NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Paltoga

Paltoga (ryska Палтога) är en ort i Vologda oblast i Ryssland, 18 km väster om Vytegra. Folkmängden uppgick till cirka 300 invånare vid folkräkningen 2002. Orten grundades 2001 som en sammanslagning av flera närliggande byar. Paltoga är huvudorten i landsbygdsenheten Kazakovskoje. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från tyskspråkiga Wikipedia, Paltoga, 29 november 2014.
Палтога

Палтога — сільце у Витегорському районі Вологодської області. Є адміністративним центром Казаковського сільського поселення з точки зору адміністративно-територіального поділу. Головою сільського поселення є Раїса Борисівна Орлова. Історія Село було утворене 27 червня 2001 року в результаті об'єднання сіл Акулово, Арістово, Васюково, Казаково, Коробейніково, Кузнецово, Палтозький Перевоз, Рухтіново, Семеново, Сухарево, Троніно, Угольщина, Чебаково і Яшково. Від колишнього села Казакова Палтога «успадкувала» статус центру сільради та код ЗКАТУ. Розташування Розташоване на трасі Р-37. Відстань по автодорозі до районного центру Витегри — 17 км. Найближчі населені пункти — Єжини (6 км), Кюршево (4 км) і Новинка (6 км). Населення За Всеросійським переписом 2002 року населення Палтоги становить 295 осіб (135 чоловіків, 160 жінок). Переважаюча національність — росіяни (99 %). Установи міста У населеному пункті діє Палтозька основна загальноосвітня школа; а також бібліотека, будинок культури, поштове відділення і дві торгові точки. Церкви На території Палтоги знаходяться два православних храми: Церква Богоявлення Господнього (1733 року) і Церква Ікони Божої Матері Знамення (1810 року). Дерев'яна Богоявленська церква почала реставруватися в 1990-х рр., проте необхідні роботи так і не були закінчені, що призвело до обвалення храму 27 січня 2009 року. Відомі уродженці Сепсякова Тетяна Федорівна (1927–1981) — радянський карельський педагог. Народний вчитель СРСР (1980). Примітки Посилання Палтога в реєстрі населених пунктів Вологодської області Див. також Богоявленська церква (Палтога) Дерев'яна архітектура Музейний туризм Реставрація (мистецтво) Товариство вивчення російської садиби
Isakijevské náměstí

Isakijevské náměstí (rusky Исаа́киевская площадь) je náměstí, které se nachází v Petrohradě, Admiraltějském rojónu, Admiraltějském okruhu. Ze severu je ohraničeno Admiraltějským prospektem, z jihu Mariinským palácem. Spolu s Palácovým náměstím a Senátním náměstím se Isakijevské náměstí tradičně řadí do architektonického souboru centrálních náměstí města. Z důvodu umístění Zákonodárného shromáždění Petrohradu v Mariinském paláci se Isakijevské náměstí považuje za hlavní správní. Jakožto součást historického centra je toto náměstí zapsáno do seznamu UNESCO. Náměstí oplývá kulturně-historickým bohatstvím, s historickými a architektonickými památkami 19. a 20. století, včetně katedrály svatého Izáka, Mariinského paláce, hotelů Astorija a Angľetěr. Blízkost hlavních pamětihodností a hotelů činí Isakijevské náměstí přitažlivé pro turisty. PSČ budov na náměstí je 190000 a 190107. Dne 26. května 2013 se na náměstí konala oslava 310 let od založení Petrohradu, která může vnést Isakijevské náměstí do Guinnessovy knihy rekordů. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Исаакиевская площадь na ruské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Isakijevské náměstí na Wikimedia Commons
Isaaksplatz

Der Isaaksplatz (russisch Исаакиевская площадь / Issaakijewskaja ploschtschad) ist ein großer Platz in Sankt Petersburg, Russland. Zwischen 1923 und 1944 war er als Worowski-Platz (russisch: Площадь Воровского) bekannt. Der Isaaksplatz liegt zwischen dem Mariinski-Palast (Marienpalast, Tagungsort des Staatsrates von 1885 bis 1917) und der Isaakskathedrale, die ihn vom Senatsplatz (Сенатская площадь) trennt. Der Platz ist in seiner Mitte von einem Reiterdenkmal besetzt, das Zar Nikolaus I. darstellt. Auch das Hotel Astoria befindet sich am Platz. Eine Seite des Platzes wird von der Moika begrenzt, über die die Blaue Brücke führt. Am nordwestlichen Abgang zur Moika befindet sich seit 1971 eine Granitsäule, die von einem Dreizack bekrönt wird und auf der die Wasserstände der Überschwemmungen 1824, 1903, 1924, 1955 und 1967 (Pegel zwischen 2,2 m und 4 m) markiert sind. Weblinks
Saint Isaac's Square

Saint Isaac's Square or Isaakiyevskaya Ploshchad (Russian: Исаа́киевская пло́щадь), known as Vorovsky Square (Russian: Площадь Воровского) between 1923 and 1944, in Saint Petersburg, Russia is a major city square sprawling between the Mariinsky Palace and Saint Isaac's Cathedral, which separates it from Senate Square. The square is graced by the equestrian Monument to Nicholas I. The Lobanov-Rostovsky House (1817–1820) on the west side of the square was designed by Auguste de Montferrand. It may be described as an Empire style building that has an eight-column portico facing the Admiralty building. The main porch features the twin statues of Medici lions on granite pedestals; they were made famous by Pushkin in his last long poem, The Bronze Horseman. Nearby is Quarenghi's Horse Guards' Riding Hall (1804–1807), in part inspired by the Parthenon and flanked by the marble statues of the Dioscuri, by Paolo Triscornia. Opposite the cathedral is the Mariinsky Palace, built in 1829–1844 for Grand Duchess Maria Nikolayevna. Currently the palace houses the Saint Petersburg Legislative Assembly. In front of the palace is the 97-metre-wide Blue Bridge, which used to be the widest in Saint Petersburg. Spanning the Moika River, the bridge is usually perceived as the extension of the square, although in fact it forms a separate square, called Mariyinskaya. To the right from the bridge is so-called Neptune's Scale, with a granite top. This is a stele which marks water levels during major floods. To the east of the cathedral is the six-storey Hotel Astoria, designed by Fyodor Lidval. It opened in 1912 and was one of the most luxurious hotels in the Russian Empire. Adjacent to the Astoria is the hotel Angleterre, which is remembered as the death place of poet Sergei Yesenin. The building found at the corner of Malaya Morskaya Street is associated with Fyodor Dostoyevsky, who lived there in 1848–1849. At this period, he published his first work of fiction, White Nights. The Russian Institute of Plant Breeding named after Academician Nikolai Vavilov is located in two neo-Renaissance buildings. The institute has a unique collection of 160,000 cultivated plants, which Vavilov collected while travelling in every continent from 1921 to 1940. After the end of the war, a journal published in London reported that Vavilov's collection was lost during the Siege of Leningrad. However, the report was false: although many starved to death, the institute's staff would not consume a single grain of rice or potato tuber from the collection. One of the last buildings to be erected on the square was the trapezoidal red-granite German Embassy (1911–12), by the architect Peter Behrens. The building is a reference point in the history of Western architecture, as it was the first specimen of Stripped Classicism, a style that enjoyed immense popularity in Stalinist Russia and Nazi Germany. See also List of squares in Saint Petersburg References External links Media related to St Isaac's Square at Wikimedia Commons Article in the Enciclopaedia of Saint Petersburg
Place Saint-Isaac

La place Saint-Isaac (en russe : Исаакиевская площадь, Isaakievskaïa Plochtchad), connue sous le nom de place Vorovsky (en russe : Площадь Воровского) entre 1923 et 1944, est une place de Saint-Pétersbourg, en Russie. La place Saint-Isaac est une vaste place située entre le palais Marie et la cathédrale Saint-Isaac qui la sépare de la place du Sénat. La place est occupée en son centre par un monument équestre représentant le tsar Nicolas Ier. Notes et références Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Saint-Pétersbourg
Piazza Sant'Isacco

Piazza Sant'Isacco (in russo Исаакиевская площадь?, Isaakievskaja ploščad') è una delle piazze principali di San Pietroburgo, sulla quale si affacciano la Cattedrale di Sant'Isacco, il Palazzo Marinskij, l'Hotel Astoria. Un lato della piazza è delimitato dalla Mojka. Tra il 1923 e il 1944 lo slargo era stato rinominato "Piazza Vorovskij" (in russo Площадь Воровского?, Ploščad' Vorovskogo) in onore del rivoluzionario bolscevico Vaclav Vaclavovič Vorovskij. Descrizione Al centro della piazza si trova la statua equestre dell'imperatore russo Nicola I. Il palazzo Lobanov-Rostovskij (1817–1820) sul lato ovest della piazza venne progettato da Auguste de Montferrand. Può essere descritto come un edificio in stile Impero che possiede un portico di otto colonne rivolto verso il palazzo dell'Ammiragliato. Nelle vicinanze si trova il maneggio delle guardie a cavallo di Quarenghi (1804–1807), ispirato in parte al Partenone e fiancheggiato dalle statue marmoree dei Dioscuri, di Paolo Triscornia. Dalla parte opposta della cattedrale si trova il palazzo Mariinskij, costruito tra il 1829 e il 1844 per la granduchessa Marija Nikolaevna. Attualmente il palazzo ospita l'assemblea legislativa di San Pietroburgo. Di fronte al palazzo si trova il ponte Blu, largo 97 metri, che un tempo fu il più largo di San Pietroburgo. Attraversando il fiume Mojka, il ponte viene percepito di solito come un'estensione della piazza, anche se in realtà forma una piazza separata. A destra del ponte si trova la cosiddetta scala di Nettuno, dalla sommità in granito. Si tratta di una stele che segna i livelli dell'acqua durante le grandi inondazioni. A est della cattedrale si trova l'Hotel Astoria, a sei piani, progettato da Fëdor Ivanovič Lidval'. Aprì nel 1912 e fu uno degli alberghi più lussuosi dell'impero russo. Accanto all'Astoria si trova l'Hotel Angleterre, che è ricordato per essere stato il luogo dove morì Sergej Aleksandrovič Esenin. Sulla piazza si affaccia anche l'istituto russo per la coltivazione delle piante, dedicato a Nikolaj Ivanovič Vavilov e ospitato in due edifici neorinascimentali. Uno degli ultimi edifici ad essere innalzati lungo la piazza fu il palazzo trapezoidale in granito rosso dell'ambasciata tedesca (1911–1912), dell'architetto Peter Behrens. Il palazzo è un punto di riferimento nella storia dell'architettura, essendo il primo esempio dello stile del "classicismo spogliato", uno stile che si diffuse molto nella Russia stalinista e nella Germania nazista. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla piazza Sant'Isacco
Praça de São Isaac

A Praça de São Isaac (em russo: Исаакиевская площадь), conhecida como Praça Vorovsky (em russo: Площадь Воровского) entre 1923 e 1944, em São Petersburgo, na Rússia é uma grande praça que vai do Palácio Mariinsky e a Catedral de Santo Isaac, que a separa da Praça do Senado. A praça abriga o monumento equestre de Nicolau I da Rússia. O Palácio Lobanov-Rostovsky (construído em 1817 e 1820) no lado oeste da praça foi projetada por Auguste de Montferrand. Pode ser descrito como um edifício do estilo império que tem um pórtico de oito colunas de frente para o Almirantado de São Petersburgo. A varanda principal tem as estátuas gêmeas de leões de Medici em pedestais do granito. Eles ficaram famosos por Pushkin em seu último longo poema, O Cavaleiro de Bronze. Nas imediações se encontra o Manege de São Petersburgo feito por Giacomo Quarenghi (construído entre 1804 e 1807), em parte inspirado no Partenon e flanqueado pelas estátuas de mármore de Castor e Pólux, de Paolo Triscornia. Em frente à catedral encontra-se o Palácio Mariinsky, construído entre 1829 e 1844 para a Grã-Duquesa Maria Nikolaevna. Atualmente, o palácio abriga a Assembléia Legislativa de São Petersburgo. Na frente do palácio está a Ponte Azul de 97 metros de largura, que costumava ser a mais larga em São Petersburgo. Sobre o rio Moika, a ponte é geralmente percebida como a extensão da praça, embora na verdade ela forme uma praça separada, chamada Mariyinskaya. À direita da ponte está a Escala de Netuno, com um tampo de granito. Este é uma escala que marca os níveis de água durante inundações. Ao leste da catedral está o Hotel Astoria, com seis andares, projetado por Fyodor Lidval. Ele foi inaugurado em 1912 e foi um dos hotéis mais luxuosos do Império Russo. Adjacente ao Astoria está o Hotel Angleterre, que é lembrado como o local da morte do poeta Serguei Iessienin. O edifício na esquina da rua Malaya Morskaya é associado a Dostoiévski, que viveu lá entre 1848 e 1849. Nesse período, ele publicou seu primeiro trabalho de ficção, Noites Brancas. O Instituto Russo de Melhoramento Vegetal nomeado após o acadêmico Nikolai Vavilov está localizado em dois edifícios neorrenascentistas. O instituto tem uma coleção única de 160.000 plantas cultivadas, que Vavilov coletou ao viajar em cada continente entre 1921 e 1940. Após o fim da Segunda Guerra Mundial, um jornal publicado em Londres relatou que a coleção de Vavilov foi perdida durante o cerco de Leningrado. No entanto, o relatório era falso: apesar de muitos morrerem de fome, a equipe do instituto não consumiria um único grão de arroz ou tubérculo de batata da coleção. Um dos últimos edifícios a ser erguido na praça foi a embaixada alemã de granito vermelho trapezoidal (construída entre 1911 e 1912), pelo arquiteto Peter Behrens. O edifício é um ponto de referência na história da arquitetura ocidental, porque era a primeira espécie de Classicismo descascado, um estilo que gozava de imensa popularidade na Rússia Stalinista e na Alemanha Nazista. Referências
Ісаакіївська площа

Ісаакіївська площа (рос. Исаакиевская площадь) — площа, розташована в Адміралтейському муніципальному окрузі Адміралтейського району Санкт-Петербурга. З півночі обмежована Адміралтейським проспектом, з півдня — Маріїнським палацом. Поряд з Палацовою й Сенатською площами. Ісакіївську площу традиційно відносять до архітектурного ансамблю центральних площ міста. Ісаакіївський майдан вважається головним адміністративним. У складі історичної забудови центру Санкт-Петербурга площа включена у список Всесвітньої спадщини. Площа має велике культурно-історичним значенням тут розташовано безліч пам'яток історії та архітектури XIXXX сторіч, в тому числі Ісаакіївський собор, Маріїнський палац, готелі «Асторія» та «Англетер». Сусідство з основними пам'ятками й престижними готелями міста робить Ісаакіївську площу привабливою для туристів.
Севастьяново (Ленинградская область)

Севастья́ново (до 1948 года Ка́укола, фин. Kaukola) — посёлок в Приозерском районе Ленинградской области. Административный центр Севастьяновского сельского поселения. Название Топоним Каукола происходит от личного имени Кауко. 6 июля 1947 года исполкомом Каукольского сельсовета было принято решение о переименовании деревни Киркко-Каукола в деревню Дубровка. Спустя некоторое время решение изменили, присвоив селению наименование Поречье. Еще через полгода комиссия по переименованию назначила деревне имя Севастьяново. В тексте обоснования было указано: «в честь Героя Советского Союза А. Т. Севастьянова, погибшего в воздушном бою 23.04.1942», где Алексей Тихонович Севастьянов, это советский лётчик-истребитель, 1917 года рождения, старший лейтенант, погибший в районе посёлка Рахья Всеволожского района Ленинградской области. Переименование было закреплено указом Президиума ВС РСФСР от 1 октября 1948 года. История В писцовой книге Водской пятины 1568 года упоминается «Деревня Кавгала Тимошкина над озером над Кавгальским». До 1939 года деревня Каукола входила в состав волости Каукола Выборгской губернии Финляндской республики. С 1 января 1940 года в составе Карело-Финской ССР. С 1 августа 1941 года по 31 июля 1944 года финская оккупация. С 1 ноября 1944 года в Сепянъярвском сельсовете Кексгольмского района. С 1 октября 1948 года учитывается как деревня Севастьяново в Севастьяновском сельсовете Приозерского района. В ходе укрупнения хозяйства к деревне было присоединено соседнее селение Ракосина. С 1 января 1950 года в Степанянском сельсовете. С 1 июня 1954 года в Богатырёвском сельсовете. С 1 февраля 1963 года — в Выборгском районе. С 1 января 1965 года — вновь в Приозерском районе. В 1965 году деревня насчитывала 109 жителей. По данным 1966 года посёлок Севастьяново входил в состав Богатырёвского сельсовета, административным центром которого являлся посёлок Богатыри. По данным 1973 года посёлок Севастьяново входил в состав Богатырёвского сельсовета и являлся его административным центром. По данным 1990 года посёлок Севастьяново входил в состав Богатырёвского сельсовета, административным центром которого являлся посёлок Степанянское. В 1997 году в посёлке Севастьяново Богатырёвской волости проживали 680 человек, в 2002 году — 661 человек (русские — 85 %), административным центром волости являлся посёлок Степанянское. В 2007 году в посёлке Севастьяново Севастьяновского СП проживали 688 человек, в 2010 году — 653 человека. География Посёлок расположен в северной части района на автодороге 41К-153 (Сапёрное — Кузнечное). Расстояние до ближайшей железнодорожной станции Кузнечное — 11 км. Через посёлок протекает река Севастьяновка. К югу от посёлка находится озеро Невское. Демография Известные уроженцы Вилле Песси (1902—1983) — деятель финляндского и международного рабочего движения, генеральный секретарь ЦК Коммунистической партии Финляндии (1944—1969). Достопримечательности Лютеранская кирха (1933 г., архитектор Лассе Бъёрк). Фото Улицы Дальняя, Заречная, Клубная, Молодёжная, Новая, Озёрная, Степаняна, Шоссейная. Примечания
Севастьяново (Ленінградська область)

Каукола (рос. Севастьяново) — селище у Приозерському районі Ленінградської області Російської Федерації. Населення становить 653 особи. Належить до муніципального утворення Севастьяновське сільське поселення. Історія До 1917 року населений пункт перебував у складі Виборзької губернії Великого князівства Фінляндського. З 1918 по 1940 та в роки Другої світової війни між 1941 та 1944 роками у складі незалежної Фінляндії. Відтак — у складі Ленінградської області. Згідно із законом від 1 вересня 2004 року № 50-оз належить до муніципального утворення Севастьяновське сільське поселення. Населення Чисельність населенняРік65066067068069020072007,520082008,520092009,52010Севастьяново (Ленинградская область)Статистика населення.mw-chart-136418f5b16700cd166dffb414aa7c9b06031a275a4f0c8928cf42762e6aacf4c12cb090e612369eedb1198867bfd370b8b5b3eb97e260e9e10043397896db8a__zr210841-cls-1086948:hover{pointer-events:none}.mw-chart-136418f5b16700cd166dffb414aa7c9b06031a275a4f0c8928cf42762e6aacf4c12cb090e612369eedb1198867bfd370b8b5b3eb97e260e9e10043397896db8a__zr210841-cls-1086949:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-136418f5b16700cd166dffb414aa7c9b06031a275a4f0c8928cf42762e6aacf4c12cb090e612369eedb1198867bfd370b8b5b3eb97e260e9e10043397896db8a__zr210841-cls-1086950:hover{cursor:pointer}.mw-chart-136418f5b16700cd166dffb414aa7c9b06031a275a4f0c8928cf42762e6aacf4c12cb090e612369eedb1198867bfd370b8b5b3eb97e260e9e10043397896db8a__zr210841-cls-1086951:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-136418f5b16700cd166dffb414aa7c9b06031a275a4f0c8928cf42762e6aacf4c12cb090e612369eedb1198867bfd370b8b5b3eb97e260e9e10043397896db8a__zr210841-cls-1086952:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примітки
Sosnovo, Priozersky District, Leningrad Oblast

Sosnovo (Russian: Сосново; Finnish: Rautu) is a rural locality (a logging depot settlement) in Priozersky District of Leningrad Oblast, Russia, located on the Karelian Isthmus, and an important railway station of the Saint Petersburg-Kuznechnoye railroad. Population: 7,209 (2010 Census); 5,953 (2002 Census). History It was established in 1500 by name of Rautu in Finland. The Battle of Rautu was one of the major battles of the 1918 Finnish Civil War. Population of Rautu was Finnish and mostly Lutheran until the Winter War 1939-1940. The Finnish population was evacuated, and the settlement finally ceded to the Soviet Union after Continuation War in 1944. The historical name Rautu was changed to the Russian Sosnovo in 1948, as with most historical names of the ceded Finnish Karelian isthmus. Before the Winter War (1939–1940) and the Continuation War (1941–1944), it was the administrative center of the Rautu municipality of Viipuri Province of Finland. Finnish Rautu had population 5909 in 1939. Prize-winning Russian folklore ensemble Leznaya Skazka is located in Sosnovo. References External links Media related to Sosnovo, Priozersky District at Wikimedia Commons
Sosnovo

Sosnovo (en russe : Сосново en suédois : Rautus ; autrefois Rautu en finnois) est une commune rurale de l'oblast de Léningrad, dans la fédération de Russie. La population de la commune selon le recensement de 2010 s'élevait à 10 830 habitants, dont 7 209 au village même de Sosnovo. Géographie Sosnovo est située dans l'isthme de Carélie et appartient au raïon de Priozersk. Les autres villages dépendant de la commune sont Ivanovo, Koloskovo, Krivko, Novojilovo, Orekhovo et Orekhovo-Gare, Sneguirovka, et Sosnovo-Gare (69 km). La commune s'étend sur 24 300 hectares, ce qui représente 7 % du territoire du raïon. Historique La première mention écrite de l'endroit remonte à 1500, du temps où les lieux dépendaient de la république de Novgorod. Son territoire fait partie du royaume de Suède en 1583. Le village se nomme alors Rautus, dénomination qu'il garde jusqu'en 1918. Il devient possession de l'Empire russe en 1721 par le traité de Nystad et fait partie administrativement quelques années plus tard du gouvernement de Vyborg et ce jusqu'à la fin de 1917. La province est renommée province de Viipuri à l'indépendance de la Finlande et le village renommé en Rautu. L'église luthérienne du village est détruite en 1939 pendant la Guerre d'Hiver entre Soviétiques et Finlandais. Après la guerre, le village fait partie de l'URSS et la plupart de ses habitants finlandais sont évacués en Finlande, remplacés par des paysans venus d'autres endroits d'URSS. Quelques mois plus tard pendant la Guerre de Continuation certains habitants d'origine reviennent au village, mais le quittent définitivement en 1944, lorsque l'URSS est victorieuse de la Finlande appuyée par l'Allemagne. Le village est renommé en soviet rural de Nikitino en 1946 et reçoit deux ans plus tard son nom actuel. Il forme une municipalité rurale depuis le 1er janvier 2006. Un ouragan dans la nuit du 29 au 30 juillet 2010 endommage la commune et plusieurs villages des environs. Grâce à sa relative proximité avec Saint-Pétersbourg, les résidences secondaires sont nombreuses dans les environs. Infrastructures Sosnovo possède un jardin d'enfants et une école primaire et secondaire, une maison de la Culture, une école artistique, une bibliothèque, un stade, une clinique et une église orthodoxe de bois de style carélien. Tourisme La station de ski d'Igora (ouverte en 2006) se trouve entre Sosnovo et Orekhovo. Culture locale et patrimoine Personnalités liées à la commune L’acteur russe Vladimir Garine y est décédé accidentellement le 25 juin 2003, dans le lac Osinovetskoïe. Notes et références Liens externes (ru) Site officiel de la municipalité de Sosnovo Portail de la Russie
Rautus

För fartyget, se Rautu (fartyg). Rautus ( ru. Sosnovo ; fi. Rautu) är en kommun på Karelska näset invid den forna finländsk-sovjetiska gränsen. Efter fortsättningskriget avträddes området till Sovjetunionen 1944. I Rautus ägde ett blodigt slag rum mellan vita och röda under finska inbördeskriget: Slaget vid Rautus.
Сосново (Приозерський район)

Сосново (рос. Сосново) — селище у Приозерському районі Ленінградської області Російської Федерації. Населення становить 7209 осіб. Належить до муніципального утворення Сосновське сільське поселення. Історія До 1917 року населений пункт перебував у складі Виборзької губернії Великого князівства Фінляндського. З 1918 по 1940 та в роки Другої світової війни між 1941 та 1944 роками у складі незалежної Фінляндії. Відтак — у складі Ленінградської області. Згідно із законом від 1 вересня 2004 року № 50-оз належить до муніципального утворення Сосновське сільське поселення. Населення Н/Д Н/Д Примітки