Spaso-Prilucký monastýr

Spaso-Prilucký monastýr (rusky Спасо-Прилуцкий Димитриев монастырь) je opevněný ruský pravoslavný monastýr na břehu řeky Vologda v Prilukách, které jsou součástí města Vologda. Jeho historie sahá až do misionářských aktivit svatého Sergeje Radoněžského a jeho učedníků ve 14. století. Většina dochovaných budov pochází ze 16. a 17. století. Historie Monastýr založil svatý Dimitrij Prilucký (rusky Димитриев Прилуцкий), dříve igumen Nikolského monastýru v Pereslavli-Zalesském. Dimitrij opustil Pereslavl, protože se mu zdálo, že je příliš přeplněný, a přestěhoval se na sever. Nejprve se rozhodl usadit na řece Obnora, ale místní obyvatelstvo ho nepřijalo vřele, a tak se přestěhoval dále na sever. Poté, co dorazil k meandru (priluce) řeky Vologda, postavil dřevěný chrám a cely. Místo se později stalo známým jako Priluky. Moskevská velkoknížata (počínaje Dmitrijem Donským) tento monastýr podporovali, aby rozšířili svůj vliv na ruském severu. Vasilij III. Moskevský osobně navštívil monastýr v roce 1528, když se se svou ženou Jelenou, dlouho bezdětnou, vydal na pouť napříč ruským severem, aby se modlili za dítě. Je známo, že se jejich syn Ivan před svým rozhodným útokem na Kazaň v roce 1552 modlil před slonovinovým křížem z monastýru. 16. prosince 1612 byl monastýr dobyt a vypálen polsko-litevskými lupiči, tzv. Lisowczycy. V roce 1764 monastýr vlastnil více než 100 vesnic s 2819 mužskými rolníky. V srpnu 1924 komunisté monastýr zrušili. Posvátný kříž byl zabaven, starobylá knihovna a ikony rozptýleny. Budovy byly následně využívány k různým účelům, včetně obytných prostor, věznice, depa a muzea. Počínaje rokem 1954 pak budovy prošly komplexní rekonstrukcí, která vedla k středověkému vzhledu. V roce 1991 byl monastýr obnoven. Relikvie svatého Dmitrije jsou stále uloženy v jednom z chrámů. Architektura Monastýr je postaven jako pevnost, má přibližně obdélníkový tvar a je zcela obklopen zdí, která má čtyři rohové věže a tři brány. Severní zeď má hlavní bránu a bránu Vzkříšení Páně, západní zeď má bránu vedoucí k řece Vologda a jižní zeď má třetí bránu, která je nyní zaniklá. Zeď byla postavena poté, co byl monastýr zpustošen v době nepokojů; její stavba byla dokončena v roce 1656. Katholikon, který se nachází uprostřed monastýru a je zasvěcen svátku Proměnění Páně, byl postaven v letech 1537–1542. Byla to první kamenná (nedřevěná) budova ve Vologdě a jejím okolí. Zvonice byla postavena v letech 1639–1654. V roce 1811 hlavní chrám vyhořel, ale byl opraven v letech 1813–1817. Mezitím, během francouzské invaze do Ruska, obsadila Moskvu Velká armáda a některé z pokladů patřících kostelu byly z Moskvy urychleně evakuovány. Byly uloženy v Spaso-Priluckém monastýru v katholikonu, který byl v té době stále poškozen. Katholikon je krytou chodbou propojen s některými dalšími budovami, zejména s kostelem Proměnění Páně (postaveným před rokem 1623). Chrám Všech svatých byl postaven v roce 1721 a chrám svaté Kateřiny pochází z roku 1830. Dřevěný chrám Nanebevzetí Panny Marie (postavený kolem roku 1540) byl do Priluk převezen z Alexandro-Kuštského monastýru (nedaleko vesnice Ustě) v roce 1962. Na zdejším hřbitově se nachází neoklasicistní hrobka Konstantina Baťuškova (1787–1855). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Priluki Monastery na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Spaso-Prilucký monastýr na Wikimedia Commons