NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Цовкра-1

Цовкра-1 — село в Кулінському районі Дагестану. Точної дати заснування села немає, але можна з впевненістю сказати, що йому понад тисячу років. Про це говорить цвинтар невірних (християн) «ЧІапур хІатталлу» і місцевість «БурчІаннил ратІ». Мусульманський цвинтар виник після прийняття Ісламу, тобто в 8-10 столітті. Якщо беручи навіть ці числа, то можна сказати, що Цовкра-1 має понад тисячу років. Мешканці села були вогнепоклонниками. Деякі обряди збереглися й донині: «Интнил хьхьу» і т. д. Назва Цовкра (ЦІукІул) має два значення: «ЦІу кІул» — ті, хто знають вогонь; «ЦІу ккул» — нове село. Навкруг нинішнього розташування села видко чіткі контури зникнених сіл ЭябакІу, Цункра, Ттухъавалу, Къаркъала та ОькруцІ. Може ці поселення переселилися в одне місце і утворили нове велике село під назвою Цовкра. В книзі «Історія Лакців» розповідається, що в давнину в центрі села горів вогонь від блискавки. Тому мешканців села назвали «ЦІу кІулмий» — «вогнезнавці». Село має й інші назви: Хъун ЦІувкІул — велика Цовкра, Пагьламан ЦІувкІул — аул канатаходців, Къуллул ЦІувкІул — типчакова Цовкра. В 1860 році в Ашти-Кулінському наібстві Казі-Кумухського округу потрапило два села під однаковою назвою Цовкра. Тоді та Цовкра, що більша отримала назву Цовкра-1, а маленьке — Цовкра-2, що збереглося й по нині. До початку І св. війни, Цовкрі-1 відповідала назва — велика Цовкра. В 1913 році тут було 343 дворів та 1341 осіб населення. Цовкринцям запасів зібраних з власних полів ставало на 1-2 місяці. Тому вони були змушені будьяким чином заробити аби купити зерна. Їхнім основним доходом було канатоходство. Відомі акробати виступали не лише в Дагестані а й в Азербайджані, Грузії, Вірменії, Середній Азії, доходили до границь Афганістану та Китаю. Зараз від великої Цовкри залишилось 160 дворів (в 51 хаті мешкає по 1 особі) та 460 осіб населення. Посилання
Coj-Peda

Coj-Peda, též Coj-Pede (rusky Цой-Педе, Цой-Педa, čečensky ЦIайн-пхьеда, v českém překladu Sídlo boha, Boží příbytek ) je někdejší historické sídlo v horní části údolí Malchista v nejvýše položené, jižní části okresu Galan-Čož v Čečensku. Coj-Peda je jednou z největších středověkých nekropolí v oblasti Kavkazu. Geografie Coj-Peda se nachází v severovýchodní oblasti Velkého Kavkazu nedaleko od gruzínských hranic, asi 40 km jihozápadně od Itum-Kali, správního centra stejnojmenného okresu v Čečenské autonomní republice Ruské federace. Nekropole a pozůstatky někdejšího aulu leží na těžko přístupném skalním ostrohu na soutoku ledovcové říčky Meši-Chi (rusky Мешехи) a řeky Argun (čečensky ЧІаьнтий-Орг). Ostrožna, směřující od severu k jihu, je ze tří stran absolutně nedostupná, pouze na severu je spojena úzkou skalnatou šíjí s úpatím horského hřebene Kore-Lam. Památky Podle historických výzkumů starobylé sídlo Coj-Peda existovalo na ostrožně nad řekami Meši-Chi a Čanty-Argun již od 5. století n. l. V Coj-Pedě je celkem 46 památkových objektů a staveb, přičemž většinu tvoří zděné středověké hrobky (tzv. sluneční mohyly – малх-кешнаш) ze 13. a 14. století. Dále se zde nacházejí dva pohanské obětní sloupy a dvě obranné věže. Vchod do nekropole je zabezpečen ochrannými vyobrazeními svastik, křížů a slunečních spirál. Nad pohřebištěm se tyčí obranná věž (Каш бIов), vyzdobená mozaikou. Na šedém pozadí stěny věže je pomocí světlých kamenů zpodobněna rozkročená lidská postava s rozpaženýma rukama – pravděpodobně jde o obraz sv. Jiří. Za přehrazující zdí, která byla přistavěna k věži, se kdysi nacházel starobylý aul Coj-Peda. Na jeho jižním okraji, přímo nad skalním srázem, stojí druhá obranná věž, střežící vstup do soutěsky Malchista ze strany Gruzie. Na jaře roku 2013 bylo zjištěno, že statika objektu je v kritickém stavu a že této věži hrozí zřícení. Památkový komplex v Coj-Pedě je na seznamu objektů kulturního dědictví národů Ruské federace evidován pod číslem 2010008000 jako Malchastinské město mrtvých Coj-Peda (МАЛХАСТИНСКИЙ ГОРОД МЕРТВЫХ ЦОЙ-ПЕДЕ). Do oficiální evidence kulturních a historických památek RSFSR byla nekropole v Coj-Pedě zařazena 4. 12. 1974. Dostupnost Do správního střediska sousedního okresu Itum-Kali lze dojet z Grozného maršrutkou, dále pak je nutno pokračovat pěšky, případně využít služeb místních obyvatel. Pro vstup do pohraniční zóny bylo donedávna nutno předem požádat ruskou Federální bezpečnostní službu (Федеральная служба безопасности Российской Федерации – ФСБ) o povolení. Odkazy Reference Související články Chajbach Argunská soutěska Severní Kavkaz Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Coj-Peda na Wikimedia Commons Top 10 Remote Travel Destinations – Russia’s Hidden Gems (anglicky) Inside Russia's 'City of the Dead’ (anglicky)
Coj-Pede

Coj-Pede (in russo Цой-Педе?, in ceceno Цӏайн-пхьеда, Ċayn-pẋeda, "residenza della divinità") è un sito archeologico, che comprende una necropoli e vari altri edifici, situato nella regione storica di Melkhista, oggi parte del distretto di Itum-Kali della repubblica russa della Cecenia. Descrizione Il sito si trova alle pendici del monte Kore-lam (massiccio del Tebulosmta), quasi sul confine con la regione georgiana del Khevsureti, su uno sperone roccioso lambito alla base dai fiumi Meši-Chi e Čanty-Argun (nel punto dove il primo sfocia nel secondo); lo sperone, accessibile solo da nord, si allunga per circa 300 metri da nord a sud, è ripido e roccioso ad ovest e più dolce ad est. Il sito di Coj-Pede è una necropoli medievale tra le più grandi del Caucaso, sviluppatasi dal XIII fino al XVII secolo, che consta di oltre sessantasei cripte (52 epigee, o "tombe solari", 13 ipogee e una seminterrata), alcune decorate con petroglifi, datate fino al XV secolo; le cripte hanno tetti a due falde in ardesia e molte presentano una rientranza ad arco prima dell'ingresso; ciascuna ospita più sepolture. L'ingresso al cimitero è fiancheggiato da due santuari a pilastro ad uso sacrificale, con nicchie dove si inserivano le candele. Duecento metri a sud, a monte delle cripte sul punto più alto del promontorio, si trova una torre da guardia con feritoie, caditoie e petroglifi sulle pareti; una seconda si trova altri cento metri a sud, a picco sulla scarpata, a guarda della gola sottostante. Tra le due torri si trovava un aul, di cui restano i ruderi di un muro di cinta, di alcune abitazioni e di un luogo di culto. Storia La necropoli è dedicata e prende il nome da Tsu, un dio pagano dei Vainachi di Melkhista. Secondo una leggenda, una volta venne assediata da un esercito nemico per tre mesi, e venne infine espugnata grazie alle informazioni fornite da una ragazza che era innamorata di uno degli assedianti. Un'altra storia vuole che a Coj-Pede si riunisse una volta l'anno tutto l'esercito ceceno; l'ultimo soldato ad arrivare dopo l'alba veniva giustiziato. In un'occasione, un guerriero rallentò apposta il passo e, quando interrogato dagli anziani sul perché l'avesse fatto, disse di aver scoperto che la donna che aveva sposato il giorno prima amava in realtà un altro, e di voler morire per liberarla; subito dopo arrivò un altro soldato che chiese di essere giustiziato, perché la ragazza che amava si era sposata con un altro il giorno prima e lui non voleva interferire con il matrimonio. Commossi dalla loro nobiltà, gli anziani abolirono quella legge. Il sito è stato visitato da vari archeologi già dalla fine dell'Ottocento; nel 1939 i russi A. V. Mačinskij e A. P. Kruglov condussero la prima analisi approfondita della necropoli, misurando, descrivendo e fotografandone i vari edifici; Mačinskij fu anche il primo a rinvenire le cripte ipogee. Un'altra analisi venne effettuata nel 1958 da V. I. Markovin. Il sito ha subito notevoli danni sia durante la prima guerra cecena, sia durante la seconda. Note Voci correlate Architettura tradizionale cecena Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Coj-Pede
Tsoi-Pede

O Tsoi-Pede (em checheno: Цӏайн-пхьеда Tsayn-phyeda - “assentamento da divindade”), “cidade dos mortos” é uma estrutura funerária no alto desfiladeiro de Malkhistsky. Uma das maiores necrópoles medievais do Cáucaso. Está localizado no distrito de Itum-Kalinsky, na confluência dos rios Chanty-Argun e Meshi-hi, nas proximidades da vila de Tsoi-Pede, na Chechênia. Geografia Localizado a 40 km a sudoeste da vila de Itum-Kali. O rio glacial Meshekhi deságua no rio Chanty-Argun, formando uma capa no cruzamento com Chanty-Argun, angulado de norte a sul, é absolutamente inacessível por três lados, e o quarto lado norte, formando um istmo estreito, encosta-se a rochas de pedra no pé da cordilheira Curels. Uma necrópole está localizada no território do cume, que constitui uma fortificação natural. História Vários pesquisadores chechenos sugerem que em Tsoi-pede às vezes havia um tipo de órgão representativo mais alto das tribos Nakh - Mehk-khel . O período em que as reuniões ocorreram neste acordo específico, os autores não especificam . Descrição A cidade possui dois pilares de altar pagãos, suásticas protetoras, cruzes e espirais solares nas paredes, guardando a entrada da cidade dos mortos. Atrás deles estão espalhadas 42 criptas (Malch-Keshnash), cobertas com um telhado de ardósia, muitos têm nichos bastante profundos na frente do buraco. As criptas de Choi-Pede datam dos séculos XIV a XVIII. Uma torre de batalha (Kash bov) ergue-se acima das criptas, decorada com mosaicos: uma figura de um homem, provavelmente São Jorge, é colocada no fundo cinza da parede com pedras claras. Seus braços estão estendidos e as pernas estão separadas. Atrás do muro de barreira anexado à torre, houve uma vez, nos arredores do sul, dos quais, na extremidade, há uma segunda torre de batalha, que controlava a passagem para o desfiladeiro da Geórgia. Cerca de 46 objetos de patrimônio cultural de várias áreas de preservação estão localizados em Tsoi-Pede: 42 criptas, 2 santuários em forma de pilar e 2 torres de batalha. Atualidade Em março de 2013, a torre está em estado crítico. É necessário realizar operações de resgate de emergência . Em janeiro de 2019, foi realizado um complexo de obras de restauração e restauração, a torre de vigia foi reconstruída, o objeto foi aberto para visitantes [carece de fontes?]. Galeria Ligações externas Panoramio - foto de Choi Pede 12 pontos turísticos mais inacessíveis da Rússia (em inglês)[ligação inativa] Referências
Цой-Педе

Цой-Педе́ (чеч. Цӏайн-пхьеда — «поселення божества»), «місто мертвих» — поховальна споруда у верхів'ях Малхостінської ущелини. Один із найбільших середньовічних некрополів на Кавказі. Розташований в Ітум-Калинському районі, біля злиття річок Чанти-Аргун та Меші-хі на околицях селища Цой-Педе в Чеченській Республіці. Географія Розташоване за 40 км на південний захід від селища Ітум-Кале. Тут у річку Чанти-Аргун впадає льодовикова річка Мешехі, утворюючи на стику злиття з Чанти-Аргуном мис, спрямований кутом із півночі на південь, абсолютно недоступний із трьох боків, а четвертий північний бік, утворюючи довгий гострогорбий перешийок, упирається в кам'яні скелі підніжжя хребту Кюрелам. На території мису, що становить природне укріплення, розташований некрополь. Історія Деякі чеченські дослідники припускають, що в Цой-педі іноді засідав своєрідний вищий представницький орган нахських племен — Мехк-кхел. Часовий період, коли відбувалися збори саме у цьому поселенні, автори не уточнюють. Опис У місті є два язичницькі жертовники-стовпи, захисні свастики, хрести та солярні спіралі на стінах, що охороняють вхід до міста мертвих. За ними розкидані 42 могили-склепи (малх-кешнаш), укриті двосхилим сланцевим дахом, у багатьох перед лазом облаштовані досить глибокі ніші. Склепи Цой-Педе датуються XIV—XVIII століттями. Над склепами височить бойова вежа (Каш бӏов), прикрашена мозаїкою: по сірому тлу стіни світлим камінням викладено фігуру людини, мабуть, Святого Георгія. У нього розкинуті руки й розставлені ноги. За загороджувальною стіною, прибудованою до сторожової вежі (чеч. Кошун-бІов), — «Вежа цвинтарів», колись розташовувався аул, на південній околиці якого, біля самого урвища, стоїть друга бойова вежа, що контролювала прохід в ущелину з боку Грузії. У Цой-Педі розташовані 46 об'єктів культурної спадщини різної збереженості: 42 склепи, 2 стовпоподібні святилища та 2 бойові вежі. Сучасний стан На березень 2013 року вежа перебуває у критичному стані. Необхідне проведення термінових аварійно-рятувальних робіт. На січень 2019 року проведено комплекс реставраційно-відновлювальних робіт, сторожову вежу реконструйовано. Для громадян РФ об'єкт відкритий для відвідування без видачі спеціальних перепусток, для громадян іноземних держав — за спеціальним пропуском ПС ФСБ Росії[джерело?]. Галерея Примітки Література Ильясов Л. М. Тени вечности. Чеченцы: архитектура, история, духовные традиции : науч.-попул. работа / Ред. С.-М. Хасиев, ассист. Р. Дошаев. — "Благотворительный фонд им. З. Бажаева". — М. : Пантори, 2004. — 384 с. — 5000 екз. — ISBN 5-9128-0013-9. Посилання Panoramio — фото Цой-Педе 12 найбільш важкодоступних пам'яток Росії (англійською мовою)[недоступне посилання з Июнь 2019]
Tsoloda

Tsoloda (Russian: Цолода; Avar: Цӏолода) is a rural locality (a selo) and the administrative centre of Tsolodinsky Selsoviet, Akhvakhsky District, Republic of Dagestan, Russia. The population was 534 as of 2010. Geography Tsoloda is located 19 km northeast of Karata (the district's administrative centre) by road. Archo is the nearest rural locality. References
Цолода

Цолода (авар. Цӏолода) — село в Ахвахском районе Дагестана. Центр сельского поселения «Сельсовет „Цолодинский“». Географическое положение Село расположено в 21 км к северо-востоку от районного центра — села Карата. История В 1944 году, после депортации чеченцев из ЧИАССР и присоединения восточных земель бывшей республики к ДАССР, все жители села (180 хозяйств) были переселены в село Циябросо (Дарго) Веденского района. Но к началу 1945 г. 120 семей вернулось назад. В 1957 году, после восстановления ЧИАССР, оставшиеся в Дарго цолодинцы переселились в местность Герзель-Кутан Хасавюртовского района, где образовали новое село Цияб-Цолода. Население Примечания
Цолода

Цолода (рос. Цолода) — село Ахвахського району, Дагестану Росії. Входить до складу муніципального утворення Сільрада Цолодинська. Населення — 534 (2010). Населення За даними перепису населення 2002 року в селі мешкало 654 особи. В тому числі 291 (44,50 %) чоловік та 363 (55,50 %) жінки. Переважна більшість мешканців — аварці (100 % від усіх мешканців). У селі переважає аварська мова. Примітки
Tsudakhar

Tsudakhar (Russian: Цудахар; Dargwa: Цӏудахъар, romanized: C̣udaqar) is a rural locality (a selo) and the administrative centre of Tsudakharsky Selsoviet, Levashinsky District, Republic of Dagestan, Russia. The population was 1,355 as of 2010. There are 6 streets. Geography Tsudakhar is located 27 km southwest of Levashi (the district's administrative centre) by road, on the Kazikumukhskoye Koysu River. Inkuchimakhi and Karekadani are the nearest rural localities. Nationalities Dargins live there. Famous residents Kara Karayev (commander of the Dagestan volunteer cavalry squadron) Magomed-Salam Umakhanov (Soviet and Dagestan political and party doer) Khabibulla Amirkhanov (Soviet physicist) Murad Gadzhiev (Russian political and social doer) Ruslan Magomedov (Russian mixed martial arts fighter) References
Tsudik

Tsudik (Rutulian: Tsudik) is a rural locality (a selo) in Rutulsky District, Republic of Dagestan, Russia. It is part of the Myukhrek Rural Settlement. Geography The village is located on the southern slope of the Samur Ridge, on the Myukhrek-Chay River (a tributary of the Lykhdy Samur), 20 km northwest of the district center, the village of Rutul. History It was officially recognized as a separate village by a decree of the Presidium of the Supreme Soviet of the Dagestan ASSR on 17 August 1989. Before this date, Tsudik was considered one of the quarters of the village of Myukhrek. Population The village is mono-ethnic, inhabited by Rutulians. References
Цудик

Цудик — село в Рутульском районе, республике Дагестан. Входит в Мюхрекское сельское поселение. Географическое положение Расположено на южном склоне Самурского хребта на реке Мюхрек-Чай (бассейн Кара-Самура), в 20 км северо-западнее районного центра села Рутул. История Село возникло в 1970 году путем переселения 11 хозяйств колхоза «Красный Партизан» села Мюхрек на свои земли в местность Цудик. Официально образовано указом ПВС ДАССР от 17.08.1989 г. До этой даты село считалось одним из кварталов села Мюхрек. Население Моноэтническое рутульское село. Примечания
Tsurmakhi

Tsurmakhi (Russian: Цурмахи; Dargwa: ЦӀурмахьи) is a rural locality (a selo) in Nizhnemulebkinsky Selsoviet, Sergokalinsky District, Republic of Dagestan, Russia. Population: 338 (2010 census); 325 (2002 census); 194 (1989 Soviet census). There is 1 street. Geography Tsurmakhi is located 29 km southwest of Sergokala (the district's administrative centre) by road. Arachanamakhi and Nizhneye Mulebki are the nearest rural localities. Nationalities Dargins live there. References
Цурмахи

Цурмахи (дарг. ЦӀурмахьи) — село в Сергокалинском районе Дагестана. Входит в состав Нижнемулебкинской сельской администрации (включает села: Нижнее Мулебки, Айнурбимахи, Бахмахи, Бурхимахи, Уллукимахи, Цурмахи и Арачанамахи). География Село расположено в 30 км к юго-западу от районного центра — села Сергокала. Население Примечания
Tsukhdyg

Tsukhdyg (Russian: Цухдыг; Tabassaran: Цухтигъ) is a rural locality (a selo) in Araksky Selsoviet, Tabasaransky District, Republic of Dagestan, Russia. Population: 653 (2010 census); 693 (2002 census); 475 (1989 Soviet census). There are 5 streets. Geography Tsukhdyg is located 5 km southeast of Khuchni (the district's administrative centre) by road. Ushnyug is the nearest rural locality. References
Цухдыг

Цухдыг — село в Табасаранском районе Республики Дагестан. Входит в состав сельского поселения «Аракский сельсовет». Географическое положение Расположено в 3 км к востоку от районного центра села Хучни, на правом берегу реи Арадир. Население Примечания
Цущар

Цущар — село в Кулинском районе Дагестана. Образует сельское поселение село Цущар как единственный населённый пункт в его составе. Географическое положение Расположено в 6 км к западу от районного центра села Вачи, на левом берегу реки Кунних. Население Численность населенияГод200250300350400450500550189019201950198020102040ЦущарСтатистика населения.mw-chart-cba67081066c03670950a224573149676954b663c17050fb225abb2d337fa549220366ccc558fe26fbad963d949cc57f3736b4638b7caf64fc4edb137ffb56d4__zr212727-cls-1098183:hover{pointer-events:none}.mw-chart-cba67081066c03670950a224573149676954b663c17050fb225abb2d337fa549220366ccc558fe26fbad963d949cc57f3736b4638b7caf64fc4edb137ffb56d4__zr212727-cls-1098184:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-cba67081066c03670950a224573149676954b663c17050fb225abb2d337fa549220366ccc558fe26fbad963d949cc57f3736b4638b7caf64fc4edb137ffb56d4__zr212727-cls-1098185:hover{cursor:pointer}.mw-chart-cba67081066c03670950a224573149676954b663c17050fb225abb2d337fa549220366ccc558fe26fbad963d949cc57f3736b4638b7caf64fc4edb137ffb56d4__zr212727-cls-1098186:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-cba67081066c03670950a224573149676954b663c17050fb225abb2d337fa549220366ccc558fe26fbad963d949cc57f3736b4638b7caf64fc4edb137ffb56d4__zr212727-cls-1098187:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Известные жители Хахаев, Билал Насруллаевич — инженер и учёный в области процессов и аппаратов нефтегазодобычи на сверхбольших глубинах. Доктор технических наук, профессор. Генеральный директор Государственного научно-производственного предприятия по сверхглубокому бурению и комплексному изучению недр Земли «Недра» с 1981 по 2009 год. Лауреат Государственной премии СССР в области науки и техники и Государственной премии Казахской ССР в области науки и техники. Академик Российской академии естественных наук. Примечания Ссылки История с. Цущар на сайте районной администрации
Цушар

Цушар — село в Кулінському районі Дагестану. Старожили говорять, що перші тухуми оселювалися на березі річки Кичатлул Кюй. Родоначальниками одних з перших тухумів (родів) були вродженці с. Кумух Абдурагім і 5 його синів: Гусейн, Абдуллах, Рашку, Азії, Бутта. Друге начало заложив вихідець з тих самих країв Ятул і його сини. Якщо брати тутешню мову, обряди, звичаї — то вони збігаються з деякими селами Лакського району. В 1904 році на місці старої маленької мечеті було збудовано нову й велику. В 1922 році відкрили латинську школу. В 1931 відкрили іншу школу, де з 1937 почали викладати за новим алфавітом (кирилицею).
Чайры

Чайры (чечен. Чайра) — село в Шаройском районе Чечни. Административный центр Чайринского сельского поселения. География Село расположено на левом берегу реки Чадыри, чуть выше впадения в неё левого притока Кэлакхойн-ин, к юго-востоку от районного центра Химой. Ближайшие населённые пункты: на северо-востоке — хутор Кататлы, на востоке — село Кенхи и хутор Рахулахле, на юго-западе — село Хакмадой, на северо-западе — село Химой. Население Численность населенияГод708090100110120130140150200020052010201520202025ЧайрыСтатистика населения.mw-chart-1437d7bd33f003f68d5e27fd7e999560aacece61b9061e2543c74bce6119934459ad7e81428b227d8c81a0447949c76249db612bdd3831f0615f390fd27d41fc__zr112225-cls-578299:hover{pointer-events:none}.mw-chart-1437d7bd33f003f68d5e27fd7e999560aacece61b9061e2543c74bce6119934459ad7e81428b227d8c81a0447949c76249db612bdd3831f0615f390fd27d41fc__zr112225-cls-578300:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-1437d7bd33f003f68d5e27fd7e999560aacece61b9061e2543c74bce6119934459ad7e81428b227d8c81a0447949c76249db612bdd3831f0615f390fd27d41fc__zr112225-cls-578301:hover{cursor:pointer}.mw-chart-1437d7bd33f003f68d5e27fd7e999560aacece61b9061e2543c74bce6119934459ad7e81428b227d8c81a0447949c76249db612bdd3831f0615f390fd27d41fc__zr112225-cls-578302:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-1437d7bd33f003f68d5e27fd7e999560aacece61b9061e2543c74bce6119934459ad7e81428b227d8c81a0447949c76249db612bdd3831f0615f390fd27d41fc__zr112225-cls-578303:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Национальный состав По данным Всероссийской переписи населения 2010 года: Галерея Примечания Литература Сулейманов А. С. Топонимия Чечни (рус.) / Ред. Т. И. Бураева. — Грозный: ГУП "Книжное издательство", 2006. — 711 с. — 5000 экз. — ISBN 5-98896-002-2.
Чайри

Чайри (рос. Чайры) — село у Шаройському районі Чечні Російської Федерації. Населення становить 123 особи (2019). Входить до складу муніципального утворення Чайринське сільське поселення. Історія Згідно із законом від 14 липня 2008 року органом місцевого самоврядування є Чайринське сільське поселення. Населення Чисельність населенняРік1201251301351401452001200420072010201320162019ЧайрыСтатистика населення.mw-chart-0c258437570073803d787114d91f2f83a7e6aaaa0bcbef003c17b319e233bc4af6d051d9d1c0580431d094a6ef847398de2456517ea69d4083405239af0d7e5b__zr211715-cls-1093102:hover{pointer-events:none}.mw-chart-0c258437570073803d787114d91f2f83a7e6aaaa0bcbef003c17b319e233bc4af6d051d9d1c0580431d094a6ef847398de2456517ea69d4083405239af0d7e5b__zr211715-cls-1093103:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-0c258437570073803d787114d91f2f83a7e6aaaa0bcbef003c17b319e233bc4af6d051d9d1c0580431d094a6ef847398de2456517ea69d4083405239af0d7e5b__zr211715-cls-1093104:hover{cursor:pointer}.mw-chart-0c258437570073803d787114d91f2f83a7e6aaaa0bcbef003c17b319e233bc4af6d051d9d1c0580431d094a6ef847398de2456517ea69d4083405239af0d7e5b__zr211715-cls-1093105:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-0c258437570073803d787114d91f2f83a7e6aaaa0bcbef003c17b319e233bc4af6d051d9d1c0580431d094a6ef847398de2456517ea69d4083405239af0d7e5b__zr211715-cls-1093106:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примітки
Chanko (village)

Chanko is a village in Botlikh district in Dagestan, Russia. Geographical location It is located 6 km north of the Botlikh Village, on the left bank of the Chankovskaya river. Notable people Anvar Ibragimgadzhiyev (born 1991) - Russian footballer. Magomed Zaynukov (born 1995) - MMA fighter. Language The villagers speak the Andi language. In 1981, a linguistic expedition was undertaken by the Department of Structural and Applied Linguistics of the Faculty of Philology MSU led by A. E. Kibrika. References Photo of the village