NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Saint Petersburg State Institute of Technology

Saint Petersburg State Institute of Technology (Technical University) (Russian: Санкт-Петербургский Государственный Технологический Институт (Технический Университет)) was founded in 1828. It is one of the oldest institutions of higher education in Russia, and currently trains around 5,000 students. History In the past, the institute was named Imperial Petersburg Institute of Technology (Russian: Императорский Петербургский Технологический Институт and Lensoviet Leningrad Institute of Technology (Russian: Лениградский Технологический Институт имени Ленсовета), the institute's name changing with that of the city. During the Imperial period, unlike most other Russian universities, the institute did not require completion of gymnasium education as a condition of entry; the only requirement was to pass the institute's examination. During the Russian Revolution of 1905, the Saint Petersburg Soviet was established and met in the institute. Andrey Shevchik (Шевчик Андрей Павлович), the rector of the Saint Petersburg State Institute of Technology has signed a letter of support for the Russian invasion of Ukraine. Staff Staff include: 28 Academicians and Corresponding Members of the Russian Academy of Sciences. 125 Professors and Doctors of Science 560 Assistant Professors and PhDs Degree subjects The institute provides degrees in the following subjects: New materials for modern branches of science and technology in the fields of rocket and space techniques; Information science; Study of materials and functional materials; Medicine and public health; Maintenance of the vital activity of human and ecology; Reconstructive materials; Varnishes and paints; Adhesives; Biological materials Medicinal materials Superconductive materials; Optoelectronics and nanomaterials; Software engineering; Devices for control of chemical processes; Machines and apparatuses for chemical-technological system. Advertising and public relations Notable faculty Dmitri Mendeleev Viktor Kyrpychov Konstantin Petrzhak Friedrich Konrad Beilstein Dmitri Konovalov Boris Rosing Mikhail Shultz Axel Gadolin Shuliachenko Aleksey Romanovich (Russian: Шуляченко, Алексей Романович) Golovin Kharlampiy Sergeevich (Russian: Головин, Харлампий Сергеевич) Notable alumni Pyotr Nikolaevich Lebedev Alexander Lodygin Abram Fedorovich Ioffe Boris Galerkin Yuri Artsutanov Alexander Nesis Sergey Prokudin-Gorsky Mark Gelfand (Medical Device Inventor) References External links Official English Page of the Institute Satellite photo of the territory
Beryozovye Islands

Beryozovye Islands (Russian: Берёзовые острова; Finnish: Koivistonsaaret; Swedish: Björköarna, lit. 'the Birch Islands'), alternatively spelled Berezovye Islands, is an island group in Leningrad Oblast, Russia. Geography The islands are situated at the head of the Gulf of Finland, just outside the town of Primorsk on the Karelian Isthmus. The total area of the group, stretching along the coast for 200 km, is 92 km2. There are 15 islands in the group, the largest of which is Bolshoy Beryozovy (Large Berezovy, Finnish: Koivistonsaari). Other islands include Zapadny Beryozovy (West Beryozovy, Finnish: Tiurinsaari) and Severny Beryozovy (North Beryozovy, Finnish: Piisaari). Environment The archipelago is protected by the state as a seabird sanctuary and is one of the Russia's Ramsar sites. It has been designated an Important Bird Area (IBA) by BirdLife International because it supports populations of many species of waterfowl and gulls on passage. History Before the Third Swedish Crusade (1293–1295), the islands paid tax to Novgorod; after the crusade they became Swedish. In 1721 they became part of Russia, and in 1812 they were restored to the Grand Duchy of Finland with the province of Vyborg. In independent Finland they belonged to the parish then called Koivisto (Swedish: Björkö). The main settlement on the islands was then called Saarenpää (Krasnoostrovskiy). The islands gave their name to the Treaty of Björkö (1905). After World War II, they were ceded by Finland to the Soviet Union. The whole historical Finnish population was expelled and replaced by a population of Soviet origin from September 1944 onwards. Place names were russified after 1947 concurrently with the rest of the formerly Finnish Karelian Isthmus occupied in 1944. See also Björkö (disambiguation) Keskisaari References
Islas de los Abedules

Las islas de los Abedules (en ruso: Берёзовые острова, islas Beriózovye o Beryózovye) forman un archipiélago ruso ubicado en el golfo de Finlandia, extremo del mar Báltico). La mayor de las 15 islas es Gran Beriózovye. Están protegidas por su riqueza acuática y por el Convenio de Ramsar. Historia Durante la Segunda Guerra Mundial las islas pertenecieron a Finlandia (en finés: Koiviston saari). Después de la guerra volvieron a pasar a manos rusas. Enlaces externos
Îles Beriozovye

Les îles Beriozovye (en finnois : Koiviston saaret ; en russe : Берёзовые острова, Beriozovye ostrova) ; en suédois : Björkö) forment un groupe de 15 îles situées au sud et à l’ouest de la ville de Primorsk au fond du golfe de Finlande près de l’isthme de Carélie. Histoire Avant la Seconde Guerre mondiale, les îles sont finlandaises et font partie de la commune de Koivisto (en suédois : Björkö). Ces îles ont donné leur nom au pacte de Björkö de 1905. Géographie L’archipel est formé de 15 îles dont la plus grande est l'île Bolchoï Beriozovy (остров Большой Берёзовый, en finnois : Suuri Koiviston saari). Les autres îles les plus grandes sont : Zapadny Beriozovy (остров Западный Берёзовый, en finnois : Länsi-Koiviston saari) Severny Beriozovy (остров Северный Берёзовый, en finnois : Pohjois-Koiviston saari) L’archipel s’étend sur 200 km le long de la côte pour une superficie totale de 92 km2. Les îles sont protégées par l’État comme sanctuaire pour les oiseaux et sont l’un des sites de la Convention de Ramsar. Les villages avant guerre Sur l’île de Suursaari les villages étaient : Eistilä, Inkerttilä, Jaakkola, Patala, Hyttilä, Saarenpää et Pitkäniemi. Sur l’île de Tiurinsaari les villages étaient : Partiala, Vanhakylä et Tiurinsaari. Sur l’île de Piisaari les villages étaient : Soukansaari, Klurlahti ja Keskisaari et Alvattila. Les villages après guerre De nos jours, le village de Petrovskoïe englobe les anciens villages de Eistila, Inkerttilä ja Vanhakylä et le village Krasni ostrov comprend Hyttilä ja Saarenpää. Notes et références Voir aussi Articles connexes Péninsule de Kiperort Port de Koivisto Liens externes (ru) Photographies de Bolchoï Beriozovy Portail de la Russie Portail de la Finlande Portail des îles Portail de la mer Baltique
Берјозовска острва

Берјозовска острва (острва бреза; рус. Берёзовые острова; фин. Koivistonsaaret; швед. Björkö) архипелаг је од 16 острва у северном делу Финског залива Балтичког мора. Архипелаг административно припада Русији, односно Виборшком рејону Лењинградске области, и налази се насупрот града Приморска који лежи на јужној обали Карелијске превлаке. Острва су од копна одвојена уским мореузом Бјоркезунд (рус. Бьёркезунд; швед. Björkösund) ширине од 2 до 5 km. Острва су удаљена 137 km североисточно од Санкт Петербурга. Укупна површина свих острва је 83,9185 km², а три највећа острва су Велики, Западни и Северни Берјозов. Дужина архипелага је око 31 km, док је максимална ширина до неких 9 km. Највиша тачка је брдо Приморскаја које се налази на Великом Берјозову и лежи на надморској висини од 43,3 метра. Укупна дужина обала свих острва је око 200 km. Острва су данас ненасељена, а њихова територија проглашена је заштићеним рамсарским подручјем, те заштићеним орнитолошким подручјем на којем обитавају морске птице. Види још Фински залив Виборшки рејон Лењинградска област Референце Спољашње везе Острво Велики Берјозов (са галеријом фотографија)
Березові острови

Бере́зові острови́ (рос. Берёзовые острова; фін. Koivisto; швед. Björkö) — це група островів у Ленінградській області, Росія. Географія Острови розташовані у верхній частині Фінської затоки, неподалік від міста Приморськ на Карельському перешийку. Загальна площа групи, що простягається вздовж узбережжя на 200 км, становить 92 км². До групи входить 15 островів, найбільшим з яких є Великий Березовий острів (фін. Koivistonsaari). Інші острови включають Західний Березовий острів (фін. Tiurinsaari) та Північний Березовий острів (фін. Piisaari). Природа Архіпелаг охороняється державою як заказник для морських птахів і є одним із Рамсарських угідь Росії. Він був визнаний BirdLife International як Важлива орнітологічна територія (IBA), оскільки підтримує популяції багатьох видів водоплавних птахів та чайок під час міграції. Історія До Третього шведського хрестового походу (1293–1295) острови сплачували данину Новгороду; після походу вони стали шведськими. У 1721 році вони увійшли до складу Росії, а у 1812 році були повернуті Великому князівству Фінляндському разом із Виборзькою губернією. У незалежній Фінляндії вони належали до парафії, що тоді називалася Койвісто (шведською: Бйорке). Головне поселення на островах тоді називалося Сааренпяя (Красноостровський). Острови дали назву Б'єркському договору (1905). Після Другої світової війни Фінляндія передала їх Радянському Союзу. Все історичне фінське населення було виселено і замінено радянським населенням з вересня 1944 року. Топоніми були русифіковані після 1947 року одночасно з рештою колишнього фінського Карельського перешийка, окупованого у 1944 році. Примітки
Вуокса (езеро)

Вуокса (на руски: Вуокса) е езеро в Ленинградска област, Северозападна Русия. Разположено е на Карелския провлак и през него преминава река Вуокса малко преди вливането си в Ладожкото езеро. Езерото има площ 108 km² и в него са разположени множество острови. На североизточния му бряг се намира град Приозерск.
Вуокса (озеро)

Вуо́кса — озеро в Приозерском районе Ленинградской области. Расположено к юго-западу от города Приозерск. Название Озеро и протока, соединяющая его с Ладогой, в 1500 году упоминались во второй Новгородской летописи под названием «Узерва» (от карел. Uuzijärvi, «новое озеро»). Впоследствии, в XVII веке, после замены населения берегов озера с карельского на финское, название озера финнизировалось, и стало звучать как «Уусиярви» (фин. Uusijärvi). Во время массового переименования гидронимов Карельского перешейка в середине XX века название озера сменилось на «Вуокса». География Вуокса — самое большое из озёр Карельского перешейка. Площадь — 95,6 км². Высота над уровнем моря — 7,0 м. Средняя глубина — 5, 1 м. Дно покрыто коричневым или серым илом, иногда каменистое. Озеро расположено к юго-западу от города Приозерск. Происхождение озёрной котловины — ледниковое. Отступая, ледник оставил глубокие борозды на гранитных берегах озёр, отполировал отдельные участки в «бараньи лбы». Наиболее мелководный плёс — Приозерский. От соседнего, Некрасовского плёса, его отделяют острова Чудный и Большой Средний. Дно Некрасовского плёса в центральной части представляет впадину глубиной до 15 метров, которая начинается в километре от острова Большой Средний и заканчивается у пролива, отделяющего северную оконечность острова Олений от материка. Третий плёс — Кротовский, самый обширный по площади. Он ограничен островами Медвежий, Светлый и Олений с целой группой безымянных островов. Дно его изобилует впадинами глубиной 15 и 25 метров. Преобладающая глубина — около 5 метров и только в 0,5 — 1,5 километра от восточного берега проходит узкая извилистая впадина. Её дно скрывается под 10-метровой толщей воды. Ещё один плёс озера Вуокса — Синёвский, он раскинулся между островом Олений, полуостровом Марьинский и берегом озера, на котором находится посёлок Синёво. На берегу озера расположен город Приозерск и несколько посёлков, в том числе Синёво, Горы, посёлок и туристическая база Яркое (фин. Suotniemi — болотный мыс), Бойцово, Кротово, Беличье, Костриково. Гидрология Основным стоком озера является крупнейшая река в Карельском перешейке Вуокса, исток которой находится в финском озере Сайма. Острова На озере находится около ста островов, самый крупный из них — остров Олений. Растительный мир На берегах и островах леса образованы в основном сосной, реже елью, а также осиной, берёзами повислой и пушистой, чёрной и серой ольхой. Встречаются широколиственные деревья — липа и клён, местами образующие отдельные небольшие участки леса. Галерея Примечания
Вуокса (језеро)

Вуокса (рус. Вуокса; фин. Uusijärvi; карел. Uuzijärvi) моренско је језеро на северозападу европског дела Руске Федерације. Налази се на територији Приозерског рејона, на крајњем северозападу Лењинградске области. Географски се налази у северном делу Лемболовског побрђа, на подручју Карелијске превлаке, југозападно од града Приозерска. Припада басену језера Ладога, односно његове притоке реке Вуоксе која протиче кроз језеро. У старим Новгородским летописима језеро се помиње под карелским називом Узерва, а садашњи назив датира из средине прошлог века. Физичке карактеристике Језеро обухвата акваторију укупне површине од 108 км², укључујући и 15 км² острвских површина на језеру. Ледничко порекло језера најочитије је на његовим обалама где су се моћне ледничке масе урезивале у гранитне стене током последњег леденог доба на том простору, формирајући бројне формације мутонираних стена. Просечна дубина језера је око 5,1 метра, максимална око 25 метара, док је најплићи део у приобалном подручју око града Приозерска. Језерско дно је углавном покривено глинама и песцима, ређе шљунковито-каменитим наслагама. Стабилан ниво воде у језеру проистиче захваљујући његовим бројним притокама од којих је најзначајнија река Вуокса која је уједно и његова једина отока. Највеће острво на језеру је Олењи (рус. Остров Олений) са површином од 12 километара и налази се у јужном делу језера. Острво је обрасло густим шумама и популарно је рекреационо подручје у летњим месецима. Види још Лењинградска област Приозерски рејон Лемболовско побрђе Вуокса Референце Спољашње везе Государственный водный реестр РФ: Озеро Вуокса
Impilax

Impilax (karelska: Imbilahti, finska: Impilahti, ryska: Impilachti) var en tidigare kommun i Salmis härad i Viborgs län. Impilax var enspråkigt finskt, beboddes av 4 845 människor och blev del av Sovjetunionen efter andra världskriget. Kända personer från Impilax Einari Ketola (1904–1980), skådespelare, sångare och sångtextförfattare Cyril Szalkiewicz (1914–1969), pianist Pentti Saarikoski (1937–1983), översättare och poet Källor Atlas de Finlande, Société de Géographie de Finlande, Helsingfors 1910
Bruce-Insel

Die Bruce-Insel (russisch Остров Брюса, Ostrow Brjussa) ist eine unbewohnte Insel des zu Russland gehörenden arktischen Franz-Josef-Lands. Geographie Die Bruce-Insel liegt im Südwesten des Archipels Franz-Josef-Land. Von der südwestlich gelegenen Mabel-Insel ist sie durch den Bates-Kanal (Proliw Beitsa) und von der Northbrook-Insel im Südosten durch den Miers-Kanal (Proliw Majersa) getrennt. Im Nordwesten liegt hinter dem Nightingale-Sund (Proliw Naitingeil) Prinz-Georg-Land, die größte Insel des Archipels. Die 20 Kilometer lange und 16 Kilometer breite Bruce-Insel ist von einer 301 Meter hohen Eiskappe bedeckt, die an der gesamten Küste steil ins Meer abfällt. Nur im Westen und Südosten der Insel ragen einzelne Felsen im Küstenbereich aus dem Eis. Östlich sind der Bruce-Insel zwei kleine Inseln vorgelagert, an ihrer Südspitze die 82 Meter hohe Windward-Insel und weiter nördlich die Tom-Insel. Geschichte Die Insel wurde 1880 von Benjamin Leigh Smith entdeckt, grob kartiert und nach Henry Bruce, dem Präsidenten der Royal Geographical Society, benannt. 1895 nahm die Jackson-Harmsworth-Expedition eine genauere Kartierung vor und entdeckte die Windward-Insel, die Jackson nach seinem Expeditionsschiff benannte. Weblinks Andreas Umbreit: Bruce Insel (Ostrow Bruce, Остров Брюса) – Franz-Joseph-Land (Memento vom 28. Januar 2021 im Internet Archive) Topografische Karte U-39-XXXI,XXXII,XXXIII Semlja Georga 1:200.000, 1965 Einzelnachweise
Bruce Island (Franz Josef Land)

Bruce Island (Russian: Остров Брюса, romanized: Ostrov Brjusa) is an island in Franz Josef Land, Russia. It lies in southwestern Franz Josef Land, roughly 8.6 kilometres (5.3 mi) southeast of the southeastern coast of Zemlya Georga (Prince George Land) across the Nightingale Channel, and about 11 kilometres (6.8 mi) northwest of Northbrook Island across the Miers Channel. It has an area of 191 square kilometres (74 sq mi). The highest point of the island is about 301 metres (988 ft). This island was named after Henry Bruce, who succeeded the Earl of Northbrook as President of the Royal Geographical Society. History The island was discovered in 1880 by Benjamin Leigh Smith, who roughly mapped it, and named it after Henry Bruce, who succeeded the Earl of Northbrook as President of the Royal Geographical Society. In 1895, the Jackson-Harmsworth Expedition carried out a more detailed mapping and discovered Windward Island, which Jackson named after his expedition ship. Geography Bruce Island has an area is 191 square kilometres (74 sq mi), and the highest point of the island is about 301 metres (988 ft). It lies in southwestern Franz Josef Land, roughly 8.6 kilometres (5.3 mi) southeast of the southeast coast of Zemlya Georga, and about 11 kilometres (6.8 mi) northwest of Northbrook Island. The smaller Mabel Island is about 3.9 kilometres (2.4 mi) to the southwest of the southern peninsula of Bruce Island, and the much smaller Windward Island is just off the southeastern side. The Miers Channel runs between Bruce Island and Northbrook Island. The sound running west of Bruce Island, separating it from Zemlya Georga, is known as the Nightingale Channel. To the southwest runs Bates Channel. Except for a very small area at the western shoreline, Bruce Island is completely glacierized. Mys Pinegina is the headland on the eastern side. Nearby islands Ostrov Meybel (Mabel Island) lies about 3.9 kilometres (2.4 mi) off Bruce Island's southwestern shore. Large swathes of the southwestern part of the island are unglacierized. The highest point is 365 m (1,198 ft). This island was named by Benjamin Leigh Smith after his niece Amable Ludlow (1860–1939). Ostrov Bell (Bell Island) is a smaller non glacierized island lying off Mabel Island's southwestern shore, separated from it by a narrow sound which is only 500 m (1,640 ft) in some places. Bell island is crescent shaped and it has a bay that opens to the west. Benjamin Leigh Smith named it thus because it looks like a bell. Bell was also the nickname of his sister Isabella. Ostrov Uinduord (Windward Island) is a small island lying close to Bruce Island's southeastern end. It was named by Frederick George Jackson, after his expedition's ship. Ostrov Toma (Tom Island) is a very small island lying about 2 kilometres (1.2 mi) off Bruce Island's Eastern coast. References External links Photograph of Bruce Island from Windward island
Isla Bruce

Isla Bruce (en ruso: Остров Брюса; Ostrov Brjusa) es una isla en la Tierra de Francisco José, en Rusia.​ Su superficie es de 191 kilómetros cuadrados. El punto más alto de la isla está a 301 m. A excepción de un área muy pequeña en la costa occidental, la isla esta completamente cubierta de glaciares. Mys Pinegina es un cabo en la parte oriental. Esta isla fue nombrada en honor de Henry Bruce, que sucedió al conde de Northbrook como presidente de la Sociedad Geográfica Real (Royal Geographical Society). Véase también Geografía de Rusia Anexo:Islas de Rusia Referencias
Île Bruce

L'île Bruce (en russe : Остров Брюса) est une île de la terre François-Joseph, en Russie. Géographie D'une superficie de 191 km2, l'île, située au sud de l'archipel, est entièrement couverte de glaces. Son point culminant est à 301 m d'altitude. Elle est séparée au sud-est de l'île Northbrook par le canal Myers (Пролив Майерса) et au sud-ouest de l'île Mabel voisine par le canal Bates (large de 4 km). Elle est séparée de la Terre George au nord par le canal Nightingale. L'île compte trois caps, le cap Storojev à l'ouest, le cap Erminia Jdanko (nommé en hommage à Erminia Alexandrovna Jdanko) au sud et le cap Pineguine au sud-est. Au sud-est, à 1,5 km de la côte, se trouve l'îlot Winward et plus au nord le minuscule îlot Tom. Histoire L'île a été nommée en l'honneur d'Henry Bruce, président de la Royal Geographical Society en 1881. Frederick George Jackson passa à proximité de l'île en 1897. En 1930, le navire de l'expédition de Nikolaï Zoubov s'y ancra. Des études récentes ont montré que la calotte glaciaire de l'île a diminué de 8% entre 1952 et 2004, soit une superficie de 14,67 km2 Notes et références Liens externes (en) Île Bruce sur franz-josef-land.info (ru) Cartographie (1 : 200 000) : U-39-XXXI,XXXII,XXXIII (1965) Portail de l'oblast d'Arkhangelsk Portail des îles
Isola di Bruce

L'isola di Bruce (in russo Остров Брюса, ostrov Brjusa) è un'isola russa che fa parte dell'arcipelago della Terra di Francesco Giuseppe, nel Mar Glaciale Artico. Amministrativamente fa parte dell'oblast' di Arcangelo. È disabitata. L'isola è stata così chiamata in onore di Henry Bruce, presidente della Royal Geographical Society dal 1881. Geografia L'isola di Bruce si trova nella parte occidentale dell'arcipelago; ha una superficie di 191 km², il suo punto più alto raggiunge i 301 metri. Fatta eccezione per una piccola regione della costa occidentale, l'isola è completamente ricoperta di ghiaccio. A sud-est, separata dal canale di Myers, si trova l'isola di Northbrook; a nord-ovest, al di là del canale di Nightingale, si trova la Terra del Principe Giorgio, l'isola più grande dell'arcipelago. L'estrema punta occidentale dell'isola si chiama capo Storoževa, all'estremo sud c'è capo Erminii Ždanko, a est capo Pinegina. Isole adiacenti Isola di Bell (Остров Белл, ostrov Bell), a sud-ovest, al di là dell'isola di Mabel. Isola di Mabel (Остров Мейбел, ostrov Mejbel), 4 km a sud-ovest. Isola di Tom (Остров Тома, ostrov Toma), piccola isola a est. Isola di Windward (Остров Уиндворд, ostrov Uindvord), 1,5 km a sud-est Note Voci correlate Lista delle isole della Terra di Francesco Giuseppe Collegamenti esterni Mappa nautica russa dell'isola U-39-XXXI,XXXII,XXXIII (1965)
Ilha Bruce

A ilha Bruce (em russo: Остров Брюса; Ostrov Brjusa) é uma ilha do arquipélago da Terra de Francisco José, no Oceano Ártico, pertencente à Rússia (no Óblast de Arkhangelsk). A sua área é de 191 quilómetros quadrados. O ponto mais alto está a 301 m de altitude. Exceto numa área muito pequena na costa ocidental, a ilha está completamente coberta de glaciares. Mys Pinegina é um cabo na parte oriental. A ilha fica na parte sudoeste do arquipélago. Esta ilha deve o seu nome a uma homenagem a Henry Bruce, que sucedeu ao conde de Northbrook como presidente da Royal Geographical Society. Referências