NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zverin Monastery

The Zverin Monastery is a monastery in Veliky Novgorod, located on the left bank of the Volkhov River, north of the Kremlin. This is one of the oldest Russian monasteries, founded before the 12th century. The Zverin Monastery is on the World Heritage list as a part of object 604 Historic Monuments of Novgorod and Surroundings. The building was designated an architectural monument of federal significance (#5310024000). History It was first mentioned in the chronicles as a female monastery under the year 1148. By that time, the monastery already existed, and the wooden Intercession Church was destroyed by lightning. The name of the monastery, which derives from the Russian word зверь – a mammal – originates from Zverinets, a wooden area where the monastery was built. Zverinets is mentioned in the chronicles in 1069, but the monastery was still not built. Archbishop Vasily Kalika built a stone Intercession Church in 1335. This is the oldest building of the monastery which survived. The present stone Church of St. Simeon the God-Receiver was built in the monastery in 1467 on the site of an earlier wooden one, which was built in 1399. The stone church was built to commemorate victims of the plague. Between 1611 and 1617, during the Time of Troubles, Novgorod was occupied by the Swedes, and the monastery was considerably damaged. In 1721, it was abolished as a separate entity and subordinated to the Syrkov Monastery. In 1727, it was re-established. Between 1840 and 1860, a wall was constructed, and in 1899–1901 the new Intercession Cathedral was built. In the end of the 20th century, about forty nuns lived in the monastery. In the 1920s, after the October Revolution, the monastery was abolished. The buildings were badly damaged during World War II. The restoration works started in the 1960s. Currently, the monastery hosts a seminary for the Novgorod eparchy. Architecture The following three churches survived. The Church of Saint Simeon (Russian: Церковь Симеона Богоприимца), constructed in 1467, is a small church with one apse and one dome. In the 19th century, a secondary building was added from the western side of the church. Frescoes of the 15th century survived. The Intercession Church (Russian: Церковь Покрова Пресвятой Богородицы), built in 1399. Before 1399, the wooden church stood at the same place. Before 1682, the church was consecrated to the Holy Virgin. It was considerably rebuilt in the beginning of the 17th century, after the Swedes devastated the monastery, and again in 1899–1901, when the cathedral was constructed next to the church. The Intercession Cathedral (Russian: Собор Покрова Пресвятой Богородицы Зверина монастыря), constructed in 1899–1901 in the eclectic style. It is the tallest building in the monastery and has five domes. References
Monasterio de Zverin

El monasterio de Zverin es un monasterio en Veliky Novgorod, situado en la orilla izquierda del río Volkhov, al norte del Kremlin. Este es uno de los más antiguos monasterios rusos, fundado no más tarde del siglo XII. El Monasterio de Zverin está en la lista del Patrimonio Mundial como parte del objeto 604 Monumentos históricos de Novgorod y sus alrededores. El edificio fue designado monumento arquitectónico de importancia federal (#5310024000).​ Historia Se mencionó por primera vez en las crónicas como un monasterio femenino en el año 1148. En ese momento el monasterio ya existía y la iglesia de la Intercesión de madera fue destruida por la iluminación El nombre del monasterio, que deriva de la palabra rusa зверь - un mamífero - se origina en Zverinets, un área maderera donde se construyó el monasterio. Zverinets se menciona en las crónicas en 1069, pero el monasterio todavía no estaba construido.​​ El arzobispo Vasily Kalika construyó la iglesia de la Intercesión en piedra en 1335. Ese fue el edificio más antiguo del monasterio que sobrevivió. La actual iglesia de piedra de San Simeón al Dios-Receptor fue construida en el monasterio en 1467 en el lugar que ocupaba una anterior de madera, que fue construida en 1399. La iglesia de piedra fue construida para conmemorar a las víctimas de la peste. Entre 1611 y 1617, durante la época de la Inestabilidad, Novgorod fue ocupada por los suecos y el monasterio fue dañado considerablemente. En 1721, fue abolido como una entidad separada y subordinado al monasterio de Syrkov. Fue restablecido en 1727. Entre 1840 y 1860, se construyó un muro y en 1899-1901 se construyó la nueva Catedral de la Intercesión. A finales del siglo XX unas cuarenta monjas vivían en el monasterio. En la década de 1920, después de la Revolución de Octubre, el monasterio fue abolido. Los edificios resultaron dañados durante la Segunda Guerra Mundial. Las obras de restauración comenzaron en los años sesenta. Actualmente, el monasterio alberga un seminario para la eparquía de Novgorod. Arquitectura Las siguientes tres iglesias sobrevivieron. La iglesia de San Simeón (ruso: Церковь Симеона Богоприимма), construida en 1467, es una pequeña iglesia con ábside y una cúpula. En el siglo XIX fue añadido un edificio secundario en el lado occidental de la iglesia. Los frescos del siglo XV sobrevivieron.​ La iglesia de la Intercesión (ruso: Церковь Покрова Пресвятой Богородицы), construida en 1399. Antes de 1399, una iglesia de madera ocupaba el mismo lugar. Antes de 1682, la iglesia fue consagrada a la Santa Virgen. Fue reconstruida considerablemente a principios del siglo XVII después de que los suecos devastaran el monasterio y de nuevo en 1899-1901, cuando se construyó la catedral junto a la iglesia.​ La catedral de la Intercesión (ruso: Собор Покрова Пресвятой Богородицы Зверина монастыря), construida en 1899-1901 en el estilo ecléctico. Es el edificio más alto del monasterio y tiene cinco cúpulas.​ Referencias
Zverin-Pokrovski-klooster

Het Zverin-Pokrovski-klooster (Russisch: Зверин-Покровский монастырь) is een voormalig Russisch-orthodox klooster in de oude Russische stad Veliki Novgorod. Tegenwoordig doet het klooster dienst als seminarium van het bisdom Novgorod. In de geschiedschrijving wordt het klooster voor het eerst in 1069 genoemd, maar een exacte datum van het stichtingsjaar is niet bekend. In 1148 was er voor het eerst sprake van een kerk ter ere van de Voorspraak van de Moeder Gods. Deze kerk brandde door blikseminslag hetzelfde jaar nog volledig af. De Kerk van de Heilige Simeon werd in 1467 gebouwd ter nagedachtenis van de slachtoffers van de pest. In 1721 liet Peter de Grote het klooster afschaffen, maar na 6 jaar werd het klooster alweer heropend. Sovjet-periode Tot 1918 woonden er ongeveer 150 monialen. In 1919 werd het klooster door de bolsjewieken afgeschaft en deed de kerk dienst als parochiekerk. De monialen bleven er echter wonen en om volledige sluiting te voorkomen probeerden zij op het kloosterterrein een melkveebedrijf uit te oefenen. Echter in januari 1930 besloten te bolsjewieken alsnog om de kerken geheel te sluiten. Heropening Na de val van de Sovjet-Unie werd in 1989 de Pokrovski-kathedraal teruggegeven aan de Russisch-orthodoxe Kerk. Kerken Kathedraal van de Voorspraak van de Heilige Moeder Gods (1399) Kerk van de Heilige Simeon (1467) Externe link (ru) Het klooster op Russische Kerkarchitectuur
Зверински манастир

Зверин-Покровски манастир (рус. Зверин-Покровский монастырь) некадашњи је православни женски манастир под ингеренцијом Руске православне цркве (епархије Новгородске и Староруске). Манастирски комплекс се налази на левој обали реке Волхов, у граду Великом Новгороду, на северозападу европског дела Руске Федерације. Тачан датум оснивања манастира није познат, а први писани подаци о њему датирају из једног летописа из 1148. године. Манастирско сестринство распуштено је 1919. године, а у данашње време ту се налазе богословија и музеј. Посвећен је Покрову Пресвете Богородице. Сматра се петим по реду најстаријим манастиром саграђеним на подручју данашње Русије. Манастир се од 1992. године налази на Унесковој листи светске баштине као део комплекса Историјски споменици Новгорода и околине. Храм се такође налази на листи културног наслеђа Руске Федерације где је заведен под бројем 5310024000. Историјат Тачан датум настанка Зверинског манастира није познат, а први писани подаци о манастиру потичу из 1148. године када се у једном летопису помиње датум 27. јун као дан када је од удара грома изгорела дрвена Покровска црква. Иако је манастир током реформи 1721. привремено био упразњен, шест година касније поново је успостављен. Крајем XVIII века манастирском комплексу Зверинског манастира присаједињен је и суседни Никољско-Бељски манастир који је од Зверинског манастира био раздвојен тек једном оградом. Иако је 1919. године манастир преображен у парохијску цркву, манастирско сестринство је наставило да живи ту. Међутим због недостатка прихода, али и притисака комунистичких власти манастир је коначно затворен, а његова имовина национализована у јануару 1930. године. Централна манастирска црква Покрова Пресвете Богородице враћена је РПЦ тек 1989. године. Манастирски комплекс Црква Покрова Пресвете Богородице – главни манастирски храм чије постојање је извесно још у XII веку. Првобитни храм био је саграђен од дрвета, а на његовом месту је 1335. године подигнута грађевина од чврстог материјала. Црква Симеона Богопримца – саграђена је 1467. на месту раније саграђене дрвене црквице. У цркви се чувала икона Симеона Богопримца која се сматрала највреднијом манастирском реликвијом. Покровски сабор – најмлађа је црква у манастиру саграђена 1899. године. У храм су 20. марта 1995. пренесене мошти православног светитеља преподобног Саве Вишерског Види још Руска православна црква Велики Новгород Историјски споменици Новгорода и околине Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Зверин (Покровский) монастырь Историјат манастира Архимандрит Макарий. Археологическое описание церковных древностей в Новгороде и его окрестностях. Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (4. март 2016)
Пискарьовско гробище

Пискарьовското мемориално гробище е разположено в северната част на Санкт-Петербург и едно от местата за масови погребения на жертвите от Блокадата на Ленинград и воините от Ленинградския фронт. Там е издигнат и мемориал на загиналите. История Пискарьовското гробище е основано през 1939 г. в северния край на Ленинград и е наречено на разположеното в близост село Пискарьовка. В периода 1941 – 1944 г. става място за масови погребения. В братските могли са погребани жертви от блокадата на Ленинград и воини от Ленинградския фронт (всичко около 470 хил. души; по други данни са 520 хил. души – 470 хил. от блокираните и 50 хил. военнослужещи ). Най-много загинали има през зимата на 1941 – 1942 г. (така на 15 февруари 1942 г. са докарани 8452 починали, 19 февруари – 5569, 20 февруари – 10043). През февруари 1945 е проведен конкурс за проект на мемориал за ленинградчаните, загинали по време на блокадата. През 1956 г. на площ повече от 26 хектара започва строителство на мемориален комплекс по проект на архитектите Александър Василев и Евгений Левинсон. Мемориалът е открит на 9 май 1960 г., на 15-ата годишнина от края на Втората световна война. В центъра на архитектурно-скулптурния ансамбъл се намира бронзова скулптура „Родината-майка“ – траурна стела с орелефи, пресъздаващи епизоди от живота и борбата на сражаващия се Ленинград. Автори на ансамбъла са архитектите А. В. Василев, Е. А. Левинсон, скулпторите Вера Исаева и Роберт Таурит („Родината майка“ и релефи на стените), М. А. Вайнман, Б. Е. Каплянски, А. Л. Малахин, М. М. Харламова (орелефи на централната стела). Пред входа на Пискарьовското гробище е поставена паметна мраморна плоча с надписа: В 2 павилиона при входа на гробището има музей, посветен на подвига на жителите и защитниците на града. Там е изложен и дневникът на Таня Савичева – ленинградската ученичка, преживяла ужасите през зимата на 1941 – 1942 г. По гранитните стъпала, водещи от Вечния огън, посетителите излизат на главната алея с дължина 480 м., която води до величествения монумент „Родината майка“. На гранитната стена, разположена зад монумента, са изсечени строфите на Олга Бергхолц: В западната част на гробището има участъци с индивидуални граждански погребения, а също и погребани воини, загинали по време на съветско-финските войни от 1939 – 1940 г. Галерия Източници Външни препратки Официален сайт Сайт на Пискарьовското гробище, история на гробището, некропол Архив на оригинала от 2014-07-14 в Wayback Machine.
Piskarjovský památný hřbitov

Piskarjovský památný hřbitov (rusky Пискарёвское мемориальное кладбище, Piskariovskoje memorialnoje kladbišče) je memoriální komplex otevřený v roce 1960 na památku obětem obležení Leningradu (1941–1944). Pojmenován je podle vesničky Piskarjovo nedaleko Petrohradu. Hřbitov byl založen v roce 1939. Komplex se stal místem posledního odpočinku pro 470 000 obětí blokády a 50 000 vojáků, kteří bojovali za prolomení blokády. Blokáda města trvala od 4. září 1941 do 20. ledna 1944. Za povšimnutí v komplexu stojí socha Matka – Vlast a věčný oheň. Součástí komplexu je i muzeum blokády. Mezi jeho exponáty lze nalézt také kopii deníku Táni Savičevové. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Piskariovskoje memoriaľnoje kladbišče na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Piskarjovský památný hřbitov na Wikimedia Commons Oficiální stránka Piskarjovského hřbitova Сайт Пискаревского кладбища, история кладбища, некрополь Страница на сайте музеев страны
Piskarjowskoje-Gedenkfriedhof

Der Piskarjowskoje-Gedenkfriedhof (russisch Пискарёвское мемориальное кладбище) bezeichnet eine Massenbegräbnisstätte von Opfern der Leningrader Blockade und Teilnehmern an der Verteidigung Leningrads von etwa 470.000 Personen im Zweiten Weltkrieg (Großer Vaterländischer Krieg). Am 9. Mai 1960 wurde auf dem Piskarjowskoje-Friedhof eine architektonisch und bildhauerisch gestaltete Gedenkstätte eröffnet. Kompositorischer Mittelpunkt ist eine die Mutter Heimat verkörpernde Bronzeplastik. In Pavillons zeugen Exponate von Mut und Heldentum der Verteidiger Leningrads. Es brennt ein ewiges Feuer. Schöpfer des Mahnmals sind u. a. die Architekten Alexander W. Wassiljew und Jewgeni Lewinson sowie die Bildhauer Wera Issajewa und Robert K. Taurit. Das Mahnmal wird von einer 150 m breiten und 4,5 m hohen Granitmauer abgeschlossen. Sie trägt ein Gedicht von Olga Bergholz, einer Überlebenden der Blockade. Literatur N. Ogarkow u. a.: Sowetskaja wojennaja enziklopedija: Obekty-Radiokompas. Wojenisdat, Moskau 1978, S. 340. (russisch). Weblinks Der Piskarjowskoje-Gedenkfriedhof (Memento vom 30. September 2007 im Internet Archive)
Piskaryovskoye Memorial Cemetery

Piskaryovskoye Memorial Cemetery (Russian: Пискарёвское мемориа́льное кла́дбище) is located in Saint Petersburg, on the Avenue of the Unvanquished (Проспект Непокорённых), dedicated mostly to the victims of the siege of Leningrad. On his first visit to Russia in 1993, US President Bill Clinton laid a wreath in commemoration of the victims' deaths and the US-Russian alliance in World War II. Memorial complex The memorial complex, designed by Alexander Vasiliev and Yevgeniy Levinson, was opened on May 9, 1960. About 420,000 civilians and 50,000 soldiers of the Leningrad Front were buried in 186 mass graves; each plot is marked only with the date of death (1941-1944). Near the entrance an eternal flame is located. A marble plate affirms that from September 4, 1941 to January 22, 1944 107,158 air bombs were dropped on the city, 148,478 shells were fired, 16,744 men died, 33,782 were wounded and 641,803 died of starvation. The center of the architectural composition is the bronze monument symbolizing the Mother Motherland, by sculptors Vera Isaeva and Robert Taurit. By granite steps leading down from the eternal flame visitors enter the main 480-meter path which leads to the majestic Motherland monument. The words of poet Olga Berggolts are carved on a granite wall located behind this monument: Here lie Leningraders Here are citydwellers – men, women, and children And next to them, Red Army soldiers. They defended you, Leningrad, The cradle of the Revolution With all their lives. We cannot list their noble names here, There are so many of them under the eternal protection of granite. But know this, those who regard these stones: No one is forgotten, nothing is forgotten. Enemies, clad in armour and in iron, were bursting into the city, But workers, schoolchildren, teachers and home guards stood up with the army And like one, they all said Death will sooner fear us, than we will fear death. The hungry, harsh, dark winter of forty-one And forty-two is not forgotten. Neither the shells' ferocity Nor the terror of bombardments in forty-three. The entire city's earth was covered. Not one of your lives, comrades, is forgot. Under the uninterrupted fire from heaven, earth and water, You did you everyday heroic deed With honour, and simply. And together with your Fatherland, You all prevailed in victory. So let the thankful people, The Motherland and hero city Leningrad Eternally lower their standards On this sad and solemn meadow. External links Official website museum.ru website Album of photographs Photographs from the Siege Museum Photographs and Videos of the Cemetery
Cementerio Memorial Piskaryovskoye

Cementerio Memorial Piskarióvskoye (en ruso: Пискарёвское мемориа́льное кла́дбище) está localizado en San Petersburgo, en la Avenida de los Invictos (Проспект Непокорённых), dedicado mayoritariamente a las víctimas del Sitio de Leningrado. Complejo conmemorativo El complejo conmemorativo, diseñado por Aleksandr Vasíliev y Yevgueni Levinson, fue abierto el 9 de mayo de 1960. Aproximadamente 420,000 civiles y 50,000 soldados del frente de Leningrado están enterrados en 186 fosas comunes. Cerca de la entrada está ubicada una llama eterna. Un placa de mármol afirma que del 4 de septiembre de 1941 al 22 de enero de 1944; 107,158 bombas fueron lanzadas desde aviones sobre la ciudad , 148,478 proyectiles de artillería fueron disparados, 16,744 hombres murieron, 33,782 resultaron heridos y 641,803 murieron de inanición. El centro de la composición arquitectónica es un monumento de bronce simbolizando la Madre Patria, realizado por los escultores Vera Isáieva y Robert Taurit. Por escalones de granito que conducen desde la llama eterna, los visitantes entran en el camino principal de 480 metros que conduce al majestuoso monumento a la Madre Patria. Las palabras de la poetisa Olga Bergholz fueron esculpidas en el muro de granito localizado detrás de este monumento. Enlaces externos Sitio oficial Álbum de fotografías Fotografías del Museo de Asedio
Cimetière mémorial de Piskarevskoïe

Le cimetière mémorial de Piskarevskoïe (en russe : Пискарёвское мемориа́льное кла́дбище) est une nécropole située au nord-est de Saint-Pétersbourg, dans le quartier de Piskarevka. Cet impressionnant lieu de mémoire inauguré en 1960 rend hommage aux 470 000 civils et aux 50 000 combattants morts lors du terrible siège de Léningrad (1941-1944). Description Comptant parmi les plus importants cimetières soviétiques relatifs à la Seconde Guerre mondiale, le complexe mémorial de Piskarevskoïe (1955-1960) est une réalisation des architectes Alexandre Vassiliev et Evgueni Levinson. Inauguré à l'occasion du quinzième anniversaire de la victoire sur l'Allemagne nazie, le 9 mai 1960, il rassemble sur 26 hectares les dépouilles de près de 470 000 civils et de 50 000 combattants de l'Armée rouge tombés lors du siège de Léningrad, inhumés dans 186 fosses communes établies de part et d'autre d'une longue avenue. Deux salles situées à l'entrée du cimetière sont consacrées à une exposition rappelant les souffrances endurées par la population de la ville durant le long blocus de 1941-1944. Y sont présentés des photographies des années de guerre, des objets du quotidiens ou des témoignages écrits, reliques de ces années noires. Ces deux pavillons encadrent la longue allée centrale (300 mètres) qui sépare le cimetière en deux secteurs. De simples monticules couverts de gazon et portant des plaques de granite dissimulent les fosses. À proximité de l'entrée, sur une légère éminence, se trouve une terrasse portant la flamme du souvenir, près de laquelle les visiteurs viennent se recueillir. Une plaque de marbre noir rappelle que du 4 septembre 1941 au 22 janvier 1944, 107 158 bombes et 148 478 obus se sont abattus sur la cité assiégée, provoquant la mort d'au moins 16 744 personnes et en blessant 33 782 autres, tandis que 641 803 personnes — en majorité des civils — allaient mourir de faim au cours de la même période. Au centre du cimetière s'élève une statue monumentale représentant la « Mère-Patrie », œuvre de Vera Issaïeva et de Robert Taurit. Cette composition en bronze mesure six mètres et est établie sur un piédestal de même hauteur. Un mur de granite, long de 150 mètres et haut de 4,5 mètres est établi à l'arrière du monument. Y sont gravés les vers de la poétesse Olga Bergoltts (elle-même ayant vécu le siège de Léningrad) : « Ici reposent ceux de Léningrad — Tes citadins — Hommes, Femmes, Enfants — T'ont défendue au prix de leur vie, Léningrad, berceau de la Révolution. Nous sommes impuissant à citer tous leurs nobles noms. Ils sont tant, sous la protection éternelle du granit. Mais sache, toi qui contemple ces pierres, que rien ni personne n'est oublié » Des haut-parleurs y diffusent en permanence les notes de la Marche funèbre de Chopin. Notes et références Liens externes (ru) Site officiel Portail de la Seconde Guerre mondiale Portail de l'Union soviétique Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Saint-Pétersbourg
Piszkarjovkai emléktemető

A piszkarjovkai emléktemető (oroszul: Пискарёвское мемориальное кладбище, latin betűkkel: piszkarjovszkoje memorialnoje kladbiscse) Szentpétervár egyik temetője, a Legyőzhetetlenek sugárútján (Проспект Непокорённых). Főképp a második világháborús leningrádi ostrom áldozatai nyugszanak itt. Az emlékmű-komplexum Az emlékmű-komplexumot Alekszandr Vasziljev és Jevgenyij Levinszon tervezte, és 1960. május 9-én nyílt meg. Mintegy 420 ezer civilt és a Leningrádi Front 50 ezer katonáját temették itt el 186 tömegsírba. A bejárat közelében örökláng ég. Márványtábla örökíti meg, hogy 1941 szeptember 4 és 1944 január 22 között 107 158 légibomba hullt a városra és 148 478 tüzérségi lövedék, 16 744 embert megöltek, 33 782-t megsebesítettek, és 641 803-an haltak éhen. Az építészeti kompozíció központjában Vera Iszajeva és Robert Taurit bronz emlékműve áll, amely az orosz Anyaföldet jeleníti meg. A látogatók az örökmécsestől gránitlapokon jutnak el a 480 méter hosszú fő ösvényhez, amely a méltóságteljes emlékműhöz vezet. Az emlékmű mögötti gránitfalra Olga Fjodorovna Bergholz költőnő szavait vésték: Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Piskaryovskoye Memorial Cemetery című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Külső hivatkozások A Piszkarjovkai temető a Muzei Rosszii portálon Album of photographs Photographs from the Siege Museum