Нова Земля

Но́ва Земля́ (помор. Ма́тка) — архіпелаг в Північному Льодовитому океані між Баренцовим і Карським морями; входить в Архангельську область Росії. Складається з двох великих островів — Північного і Південного, розділених вузькою протокою (2—3 км) Маточкин Шар і багатьох дрібних. З геологічної точки зору, острови є продовженням Уральських гір. Північно-східний край Північного острова — мис Желанія є найсхіднішою точкою Європи. Довжина з південного заходу на північний схід на 925 км. Площа всіх островів більше 83 тис. км²; ширина Північного острова до 123 км, Південного — до 143 км. На півдні протокою Карські Ворота (ширина 50 км) відділяється від острова Вайгач. На самому архіпелазі безліч малих озер, під променями сонця температура води в південних районах може досягати 18 °C. Найбільше озеро має назву Гусяче, в якому водиться безліч риби. Характерними рослинами для небагатої флори островів є сланкі види, такі як верба повзуча (Salix polaris), ломикамінь супротивнолистий, гірський лишайник та інші. Рослинність в південній частині: карликові берези, мхи і низька трава, в районах поблизу річок, озер і заток росте безліч грибів: грузді, опеньки тощо. З тварин поширені лемінги, песці, а також північні олені та білі ведмеді, які приходять в південні райони з настанням холодів, будучи загрозою місцевим жителям. Також влітку прилітають для розмноження птахи: полярний горобець, качка, гусак. Близько половини площі Північного острова займають льодовики. На площі близько 20 000 км² — суцільний крижаний покрив, що тягнеться майже на 400 км у довжину і до 70—75 км завширшки. Потужність льоду зверху 300 м. У ряді місць лід спускається в фіорди або обривається у відкрите море, утворюючи крижані бар'єри і даючи початок айсбергам. На Південному острові — ділянки арктичної тундри. У адміністративному плані архіпелаг є окремим муніципальним утворенням Архангельської області. У адміністративному центрі — селищі міського типу Бєлушья Губа, розташованому на Південному острові — проживає 2,6 тис. осіб (2006). Другий населений пункт на Новій Землі, що існує в даний час, — селище Рогачево (Нова Земля), за 12 км від Білуш'єй губи. Тут знаходиться військове літовище. Раніше за 350 км на північ на південному узбережжі протоки Маточкин Шар існувало також селище Сєверне, база підземних випробувань, гірських і будівельно-монтажних робіт. На Північному острові в наш час[коли?] населених пунктів немає. Крім того, на островах проживає місцеве корінне населення — ненці приблизно 100 осіб, які займаються полюванням і рибальством. Топоніміка Миси Миси подано шістьма групами, окремо по кожному з двох головних островів: Клімат Клімат арктичний, суворий. Зима тривала і холодна, з сильними вітрами (швидкість 40—50 м/с) і завірюхами. Морози досягають −40 °C. Середня температура найтеплішого місяця — серпня — від 2,5 °C на півночі до 6,5 °C на півдні. Історія Нову Землю відкрили в XI–XII століттях новгородські купці. Із західних європейців першим район відвідав Х'ю Уїллоубі в 1553. Віллем Баренц у 1596 обігнув північний край Нової Землі і здійснив зимівлю на східному узбережжі. Аж до XIX століття Нова Земля була порожнім островом, біля якого ловили рибу і полювали норвежці і помори. Ні ті, ні інші поселитися і жити на островах не могли, і Нова Земля залишалася тільки перевалочним пунктом. Час від часу виникали дрібні дипломатичні конфлікти, в яких Російська імперія незмінно заявляла, що «Архіпелаг Нова Земля є у всій цілісності російською територією». Оскільки жити на архіпелазі ті, хто претендував на нього, не могли, на Нову Землю перевезли декілька ненецьких сімей. У вісімдесятих роках XIX століття на Новій Землі вже була маленька колонія. Ядерний полігон 17 вересня 1954 на Новій Землі був відкритий радянський ядерний полігон з центром в Бєлуш'їй Губі. Полігон включав три майданчики: Чорна Губа (70°42′00″ пн. ш. 54°36′00″ сх. д.) — використовувалася в основному в 1955—1962. Маточкин Шар (73°24′00″ пн. ш. 54°54′00″ сх. д.) — підземні випробування в 1964—1990 Сухий Ніс (73°42′00″ пн. ш. 54°00′00″ сх. д.) — 1957-1962. Окрім цього, вибухи проводилися і в інших точках (офіційна територія полігону займала понад половину всієї площі острова). З 21 вересня 1955 року по 24 жовтня 1990 роки (офіційна дата оголошення мораторію на ядерні випробування) на полігоні було проведено 135 ядерних вибухів: 87 в атмосфері (з них 84 повітрі), 1 наземний, 2 надводні, 3 підводні і 42 підземні вибухи. Серед експериментів були і дуже могутні випробування мегатонн ядерних зарядів, що проводилися в атмосфері над архіпелагом. На Новій Землі в 1961 році була випробувана найпотужніша в історії людства воднева бомба — 100-мегатонна Цар-бомба, яка була випробувана на половину своєї потужності (близько 50 Мт) на майданчику Сухий Ніс. Сейсмічна хвиля від вибуху стрясла всю Земну кулю, а акустична докотилася до острова Діксон, де вибуховою хвилею повибивало вікна в будинках. У серпні 1963 року СРСР і США підписали договір, що забороняє ядерні випробування в трьох середовищах: в атмосфері, у космосі та під водою. Були прийняті обмеження і по потужності зарядів. Підземні ж вибухи продовжували здійснюватися до 1990 року. Політика гласності привела до того, що громадськість дізналася про ядерні випробування на Новій Землі, і вже наступного року тут з'явилися активісти екологічної організації «Ґрінпіс» з протестами. У 1990-і роки випробування різко пішли нанівець, і дотепер тут займаються лише дослідженнями в області ядерних систем озброєнь (об'єкт Маточкин Шар). Напередодні 50-річчя створення полігону на Новій Землі керівник російського Федерального агентства по атомній енергії Олександр Рум'янцев заявив, що Росія має намір і надалі розвивати полігон і підтримувати його в робочому стані. При цьому Росія не збирається проводити на архіпелазі ядерні випробування, але має намір здійснювати неядерні експерименти для забезпечення надійності, боєздатності і безпеки зберігання своїх ядерних боєприпасів. Примітки Література Пасецкий Василий Михайлович. Первооткрыватели Новой Земли. — Москва : «Наука», 1980. — 192 с. — (История науки и техники) — 100 000 прим. (рос.) Джерела (рос.) Північний випробувальний полігон «Новая Земля». (рос.) Сайт про архіпелаг Нова Земля. [Архівовано 17 березня 2008 у Wayback Machine.] (рос.) Історія заселення Нової Землі. [Архівовано 17 березня 2008 у Wayback Machine.] (рос.) Виртуальна мандрівка полігоном, що на Новій Землі. [Архівовано 2 лютого 2012 у WebCite]