NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Alaguir

Alaguir (en osset i en rus: Алаги́р), és una localitat d'Ossètia del Nord. Està situada a l'oest del riu Ardon, a 54 km a l'oest de la capital Vladikavkaz. L'any 2002 tenia 21.496 habitants. Va ser fundada l'any 1850 pel príncep Mikhail Vorontsov, namestnik del Caucas, prop d'una mina de plata i plom als voltants de la Gorja d'Alaguir. Inicialment fou una fortificació militar, esdevenint una localitat minera.
Alagir

Alagir (rusky Алаги́р, osetsky Алагир) je město v Severní Osetii-Alanii v Ruské federaci. Při sčítání lidu v roce 2010 mělo bezmála jednadvacet tisíc obyvatel. Poloha Alagir leží na levém, západním břehu Ardonu, přítoku Těreku v úmoří Kaspického moře, na severním úpatí Velkého Kavkazu. Od Vladikavkazu, hlavního města republiky, je vzdálen 64 kilometrů na západ. Dějiny Alagir založil v roce 1850 Michail Semjonovič Voroncov, tehdejší kavkazský místokrál, v blízkosti starých stříbrných a olověných dolů. Byl vystaven jako opevněné sídlo a jeho součástí se stala i tavicí pec, takže se stal střediskem těžby. V roce 1938 se stal Alagir městem. Za druhé světové války dobyla město v rámci bitvy o Kavkaz v listopadu 1942 německá armáda pod vedením Ewalda von Kleista, ale sovětská armáda jej získala zpět už v lednu 1943. Rodáci Fatima Aslanbekovna Butajevová (1907–1992), fyzička a pedagožka Kim Semjonovič Suanov (1940–1995), zpěvák Sergej Ivanovič Meňajlo (*1960), voják a politik, od roku 2014 guvernér Sevastopolu Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Alagir na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Alagir na Wikimedia Commons
Alagir

Alagir (russisk: Алаги́р, tr. Alagír) er en industriby i Republikken Nordossetien–Alania i det Nordkaukasiske føderale distrikt i Den Russiske Føderation beliggende i det nordlige Kaukasus. Byen ligger ved floden Ardon, ca. 54 km fra republikkens hovedstad Vladikavkaz og har 21.315(2023) indbyggere. Byen blev grundlagt i 1850 af prins Mikhail Vorontsov, i nærheden af en gammel sølv- og blymine. Byen blev planlagt og bygget som en befæstet bosættelse omkring et smelteri og blev hurtigt et afgørende center for minedrift. I 1938 fik Alagir officiel status af by. Minedrift er fortsat den afgørende indtægtskilde i byen. Befolkningsudvikling 1959 – 14.700 1970 – 18.200 1979 – 19.000 1989 – 21.100 1996 – 24.500 2000 – 23.100 2004 – 21.000 2005 – 20.500 Referencer Eksterne henvisninger Alagir på Google Maps
Alagir

Alagir (russisch Алаги́р, ossetisch Алагир) ist eine Industriestadt in der russischen Teilrepublik Nordossetien-Alanien. Sie liegt am westlichen Ufer des Ardon, 54 Kilometer westlich der nordossetischen Hauptstadt Wladikawkas. In Alagir leben 20.949 Menschen (Stand 14. Oktober 2010). Geschichte Die Stadt wurde 1850 von Fürst Michail Semjonowitsch Woronzow, dem Vizekönig des Kaukasus, in der Nähe einer ehemaligen Silbermine gegründet. Alagir wurde als befestigte Siedlung um eine Schmelze herum gebaut und stieg schnell zu einem Zentrum für Bergbau auf. 1938 wurde Alagir zur Stadt erhoben. Alagir wurde während der deutschen Sommeroffensive 1942 (Unternehmen Edelweiß) von deutschen Truppen besetzt und nach Abbruch der Offensive zum Jahreswechsel 1942/43 und Beginn der sowjetischen Gegenoffensive (Nordkaukasische Operation) im Januar 1943 wieder befreit. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Wirtschaft Die Wirtschaft der Stadt ist auch heute noch vom Bergbau dominiert. Außerdem haben sich in der Stadt holzverarbeitende Betriebe, Konservenfabriken und Fertigungsanlagen niedergelassen. Söhne und Töchter der Stadt Georgi Chetagurow (1903–1975), Armeegeneral und Held der Sowjetunion, bei Alagier geboren Tamerlan Agusarow (1963–2016), Politiker; Oberhaupt von Nordossetien-Alanien (2015–2016) Stanislaw Tschertschessow (* 1963), Fußballtorhüter und -trainer Chetag Gasjumow (* 1983), Ringer Weblinks Alagir auf mojgorod.ru (russisch) Einzelnachweise
Alaguir

Alaguir (en osetio y en ruso Алагир - Alaguir), es un ciudad industrial y la capital administrativa del Distrito de Alaguir, en la República de Osetia del Norte - Alania, en Rusia, situada en el margen occidental del río Ardón, a 54 kilómetros al oeste de la capital de la república, Vladikavkaz. Tiene una población según el censo de 1989 de 21132,​ y de 21495 en el censo de 2002.​ Historia El pueblo fue fundado en 1850 por el príncipe Mijaíl Vorontsov, Naméstnik del Cáucaso, cerca de una antigua mina de plata y plomo, en las inmediaciones de la Garganta de Alaguir. Fue construida como asentamiento fortificado alrededor de una fundición, y se convirtió en un gran centro minero. Alcanzó el estatus de pueblo en 1938. La economía de Alaguir aún está dominada por la minería y la extracción de mineral, pero también hay una significativa industria maderera, enlatadora e industria manufacturera. Grupos étnicos Los mayores grupos étnicos en la población urbana de la ciudad según el censo de 2002, son: Osetios (91.07 %) Rusos (6.19 %) Referencias Enlaces externos «Алагир (Alaguir)» (en ruso). Gran Enciclopedia Soviética. Consultado el 17 de octubre de 2008. «Алагир (Alaguir)» (en ruso). Народная энциклопедия городов и регионов России (Enciclopedia nacional de pueblos y regiones de Rusia). Consultado el 17 de octubre de 2008. «Город Алагир (ciudad de Alaguir)» (en ruso). Portal de información de Osetia del Norte. Archivado desde el original el 27 de septiembre de 2008. Consultado el 17 de octubre de 2008. «Sévero-Osetinsky Zapovédnik Facts:» (en inglés). Severo-Osetinsky Zapovednik (Protección del medio ambiente en Osetia del Norte. Archivado desde el original el 9 de mayo de 2008. Consultado el 17 de octubre de 2008. «Алагир (Alaguir)» (en ruso). Энциклопедия Брокгауза Ф.А. и Ефрона И.А. (Enciclopedia Brokgaus y Efron). 1890- 1916. Consultado el 17 de octubre de 2008. (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Alaguir

Alaguir (en ossète et en russe : Алагир) est une ville industrielle de la république d'Ossétie-du-Nord-Alanie, une république autonome de Russie, et le centre administratif du raïon Alaguirski. Sa population s’élève à 20 575 habitants en 2013. Géographie Alaguir est située près de la rivière Ardon, à 37 km à l'ouest de Vladikavkaz, capitale de la république. Histoire La ville a été fondée en 1850 par le prince Mikhaïl Semionovitch Vorontsov, namestnik du Caucase, près d'une ancienne mine de cuivre et d'argent, dans la gorge d'Alaguir. Elle a d'abord été une cité fortifiée bâtie autour d'une fonderie et devint un important centre minier. Elle reçut le statut de ville en 1938. L'économie d'Alaguir est toujours fondée sur l'extraction minière, mais possède un important secteur de travail du bois et de conserverie. Population Recensements (*) ou estimations de la population La ville est peuplée très majoritairement d'Ossètes (91 % en 2002), mais compte également une minorité russe (6,2 %). Notes et références Liens externes (ru) Informations sur Alaguir Portail de la Russie Portail du Caucase
Alagir

Alagir (ruski i osetski: Алаги́р) je industrijski grad u Sjevernoj Osetiji-Alaniji, autonomnoj republici u Rusiji. Nalazi se na zapadnom dijelu rijeke Ardona, 54 km zapadno od glavnog grada te republike, Vladikavkaza, na 43°4′N 44°9′E. Broj stanovnika: 22.700 (2001.) Grad je osnovao 1850. carević Mihail Semjonovič Voroncov, namjesnik Kavkaza, nedaleko od starovjekog rudnika srebra i olova u obližnjem Alagirskom kanjonu. Sagrađen je kao utvrđeno naselje oko topionice i uskoro postaje veliko rudarsko središte. Gradski status dobiva 1938. godine. Alagirskim gospodarstvom još uvijek prevladava rudarenje, ali ima i značajnu drvopreradu, prerađivačku industriju i pogone za konzerviranje.
Alagir

Alagír (in russo e osseto Алаги́р) è una città della Russia europea meridionale, situata nella Ossezia Settentrionale-Alania; dipende amministrativamente dal rajon Alagirskij, del quale è il capoluogo. Sorge lungo il fiume omonimo, nel bassopiano dell'Ossezia, 54 chilometri a ovest della capitale Vladikavkaz. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Alagir
Alagir

Alagir (Russisch: Алагир, Ossetisch: Æрыдон; Ærydon) is een stad in de Russische autonome republiek Noord-Ossetië. De stad ligt op de westelijke oever van de rivier de Ardon in het stroomgebied van de Terek, 54 km ten westen van Vladikavkaz. De stad is gesticht in 1850 door Prins Michael Semjenovitsj Vorontsov, de toenmalige namestnik van de Kaukasus, vlak bij een zilver- en loodmijn. De stad werd gebouwd als versterkte nederzetting rondom de smelterij en werd een belangrijk mijnbouwcentrum. Alagir verkreeg de stadsstatus in 1938. Ook vandaag wordt de economie in Alagir grotendeels bepaald door de mijnbouwactiviteiten. Daarnaast is er wat houtbewerking en verwerkende industrie. Geboren Stanislav Tsjertsjesov (1963), voetballer en voetbalcoach
Ałagir

Ałagir (ros. i oset. Алагир) – miasto w Rosji, w położonej na północnym Kaukazie Republice Północnej Osetii-Alanii, ośrodek administracyjny rejonu ałagirskiego. Miasto liczy 19 678 mieszkańców (1 stycznia 2021), położone jest nad rzeką Ardon (lewy dopływ Tereku), 54 km na zachód od Władykaukazu. Ałagir został założony w 1850 r. przy kopalni srebra i ołowiu. Prawa miejskie uzyskał w roku 1938. Znajduje się tu dyrekcja Rezerwatu Północnoosetyjskiego. Demografia Zmiany liczby mieszkańców: 1959 – 14 700 1970 – 18 200 1979 – 19 000 1989 – 21 100 1996 – 24 500 2000 – 23 100 2004 – 21 000 2005 – 20 500 2021 – 19 678 Przypisy
Alagir

Alagir (Em russo: Алаги́р) é uma cidade localizada na Ossétia do Norte, Rússia. Está situada ao oeste do Rio Ardon, a 54 km. ao oeste da capital Vladikavkaz. No ano de 2002 tinha uma população de 21.496 habitantes. Foi fundada no ano de 1850 pelo príncipe Mikhail Vorontsov, namestnik do Cáucaso. Inicialmente foi uma fortificação militar.
Алагир

Алагир (руски и осетски: Алаги́р) је индустријски град у Сјеверној Осетији-Аланији, аутономној републици у Русији. Налази се на западном делу реке Ардона, 54 km западно од главног града те републике, Владикавказа, на 43° 4′ N 44° 9′ E. Број становника: 22.700 (2001) Град је основао 1850, царевић Михаил Семјонович Воронцов, намесник Кавказа, недалеко од старовеког рудника сребра и олова у оближњем Алагирском кањону. Саграђен је као утврђено насеље око топионице и ускоро постаје велико рударско средиште. Градски статус добија 1938. године. Алагирском привредом још увек превладава рударство, али је значајно и шумарство, прерађивачку индустрију и погоне за конзервирање. Становништво Према прелиминарним подацима са пописа, у граду је 2010. живело становника, (%) више него 2002. Види још Списак градова у Русији Референце Спољашње везе
Алагир

Алаги́р (рос. Алагир, ос. Алагир) — місто, центр Алагирського району Північної Осетії, на річці Ардоні. Населення 19.7 тис. (2008). Промисловість 3аводи — цементний, будматеріалів, консервний; транспортно-механічні майстерні, мебльова фабрика Поблизу Алагиру — відоме Садонське родовище свинцево-цинкових руд та поклади мергелю За 9 км від Алагиру— бальнеологічний курорт Тамиськ.
Tarumovsky District

Tarumovsky District (Russian: Тару́мовский райо́н) is an administrative and municipal district (raion), one of the forty-one in the Republic of Dagestan, Russia. It is located in the north of the republic. The area of the district is 3,020 square kilometers (1,170 sq mi). Its administrative center is the rural locality (a selo) of Tarumovka. As of the 2010 Census, the total population of the district was 31,683, with the population of Tarumovka accounting for 17.0% of that number. Administrative and municipal status Within the framework of administrative divisions, Tarumovsky District is one of the forty-one in the Republic of Dagestan. The district is divided into five selsoviets which comprise twenty-three rural localities. As a municipal division, the district is incorporated as Tarumovsky Municipal District. Its five selsoviets are incorporated as thirteen rural settlements within the municipal district. The selo of Tarumovka serves as the administrative center of both the administrative and municipal district. References Notes Sources Народное Собрание Республики Дагестан. Закон №16 от 10 апреля 2002 г. «Об административно-территориальном устройстве Республики Дагестан», в ред. Закона №106 от 30 декабря 2013 г. «О внесении изменений в некоторые законодательные акты Республики Дагестан». Вступил в силу со дня официального опубликования. Опубликован: "Дагестанская правда", №81, 12 апреля 2002 г. (People's Assembly of the Republic of Dagestan. Law #16 of April 10, 2002 On the Administrative-Territorial Structure of the Republic of Dagestan, as amended by the Law #106 of December 30, 2013 On Amending Various Legislative Acts of the Republic of Dagestan. Effective as of the day of the official publication.). Народное Собрание Республики Дагестан. Закон №6 от 13 января 2005 г. «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан», в ред. Закона №43 от 30 апреля 2015 г. «О статусе городского округа с внутригородским делением "Город Махачкала", статусе и границах внутригородских районов в составе городского округа с внутригородским делением "Город Махачкала" и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Республики Дагестан». Вступил в силу со дня официального опубликования. Опубликован: "Дагестанская правда", №8, 15 февраля 2005 г. (People's Assembly of the Republic of Dagestan. Law #6 of January 13, 2005 On the Status and Borders of the Municipal Formations of the Republic of Dagestan, as amended by the Law #43 of April 30, 2015 On the Status of the "City of Makhachkala" Urban Okrug with Intra-Urban Divisions, the Status and the Borders of the Intra-City Districts Comprising the "City of Makhachkala" Urban Okrug with Intra-Urban Divisions, and on Amending Various Legislative Acts of the Republic of Dagestan. Effective as of the day of the official publication.).
Tarumovkai járás

A Tarumovkai járás (oroszul: Тарумовский район) Oroszország egyik járása Dagesztánban. Székhelye Tarumovka. Népesség 1989-ben 28 422 lakosa volt, melyből 10 242 orosz (36%), 6 571 avar (23,1%), 4 885 dargin (17,2%), 2 232 nogaj (7,9%), 872 lezg, 585 kumik, 536 lak, 244 azeri, 234 csecsen, 167 tabaszaran, 74 agul, 48 cahur, 32 rutul. 2002-ben 28 587 lakosa volt, melyből 8 919 avar (31,2%), 7 174 orosz (25,1%), 6 165 dargin (21,6%), 2 366 nogaj (8,3%), 1 066 lezg, 539 lak, 354 kumik, 266 azeri, 211 tabaszaran, 159 csecsen, 136 agul, 85 cahur, 41 rutul. 2010-ben 31 683 lakosa volt, melyből 11 329 avar (35,8%), 7 448 dargin (23,5%), 6 197 orosz (19,6%), 2 689 nogaj (8,5%), 1 220 lezg, 523 lak, 476 kumik, 392 örmény, 225 azeri, 212 tabaszaran, 151 csecsen, 144 kazah, 134 agul, 104 rutul, 103 cahur. Jegyzetek Források Всероссийская перепись населения 2002 года. Национальный состав населения по регионам России. Демоскоп Weekly. A 2010-es népszámlálás adatai: http://www.gks.ru/free_doc/new_site/perepis2010/croc/perepis_itogi1612.htm Archiválva 2013. március 15-i dátummal a Wayback Machine-ben Dagesztán járásainak etnikai összetétele 1886-tól napjainkig: http://www.ethno-kavkaz.narod.ru/rndaghestan.html
Тарумовський район

Тарумовський район — муніципальний район республіки Дагестан, другий за площею після Ногайського району. Адміністративний центр — село Тарумовка. Географія Район розташований на півночі Республіки Дагестан, в межах Прикаспійської низовини, що лежить нижче рівня Світового океану. На півночі району протікає річка Кума, по якій проходить кордон Дагестану з Калмицькою республікою. Зі сходу район омивається водами Каспійського моря. На заході розташований Ногайський район, на півдні — Кізлярський район, а на південному заході розташована ділянка кордону з Чеченською республікою. Площа території — 3020 км². По території району протікає річка Прорва, яка є крайнім лівим рукавом річки Терек, утворюючим його дельту. Тарумовка — традиційний райцентр. Це велике село, в основному одноповерхове, з магазинами та адміністративними будівлями в центрі. Поруч стоїть православна церква. Територія Тарумовского району (сам район утворений в 1946 році) в різні періоди радянської історії входив до складу то Дагестанської АРСР, то Ставропольського краю, то Грозненської області. У 1957 році район знову став частиною Дагестану. До початку 1990-х років більшу частину населення тут становили росіяни і козаки, тепер же їх близько 25 відсотків. Дуже мало молоді — майже всі, закінчивши школу, їдуть вчитися до Москви, Ставрополя, Саратова, Ростов-на-Дону і там залишаються. Історія Дата утворення Тарумовском району — 6 жовтня 1946 року. Район утворений з частини Кізлярського району Грозненської області. У 1957 р після відновлення ЧІАРСР район переданий ДАССР. Населення Населення району — 32 202 чоловік. Національний склад Один з районів компактного проживання росіян в Дагестані. В районі проживають росіяни і терські козаки (складаючи більшість у селі Коктюбе), вірмени (більшість складають в селі Карабагли), даргинці, ногайці (більшість складають в селі Новодмитрівка), аварці, лакці та ін. Частка росіян і терських козаків в районі скоротилася з 68,7 % (16 519 жителів) в 1959 році до 19,56 % (6197 жителів) в 2010 році. Національний склад населення за даними Всеросійського перепису населення 2010: Примітки
Хойский историко-архитектурный комплекс

Хойский историко-архитектурный комплекс расположен в селе Хой Веденского района Чечни. Комплекс входит в состав Аргунского музея-заповедника. Описание На территории комплекса находятся более сотни объектов, среди которых две боевые башни, две мечети, 17 жилых башен, сакли. Из их числа 24 объекта находятся под государственной защитой. Высота боевых башен составляет 16 метров. Первые постройки комплекса датируются XII веком, последние — XIX веком. Поначалу сооружения строились без использования связующего раствора. Здания стояли за счёт тщательной подгонки камней друг к другу. В более поздних постройках начали использовать глинистный раствор. В 2013 году комплекс был признан объектом культурного наследия России. В 2018 году начались работы по его реставрации. На этот момент на его территории не было сохранившихся строений — были разрушены крыши, пустовали дверные и оконные проёмы. К реставрационным работам были привлечены 60 республиканских ведомств. Реставрация велась при поддержке Министерства культуры России. В 2017 году было завершено создание туристического кластера на расположенном поблизости озере Кезеной-Ам, были заасфальтированы подъездные пути к комплексу. После этого Хойский комплекс начали посещать первые туристы. В 2019 году через комплекс прошла трасса соревнований по трэйлраннингу «Кезеной-Ам — 2019». На следующий год комплекс стал одним из этапов летнего 2-дневного пешего перехода. В комплексе прошёл один из республиканских телевизионных конкурсов «Синмехалш» («Духовные ценности»). По состоянию на июль 2020 года, большая часть сооружений комплекса отреставрирована. Галерея См. также Чеченская башенная архитектура Чеченская сигнальная система Петроглифы Аргунского ущелья Примечания Ссылки Текеев Ислам. Пробуждение древнего аула. В Чечне реставрируют средневековое поселение Хой (рус.). Аргументы и факты. Ставрополь (31 июля 2020). Дата обращения: 8 сентября 2021. Давлетбаев Элихан. ЧЕЧНЯ. Историко-архитектурный комплекс Хой насчитывает более 100 объектов средневековой культуры (рус.). Чечен-инфо (17 июля 2020). Дата обращения: 8 сентября 2021. Баудинов Элихан, Чабаева Камилла. Восстановление историко-архитектурного комплекса «Хой» служит его сохранению для будущих поколений (рус.). Seldon news (9 октября 2020). Дата обращения: 8 сентября 2021. Хойский историко-архитектурный комплекс (рус.). Карта РФ. Дата обращения: 8 сентября 2021. Хойский историко-архитектурный комплекс
Вираты

Вираты — село в Лакском районе Дагестана. Входит в состав сельского поселения «Сельсовет „Хунинский“». География Село расположено у подножья г. Кимизи (2429 м), в 13 км к востоку от районного центра — села Кумух. Население Численность населенияГод0306090120150180189019201950198020102040ВиратыСтатистика населения.mw-chart-af5c140a74c03f899ba0502bb9e47400d73befc689bf3ddd266bce2081bf2932fc2e24a2d37d9c1166826eedda83292e3a3ef6e2ac29a4a74bc46efbd4a38bcc__zr199871-cls-1032832:hover{pointer-events:none}.mw-chart-af5c140a74c03f899ba0502bb9e47400d73befc689bf3ddd266bce2081bf2932fc2e24a2d37d9c1166826eedda83292e3a3ef6e2ac29a4a74bc46efbd4a38bcc__zr199871-cls-1032833:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-af5c140a74c03f899ba0502bb9e47400d73befc689bf3ddd266bce2081bf2932fc2e24a2d37d9c1166826eedda83292e3a3ef6e2ac29a4a74bc46efbd4a38bcc__zr199871-cls-1032834:hover{cursor:pointer}.mw-chart-af5c140a74c03f899ba0502bb9e47400d73befc689bf3ddd266bce2081bf2932fc2e24a2d37d9c1166826eedda83292e3a3ef6e2ac29a4a74bc46efbd4a38bcc__zr199871-cls-1032835:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-af5c140a74c03f899ba0502bb9e47400d73befc689bf3ddd266bce2081bf2932fc2e24a2d37d9c1166826eedda83292e3a3ef6e2ac29a4a74bc46efbd4a38bcc__zr199871-cls-1032836:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примечания Литература Дагестанская АССР: Административно-территориальное деление. — Махачкала: Дагестанское кн. изд-во, 1966. Дагестанская АССР: Административно-территориальное деление. — Махачкала: Дагестанское кн. изд-во, 1980.
Вірати

Вірати́ (Віратті) — маленьке село в Лакському районі Дагестану (Росія). Знаходиться на південному схилі гори Кімізи (2429 м), за 13 км на схід, від районного центру села Кумух. В період найбільшого розвитку тут було 50 дворів. В 1886 році було 48 дворів, а в 1914 році мешкало 201 особа. З цього села у Другу світову війну на фронт пішло 18 чоловік, 8 з них додому не повернулося. Примітки Посилання Аул Вірати Лакського району [Архівовано 15 лютого 2016 у Wayback Machine.](рос.) Офіційний сайт Лакського району [Архівовано 15 березня 2012 у Wayback Machine.] Аркуш карти K-38-71 Кумух. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1983 р. Видання 1986 р. (рос.)
Govkra

Govkra (Russian: Говкра; Lak: Гьувкӏур) is a rural locality (or selo) in Shovkrinsky Selsoviet, Laksky District, Republic of Dagestan, Russia. In 2010, the population was 73. Geography Govkra is located 4 km (2.5 mi) south of the district's administrative district Kumukh, on the left bank of the Kazikumukhskoye Koysu river. Khurukra and Shovkra are the nearest rural localities. References
Говкра

Говкра (лак. Гьувкӏур) — село в Лакском районе Дагестана. Входит в состав Шовкринского сельсовета. География Село находится на левом берегу реки Казикумухское Койсу (бассейн реки Каракойсу), на расстоянии 4 км к югу от села Кумух, административного центра района. Население Примечания Литература Дагестанская АССР: Административно-территориальное деление. — Махачкала: Дагестанское кн. изд-во, 1966. Дагестанская АССР: Административно-территориальное деление. — Махачкала: Дагестанское кн. изд-во, 1980.
Говкра

Говкра - село в Лакському районі Дагестану. Розташоване за 4 км від райцентру, на високому та зручному пагорбі. Звідси видко багато сіл південної частини району, тому в давнину тут був один з спостережних постів. На місці того посту й утворилося село. Село відоме арочною будівлею, що занесена в список пам'ятників Дагестану, що охороняються. Також є будівля з джерелом на глибині 10 метрів, що збудована 200 років тому. У 1886 році в селі було 76 дворів. В 1914 тут мешкало 300 осіб, а перед жовтневою революцією було 60 дворів. Зараз залишилось 10 господарств. Примітки