NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ruska nacionalna knjižnica

Ruska nacionalna knjižnica (ruski: Российская национальная библиотека) u Sankt Peterburgu, poznat kao Javna državna knjižnica Saltjkov-Ščedrin od 1932. do 1992. godine u vrijeme SSSR-a je najstarija pučka knjižnica u Rusiji. Nacionalnu knjižnicu Rusije ne treba mješati s Ruskom državnom knjižnicom u Moskvi. Carsku gradsku knjižnicu osnovala je Katarina Velika 1795. godine, čija je privatna kolekcija uključivala Voltaira i Diderota. Kamen temeljac za javnu knjižnicu došao je iz Poljsko-Litavske Unije u obliku 420.000 svezaka ukradenih od strane Rusa iz knjižnice Załuskiu u vrijeme podjele Poljske. Dio tih knjiga (55.000) je vraćen u Poljsku 1921. za vrijeme Ruskog SFSR-a. Pet godina nakon osnutka, knjižnicu je vodio Francuz Marie-Gabriel-Florent-Auguste de Choiseul-Gouffier. Elegantnu glavnu zgradu u Nevskom prospektu projektirao je arhitekt Jegor Sokolov 1796. – 1801. u neoklasicističkom stilu. Nekoliko objekata dodano je tijekom sljedećeg stoljeća, poglavito gotička vijećnica 1857. godine. Knjižnica posjeduje 36.475.000 predmeta od čega 15.000.000 knjiga. Vidite i: Ruska državna knjižnica Vanjske poveznice Službena stranica Izvor
Biblioteca nazionale russa

La Biblioteca nazionale russa (in russo Российская национальная библиотека?, Rossijskaja nacional'naja biblioteka), conosciuta tra il 1932 ed il 1992 come Biblioteca statale pubblica Saltykov-Ščedrin (in russo Российская публичная библиотека имени М. Е. Салтыкова-Щедрина?, Rossijskaja publičnaja biblioteka imeni M. E. Saltykova-Ščedrina), è la biblioteca nazionale della federazione russa e si trova a San Pietroburgo, sul Moskovskij prospekt, all'altezza del Parco della Vittoria e di Park Pobedy, stazione della metropolitana di San Pietroburgo. È la più antica biblioteca pubblica della Russia ed una delle biblioteche più grandi del Paese. La biblioteca trova le proprie origini nella Biblioteca pubblica imperiale (in russo Императорская публичная библиотека?, Imperatorskaja publičnaja biblioteka) fondata da Caterina II di Russia nel 1795 che ospitava anche collezioni private. L'edificio storico che ospitava la biblioteca, prima che la collezione venisse spostata nel nuovo edificio, era situato lungo la Prospettiva Nevskij, in un edificio dalle linee neoclassiche. La biblioteca attualmente comprende una vasta collezione di testi della cultura russa e della letteratura straniera, tra cui le biblioteche personali dei filosofi illuministi francesi Voltaire, Jean le Rond d'Alembert e Denis Diderot, acquistate da Caterina II. Onorificenze Galleria d'immagini Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Biblioteca nazionale russa Collegamenti esterni Sito ufficiale, su nlr.ru. nlrvideo (canale), su YouTube. Biblioteca nazionale russa, su ISIL. (RU) Biblioteca nazionale russa Archiviato il 15 settembre 2020 in Internet Archive. sulla Fontanka. (RU) Biblioteca nazionale russa sul Moskovskij Prospekt, su nlr.ru:8101. URL consultato il 14 aprile 2005 (archiviato dall'url originale il 14 aprile 2005). (RU, FR) La Biblioteca personale di Voltaire esposta alla BnR, su voltaire.nlr.ru. URL consultato il 22 maggio 2022 (archiviato dall'url originale il 19 aprile 2015).
Russische Nationale Bibliotheek

De Russische Nationale Bibliotheek (Russisch: Российская национальная библиотека) in Sint-Petersburg is na de Russische Staatsbibliotheek te Moskou de grootste bibliotheek in Rusland. De bibliotheek werd in 1795 door Catharina de Grote gesticht en is sinds 1814 toegankelijk voor publiek. Het is hiermee de oudste openbare bibliotheek in Rusland. De privé-collecties van de tsarina vormden het begin van de instelling en omvatte onder meer de privé-bibliotheken van Voltaire en Diderot. Het instituut is gehuisvest in een neoklassiek gebouw aan de Nevski Prospekt en herbergde in 2005 34 miljoen items. Onder de topstukken bevinden zich de Hypatiuscodex van de Nestorkroniek, de Codex Leningradensis, een bijbelhandschrift uit de elfde eeuw, en de Beda Petersburgiensis, het oudste exemplaar van Beda's Historia ecclesiastica gentis Anglorum. Externe link Officiële site
Rosyjska Biblioteka Narodowa

Rosyjska Biblioteka Narodowa w Petersburgu, nazywana Państwową Publiczną Biblioteką Sałtykowa-Szczedrina w latach 1932–1992 (tj. w czasach ZSRR) – najstarsza publiczna biblioteka w Rosji. Nie należy jej mylić z Rosyjską Biblioteką Państwową znajdującą się w Moskwie. Historia Założona została jako Carska Biblioteka Publiczna w roku 1795 przez Katarzynę Wielką, która przekazała bibliotece kolekcję księgozbiorów podarowanych jej przez Woltera i Diderota. Ta darowizna została uzupełniona zagrabionym zbiorem biblioteki Załuskich (420 tys. woluminów). Część polskich książek owego księgozbioru została przekazana Polsce przez Rosję Radziecką w 1921 roku, po zawarciu pokoju ryskiego (55 tys. drukowanych ksiąg). Po roku 1811 zasoby biblioteki zaczęły szybko wzrastać, ponieważ od każdej książki wydanej w Imperium Rosyjskim wysyłany był egzemplarz obowiązkowy. W 1914 biblioteka zawierała 3 miliony woluminów. 3 stycznia 1814 roku została udostępniona do publicznego użytku. Od roku 1849 do 1861 prowadzona była przez Modesta von Korffa (1800–1876), szkolnego kolegę Puszkina z czasów liceum. W tym okresie biblioteka została wzbogacona o najstarsze rękopisy Nowego Testamentu (Kodeks Synajski) i Starego Testamentu (Kodeks Leningradzki). W 1868 roku do biblioteki dołączył najstarszy rękopis Koranu Uthman Qur'an. W 1939 biblioteka została odznaczona Orderem Czerwonego Sztandaru Pracy (Орден Трудового Красного Знамени). W 1970 roku zbiory biblioteki przekraczały już 17 milionów woluminów. Nowoczesny budynek dla przechowywania ksiąg został wzniesiony przy Moskiewskim Prospekcie w latach 80. i 90. XX wieku. Przypisy Bibliografia История Государственной ордена Трудового Красного Знамени Публичной библиотеки имени М. Е. Салтыкова-Щедрина. — Ленинград: Лениздат, 1963. — 435 с., [15] л. ил. История Библиотеки в биографиях её директоров, 1795—2005 / Российская национальная библиотека. — Санкт-Петербург, 2006. — 503, [1] с.: ил. — ISBN 5-8192-0263-5. Linki zewnętrzne Oficjalna strona biblioteki (ang. • ros.) Russian National Library on the Fontanka Embankment (ros.) Rosyjska Biblioteka Narodowa na Moskiewskim Prospekcie. nlr.ru:8101. [zarchiwizowane z tego adresu (2005-04-14)]. (ros.). Osobisty księgozbiór Woltera w zbiorach RBn (ros. • fr.)
Biblioteca Nacional da Rússia

A Biblioteca Nacional da Rússia (em russo: Росси́йская национа́льная библиоте́ка, transl. Rossíyskaya natsionál'naya bibliotéka), localizada em São Petersburgo, é uma biblioteca estatal da Rússia, uma das maiores do mundo. Possui um grande acervo original de documentos em russo e em línguas estrangeiras. Foi formada a partir da Biblioteca Pública Imperial, fundada em 1795 por Catarina, a Grande. Após a repressão da insurreição de Kościuszko, em 1794, e a captura de Varsóvia por Alexander Suvorov, a Biblioteca Załuski, que continha à época mais de 400 000 volumes, foi declarada propriedade do governo russo e troféu de guerra. Seu acervo foi transferido para São Petersburgo, onde passou a fazer parte da Biblioteca Pública Imperial. Denis Diderot, que foi à São Petersburgo em 1773 e de lá só saiu na primavera de 1774, dedicou à Rússia uma série de textos escritos após a viagem. E, em seguida, vendeu a sua biblioteca à Catarina, a Grande. Estes livros de Diderot e Voltaire foram comprados por 420£000 e unidos aos exemplares oriundos da Biblioteca Załuski, tomados pela Rússia Imperial, para formar a Biblioteca Pública (em russo: Публичная библиотека), em 1795. Depois que o governo mudou-se de São Petesburgo para Moscovo, a biblioteca continuou a prestar funções como Biblioteca Nacional da Rússia. Em 1925, ela foi nomeada pelo Estado de Biblioteca Pública, e, em 1932, passou a ser chamada de Biblioteca do ME Saltykov-Shchedrin (até 1992). A biblioteca tem mais de 17 milhões de volumes de livros e coleções, 450 000 manuscritos e 600 000 jornais. Galeria Referências Bibliografia История Государственной ордена Трудового Красного Знамени Публичной библиотеки имени М. Е. Салтыкова-Щедрина. — Ленинград: Лениздат, 1963. — 435 с., [15] л. ил. История Библиотеки в биографиях её директоров, 1795—2005 / Российская национальная библиотека. — Санкт-Петербург, 2006. — 503, [1] с.: ил. — ISBN 5-8192-0263-5. Zaïtsev, Vladimir Nikolaevitch, La Bibliothèque nationale de Russie: Le nouveau bâtiment, BBF, 1996, n° 5, pp. 92-96. Ligações externas Sítio oficial Biblioteca Nacional Russa nas margens do Fontanka Biblioteca Nacional Russa na avenida Moscovo Biblioteca pessoal de Voltaire tal como é exibida na BNR
Biblioteca Națională a Rusiei

Biblioteca Națională a Rusiei (în rusă Российская национальная библиотека, transliterat: Rossiiskaia naționalnaia biblioteka), cunoscută ca Biblioteca Publică Imperială între 1795 și 1917' Biblioteca Publică Rusă între 1917–1925 și Biblioteca Publică de Stat între 1925 și 1992, este cea mai veche bibliotecă publică din Rusia și are statut de bibliotecă națională. Bibliografie История Государственной ордена Трудового Красного Знамени Публичной библиотеки имени М. Е. Салтыкова-Щедрина. — Ленинград: Лениздат, 1963. — 435 с., [15] л. ил. История Библиотеки в биографиях её директоров, 1795—2005 / Российская национальная библиотека. — Санкт-Петербург, 2006. — 503, [1] с.: ил. — ISBN 5-8192-0263-5. Legături externe Materiale media legate de Biblioteca Națională a Rusiei la Wikimedia Commons Site oficial BNR pe terasamentul Fontanka Arhivat în 15 septembrie 2020, la Wayback Machine. BNR pe bulevardul Moscova Arhivat în 14 aprilie 2005, la Wayback Machine. Biblioteca personală a lui Voltaire la BNR Arhivat în 19 aprilie 2015, la Wayback Machine.
Национална библиотека Русије

Национална библиотека Русије (рус. Российская национальная библиотека) национална је библиотека Русије која се налази у Санкт Петербургу. Била је позната као Јавна државна библиотека Михаил Салтјаков-Шчедрин од 1932. до 1992. године у време Совјетског Савеза. Представља најстарију војну библиотеку у Русији. Националну библиотеку Русије не треба мешати са Државном библиотеком Русије у Москви. Царску градску библиотеку основала је Катарина Велика 1795. године, чија је приватна колекција укључивала Волтера и Дидроа. Камен темељац за јавну библиотеку је дошао из Уније Пољске и Литваније у облику 420.000 свезака украдених од стране Руса из библиотеке Залиски у време поделе Пољске. Део тих књига, око 55.000 њих, враћен је у Пољску 1921. године за време Руског СФСР-а. Првих пет година од оснивања, библиотеку је водио Француз Мари Габријел Флорен Август де Шосел Гојфер. Елегантну главну зграду у Невском проспекту пројектовао је архитекта Јегор Соколов 1796–1801. године у неокласицистичком стилу. Неколико додатака додато је током следећег века, поглавично готичка градска скупштина 1857. године. Библиотека поседује 36.475.000 предмета од чега 15.000.000 књига. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Ryska nationalbiblioteket

Ryska nationalbiblioteket (på ryska Российская национальная библиотека, 1932-1992 kallat Saltykov-Sjtjedrinbiblioteket) i Sankt Petersburg är det näst största och det äldsta offentliga biblioteket i Ryssland. Namnet till trots har det inte status av nationalbibliotek, utan denna roll tillfaller Ryska statsbiblioteket i Moskva. Katarina den stora grundade biblioteket 1795 som kejserligt offentligt bibliotek med samlingar som tillhört Voltaire och Denis Diderot, vilka hon köpt av deras arvingar. Grunden och hörnstenarna hade hämtats från Załuski-biblioteket. Detta polsk-litauiska bibliotek som hade grundats 1747 och omfattade 400.000 volymer hade 1794 plundrats av ryssarna i följderna efter Tadeusz Kościuszkos misslyckade uppror. Delar av samlingarna förlorades på vägen, men 50.000 volymer återfördes till Polen på 1920-talet efter Polsk-sovjetiska kriget och freden i Riga 1921. Bibliotekets huvudbyggnad vid Nevskij prospekt uppfördes 1796-1801 i nyklassicistisk stil av Jegor Sokolov. Flera utbyggnader tillkom under 1800-talet, däribland Gotiska hallen (1857). Under de första två årtiondena leddes institutionen av greve Aleksandr Stroganov, som anskaffade flera värdefulla verk, däribland Ostromir-evangeliet som är den äldsta boken på ryska språket, och Hypatia-kodexen av ryska krönikan. Biblioteket invigdes officiellt den 2 januari 1814 i närvaro av Gavrila Derzhavin och Ivan Krylov. Dess andra föreståndare var Aleksej Olenin (1763-1843), under vars ledning Krylov, Konstantin Batyushkov, Nikolay Gnedich, Anton Delwig, Mikhail Zagoskin, Alexander Vostokov och Father Ioakinf ingick i bibliotekets personal. Sergej Uvarov tjänstgjorde som chef. Biblioteket stod öppet för allmänheten, oavsett kön och samhällsklass. Från 1849 till 1861 leddes biblioteket av greve Modest von Korff (1800-1876), som varit gymnasiekamrat med Aleksandr Pusjkin. Han tillförde biblioteket de äldsta handskrifterna av Nya testamentet (Codex Sinaiticus från 340-talet) och Gamla testamentet (den så kallade Leningrad-kodexen). Korff efterföljdes av Ivan Delyanov. Biblioteket utökades 1949 med Katarina-institutets nyklassicistiska anläggning vid Fontanka-kajen (uppförd 1804-1807 av Giacomo Quarenghi). 1970 omfattade biblioteket 17 miljoner volymer. En modern lagerbyggnad uppfördes under 1980- och 1990-talen vid Moskovskij Prospekt. Externa länkar Ryska nationalbiblioteket, webbplats Wikimedia Commons har media som rör Ryska nationalbiblioteket.﻿
Circus Ciniselli

Der Circus Ciniselli (Russisch: Цирк Чинизелли) war der erste als fester Steinbau errichtete Zirkus in Russland. Er liegt in Sankt Petersburg am Ufer des linken Newa-Armes Fontanka. Das noch vorhandene Gebäude wurde am 26. Dezember 1877 eröffnet. Es verfügt über eine Manege mit 13 Metern Durchmesser und Stallungen für etwa 150 Pferde. Der Architekt war Wassili Kenel. Der italienische Zirkuskünstler Gaetano Ciniselli (1815–1881) besuchte Sankt Petersburg erstmals im Jahre 1847 als Mitglied der Zirkustruppe von Alessandro Guerra. Im Jahre 1869 kam er zusammen mit seinem Schwager Carl-Magnus Hinne wieder nach Russland und trat in Vorstellungen in Moskau und Sankt Petersburg auf. Ciniselli blieb nun in Russland und übernahm im Jahr 1875 die beiden Zirkusstandorte von Hinne. Die Ciniselli-Familie leitete die Zirkusbetriebe bis zu ihrer Emigration im Jahr 1921. Sie hatten die Gebäude oft für Unterhaltungs-Veranstaltungen mit hoher Besucherzahl vermietet, so etwa für die World Wrestling Championship im Jahr 1898 oder auch Max Reinhardts Produktion von König Ödipus im Jahr 1911. In zwei Sälen des Gebäudes befindet sich seit 1928 das erste Zirkusmuseum der Welt, in dem im Jahr 2002 mehr als 80.000 Gegenstände ausgestellt waren. Weblinks Circus Ciniselli in der Online-Enzyklopädie Sankt Petersburg (englisch, russisch) Website des am 18. Dezember 2015 wiedereröffneten Zirkus Ciniselli: https://www.circus.spb.ru/
Ciniselli Circus

Circus Ciniselli (Russian: Цирк Чинизелли) was the first brick-built circus in Russia; it is situated beside the Fontanka in Saint Petersburg. The building, which still stands, was opened on 26 December 1877, with a large stage (13 meters in diameter) and stables (housing 150 horses). The architect was Vasily Kenel. The Italian circus performer Gaetano Ciniselli (1815-1881) first visited Saint Petersburg in 1845, as part of the troupe of Alessandro Guerra. He returned to Russia in 1869, this time working with Carl-Magnus Hinne, his brother-in-law, in his circuses in Moscow and Saint Petersburg. Ciniselli settled in Russia, and inherited Hinne's circuses in 1875. The Ciniselli family managed the circus until 1919, when they emigrated. They would often lease the building to stage high-profile entertainment events, such as the World Wrestling Championship in 1898 and Max Reinhardt's production of Oedipus Rex which featured Alexander Moissi in 1911. In 1918, Iury Iurev revived the play using the original set. This was followed by the production of Macbeth featuring Maria Andreyeva and Feodor Chaliapin. Two halls in the building house the first circus museum in the world, opened in 1928 and boasting more than 80,000 exhibits as of 2002. See also Anastasini Circus References External links (in Russian) Entry in the online St Petersburg Encyclopedia The BOLSHOI Saint-Petersburg State Circus
Cirque Ciniselli

Le Cirque Ciniselli (en russe : Цирк Чинизелли) est le premier cirque construit en pierre, en Russie. Il est situé près de la Fontanka à Saint-Pétersbourg. Il fut ouvert la première fois au public le 26 décembre 1877. Il tient son nom du directeur de cirque italien Gaetano Ciniselli, . L'architecte du bâtiment est Vassili Kenel. Notes et références Liens externes Site officiel Ressource relative au spectacle : Carthalia Portail de la culture russe Portail des arts du spectacle Portail de Saint-Pétersbourg
Sovjetski (Komi)

Sovjetski (Russisch: Советский; Komi: Сӧветскӧй) is een nederzetting met stedelijk karakter in de gorodskoj okroeg van de Russische stad Vorkoeta, in de autonome republiek Komi. De plaats ligt aan de rivier de Joen-Jaga (zijrivier van de Vorkoeta) op ongeveer 13 kilometer ten oosten van Vorkoeta, waarmee het door een weg en een spoorlijntje is verbonden. Sovjetski werd in 1953 gebouwd als een mijnwerkersplaats in het Steenkoolbekken van Petsjora. In 1964 kreeg ze haar huidige naam. De dichtstbijzijnde mijn is Joen-Jacha, die op dit moment gesloten is. Momenteel wordt steenkool met dagbouw gewonnen. De plaats verloor tussen de laatste twee volkstellingen meer dan de helft van haar bevolking; in 1989 telde ze nog 5.695 inwoners; in 2002 was dit teruggelopen tot 2.540.
Советский (Коми)

Сове́тский (коми Сӧветскӧй) — упразднённый посёлок городского типа в муниципальном образовании «Город Воркута» Республики Коми. В 2002 году включен в состав города Воркута и исключен из учётных данных. История Начали строить в 1953 году. Название получил в 1964 году. Ближайшая шахта — Юнь-Яга. В настоящее время шахта закрыта. В 2000 году начата добыча угля открытым способом. Предприятие по добыче угля — Угольный разрез «Юньягинский». 11 января 2021 года Советский был полностью расселён и отключён от коммуникаций. Население Примечания
Petrodvortsovy District

Petrodvortsovy District (Russian: Петродворцо́вый райо́н) is a district of the federal city of St. Petersburg, Russia. As of the 2010 Census, its population was 128,156; up from 77,542 recorded in the 2002 Census. Municipal divisions Petrodvortsovy District comprises two municipal towns (Lomonosov and Petergof) and one municipal settlement (Strelna). References Notes Sources Законодательное Собрание Санкт-Петербурга. Закон №411-68 от 25 июля 2005 г. «О территориальном устройстве Санкт-Петербурга», в ред. Закона №685-130 от 26 декабря 2014 г. «О внесении изменений в Закон Санкт-Петербурга "О территориальном устройстве Санкт-Петербурга" и Закон Санкт-Петербурга "О рассмотрении предложений о присвоении наименований географическим объектам"». Вступил в силу через 10 дней после дня официального опубликования, за исключением отдельных положений, вступающих в силу в иные сроки. Опубликован: "Новое в законодательстве Санкт-Петербурга", №22, 4 августа 2005 г. (Legislative Assembly of Saint Petersburg. Law #411-68 of July 25, 2005 On the Territorial Structure of Saint Petersburg, as amended by the Law #685-130 of December 26, 2014 On Amending the Law of Saint Petersburg "On the Territorial Structure of Saint Petersburg" and the Law of Saint Petersburg "On Considering the Suggestions to Assign Names to Geographical Objects". Effective as of after 10 days following the day of the official publication, with the exception of certain clauses taking effect on different dates.).
Distrito de Petrodvortsovy

El distrito de Petrodvortsovy (en ruso: Петродворцо́вый райо́н Petrodvortsovyy rayon) es un distrito de la ciudad federal de San Petersburgo, Rusia. Su centro administrativo es la ciudad de Peterhof. Distritos Petrodvortsovy se compone de tres municipalidades: Lomonósov Peterhof Strelna Demografía Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Distrito de Petrodvortsovy. Sitio web oficial (en ruso)
Petrodvorcovyj rajon

Il Petrodvorcovyj rajon (in russo Петродворцовый район?) è uno dei rajon in cui è suddivisa la città federale di San Pietroburgo, in Russia. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Petrodvorcovyj rajon Collegamenti esterni Sito ufficiale, su gov.spb.ru.
Петродворцовий район

Петродворцовий район — адміністративно-територіальна одиниця на південному заході Санкт-Петербурга на південному узбережжі Фінської затоки, за 30 км від центру міста. Склад району До складу району входять 3 муніципальні утворення: місто Ломоносов (43 002 осіб) місто Петергоф (73 154 осіб) селище Стрєльна (12 773 осіб) Історія Петергофський район утворено 5 червня 1938 року в результаті реорганізації міської ради у місті Петергоф у районну раду з безпосереднім підпорядкуванням Ленміськраді. 27 січня 1944 місто Петергоф було перейменовано на місто Петродворець, а район на Петродворцовий. 12 червня 1950 до складу району були передані робітничі селища Володарське й Стрєльна Красносельського району Ленінградської області. 16 січня 1963 робітниче селище Володарське включено в міську межу Ленінграда в складі Кіровського району. 18 квітня 1978 у адміністративне підпорядкування Петродворцовому району з Ленінградської області було передано місто Ломоносов. У 1995 році на території міста Ломоносов утворено самостійний Ломоносовський район Санкт-Петербурга. 2 грудня 2003 територія Ломоносовського району була знову включена до складу Петродворцового району. Населення Інфраструктура Загальна протяжність доріг — 243,9 км. Адміністрації району підвідомчі: 20 шкіл (у тому числі один ліцей, дві гімназії, одна школа-інтернат), 30 дитячих садків, 3 установи додаткової освіти дітей. В районі 7 поліклінік (1 відомча, 2 для дорослих, 2 дитячих, 2 стоматологічних), одна лікарня, 2 кінотеатри, 4 дитячих музичних школи, Петергофська школа мистецтв, дитяча художня школа, Центр культури і дозвілля «Стрільна», Центр технічної творчості, Ломоносовський міський будинок культури, краєзнавчий музей, Централізована бібліотечна система Петродворцового району (7 бібліотек). На території району розташовано декілька інститутів і факультетів Санкт-Петербурзького державного університету. Економіка Місту Петергоф, що входить до складу Петродворцового району, 23 липня 2005 року присвоєно статус наукограда Росії. На території району розташовуються такі промислові підприємства: Петродворцовий годинниковий завод; 61-й бронетанковий ремонтний завод; 55-й металообробний завод; Завод «Машрибпром»; Птахофабрика «Красні Зорі»; завод ТОВ «БСХ Побутові Прилади» з виробництва холодильників та пральних машин — дочірнє підприємство концерну BSH Hausgeräte GmbH. Пам'ятки Головними визначними пам'ятками району є палацово-паркові ансамблі Петергоф, Оранієнбаум й Костянтинівський палац. Посилання Петродворцовий район. Новини та події Примітки
District de Krasnoïe Selo

Le district de Krasnoïe Selo (en russe : Красносельский район Krasnosselski raïon) est l'un des 18 raïons administratifs du grand Saint-Pétersbourg. Il doit son nom à la ville de Krasnoïe Selo. Il est traversé par le canal Duderhof. Portail de Saint-Pétersbourg
Krasnosel'skij rajon (San Pietroburgo)

Il Krasnosel'skij rajon (in russo Красносельский район?) è uno dei rajon in cui è suddivisa la città federale di San Pietroburgo, in Russia. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Krasnosel'skij rajon Collegamenti esterni Sito ufficiale, su gov.spb.ru.