NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Usinsk

Usinsk (ruso: Уси́нск) o Uskar (komi: Ускар) es una ciudad de la república Komi, en el norte de Rusia. Está situada en la orilla norte del río Usá a alrededor de treinta kilómetros de su confluencia con el río Pechora, a cuya cuenca hidrográfica pertenece. La separan de la capital de la república, Syktyvkar, 750 km y de Pechora unos 100. La ciudad dispone de un aeropuerto. Es una ciudad directamente subordinada a la república, ya que no pertenece a ninguno de sus distritos o raiones. Su término municipal se autogobierna como ókrug municipal. En 2024, el territorio de la ciudad tenía una población de 35 807 habitantes, de los que 31 200 vivían en la propia ciudad y el resto repartidos en diecinueve pedanías.​ Historia Usinsk fue fundada en 1966 en el sitio de descubrimiento de importantes yacimientos de petróleo y gas en la república Komi. El sesenta y cinco por ciento del petróleo extraído en la república proviene de los campos petrolíferos de la región de Usinsk (Usínskoye, Voséiskoye, Verchnevoséiskoye, Bagánskoye y Salyukínskoye). En 1980, es conectada al ferrocarril del Pechora (Konosha - Kotlas - Vorkutá) por una línea férrea de 108 km. Obtiene el estatus de ciudad en 1984.​ Cultura y economía En Usinsk existe un museo de historia de la localidad. En Kolva, un pueblo a 18 km de la ciudad, conocido desde 1825 hay otro museo dedicado a la historia de la región. Además de la producción de gas y petróleo, en Usinsk se están estableciendo otras industrias relacionadas con los sectores alimentario y de la construcción. Demografía Administración El término municipal de Usinsk se ubica en el norte de la república y tiene una extensión de 30 564,20 km², similar en tamaño a los raiones de esta república.​ A efectos de desconcentración administrativa de los órganos federales y republicanos, el territorio se considera una ciudad directamente subordinada a la república.​ A efectos de autogobierno local, el ayuntamiento de Usinsk tiene la forma jurídica de ókrug municipal. El término municipal limita al norte con el ókrug autónomo de Nenetsia, al oeste con el raión de Ust-Tsilma, al suroeste con el raión de Izva, al sur con el raión de Pechora y al este con el ókrug municipal de Intá.​ En el término municipal de Usinsk se ubican las siguientes diecinueve pedanías:​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Usinsk. Sitio de la ciudad (en ruso) Usinsk en WikiMapia
Oussinsk

Oussinsk (en russe : Усинск) est une ville de la république des Komis, en Russie. Sa population s'élevait à 46 096 habitants en 2013. Géographie Oussinsk est située sur la rive nord de la rivière Oussa, à environ 30 km de sa confluence avec la Petchora, à 96 km au nord de la ville de Petchora, à 584 km au nord-est de Syktyvkar, capitale de la république et à 1 557 km au nord-est de Moscou. Histoire Oussinsk est fondée en 1966 à la suite de la découverte d'importants gisements de pétrole au nord de la république des Komis. Elle obtient le statut de ville en 1984. La ville est le centre de production de pétrole et de gaz de la république des Komis. Soixante-quinze pour cent du pétrole extrait dans la république proviennent des champs pétroliers situés dans la région d'Oussinsk. En 1980, la ville est reliée au chemin de fer de Petchora par une voie ferrée de 108 km. Population Recensements (*) ou estimations de la population Économie L'industrie du raïon d'Oussinsk représente plus de 70% de l'ensemble de la production industrielle de la République des Komis. Environ 27 000 personnes travaillent dans 792 entreprises et organisations de diverses formes. La principale industrie de la ville est la production de pétrole et de gaz. Jumelages Notes et références Liens externes (ru) Informations sur Oussinsk Portail de la Russie
Usinsk

Usinsk (in lingua russa Усинск) è una città della Russia, situata nella Repubblica dei Komi. Usinsk dispone di un aeroporto. La popolazione della città è di 31 200 abitanti secondo i dati del censimento del 2024. Note Voci correlate Aeroporto di Usinsk Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Usinsk Collegamenti esterni (RU) Sito ufficiale, su администрация-усинск.рф.
Oesinsk

Oesinsk (Russisch: Усинск, Zurjeens: Ускар, Uskar) is een stad dicht bij de noordelijke boomgrens in het noorden van de Komi-deelrepubliek, Rusland. De ruim 38.000 inwoners zijn voornamelijk werkzaam in de olie-industrie. Olie werd in Oesinsk voor het eerst aangetroffen in de jaren 60. De stad werd volgens Sovjetmodel opgetrokken met betonnen hoogbouw, in het midden van de taiga. Geografie De stad ligt ongeveer 750 kilometer ten noordoosten van de republiekhoofdstad Syktyvkar aan de oever van de Oesa, nabij de monding ervan in de Petsjora. De poolcirkel ligt ongeveer 90 km naar het noorden. In oostelijke richting ligt het noordelijk deel van de Oeral. Sinds 1980 is Oesinsk door een 108 kilometer lange spoorweg verbonden met het station Synja van de Petsjora-spoorweg van Konosja via Kotlas naar Vorkuta. Geschiedenis Oesinsk ontstond in 1966, aan het begin van de aardoliewinning in het noorden van de republiek Komi. Bevolkingsontwikkeling Cultuur en bezienswaardigheden In Oesinsk bevindt zich een historisch- en streekmuseum en een kunstgalerie. In het op 18 km afstand gelegen, sinds 1825 bekende dorp Kolva, dat bij de stad hoort, is een plaatselijk museum. Economie Oesinsk is het centrum van de aardoliewinning in de republiek Komi: Lukoil en Rosneft zijn er werkzaam. Driekwart van de gewonnen olie in Komi is afkomstig uit tot de stad behorende aardolievelden Oesinskoje, Voseiskoje, Vertsjnevoseiskoje, Baganskoje en Saljoekinskoje. Daarnaast is er voedingsmiddelenindustrie. In 1994 deed zich in dit gebied de tot dan ergste olieramp voor, toen uit een pijpleiding meer dan 100.000 ton olie wegstroomde. Op het grondgebied van het district Oesinski is op 60 km van de stad en 20 km van de poolcirkel, in 2011 de noordelijkste raffinaderij ter wereld in gebruik genomen. De capaciteit ervan bedraagt 1,3 miljoen ton olie per jaar. Vervoer Er is een spoorverbinding en een luchthaven met een baan van 2,5 km lengte. Er is geen snelweg. Via een winterweg is er van januari tot april verbinding met andere steden in Komi zoals Petsjora en Oechta, en met de regio Archangelsk. Van april tot december is transport over rivieren mogelijk voor zowel vracht als passagiers. Klimaat Er heerst een landklimaat zonder droog seizoen. De neerslag bedraagt normaal 517 mm per jaar. De minimum- en maximumtemperaturen liggen in januari op resp. -24 °C en -15 °C; in juli bedragen ze resp. +9,3 °C en 20,6 °C. De streek behoort tot het Hoge Noorden zodat bewoners in aanmerking komen voor extra faciliteiten, zoals een hoger loon. Externe links (ru) Website stadsbestuur (ru) Oesinsk op mojgorod.ru (en) Foto's op oulu.fi
Усинск

Усинск (рус. Усинск) град је у Русији у Комији, лоциран 757 km (470 mi) источно од главног града Сиктивкара и 100 km (62 mi) северно од града Печора, на северној обали реке Уса, 30 km (19 mi) пре ушћа реке Печора. Становништво: 40,827 (2010), 45,358 (2002), 47,219 (1989). Историја Усинск је основан 1966. године као насеље на ново откривеним насељима нафте на северу Републике Коми. Градски статус му је додељен 1984. године. Економија Град је центар за производњу нафте и гаса у Републици Коми. Три четвртине уља произведене у републици долазе из поља на територији око Усинска. Године 1980. град је повезан са железницом Печора помоћу 108 km (67 mi) дугог колосека. Становништво Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Усінськ

Усинськ (комі Ускар) — місто в Республіці Комі. Населення — 31 200 особи (2024). Географія Місто розташоване за 61 км від Північного полярного кола, за 757 км на північний схід від Сиктивкару. Клімат Клімат помірно-континентальний. Середньорічна температура становить мінус 3,2 градуса, сніговий покрив утримується 215 днів на рік. Природні ресурси Своїм народженням місто зобов'язане нафті й газу, головному капіталу тутешніх надр, на основі економічного розвитку території. У наш час[коли?] в Усинську добувається близько 60 % нафти і 3 % газу від загального обсягу видобутку цих видів сировини в Республіці Комі. Історія У басейні річки Уса були досліджені стоянки стародавньої людини, що належать до давньокам'яного періоду. Здавна ці місця вважалися важкодоступними, придатними для життя лише корінного населення, яке звикло до суворої природи Півночі. Найбагатші річки, безкрайні ліси, безліч озер визначали рід занять місцевого населення. Тут ловили рибу, промишляли хутрового звіра, розводили оленів. Століттями жили на цій території ненці-самоєди. Пасовища для оленів, достаток риби та хутрового звіра залучили в ці краї комі-іжемців. Наприкінці XVIII століття виникло селище Усть-Уса. У XIX столітті одне за іншим на території нинішнього Усинського району з'являються такі села, як Праскань, Усть-Лижа, Колва, Щельябож, Акись, Мутний Материк та інші. Наприкінці XIX — початку XX століття заселенням Приус'я починає цікавитися царська влада. Поштовхом до цього послужив загальний перепис 1897 року, з'явилися нові поселення. Самодержавна Росія виявила особливий інтерес до багатств тундри. За часів сталінського терору село Усть-Уба входить до системи ГУЛАГу, Усть-Уба стає перевалочною базою для північних таборів. Був побудований аеродром. Тут розміщувалося управління Печорського річкового пароплавства, склади, бази. Селище Усинськ було засноване в 1966 році. 21 лютого 1975 року Президією Верховної Ради РРФСР був утворений Усинський район з центром Усинськ. 20 липня 1984 року селище було перетворене в місто Усинськ. Економіка Нині Усинськ — місто з потужною виробничою базою. На майже 1000 підприємствах[джерело?] і в організаціях різних форм власності працює понад 24 тисячі осіб. Найбільшими підприємствами міста є «Лукойл» та «Роснафта». Усинська нафта — основне джерело поповнення не тільки місцевого, але й республіканського бюджетів. В обсязі всієї нафти, що видобувається в республіці, усинська становить понад 70 %. Як базове місто нафтовиків Усинськ є основним постачальником трудових ресурсів прилеглих нафтових родовищ у північній частині Республіки Комі та на території Ненецького автономного округу. Освіта У 26 освітніх установах району навчається понад 7 тисяч дітей, 2,5 тисячі дітей відвідують 17 дитячих садків. Багато професій, які необхідні в регіоні, можна здобути в міському політехнічному технікумі. У місті відкрито філію Ухтинського технічного університету. Див. також Аеропорт Усинськ Джерела Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Усінськ Офіційний сайт Усінська Усінський міський сайт Усінський інформаційний портал
Volot

Volot (in russo Волот?) è un villaggio della Russia europea nordoccidentale, situato nella oblast' di Novgorod; è il centro amministrativo del rajon Volotovskij. Si trova nella parte occidentale della regione, sul piccolo fiume Psiža, che sfocia nel lago Il'men', 87 km a sud-ovest di Velikij Novgorod e 44 km a ovest di Staraja Russa. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Volot
Волот

Волот (рус. Волот) насељено је место руралног типа са административним статусом села (рус. село) на северозападу европског дела Руске Федерације. Налази се у западном делу Новгородске области и административно припада Волотовском рејону чији је уједно и административни центар. Према проценама са пописа становништва из 2010. у селу је живело 2.236 становника. Географија Село Волот налази се у западном делу Новгородске области, на подручју Прииљмењске низије. Кроз село протиче река Псижа, западна притока језера Иљмењ. Налази се на око 87 километара југозападно од административног центра области Великог Новгорода, и на око 44 километра западно од града Стараја Руса. Кроз село пролази железничка линија на релацији Бологоје—Валдај—Стараја Руса—Дно. Историја Насеље Волот се развило из истоимене железничке станице саграђене крајем XIX века на деоници Московско-Рибинске железнице. Тако је 1897. станица Волот постала једна од 16 железничких станица уз пругу која је повезивала градове Бологоје и Псков. Након оснивања Волотовског рејона у августу 1927. село Волот постаје рејонским центром. Демографија Према подацима са пописа становништва 2010. у селу је живело 2.236 становника. Види још Новгородска област Волотовски рејон Псижа Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Volot

Volot (ryska Волот) är ett stationssamhälle i västra delen av Novgorod oblast i Ryssland, 87 km sydväst om regionhuvudstaden Novgorod och 44 km väster om Staraja Russa, vid floden Psizja som rinner åt nordost mot sjön Ilmen. Samhället har 2 236 invånare (2010) och är centralort i det glest befolkade distriktet Volotovskij rajon (5 077 invånare på 995,1 km²). Inom distriktet utgör Volot en av tre landskommuner. Samhället växte fram i slutet av 1800-talet runt en järnvägsstation på den östvästliga banan mellan Pskov och Bologoje. Under andra världskriget ockuperades trakten av tyskarna från 28 juli 1941 till 24 februari 1944. Ortens industri baseras på jordbruk, både livsmedelsproduktion och linodling. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från ryskspråkiga Wikipedia. Externa länkar Volotovskij rajon, distriktets webbplats Poselenie Volot, landskommunen
Волот (селище)

Во́лот (рос. Волот) — селище в Новгородській області, адміністративний центр Волотовського муніципального району і сільського поселення Волот. Географія Розташований в західній частині Новгородської області на річці Псижа (впадає в озеро Ільмень). Волот знаходиться за 87 км на північний захід від Великого Новгорода та за 44 км на захід від Старої Руси. Селище є адміністративним центром Волотовського району, до якого належать такі села, як: Хотяжа, Раглиці, Подостров'я, Городця, Устиці, Язвін, Хотігоще, Ракитино, Сільце, Гориці, Камінь та ін. Через Волот проходить залізниця Бологоє-Московське — Валдай — Стара Русса — Дно-1. Селище з'єднане автомобільними дорогами зі Старою Руссою, Великим Новгородом і Сольцями (через Вибиті). Волот має чисту екологію; в селищі без зусиль можна побачити лелек та їжачків. Населення займається дрібним селянсько-фермерським господарством: крім вирощування овочів, ягід та фруктів, поширене розведення курей, кіз та корів. Історія Селище засновано в кінці XIX століття, при однойменній залізничній станції Московсько-Віндаво-Рибінській залізниці.
Шошка (Сыктывдинский район)

Шошка (коми Сёська) — село в Сыктывдинском районе Республики Коми, административный центр сельского поселения Шошка. География Расположено на правом берегу реки Сысола на расстоянии примерно 10 км по прямой от районного центра села Выльгорт на юг. История Известна с 1646 года как погост, здесь и в близлежащих деревнях было 32 двора. К 1678 году погост и 5 деревень слились в погост Шошки (24 двора). В 1865 году открылась приходская школа. К концу XIX века с селом слилась также деревня Гридинская. В 1918 г. — 300 дворов, 1738 человек. В советское время работали колхозы: «Заря Ильича», им. Будённого, им. Красина и им. Сталина, совхоз «Сыктывкарский». В настоящее время в селе Шошка функционирует средняя школа. Есть детский сад, ДК, местное отделение связи, сеть магазинов. Население в основном трудится в местном совхозе, ЖКХ, ездят на заработки в Сыктывкар. Население Постоянное население составляло 537 человека (коми 82 %) в 2002 году, 477 в 2010. Примечания
Красная (Коми)

Красная (коми Сітбар) — деревня в Сыктывдинском районе Республики Коми Российской Федерации. Входит в состав сельского поселения Часово. Топоним Первоначально — деревня Кряжская, с 1939 года — Красная. Местное название Ситбар связано с речкой Ситбаръю. География Расположен на правобережье Вычегды на расстоянии примерно 43 км по прямой от районного центра села Выльгорт на север. История Известна с 1859 года. Население Численность населенияГод6090120150180210240100015002000250030003500Красная (Коми)Статистика населения.mw-chart-eb15ac74aeb0f3c70ad5a4555fab9b6030a6ffb513643fe9801b2f2cefedce5bbf79c161b566ca1987b0ff3ee3d81b18072aca5d272b04c64250af74d2cdecce__zr220547-cls-1137994:hover{pointer-events:none}.mw-chart-eb15ac74aeb0f3c70ad5a4555fab9b6030a6ffb513643fe9801b2f2cefedce5bbf79c161b566ca1987b0ff3ee3d81b18072aca5d272b04c64250af74d2cdecce__zr220547-cls-1137995:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-eb15ac74aeb0f3c70ad5a4555fab9b6030a6ffb513643fe9801b2f2cefedce5bbf79c161b566ca1987b0ff3ee3d81b18072aca5d272b04c64250af74d2cdecce__zr220547-cls-1137996:hover{cursor:pointer}.mw-chart-eb15ac74aeb0f3c70ad5a4555fab9b6030a6ffb513643fe9801b2f2cefedce5bbf79c161b566ca1987b0ff3ee3d81b18072aca5d272b04c64250af74d2cdecce__zr220547-cls-1137997:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-eb15ac74aeb0f3c70ad5a4555fab9b6030a6ffb513643fe9801b2f2cefedce5bbf79c161b566ca1987b0ff3ee3d81b18072aca5d272b04c64250af74d2cdecce__zr220547-cls-1137998:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Национальный состав Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения коми составляли 93 % из 174 человек, 156 — в 2010. Известные уроженцы, жители Изъюров, Анатолий Степанович (1932 — 1966) — коми писатель. Инфраструктура Личное подсобное хозяйство с зоной сельскохозяйственного использования, индивидуальная застройка усадебного типа. ФАП Красная. Транспорт Деревня доступна автотранспортом. Остановка общественного транспорта «Красная». Примечания
Illa de Wilczek

L'illa de Wilczek (en rus: Остров Вильчека; Ostrov Vil'cheka) és una illa de la Terra de Francesc Josep, Rússia. Geografia L'illa fa uns 10 quilòmetres de llargada i es troba al sud-oest de l'illa de Salm, de la qual es troba separada per un canal de 3 quilòmetres d'ample. L'illa no està coberta de gel de manera majoritària, a excepció de dos petits casquets de gel, un al nord i un altre més petit al sud. El seu punt més alt es troba a 187 msnm. Aquesta illa no s'ha de confondre amb la gran Terra de Wilczek, situada al mateix arxipèlag i que porta el nom de la mateixa persona, el comte austrohongarès Johann Nepomuk Wilczek. El comte Hans Wilczek va ser el patrocinador més important de l'expedició austrohongaresa al Pol Nord de 1872 a 1874. Història L'illa de Wilczek va ser la primera illa de l'arxipèlag Terra de Francesc Josep que va trepitjar l'expedició austrohongaresa al Pol Nord l'1 de novembre de 1873. A principis de març de 1874 s'hi va enterrar a Otto Krisch, membre de l'expedició que havia mort d'escorbut, i es va aixecar un cairn amb un missatge en un contenidor segellat informant sobre el nou descobriment. El 5 d'agost de 1991 el vaixell alemany Dagmar Aaen de l'expedició d'Arved Fuchs va arribar a l'illa de Wilczek. Fuchs va desenterrar l'ampolla de l'expedició austrohongaresa d'entre les pedres del cairn, però l'escriptura era il·legible. El document va ser portat a la seu de l'Oficina Federal de Policia Criminal de Wiesbaden on aconseguiren desxifrar l'escrit i es va confirmar que era una nota dels exploradors polars Julius von Payer i Karl Weyprecht. El document es troba al Museu Naval Alemany de Bremerhaven. Referències
Wilczekův ostrov

Wilczekův ostrov (též Wilczkův ostrov; rusky Остров Вильчека) je arktický ostrov v jižní části souostroví Země Františka Josefa v Severním ledovém oceánu. Pojmenován byl po hraběti Johannu Nepomuku Wilczekovi. V souostroví je po něm pojmenován také mnohem větší ostrov Wilczekova země. S délkou 10 km patří Wilczekův ostrov mezi menší ostrovy v souostroví. Od většího Salmova ostrova na východě je oddělen 3 km širokým průlivem. Na východním mysu se nachází kolonie alkounů malých. Byl prvním ostrovem v Zemi Františka Josefa, který 1. listopadu 1873 objevila rakousko-uherská severopolární expedice. Jeden z účastníků výpravy, strojník Ota Kříž, který zemřel během dvouletého pobytu na lodi zamrzlé v moři nedaleko ostrova, byl pohřben ve skalní puklině na pobřeží. Expedice zde také zanechala v hermeticky uzavřené lahvi zprávu o objevu souostroví. V roce 1991 k ostrovu připlula loď Dagmar Aaen německého cestovatele Arveda Fuchse. Její posádka na pobřeží vykopala lahve zanechané rakousko-uherskou expedicí, ale text zprávy se jí přečíst nepodařilo. Zpráva byla rozluštěna až v laboratořích německého Spolkového kriminálního úřadu, který potvrdil, že jde o vzkaz zanechaný Juliem Payerem a Carlem Weyprechtem. Poté byla vystavena v námořním muzeu v Bremerhavenu. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Wilczek Island na anglické Wikipedii.
Wilczek Island

Wilczek Island, (Остров Вильчека; Ostrov Vil'cheka) is located in the southeastern end of Franz Josef Land, Arkhangelsk Oblast, Russia. History Wilczek Island was the first island of the Franz Josef Archipelago on which the Austro-Hungarian North Pole Expedition set foot on November 1, 1873. A grave was dug ashore for Otto Krisch, a deceased member of the expedition and a cairn was erected with a message in a sealed container in it informing about the new discovery. On August 5, 1991, German ship Dagmar Aaen with the Arved Fuchs expedition reached Wilczek Island. Fuchs dug up the Austro-Hungarian expedition bottle from among the stones in the cairn, but the writing inside could not be read. The document was brought to the office the Federal Criminal Police Office in Wiesbaden. There the writing was deciphered and it was confirmed that it was a note from Polar explorers Julius Payer and Karl Weyprecht. The document is now in the German Naval Museum in Bremerhaven. Geography Wilczek Island is a 10 km (6 mi) long island southwest of Salm Island, separated from the latter by a 3 km (2 mi) wide sound. The island is mostly unglacierized, except for a small ice cap in the north and a smaller one in the south. "Wilczek Island" should not be confused with much larger Wilczek Land located in the same archipelago, but they are both named after Austro-Hungarian Count Johann Nepomuk Wilczek. Count Hans Wilczek was the most important sponsor of the Austro-Hungarian North Pole Expedition to Franz Josef Land. Adjacent islands Lamont Island 12 km south of Wilczek Island lies Lamont Island (остров Ламон) 79° 48' N; 58° 40' E. This is a small double island, only 1.3 km in length. Lamont Island is the southernmost island of the Franz Josef Archipelago. In some maps it appears as Lamon Island. This double islet was named after Scottish Arctic explorer Sir James Lamont. See also List of islands of Russia References External links UNEP - Islands Archived 2013-11-25 at the Wayback Machine
Île Wilczek

L'Île Wilczek (en russe : Остров Вильчека, Ostrov Vil'cheka) est une île de la terre François-Joseph. Il ne faut pas la confondre avec la Terre de Wilczek située dans le même archipel. Géographie Au sud de l'archipel et à 3 km au sud-ouest de l'île Salm dont elle est séparée par le détroit de Murmanez (пролив Мурманец), elle s'étend sur une longueur de 11,5 km et une largeur de 9,8 km. Son point culminant mesure 187 m d'altitude. Elle est entièrement recouverte par une calotte glaciaire à l'exception d'un petit plateau composé de roches magmatiques. Histoire C'est la première île de l'archipel découverte par Julius von Payer et Karl Weyprecht le 1er novembre 1873. Un des membres de l'expédition, Otto Krisch, y est inhumé. Payer y laisse un cairn avec une bouteille contenant un message sur sa découverte, bouteille qui est retrouvée le 5 août 1991 par Arved Fuchs. Le document est aujourd'hui conservé au Deutsches Schiffahrtsmuseum de Bremerhaven. Elle a été nommée en l'honneur du comte Johann Nepomuk Wilczek, un des financiers de l'expédition Payer. Notes et références Bibliographie Julius von Payer, New Lands Within the Arctic Circle, 1876 Frederick G. Jackson, A Thousand Days in the Arctic, 1899 Mark Nuttall, Encyclopedia of the Arctic, 2012, p.2166 Cartographie Liens externes Portail de la Russie Portail des îles Portail de l’Arctique