NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Catedral Naval de Kronstadt

La catedral naval de San Nicolás de Kronstadt (del ruso: Морско́й собо́р святи́теля Никола́я Чудотво́рца) es una catedral ortodoxa rusa levantada entre 1903 y 1913 como templo principal de la Flota del Báltico, siendo dedicada a todos los marinos caídos. Tras la Revolución Bolchevique, la iglesia fue cerrada al culto, y pasó a ser cine, club de oficiales, e incluso Museo de la Marina en 1980. En 2002 fue reinstalada la cruz en la cúpula principal, y se ofició liturgia en 2005. Sin embargo, desde entonces solo se ha reabierto en ocasiones especiales. En 2013, con la asistencia del primer ministro ruso Dmitri Medvédev y su esposa, el Patriarca de la Iglesia Ortodoxa Rusa, Cirilo I, junto al Patriarca Teófilo III de Jerusalén llevaron a cabo la ceremonia de la consagración de la renovada catedral ya completamente restaurada. Los arquitectos fueron Vasily y Georgy Kosyakov, y el estilo empleado fue el neobizantino. Kosyakov ya había ensayado sus ideas en una iglesia anterior, Iglesia de Nuestra Señora la Misericordiosa, también en San Petersburgo (1887-1898). La obra es de colosales proporciones, y la cúpula alcanza los casi 27 metros de diámetro.​ El centro histórico de Kronstadt, incluida la catedral, forman parte, con el código 540-002, del lugar Patrimonio de la Humanidad llamado «Centro histórico de San Petersburgo y conjuntos monumentales anexos»​ Véase también Arquitectura neobizantina en el Imperio ruso Anexo:Iglesias ortodoxas más altas del mundo Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Catedral Naval de Kronstadt.
Cathédrale navale Saint-Nicolas de Kronstadt

La cathédrale navale Saint-Nicolas de Kronstadt (en russe : Морской Никольский собор / Morskoj Nikol'skij sobor) est une cathédrale orthodoxe dédiée à saint Nicolas, située à Kronstadt, sur l'île de Kotline, dans la ville fédérale de Saint-Pétersbourg en Russie. Histoire La cathédrale a été construite de 1903 à 1913, en style néo-byzantin (son esthétique rappelant Sainte-Sophie de Constantinople). Elle devait servir d'église-mémorial dédiée aux marins décédés en mer ou au combat. La cathédrale est solennellement consacrée le 10 juin 1913 en présence du tsar Nicolas II et de sa famille. En 1929, en raison de la persécution religieuse par les autorités soviétiques, la cathédrale est fermée puis transformée en cinéma. À cette époque, l'intérieur de la cathédrale subit des dommages considérables. L'iconostase est notamment démantelée et les dorures des icônes sont arrachées. Lors de la Seconde Guerre mondiale, la cathédrale est endommagée pendant le siège de Leningrad, quand son dôme sera touché à plusieurs reprises par des tirs d'artillerie. Après la guerre, la cathédrale est transformée en salle de concert puis en 1980, en musée. Elle est rendue au culte orthodoxe quelques années après la chute de l'Union soviétique. Le premier office religieux depuis la restitution de la cathédrale y est célébré le 19 décembre 2005. Références Articles connexes Cathédrale navale Saint-Nicolas de Port-Alexandre-III (aujourd'hui Karosta, à Liepaja) Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe Portail de Saint-Pétersbourg Portail de la Russie
Sobór św. Mikołaja w Kronsztadzie

Sobór św. Mikołaja zwanym Soborem Morskim – prawosławna katedra położona w Kronsztadzie, wzniesiona w 1913. Historia Sobór był budowany w latach 1903–1913 według projektu Wasilija Kosiakowa za pieniądze ofiarowane przez marynarkę wojenną oraz przez wiernych (w stosownej kweście uczestniczył św. Jan Kronsztadzki). Cerkiew pełniła funkcje liturgiczne do 1927, kiedy została zamieniona w kino im. Maksyma Gorkiego, a po 1956 – w salę koncertową i klub dla żołnierzy służących w twierdzy Kronsztad. W 1974 w soborze otwarto jedną z filii Muzeum Marynarki Wojennej. W 2002 na kopule budynku został ponownie umieszczony krzyż. W 2005 po raz pierwszy od czasu likwidacji w cerkwi odprawiono Świętą Liturgię. 19 kwietnia 2012 patriarcha moskiewski i całej Rusi Cyryl w obecności prezydenta Federacji Rosyjskiej Dmitrija Miedwiediewa dokonał ponownego poświęcenia obiektu. Architektura Sobór Morski został wzniesiony w stylu neobizantyjskim. Jego wysokość wynosi 70 metrów, co czyni z cerkwi najwyższy budynek w Kronsztadzie. Obiekt zbudowany jest z granitu i kolorowej cegły. Wejście do niego prowadzi przez troje drzwi z portalem. Wszystkie okna w świątyni są półkoliste, cerkiew posiada łącznie 11 kopuł zgrupowanych wokół centralnej oraz liczne absydy, mozaiki i płaskorzeźby. Jednocześnie w nabożeństwie odprawianym w soborze może uczestniczyć 5000 wiernych. Inspiracją dla jego formy była patriarsza katedra Hagia Sophia; obiekt jest rozwinięciem koncepcji architektonicznych, które Kosiakow wykorzystał już przy projekcie innej cerkwi finansowanej przez marynarkę wojenną w Lipawie oraz cerkwi Ikony Matki Bożej „Miłująca” w Petersburgu. Przypisy Bibliografia Opis na stronie Kronsztadu
Kronstadts havskatedral

Kronstadts havskatedral (ryska: Морской Никольский собор; translitteration: Morskoj Nikol'skij sobor) är en rysk-ortodox katedral, belägen i staden Kronstadt i Sankt Petersburgs federala stadsområde i den västra delen av europeiska Ryssland. Katedralen tillhör Sankt Petersburgs stift. Historik Kronstadts havskatedral började att byggas år 1903 och stod klar. 1913 efter ritningar av Vasilij Kosiakov till Ryska flottans 200-årsjubileum. Katedralen slutade användas 1927 och stängde igen 1929 för att senare användas som biograf, konserthus och flottmuseum. Efter Sovjetunionens upplösning började man reparera katedralen och 28 maj 2013 återinvigdes den. Övrigt En liten bit bort från katedralen finns även en trädgård och ett monument för admiralen Stepan Makarov som omkom på ett krigsfartyg i april 1904 efter att fartyget hade sprängts av en japansk sjömina. Bilder Se även Östortodoxa kyrkor Religion i Ryssland Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kronstadts havskatedral. Kronstadts havskatedral på 60 sekunder (engelska)
Операция Искра

Операция „Искра“ е планирана от Георгий Жуков военна операция на Ленинградския и Волховския фронт на Червената армия. Провежда се между 12 и 30 януари 1943 г. с цел разбиване на Блокадата на Ленинград. В англоговорещите страни операцията е позната под името Operation Spark. Развитие Съветските фронтове, под управлението на Жуков и Ворошилов, имат 21 дивизии с 302 800 души за изпълнение на начинанието. В тежки битки срещу немската 18 армия те успяват да прекъснат германския кръг на обсада и отварят тесен коридор, лежащ в обсега на немската артилерия. Едва след Ленинград-Новгородската операция, от януари до март 1944, успяват да разбият блокадата. Германски танкове Тигър, заграбени по време на операцията, постъпват на снаряжение в съветската армия, за да се открие ефективно противодействие срещу немския „Панцер“. Съветските загуби от операцията възлизат на 33 940 убити и безследно изчезнали. Външни препратки ((ru)) Операция „Искра“. Срещу блокадата на Ленинград. (12 – 30 януари 1943)
Szikra hadművelet

A Szikra hadművelet (oroszul операция «Искра», átírva operácija iszkra) szovjet támadás volt a második világháborúban, amelynek a volt a célja, hogy a német hadseregre, a Wehrmachtra csapást mérve megtörje Leningrád (a mai Szentpétervár) ostromát. Előkészítését már röviddel azután megkezdték, amikor 1942-ben kudarcot vallott az ugyanezt a célt szolgáló szinyavinói offenzíva. A német pozíciók a teljes szovjet fronton meggyengültek, miután a Harmadik Birodalom erői vereséget szenvedtek a sztálingrádi csatában 1942 és 1943 fordulóján. 1943 januárjában a szovjet erők a teljes fronton támadó hadműveletekbe kezdtek, különösen délen. A szovjet ellentámadás északi szárnya volt a Szikra. A hadműveletet a szovjet hadsereg Leningrádi Frontja és Volhovi Frontja hajtotta végre a Balti Flotta közreműködésével, 1943 január 12 és 13 között, azzal a közvetlen céllal, hogy a körülzárt Leningrád számára összeköttetést létesítsen Oroszország meg nem szállt részeivel. A szovjet seregek január 18-ra egyesültek és a frontvonal 22-ére stabilizálódott. A hadművelet 10 kilométer széles folyosót nyitott a városba. Rajta keresztül gyorsan vasútvonalat építettek és ezen keresztül több utánpótlást lehetett eljuttatni Leningrádba, mint korábban a Ladoga-tó jegén keresztül. Ezzel jelentősen csökkent a város elfoglalásának és a várost körülzáró német és finn erők egyesülésének az esélye. A siker lehetőséget nyújtson egy sokkal ambiciózusabb offenzíva, a Sarki fény hadművelet (poljarnaja zvezda) megindítására kevesebb, mint két héttel később. Ennek a célja már a döntő győzelem volt a német Északi Hadseregcsoport felett, és az ostrom megszüntetése. Ezt nem érte el, de a németeknek a támadás miatt fel kellett adniuk saját támadási tervüket, és többé nem is tudtak döntő rohamot indítani a város elfoglalására. A szovjet erők még többször is megpróbálkoztak támadással és az ostrom felszámolásával 1943-ban, mérsékelt sikerekkel. A megtisztított folyosó a német tüzérség hatótávolságán belül volt. Az ostromot csak 1944 január 27-én sikerült felszámolni. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az Operation Iskra című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Operațiunea Iskra

Operațiunea Iskra (Scânteia) (1943) (în limba rusă: Операция Искра) a fost o ofensivă a Armata Roșie în perioada 12 —18 ianuarie 1943 care a avut ca obiectiv spargerea blocadei Leningradului. Ofensiva la scară mare a fost declanșată de Fronturile sovietice Leningrad și Volkov în dimineața zilei de 12 ianuarie 1943. După lupte grele extrem de sângeroase, armatele sovietice au reușit să străpungă liniile germane puternic fortificate de la sud de Lacul Ladoga, iar, pe 18 ianuarie, Fronturile Leningrad și Volkov au făvut joncțiunea, deschizând un coridor terestru spre orașul asediat. Aproape imediat, Leningradul a început să fie aprovizionat atât cu trenurile cât și cu mijloacele auto. Orașul Leningrad a continuat să fie parțial încercuit și supus atacurilor de artilerie și bombardamentelor de aviație, până când o nouă ofensivă sovietică a despresurat definitiv orașul în ianuarie 1944.
Операція «Іскра»

Операція «Іскра» (12 — 30 січня 1943) — кодове найменування наступальної операції радянських військ з прориву блокади Ленінграда. План передбачав одночасними зустрічними ударами військ Ленінградського фронту з заходу і Волховського зі сходу в напрямку на Синявино і Робітниче селище № 5 у взаємодії з Балтійським флотом розгромити угруповання противника південніше Ладозького озера, ліквідувати шліссельбурзько-синявінський виступ і тим самим забезпечити сухопутне сполучення Ленінграда з країною. 12 січня 1943 з'єднання 67-ї армії Ленінградського фронту (командувач генерал-лейтенант Л. О. Говоров), 2-ї ударної і частини сил 8-ї армії Волховського фронту (командувач генерал армії К. П. Мерецков) за наказом Ставки ВГК розпочали реалізацію операції «Іскра». 18 січня 1943 року війська фронту з'єдналися в районах Робітничих селищ № 5 і № 1. В ході наступу війська Ленінградського і Волховського фронтів прорвали блокаду Ленінграда німецькими військами, створивши між Ладозьким озером та лінією фронту коридор, завширшки 8-11 км, що дозволив відновити сухопутні комунікації міста з країною. Південне узбережжя Ладозького озера було очищене від противника. Попри те, що подальший наступ радянських військ розвитку не отримав, операція по прориву блокади мала важливе стратегічне значення і стала переломним моментом в битві за Ленінград. Див. також Операція «Айсштосс» Операція «Полярна Зірка» Контрудар під Старою Руссою Дем'янська операція (1942) Дем'янська операція (1943) Мгинська операція Битви та операції німецько-радянської війни Примітки Література Исаев А. В. Когда внезапности уже не было. История ВОВ, которую мы не знали. — М.: Яуза, Эксмо, 2006. Бешанов В. В. Ленинградская оборона. — М.: ООО «Издательство АСТ», Мн.: Харвест, 2005. Гланц Девід. Битва за Ленинград. 1941—1945. — М.: АСТ: Астрель, 2008. Девід Гланц. Блокада Ленинграда 1941—1944 гг. — М.: «Центрполиграф», 2009. Шигин Г. А. Битва за Ленинград: крупные операции, «белые пятна», потери./Под редакцией Н. Л. Волковского. — СПб.: ООО "Издательство «Полигон», 2004. Посилання Музей-заповедник «Прорыв блокады Ленинграда» Операция «Искра» прорыв блокады Ленинграда (12 — 30.01.1943) Операция «Искра» ГОУ лицей № 590 Блокада Ленинграда в документах рассекреченных архивов. — М: ACT; СПб.: Полигон. 2005. Операция «Искра» по прорыву блокады Ленинграда 12 — 30 января 1943 г. Мемуари Борщев С. Н. От Невы до Эльбы. — Л.: Лениздат, 1973. Жуков Г. К. Воспоминания и размышления. В 2 т. — М.: Олма-Пресс, 2002. Лукницкий П. Н. Ленинград действует… Фронтовой дневник. / 2-е издание. — М.: Советский писатель, 1971. Мерецков К. А. На службе народу. — М.: Политиздат, 1968. Федюнинский И. И. Поднятые по тревоге. — М.: Воениздат, 1961. Кінохроніка Прорыв блокады Ленинграда / Операция «Искра»
Палтога

Палтога е село в Западна Русия, Вологодска област, Витегорски район. Според Руската статистическа служба към 2002 г. селото има 295 жители. То е създадено през 27 юни 2001 година, поради присъединяване от няколко съседни села (Акулово, Аристово, Васюково, Казаково, Коробейниково, Кузнецово, Палтогский Перевоз, Рухтиново, Семьоново, Сухарево, Тронино, Уголщина, Чебаково и Яшково). Източници
Paltoga

Paltoga (rusky Палтога) je vesnice v západním Rusku. Leží na území Vytegorského rajónu ve Vologdské oblasti. V roce 2002 zde žilo 295 obyvatel. Paltoga vznikla v roce 2001 sloučením několika menších vesnic. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Палтога na ruské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Paltoga na Wikimedia Commons
Paltoga

Vorlage:Infobox Ort in Russland/Wartung/Daten Paltoga (russisch Палтога) ist ein Dorf in Nordwestrussland mit 295 Einwohnern (Stand 2002). Es gehört zur Rajon Wytegra innerhalb der Oblast Wologda. Geographie Paltoga befindet sich etwa sechs Kilometer südöstlich des Onegasees. Durch den Ort verläuft die Regionalstraße R37, welche Paltoga mit dem 16 Kilometer östlich gelegenen Rajonzentrum Wytegra verbindet. Geschichte Der Ort entstand am 27. Juni 2001 durch den Zusammenschluss der Dörfer Akulowo (Акулово), Aristowo (Аристово), Wasjukowo (Васюково), Kasakowo (Казаково), Korobeinikowo (Коробейниково), Kusnezowo (Кузнецово), Paltogski Perewos (Палтогский Перевоз), Ruchtinowo (Рухтиново), Semjonowo (Семёново), Sucharewo (Сухарево), Tronino (Тронино), Ugolschtschina (Угольщина), Tschebakowo (Чебаково) und Jaschkowo (Яшково). Mit seiner Gründung löste Paltoga den Ort Kasakowo als Verwaltungszentrum der Selskoje posselenije Kasakowskoje (Сельское поселение Казаковское) ab. Bei der Allrussischen Volkszählung im Jahr 2002 lebten in Paltoga 295 Einwohner (135 Männer, 160 Frauen), von denen 99 % Russen waren. Die Landgemeinde Kasakowskoje selskoje posselenije, zu der neun weitere Dörfer gehören, hat insgesamt 524 Einwohner (Stand 14. Oktober 2010). Infrastruktur Im Dorf befindet sich eine Schule, mehrere Geschäfte, zwei Feldscher-Punkte (Фельдшерско-акушерский пункт), welche die medizinische Grundversorgung sicherstellen, zwei Bibliotheken und drei Kultureinrichtungen. Weiterhin gibt auf dem Dorffriedhof mit der 1733 erbauten hölzerne Epiphanien-Kirche (Церковь Богоявления Господня) und der 1810 errichteten steinerne Kirche der Gottesmutter-Ikone vom Zeichen (Церковь Иконы Божьей Матери Знамение) zwei orthodoxe Kirchen. Infolge fehlender Restaurierungsarbeiten stürzte die Epiphanienkirche im Jahr 2009 in sich zusammen. Einzelnachweise
Paltoga

Páltoga (en ruso : Па́лтога) es una aldea (derevnia) de Rusia, ubicada en el raión de Výtegra de la óblast de Vólogda. Dentro del raión, es una pedanía del asentamiento rural de Oshta.​ En 2010, la aldea tenía una población de 261 habitantes.​ Se ubica unos 15 km al oeste de la capital distrital Výtegra, junto a la orilla sur del lago Onega. Por la aldea pasa la carretera A215, que une Výtegra con Megrá y Oshta, que son la capital y localidad más poblada de su asentamiento.​ Historia Fue fundada en 2001 mediante la unión de catorce aldeas que se extendían consecutivamente a lo largo de la carretera A215. En el censo de 2002, la aldea recién unificada tenía 295 habitantes. En 2006 pasó a ser la sede de un asentamiento rural de más de quinientos habitantes llamado "Kazakovskoye", que incluía en su territorio como pedanías nueve aldeas, todas despobladas o casi despobladas excepto Kondushski Pogost y Palózero. En 2016, el asentamiento se fusionó con los de Oshta y Megrá, para formar el actual asentamiento rural de Oshta con sede en Megrá.​​ Referencias
Paltoga

Paltoga, en cyrillique Палтога, est une municipalité de Russie située dans l'oblast de Vologda, sur les rives du lac Onega, dans le Nord-Ouest du pays. Elle est créée le 27 juin 2001 par la fusion de plusieurs villages, Akulova, Aristova, Vasyukova, Korobeinikova, Kuznetsova, Paltogsky Perevoz, Ruhtinova, Semenova, Suhareva, Tronin, Ugolschina et Chebakova Yashkova, dont Kazakov, le centre administratif. Selon le recensement de la population russe de 2002, elle compte 295 habitants en 2002, dont 135 hommes et 160 femmes, Russes à 99 %. Elle compte deux églises orthodoxes : l'église de l'Épiphanie datant de 1733 et l'église Notre-Dame d'Omen datant de 1810. La restauration de l'église de l'Épiphanie effectuée en 1990 n'a pas été achevée si bien qu'une partie de l'église s'est écroulée le 27 janvier 2009. Paltoga est desservie par la route régionale R37. Références (ru) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en russe intitulé « Палтога » (voir la liste des auteurs). Portail de la Russie
Paltoga

Paltoga (oroszul: Палтога) falu Oroszországban, a Vologdai területen, a Vityegrai járásban. Az ország északnyugati részén, az Onyega-tó partján fekszik. 2001. június 27-én hozták létre több falu egyesítésével. Két ortodox temploma van: egy 1733-ban és egy 1810-ben épült. Előbbinek az 1990-ben kezdődött restaurálása nem fejeződött be, ezért az épület egy része 2009. január 27-én leomlott. Az újjáépítést 2015-ben kezdték el. Az ötkupolás fatemplom központi épületének helyreállítását 2019 elejére befejezték, bár a falak burkolásával még egy-két évet várni kell, amíg a faanyag ki nem szárad. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Paltoga című francia Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Paltoga

Paltoga (in russo Палтога?) è un villaggio di 261 abitanti situato nel Vytegorskij rajon dell'Oblast' di Vologda in Russia. Storia La località, capoluogo del circondario rurale di Kazakovo, è stata formata il 27 giugno 2001 dall'unione dei villaggi di Akulovo, Aristovo, Čebakovo, Jaškovo, Kazakovo (precedentemente sede del consiglio circondariale), Korobejnikovo, Kuznecovo, Paltogskij Perevoz, Ruchtinovo, Semënovo, Sucharevo, Tronino, Ugol'ščina e Vasjukovo. Monumenti e luoghi d'interesse A Paltoga si trovano due chiese ortodosse, la chiesa dell'Epifania (costruita in legno nel 1733) e la chiesa dell'Icona della Madre di Dio del Segno (edificata in pietra e completata nel 1810). I lavori di restauro della chiesa dell'Epifania iniziarono negli anni '90, ma furono successivamente abbandonati, portando al crollo della struttura il 27 gennaio 2009 a causa dell'accumulo di neve che ha fatto pressione sulla struttura, già indebolita dall'azione dell'umidità. I lavori hanno ripreso nel 2015 grazie a una sovvenzione di 13 milioni di rubli, a cui si sono aggiunti nel 2018 altri 13,5 milioni di rubli in occasione di un programma federale di valorizzazione della cultura. Nel 2019 sono stati completati i lavori di restauro della chiesa. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Paltoga
Paltoga

Paltoga (Russisch: Палтога) is een dorp in het centrale deel van Europees Rusland in de oblast Vologda. Paltoga telde 261 inwoners in 2010 en heeft een oppervlakte van 4 km². Geografie Paltoga ligt enkele kilometers ten zuidoosten van het Onegameer. De regionale weg R37, loopt door het dorp en verbindt het met het 16 kilometer naar het oosten gelegen rajoncentrum Vytegorsky. Geschiedenis De plaats ontstond op 27 juni 2001 in zijn huidige vorm, door samenvoeging van de dorpen Akulovo, Kasakovo en nog enkele andere gehuchten. Daarbij werd Kasakovo vervangen door Paltoga als bestuurscentrum van de selskoje poselenieje Kasakovskoje. Bij de volkstelling van 2002 telde Paltoga 295 inwoners (135 mannen, 160 vrouwen), slechts drie ervan waren niet-Rus. In 2010 waren er 261 inwoners. De hele gemeente Kasakovskoje selskoje poselenieje heeft 524 inwoners. Infrastructuur In het dorp bevinden zich een school, enkele winkels, twee Feldsjer voor medische basiszorg, en een bibliotheek. Even buiten het dorp staat de in steen gebouwde kerk uit 1810 Kerk van het icoon van de Moeder-Gods met daarbij een begraafplaats. De in 1733 gebouwde houten Driekoningenkerk is, na tekort schietende restauratiewerkzaamheden, in januari 2009 ingestort.
Paltoga

Paltoga (în rusă Палтога) este un sat din regiunea Vologda, Rusia. Satul a fost înființat pe 27 iunie 2001, în urma unirii satelor/cătunelor Akulovo, Aristovo, Vasiukovo, Kazakovo, Korobeinikovo, Kuznețovo, Paltogskii Perevoz, Ruhtinovo, Semeonovo, Suharevo, Tronino, Ugolșcina, Cebakovo și Iașkovo. De la fostul sat Kazakovo Paltoga a «moștenit» statutul de centru administrativ și codul OKATO. Satul e amlsat lângă șoseaua Р 37. Distanța pe drum până la centrul raional Vîterga este de 17 km. Cele mai apropiate localități sunt — Ejinî (6 km), Kiurșevo (4 km) și Novinka (6 km). Conform recenăsmântului populației din Rusia din 2002, populația satului Paltoga este de 295 de locuitori (135 de bărbați, 160 de femei), dintre care 99 % sunt ruși. Referințe Legături externe Л. С. Панов (2006). „Палтога” (PDF). Вологодская энциклопедия / гл. ред. Г. В. Судаков. Вологда: Русь. p. 365. ISBN 5-87822-305-8. Палтога[nefuncțională] в реестре населённых пунктов Вологодской области
Палтога

Па́лтога — деревня в Вытегорском районе Вологодской области России, административный центр Казаковского сельского поселения. География Расположена на трассе Р37. Расстояние по автодороге до районного центра Вытегры — 17 км. Ближайшие населённые пункты — Ежины (6 км), Кюршево (4 км) и Новинка (6 км). История Деревня образована 27 июня 2001 года в результате объединения деревень Акулово, Аристово, Васюково, Казаково, Коробейниково, Кузнецово, Палтогский Перевоз, Рухтиново, Семёново, Сухарево, Тронино, Угольщина, Чебаково и Яшково. От бывшей деревни Казаково Палтога «унаследовала» статус центра сельсовета и код ОКАТО. Население Общие сведения В населённом пункте действует МБОУ «Палтогская школа-интернат для обучающихся с ОВЗ», библиотека, дом культуры, почтовое отделение, торговые точки. На территории Палтоги находятся два православных храма: деревянная церковь Богоявления Господня (1733 года постройки) и стоящая рядом церковь Иконы Божьей Матери Знамение (1810 года постройки) Деревянную Богоявленскую церковь начали реставрировать в 1980-х годах, однако необходимые работы не были окончены и это привело к обрушению храма 27 января 2009 года. Строительные леса не были разобраны, они и стали причиной обрушения верхней части храма — по-видимому, на лесах скапливался снег, влага попадала на стену, венцы прогнили. Последние 40 лет здание пустовало, до этого в нём размещался клуб. В 2015 году реставрацию возобновили, сначала на средства гранта в 13 млн рублей, в 2018 году из федерального бюджета в рамках программы «Культура России» было выделено ещё 13,5 млн рублей. В 2019 году реставрационные работы основного здания завершены. Известные уроженцы Сепсякова Т. Ф. (1927—1981) — Народный учитель СССР. Примечания Ссылки Л. С. Панов. Палтога / гл. ред. Г. В. Судаков // Вологодская энциклопедия : энциклопедия. — Вологда : Русь, 2006. — С. 371. — 608 с. — 7000 экз. — ISBN 5-87822-305-8. Палтога (недоступная ссылка) в реестре населённых пунктов Вологодской области