальник репресований Борис Старчиков. Міста-побратими Котлас (Росія) Транспорт В місті є станції Мікунь і Мікунь-2 Примітки Література Афанасьев А. П. Топонимия Республики Коми. Сыктывкар: Коми кн. изд-во, 1996 Жеребцов И. Л., Где ты живёшь? Сыктывкар: Коми кн. изд-во, 1994. Жеребцов И. Л., Мусанов А. Г. Населённые пункты Республики Коми. Электронный справочник. Гипермедиа энциклопедия. 2006 Туркин А. И. Краткий коми топонимический словарь. Сыктывкар: Коми кн. изд-во, 1981. Туркин А. И. Топонимический словарь Коми АССР. Сыктывкар: Коми кн. изд-во, 1986.
Illa de Hayes

L'illa de Hayes (en rus: Остров Хейса), sovint germanitzat com a illa de Heiss és una illa a la zona central de la Terra de Francesc Josep, Rússia, al nord de l'illa Hall, entre l'illa Champ i la Terra de Wilczek. La seva superfície és de 132 km². L'illa sols té una petita glacera a la costa nord. El punt més alt de l'illa s'eleva fins als 242 msnm. A 7 km a l'est de la riba oriental de l'illa hi ha les illes Komsomol. Descoberta per l'expedició austrohongaresa al Pol Nord, l'illa va ser nomenada en honor de l'explorador àrtic estatunidenc Isaac Israel Hayes. Entre 1956 i 1980 va funcionar al seu extrem nord-oriental la base de llançament de coets soviètica Kheysa, anomenat Observatori Ernst Krenkel des de 1972. Referències
Hayes-Insel

Die Hayes-Insel (russisch остров Хейса / Ostrow Chjejsa, englisch Hayes Island oder Heiss Island) ist eine Insel der zu Russland gehörenden Inselgruppe Franz-Josef-Land. Im Nordosten der Insel befindet sich das Geophysikalische Observatorium E. T. Krenkel, eine der zwei russischen Polarstationen auf Franz-Josef-Land. Geographie Die Hayes-Insel gehört mit 132 km² Fläche zu den kleineren Inseln Franz-Josef-Lands. Sie liegt inmitten des Archipels nördlich der Hall-Insel und südöstlich der Champ- und der Salisbury-Insel. Im Nordosten liegt die Wiener-Neustadt-Insel und im Osten die Wilczek-Insel. Nördlich vorgelagert ist die kleine Fersman-Insel. An der Hayes-Insel trifft der Markham-Sund auf den Austriasund. Die Hayes-Insel ist relativ flach und mit Ausnahme einer an der Nordküste gelegenen Eiskappe von etwa fünf Kilometern Durchmesser eisfrei. Die Südküste ist von Basaltkliffs geprägt. Der größte Teil der Insel ist aber von Sedimentablagerungen aus der Kreide und dem Jura bedeckt. Mehrere Dolerit-Dykes durchziehen die Insel von Südosten nach Nordwesten. Dazwischen gibt es Schmelzwasserbäche. Im äußersten Nordosten liegt ein vulkanischer Kratersee. Klima Auf der Hayesinsel herrscht ein maritimes arktisches Klima. Die mittlere Jahrestemperatur beträgt −12 °C. Nur der Juli hat eine mittlere Temperatur über dem Gefrierpunkt. In den Sommermonaten ist es oft neblig. Die mittlere Luftfeuchtigkeit beträgt ganzjährig über 80, in den Sommermonaten über 90 %. Ganzjährig wehen auf der Insel starke Winde, im Winter vorwiegend aus östlicher, im Sommer aus nordwestlicher Richtung. Flora und Fauna Die Vegetation ist auf der Hayes-Insel spärlich. Es kommen vor allem Flechten und Moose vor. Die häufigste Gefäßpflanze ist der Arktische Mohn. Auf der Insel brüten Eiderenten, Meerstrandläufer, Schmarotzerraubmöwen, Küstenseeschwalben, Schneeammern und Elfenbeinmöwen. Daneben konnten auch Eissturmvögel, Sterntaucher, Große Raubmöwen, Spatelraubmöwen, Eismöwen, Dreizehenmöwen, Krabbentaucher und Gryllteisten beobachtet werden. Geschichte Die Insel wurde 1874 von der Österreich-Ungarischen Nordpolarexpedition gesichtet, Julius Payer hielt sie aber für eine Halbinsel der Hall-Insel. 1898 wurde sie von Mitgliedern der Wellman-Expedition nach dem US-amerikanischen Polarforscher Isaac Israel Hayes benannt. Auf der Hayes-Insel befindet sich seit 1957 eine Polarstation. Ab 1965 wurde sie zum größten Wetterobservatorium der Arktis ausgebaut. Zeitweise arbeiteten hier bis zu 200 Wissenschaftler. Von 1956 bis 1990 wurden von der Insel 1950 Höhenforschungsraketen, zum Beispiel des Typs MR-12 gestartet. Zu Ehren des russischen Polarforschers Ernst Theodorowitsch Krenkel erhielt die Station auf der Hayes-Insel 1972 den Namen Geophysikalisches Observatorium E. T. Krenkel. Im Jahr 2001 zerstörte ein Brand die Stromversorgungseinrichtungen und einige Gebäude. Im Rahmen des Internationalen Polarjahrs 2007/2008 wurde die Forschungsstation auf der Hayes-Insel durch eine russisch-US-amerikanische Kooperation wieder aufgebaut. Weblinks Fotos (Memento vom 5. April 2012 im Internet Archive) Einzelnachweise