NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Petrozavodsk Airport

Petrozavodsk Airport (Karelian: Petroskoin lendoazema, Russian: Аэропорт Петрозаводск, Finnish: Petroskoin lentoasema; (IATA: PES, ICAO: ULPB); ex: Besovets, Petrozavodsk-2) is a joint civil-military airport in Republic of Karelia (Russia) located 12 kilometres (7.5 mi) northwest of Petrozavodsk in Besovets, Shuya Rural Settlement (municipality). It services small airliners. It is a minor airfield with 12 parking stands and a small amount of tarmac space. The airfield has seen military use as an interceptor base. During the 1960s or 1970s, Sukhoi Su-15 aircraft were based at Besovets. During the 1970s, it was home to the 991st Fighter Aviation Regiment (991 IAP), which flew Mikoyan-Gurevich MiG-25 'Foxbat' aircraft. In 1992–93, the 159th Guards Fighter Aviation Regiment (159 IAP) transferred in from Poland, having left the 4th Air Army. As of 2019 it flies the Sukhoi Su-35S aircraft and is now part of the 105th Guards Mixed Aviation Division, 6th Air and Air Defence Forces Army. In November 2019, specialists of the Military-Construction Complex of the Ministry of Defence of Russia completed the reconstruction of the artificial coating of the runway of the airfield. Airlines and destinations Passenger As of July 2025 Petrozavodsk Airport serves following flights: Accidents and incidents On 20 June 2011, a RusAir Tupolev TU-134, Flight 9605, operating for RusLine, with 43 passengers and nine crew crash landed, broke up, and caught fire on a highway short of Runway 01 at Petrozavodsk Airport, while en route from Moscow to Petrozavodsk, killing 47 people and leaving five survivors. See also List of airports in Russia List of military airbases in Russia References External links Airport Official website (in Russian) "Airport information for ULPB". DAFIF. October 2006 – via Great Circle Mapper. Accident history for PES at Aviation Safety Network
Aeroporto di Petrozavodsk

L'aeroporto di Petrozavodsk-Besovec noto prima col nome aeroporto di Petrozavodsk-2 è un aeroporto internazionale situato a circa 12 km da Petrozavodsk nella Repubblica di Carelia, nella Russia europea. L'aeroporto è utilizzato sia per il traffico civile che come base militare. Quest'ultima ha ospitato, durante gli anni della guerra fredda, numerosi aerei militari, tra cui MiG-25. Collegamenti con Petrozavodsk L'aeroporto di Petrozavodsk è facilmente raggiungibile dall'autostazione di Petrozavodsk con le linee 102, 103, 106, 117, 117A, 118 del trasporto pubblico. L'intervallo di percorrenza è di circa trenta minuti. Statistiche PasseggeriAnno15.00018.00021.00024.00027.00030.00033.00020162016,22016,42016,62016,82017PasseggeriTraffico annuale.mw-chart-36c11e1102f6579a711b9bd4ac704ae2879e1fbbbc7cd2b622179112318f3dc5ef61939c1727aa8b8ec2c178bdb8c15d8d7bb407932fa976527198c9c06a8f46__zr218090-cls-1125296:hover{pointer-events:none}.mw-chart-36c11e1102f6579a711b9bd4ac704ae2879e1fbbbc7cd2b622179112318f3dc5ef61939c1727aa8b8ec2c178bdb8c15d8d7bb407932fa976527198c9c06a8f46__zr218090-cls-1125297:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-36c11e1102f6579a711b9bd4ac704ae2879e1fbbbc7cd2b622179112318f3dc5ef61939c1727aa8b8ec2c178bdb8c15d8d7bb407932fa976527198c9c06a8f46__zr218090-cls-1125298:hover{cursor:pointer}.mw-chart-36c11e1102f6579a711b9bd4ac704ae2879e1fbbbc7cd2b622179112318f3dc5ef61939c1727aa8b8ec2c178bdb8c15d8d7bb407932fa976527198c9c06a8f46__zr218090-cls-1125299:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-36c11e1102f6579a711b9bd4ac704ae2879e1fbbbc7cd2b622179112318f3dc5ef61939c1727aa8b8ec2c178bdb8c15d8d7bb407932fa976527198c9c06a8f46__zr218090-cls-1125300:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto di Petrozavodsk Collegamenti esterni (EN, RU) L'aeroporto di Petrozavodsk-Besovec sul aviapages.ru, su aviapages.ru. (RU) Voli di oggi a Besovec - Passeggeri - Arrivi - Internazionali e Nazionali, su rasp.yandex.ru. (RU) Voli di oggi a Besovec - Passeggeri - Partenze - Internazionali e Nazionali, su rasp.yandex.ru. (RU) Diagramma dell'aeroporto Besovec sul database degli aeroporti russi (GIF), su a9.nm.ru, maggio 2019. URL consultato il 30 ottobre 2020 (archiviato dall'url originale il 17 aprile 2013).
Port lotniczy Pietrozawodsk

Port lotniczy Pietrozawodsk (ros. Аэропорт Петрозаводск, ang. Petrozavodsk Airport, kod IATA: PES, kod ICAO: ULPB) – port lotniczy położony 12 kilometrów od Pietrozawodska, w Republice Karelii, w Rosji. Linie lotnicze i połączenia Katastrofy i wypadki 20 czerwca 2011 - Tupolew Tu-134 linii RusAir, lecący z Moskwy rozbił się podczas podchodzenia do lądowania. W wyniku katastrofy śmierć poniosły 44 osoby, a osiem w stanie krytycznym trafiło do szpitala. Zobacz też katastrofa lotu RusAir 9605 Przypisy
Aeroportul Petrozavodsk

Aeroportul Petrozavodsk (IATA: PES, ICAO: ULPB) este un aeroport din Garnizonnoye rural settlement⁠(d), Prionezhsky District⁠(d), Republica Carelia, Rusia ce deservește zona Petrozavodsk. Aeroportul a fost tranzitat în 2017 de 30.301 pasageri. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 46 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista are orientarea 02/20. Terminale Note Vezi și
Петрозаводськ (аеропорт)

Аеропорт Петрозаводськ або Аеропорт Бєсовець (рос. Аэропорт Петрозаводск, карел. Petroskoin lendoazema) (IATA: PES, ICAO: ULPB) — аеропорт спільного базування у Карелії, Росія розташовано за 12 км на північний захід від Петрозаводська. Приймаємі типи повітряних суден Летовище здатне приймати літаки Іл-76 Т (з частковим завантаженням), Ил-114, Ту-134, Ан-12? Ан-24, Як-40, Як-42, ATR 42, Embraer EMB 120 Brasilia, SAAB 2000, Sukhoi Superjet 100 і більш легкі, гелікоптери всіх типів. Авіалінії та напрямки Ресурси Інтернету Офіційний сайт
Krasnosselskoïe (oblast de Léningrad)

Krasnoselskoïe (finnois : Kyyrölä, russe : Красносельское) est une localité rurale dans le Raïon de Vyborg dans l'isthme de Carélie en Russie. Géographie Histoire Références Liens externes (ru) Site officiel Portail de la Russie Portail de la Finlande
Красносельське (Ленінградська область)

Красносельське (рос. Красносельское) — селище у Виборзькому районі Ленінградської області Російської Федерації. Населення становить 1345 осіб. Належить до муніципального утворення Красносельське сільське поселення. Історія До 1917 року населений пункт перебував у складі Виборзької губернії Великого князівства Фінляндського. З 1918 по 1940 та в роки Другої світової війни між 1941 та 1944 роками у складі незалежної Фінляндії. Відтак — у складі Ленінградської області. Населення Чисельність населенняРік11701200123012601290132013502006200820102012201420162018Красносельское (Ленинградская область)Статистика населення.mw-chart-aa2423f1d97d69140ac3b8b81e5134a78721467f183d08c4b2453677ce350da4d91b75f89d706dd677cf2094cb94a3d986a8aaf694feae120a4150e955fd2d4b__zr210839-cls-1086938:hover{pointer-events:none}.mw-chart-aa2423f1d97d69140ac3b8b81e5134a78721467f183d08c4b2453677ce350da4d91b75f89d706dd677cf2094cb94a3d986a8aaf694feae120a4150e955fd2d4b__zr210839-cls-1086939:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-aa2423f1d97d69140ac3b8b81e5134a78721467f183d08c4b2453677ce350da4d91b75f89d706dd677cf2094cb94a3d986a8aaf694feae120a4150e955fd2d4b__zr210839-cls-1086940:hover{cursor:pointer}.mw-chart-aa2423f1d97d69140ac3b8b81e5134a78721467f183d08c4b2453677ce350da4d91b75f89d706dd677cf2094cb94a3d986a8aaf694feae120a4150e955fd2d4b__zr210839-cls-1086941:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-aa2423f1d97d69140ac3b8b81e5134a78721467f183d08c4b2453677ce350da4d91b75f89d706dd677cf2094cb94a3d986a8aaf694feae120a4150e955fd2d4b__zr210839-cls-1086942:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примітки
Лахта (муниципальное образование «Катунинское»)

Лахта — деревня в Приморском районе Архангельской области. Входит в состав Катунинского сельского поселения. География Деревня расположена на берегу озера Лахта . Административный центр поселения посёлок Катунино находится в непосредственной близости к востоку. Климат Климат умеренно-континентальный, морской с продолжительной зимой и коротким прохладным летом. Зима длинная (до 250 дней) и холодная, с температурой воздуха до минус 26 градусов С° и сильными ветрами. Средняя температура января — 15 градусов. Лето прохладное, средняя температура июля + 16 градусов тепла. Осадков от 400 до 600 мм в год. В среднем за год около 27 % всех осадков выпадает в виде снега, 55 % — в виде дождя и 12 % приходится на мокрый снег и снег с дождем. Характерна частая смена воздушных масс, поступающих из Арктики и средних широт. Погода крайне неустойчива. Длина светового дня колеблется от 3 часов 30 минут (22 декабря) до 21 часа 40 минут (22 июня). Часовой пояс Деревня Лахта, как и вся Архангельская область, находится в часовой зоне МСК (московское время). Смещение применяемого времени относительно UTC составляет +3:00. Население Национальный состав Согласно результатам переписи 2002 года, русские составляли 91 % населения.. Инфраструктура В деревне четыре улицы. .. Примечания
Лахта (муніципальне утворення «Катунинське»)

Лахта (рос. Лахта) — присілок в Приморському районі Архангельської області Російської Федерації. Населення становить 674 особи. Входить до складу муніципального утворення Катунинське поселення. Історія Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Катунинське поселення. Населення Примітки
Yelagin Palace

Yelagin Palace (Елагин дворец; also Yelaginsky or Yelaginoostrovsky Dvorets) is a Palladian-style large villa on Yelagin Island in Saint Petersburg. It served as a royal summer palace during the early 19th- century reign of Alexander I. The villa was designed for Alexander's mother, Maria Fyodorovna, by architect Carlo Rossi. It was constructed in 1822 on the site of an earlier mansion built during the rule of Catherine the Great. The mansion was destroyed during World War II but was rebuilt. It currently houses a museum. The isle to the north of the imperial Russian capital owes its name to its former proprietor, Ivan Yelagin (1725–94), a close ally of Catherine II from her early days as Grand Duchess. The first villa on the site might have been designed by Giacomo Quarenghi. Yelagin was fascinated with the idea of extracting gold from ordinary materials and retreated to the villa for his secretive research in alchemy. Count Cagliostro was summoned by Yelagin to help him in these activities, but fled the island after Yelagin's secretary had slapped him in the face. After the Dowager Empress Maria Feodorovna declared that she was too old to make daily trips to such distant residences as Pavlovsk Palace and Gatchina Palace, her son Alexander I bought the estate from Yelagin's heirs and asked Carlo Rossi to redesign the villa. Its lavish Neoclassical interiors were decorated by Giovanni Battista Scotti, Vasily Demuth-Malinovsky, and Stepan Pimenov. After Maria Feodorovna's death, the palace remained deserted for long periods of time. Nicholas II leased it to his prime ministers such as Sergei Witte, Pyotr Stolypin, and Ivan Goremykin. In June 1908 Stolypin lived in a wing of the Yelagin Palace; in July 1914 the Council of Ministers under Ivan Goremykin convened there. The Bolsheviks turned the palace compound into "a museum to the old way of life". In the German siege of Leningrad during World War II, it was damaged by a shell and burnt to the ground. The mansion was rebuilt in the 1950s to serve as a resort for workers. Since 1987 it has housed a collection of objets d'art from the 18th and 19th centuries, notably precious glassware. The entrance is guarded by two lion sculptures, inspired by the Medici lions in Florence. References External links Website repository of 1909 images of Yelagin Palace with information about its history Photos of Yelagin Palace interiors
Palais Elaguine

Le palais Elaguine (ou Yelagin, en anglais) est situé à Saint-Pétersbourg, en Russie, sur l'île Elaguine dans le delta de la Néva. Il fut édifié pour le dignitaire russe Ivan Perfilevich Elaguine (1725-1793), de la cour de Catherine II, historien, écrivain, traducteur de Molière et de Prévost. Par la suite, il fut acheté par l'empereur Alexandre Ier, qui l’offrit à sa mère Marie Féodorovna, veuve de Paul Ier. Il fut reconstruit par l’architecte italien Carlo Rossi entre 1818 à 1822. Il servit par la suite de résidence d’été de la famille impériale. Fortement endommagé par les combats durant le siège de Léningrad, il fut reconstruit à l’identique et abrite un musée des Arts décoratifs du XIXe et début du XXe siècle. Son charme tient surtout à ses très beaux jardins, avec une terrasse donnant sur le golfe de Finlande. Notes et références Articles connexes Île Elaguine Liens externes Sites officiels : elaginpark.org/elaginoostrovsky-palace et elaginpark.org/central-park/dvortsovo-parkovyy-ansambl/elaginoostrovskiy-dvorets Portail de la culture russe Portail des châteaux Portail des musées Portail de Saint-Pétersbourg
Palazzo di Elagin

Il Palazzo Elagin (in russo Елагин дворец? Elagin dvorec) è un palazzo, completato nel 1822, che si trova sull'isola Elagin nel delta della Neva a San Pietroburgo. Fu un palazzo reale impiegato d'estate durante il regno di Alessandro I. Costruito dove si trovava un palazzo precedente edificato durante il regno di Pietro il Grande, la villa fu costruita per la madre di Alessandro, Maria Feodorovna dall'architetto Carlo Rossi. Il palazzo venne gravemente danneggiato durante la seconda guerra mondiale ma venne ricostruito ed attualmente ospita un museo. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Palazzo di Elagin Collegamenti esterni Sito ufficiale, su elaginpark.org. Sito ufficiale, su elaginpark.org. Sito con foto del 1909 di Palazzo Jelagin, su alexanderpalace.org. Foto degli interni del palazzo, su photocity.ru. URL consultato il 12 novembre 2008 (archiviato dall'url originale il 2 gennaio 2007).
Palácio de Elaguin

O Palácio de Elaguin (em russo: Елагин дворец), ou também Yelaginsky ou Yelaginoostrovsky Dvorets, concluído em 1822, é um palácio em São Petersburgo, que está situado na Ilha Elaguin à beira do rio Neva e serviu como um palácio de verão real durante o reinado do Czar Alexandre I da Rússia. Construído no lugar de uma mansão construída durante o governo de Catarina a Grande, a vila foi projetada para a mãe de Alexandre, Maria Feodorovna, pelo arquiteto Karl Ivanovitch Rossi. O palácio foi destruído durante a Segunda Guerra Mundial, mas foi reconstruído e atualmente abriga um museu. A ilha ao norte da capital imperial russa deve seu nome ao seu antigo proprietário, Ivan Elaguin (1725-1794), um aliado próximo da Imperatriz Catarina II desde seus primeiros dias como Grã-Duquesa. Sua vila Palladiana poderia ter sido projetada por Giacomo Quarenghi. Elaguin estava fascinado com a ideia de extrair ouro de materiais comuns e recuou para a vila por sua pesquisa secreta em alquimia. O conde Cagliostro foi convocado por Elaguin para o ajudar nessas atividades, mas fugiu da ilha depois que o secretário de Elaguin o esbofeteou na cara. Depois que a viúva imperatriz Maria Feodorovna declarou que ela era muito velha para fazer viagens diárias a residências tão distantes como o Palácio de Pavlovsk e o Palácio de Gatchina, seu filho Alexandre comprou a propriedade dos herdeiros de Elaguin e pediu Karl Rossi para redesenhar a casa. Seus luxuosos interiores neoclássicos foram decorados por Giovanni Battista Scotti, Vasily Demuth-Malinovsky e Stepan Pimenov. Após a morte de Maria Feodorovna, o palácio permaneceu sem utilização por longos anos. Nicolau II a arrendou a seus primeiros-ministros tais como Serguei Witte, Piotr Stolypin, e Ivan Goremykin. Os bolcheviques transformaram o complexo do palácio em "um museu para o velho modo de vida". No Cerco de Leningrado, o palácio foi atingido por uma granada e um incêndio o danificou grandemente. Foi reconstruído nos anos 50 e foi usado como um resort para trabalhadores. Desde 1987 abriga uma coleção de objetos de arte dos séculos XVIII e XIX. A entrada é guardada por duas esculturas de leão, inspiradas pelos leões de Medici em Florença. Referências Ligações externas Fotos do palácio em 1900 e informações sobre sua história Fotos do interior do Palácio
Палата Јелегин

Палата Јелегин или Јелагинска палата (рус. Елагин дворец; такође Иелагински или Иелагиноостровски Дворетс) је паладијанска вила на Јелагином острву у Санкт Петербургу, која је служила као краљевска летња палата за време владавине Александра I. Вилу је за Александрову мајку, Марију Фјодоровну, пројектовао архитекта Карло Роси. Саграђена је 1822. године на месту ранијег дворца изграђеног за време владавине Катарине Велике . Кућа је уништена током Другог светског рата, али је обновљена и тренутно је у њој музеј. Острво северно од царске руске престонице је именовано по бившем власнику Ивану Јелагину (1725–1794), блиском савезнику Катарине II. Прву вилу на овом месту можда је дизајнирао Ђакомо Кваренги. Јелагин је био фасциниран идејом добијања злата из обичних материјала и повукао се у вилу ради свог тајновитог истраживања алхемије. Јелагин је позвао грофа Калиостра да му помогне у овим активностима, али је побегао са острва након што га је Јелагинов секретар ударио у лице. Након што је удова царица Марија Фјодоровна изјавила да је престара за свакодневна путовања у тако удаљене резиденције као што су палата Павловск и палата Гатчињски, њен син Александар I купио је имање од Јелагинових наследника и замолио Карла Росија да преуреди вилу. Раскошне неокласичне ентеријере украсили су Ђовани Батиста Скоти, Василиј Демут-Малиновски и Степан Пименов. После смрти Марије Фјодоровне, палата је дуго остала пуста. Николај II га је дао у закуп својим премијерима као што су Сергеј Вите, Петар Столипин и Иван Горемикин. У јуну 1908. Столипин је живео у крилу Јелагинове палате; јула 1914. године тамо се састао и Министарски савет под вођством Ивана Горемикина. Бољшевици су дворски комплекс претворили у „музеј старог начина живота“. У опсади Лењинграда оштећена је гранатом и изгорела је до темеља. Зграда је обновљена 1950-их са циљем да служи као одмаралиште за раднике. Од 1987. године у палати се чува колекција уметничких предмета из 18. и 19. века, посебно драгоценог стакленог посуђа. Улаз чувају две скулптуре лавова, инспирисане лавовима Медичи у Фиренци. Референце Спољашње везе Фотографије ентеријера палате Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (2. јануар 2007)
Strelna

Strelna (en ruso: Стре́льна) es un emplazamiento histórico situado aproximadamente a mitad de camino entre San Petersburgo y Peterhof, Rusia, desde donde domina la costa del golfo de Finlandia. Administrativamente es una entidad municipal bajo jurisdicción del Distrito de Petrodvortsovy dentro de San Petersburgo. Según el censo ruso de 2002, tiene una población de 12.751 habitantes. El conjunto de Palacio Konstantínovski, así como su centro histórico de Strelna, forman parte, con el código 540-014, del lugar Patrimonio de la Humanidad llamado «Centro histórico de San Petersburgo y conjuntos monumentales anexos».​ El palacio de Pedro I Strelna es famosa por albergar el palacio Konstantínovski, un palacio barroco que empezó a construirse en 1720 por orden de Pedro I el Grande y que sirve actualmente como residencia del presidente de Rusia en su estancia en la ciudad. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Strelna. Strelna en la Enciclopedia de San Petersburgo Página web oficial del Palacio Constantine Vistas de Strelna I Vistas de Strelna II Vistas de Strelna III Vistas de Strelna IV Dentro del palacio I Dentro del palacio II
Strelna

Strelna (en russe : Стре́льна) est une commune urbaine sous juridiction de Saint-Pétersbourg dans son district de Petrodvortsovy, située à mi-distance de Saint-Pétersbourg et Peterhof sur le golfe de Finlande. La population était de 12 751 habitants en 2002. Histoire Strelna fut rendue à la Russie par la Suède en 1614. En 1720 débutèrent les travaux du palais Constantin par ordre de Pierre le Grand. Il fut achevé seulement en 1807 après avoir été délaissé pour le palais de Peterhof. De 1941 à 1944, Strelna fut sous occupation allemande. Culture Monastère côtier Saint-Serge. Palais Constantin. Personnalités liées à la commune Constantin Constantinovitch de Russie (1858-1915), y est né le 10 août 1858. Notes et références Portail de Saint-Pétersbourg
Strel'na

Strel'na (in russo Стрельна?) è un insediamento storico situato a metà strada tra San Pietroburgo e Peterhof, in Russia, che si affaccia sulle scogliere del golfo di Finlandia. Amministrativamente è una municipalità sotto la giurisdizione del Petrodvorcovyj rajon di San Pietroburgo. La cittadina, che al censimento del 2002 contava una popolazione di 12 571 abitanti, prende il nome dal nome dell'omonimo fiume, lo Strel'na, che la attraversa. La località è nota per il Palazzo di Costantino, ma sono degni di nota anche il Palazzo di Pietro I, la barocca Znamenka, ideata da Rastrelli, che fu la residenza del ramo dei Nikolaevič dei Romanov, il neoclassico palazzo di Michajlovka appartenuto al ramo dei Michailovič, la dacia di Matil'da Feliksovna Kšesinskaja, il Palazzo dei Leoni e quello di Orlov, così come l'omonimo parco e quello del Palazzo di Costantino. Va menzionato infine il monastero della Trinità, con numerose chiese progettate da Luigi Rusca, noto per essere il luogo di sepoltura dei fratelli Zubov e di altri nobili russi, tra cui il cancelliere imperiale Aleksandr Michajlovič Gorčakov, tumulatovi nel 1883. Il palazzo di Costantino, il monastero della Trinità, Michajlovka e Znamenka sono attualmente Patrimonio dell'umanità del sito di San Pietroburgo e gruppo di monumenti relativi. Qui nacque il nobile Konstantin Konstantinovič Romanov (1858-1915). Note Voci correlate San Pietroburgo Golfo di Finlandia Pietro I di Russia Impero russo Romanov Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Strel'na Collegamenti esterni Sito ufficiale, su mo-strelna.ru. (EN) Strelna, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Strielna

Strielna (ros. Стрельна) – osiedle w Rosji, w rejonie pietrodworcowym Petersburga. Historia i opis Rozwój miejscowości związany jest z budową pałacu Piotra Wielkiego. Pierwsza wzmianka o miejscowości pochodzi z 1706. Za życia cara na terenie miejscowości wzniesiono pałac drewniany (1711-1717), rozpoczęto również prace nad Pałacem Konstantinowskim (w 1720) oraz otaczającym go parkiem. Ostatecznie carski pałac w Strielnej nie stał się główną wiejską rezydencją carów, zadania te przejął kompleks pałacowy w Peterhofie. Strielna stała się jedynie jedną z rezydencji podróżnych, a w 1722 Piotr Wielki podarował obiekt córce Elżbiecie. Własnością rodziny carskiej pałac był do rewolucji 1917 r.. W 1732 w Strielnej powstał prawosławny męski klasztor Trójcy Świętej i św. Sergiusza z Radoneża, nazwany Pustelnią Nadmorską. W XIX w. Strielna rozwijała się jako miejscowość letniskowa. W latach 1830–1840 powstał w niej 19-hektarowy park Orłowski z dworem. W 1919 władze radzieckie zlikwidowały Pustelnię Nadmorską. Cerkwie klasztorne pozostały czynne do 1931. Podczas II wojny światowej wojska niemieckie zniszczyły dwór w parku Orłowskim, wskutek ostrzału ucierpiały również nieczynne cerkwie poklasztorne, których ruiny po wojnie rozebrano. W Pałacu Konstantinowskim po rewolucji październikowej znajdowało się najpierw sanatorium, następnie Szkoła Arktyczna, zaś przed 2003 obiekt odbudowano w przeznaczeniem na jedną z rezydencji prezydenta Rosji. W 1993 ponownie otwarto Pustelnię Nadmorską. Przez Strielną przebiega Droga Peterhofska, miejscowość łączy również z Petersburgiem linia tramwajowa. Na osiedlu jest stacja kolejowa Strielna. Przypisy