NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Chernyakhovsk (air base)

Chernyakhovsk Air Base (Russian: Черняхо́вск) is a military air base of the Russian Navy's Baltic Fleet, located 4 km south-west of the city of Chernyakhovsk in Kaliningrad Oblast, Russia. It is a medium-sized interceptor airfield, listed as a nuclear bomber base by a Natural Resources Defense Council study. The base is home to the 4th Guards Naval Attack Aviation Regiment which uses the Sukhoi Su-30SM (ASCC: Flanker-H), and Sukhoi Su-24M (ASCC: Fencer-D) under the 34th Composite Aviation Division. The unit has also been called the 4th Independent Guards Naval Assault Aviation Regiment and the 4th Guards Composite Aviation Regiment. One of the main regiments at the base was the 4th Guards Maritime Assault Aviation Regiment, known up until 1989 as the 4th Guards Bomber Aviation Regiment. The 4th Guards was formed from 31st Bomber Aviation Regiment on 6 December 1941. The regiment moved into the base from nearby Kaliningrad Chkalovsk, also in the Kaliningrad Oblast, on 18 October 1952. In August 1987 it absorbed the 63rd Bomber Aviation Regiment. On 10.12.89 the regiment was renamed 4th Guards Maritime Assault Aviation Regiment. The regiment was equipped with the Il-28 from August 1951 – 1964, the Yak-28, 1964–1974, the Sukhoi Su-24 'Fencer,' 1974-1987 (up to 29 examples flown), and the Su-24M, 1987–2004. The regiment was assigned to the 30th Air Army, from July 1964 - July 1968, the 132nd Bomber Aviation Division from July 1968 - 12.89, the 132nd Maritime Assault Aviation Division, 12.89 - 1994, and the Baltic Fleet from 1994 - 2004. The airfield was also home to 15 ODRAP (15th Independent Long-Range Reconnaissance Regiment). A few sources cite the airfield as being a Tupolev Tu-16 base during the 1960s or 1970s. Sukhoi Su-27 fighters were spotted during 2015 at the base. As of August 2025 construction of the Chernyakhovsk CDAA circa 5 km southeast of the base is close to completion. See also Chernyakhovsk CDAA – Russian circularly disposed antenna array in Kaliningrad enclave Khrabrovo Airport – Main airport in Kaliningrad, Russia List of military airbases in Russia References Sources Mason, R. A. (1986). Aircraft, Strategy and Operations of the Soviet Air Force. Jane's Publishing Company Limited. ISBN 0-7106-0373-8.
Czerniachowsk (baza lotnicza)

Baza lotnicza w Czerniachowsku – baza lotnictwa morskiego Floty Bałtyckiej Marynarki Wojennej Rosji, położona 4 km na południowy zachód od Czerniachowska w obwodzie królewieckim. W czasach ZSRR była bazą bombowców strategicznych. Współcześnie pełni funkcję lotniska rezerwowego, gotowego przyjąć przebazowane bombowce strategiczne. Historia Była głównym miejscem stacjonowania wielozadaniowych samolotów uderzeniowych Su-24. Stacjonował tu 15. ODRAP (15. Samodzielny Pułk Rozpoznawczy dalekiego Zasięgu). Prawdopodobnie w latach 60. i 70. stacjonowały tu bombowce strategiczne Tu-16. Stacjonował tu 4. Samodzielny Pułk Morskiego Lotnictwa Szturmowego, wyposażony w samoloty Su-24. Przypisy
Черняховськ (аеродром)

Черняховськ — військовий аеродром в Калінінградській області РФ розташований за 4 км на південний захід від міста Черняховськ. На аеродромі базується 4-й гвардійський морський штурмовий авіаційний полк 34-ї змішаної авіадивізії Балтійського флоту, який використовує літаки Су-30СМ та Су-24М. Історія Аеродром Інстербург В 1928 поблизу Інстербурга (нинішнє місто Черняховськ) був створений цивільний аеродром. У 1936 році цивільний аеродром був відданий Люфтваффе, на його місці створений військовий аеродром Інстербург (нім. Fliegerhorst Insterburg) та авіабаза. Військові польоти офіційно розпочалися з переїздом штабу авіабази 1 жовтня 1936 року. З жовтня 1936 року тут дислокувалася 111-а розвідувальна група. 1 листопада 1938 року на аеродромі Інстербург було сформовано 1-шу групу ескадри пікіруючих бомбардувальників № 160 (I./StG160). Група мала у складі 3 бомбардувальні ескадрильї (нім. Staffel). 1 травня 1939 на її основі була сформована 1-а група ескадри пікіруючих бомбардувальників № 1 (Gruppe I./StG1) (нім. Sturzkampfgeschwader 1). Група також мала у складі 3 бомбардувальні ескадрильї. На озброєнні ескадри були Junkers Ju 87. Радянський військовий аеродром 22 січня 1945 року під час Східно-Прусської операції радянські війська зайняли аеродром Інстербург. З 1945 аеродром Інстербург почав використовуватися радянськими ВПС. 7 вересня 1946 року Указом Президії Верховної Ради РРФСР місто Інстербург було перейменовано на Черняховськ. Слідом за містом перейменували і аеродром. 4-й гвардійський морський штурмовий авіаційний полк (ГМШАП) був сформований на аеродромі Смоленськ в 1938 (до 1947 він називався 31-й швидкісний бомбардувальний авіаполк), брав участь у німецько-радянській війні, визволяв Новгород і штурмував Кенігсберг. З 1947 полк передислокували в Калінінградську область, а в 1952 на аеродром Черняховськ. Тут він і базувався до розформування 2009, тимчасово він був 7052-ю базою авіації, але у 2017 полк було відновлено. Оновленому полку повернули повне ім'я — «4-й Гвардійський морський штурмовий Новгородсько-Клайпедський, Червонопрапорний авіаполк імені маршала авіації І. І. Борзова». У 2016 почалось переозброєння з Су-24 на Су-30СМ. До 2018 року на аеродромі тимчасово знаходилась 72-а авіабаза авіації Балтійського флоту, яка була перебазована на відновлений аеродром Чкаловськ. Катастрофи та інциденти 30 липня 2006 літак Су-24М зазнав аварії при зльоті з аеродрому Черняховськ. Обидва пілоти, полковник Пошеховцев та підполковник Сєдов — загинули, не встигнувши катапультуватися. 10 жовтня 2017 на авіабазі Хмеймім в Сирії розбився бомбардувальник Су-24М з Черняховська, загинули командир капітан Юрій Медведков і штурман капітан Юрій Копилов. 12 серпня 2023 двомісний винищувач Су-30 Балтійського флоту зазнав аварії під час польоту біля села Вершиніно, недалеко від Черняховська, де якраз проходив святковий збір мисливців та рибалок просто неба. Після кількох низьких проходів над глядачами, літак втратив висоту та врізався в землю. Екіпаж загинув. За даними Західного військового округу РФ, винищувач виконував навчально-тренувальний політ Див. також Список військових аеродромів Росії Посилання
Pokrowskoje (Kaliningrad, Jantarny)

Pokrowskoje (russisch Покровское, deutsch Sorgenau) ist ein Ort in der russischen Oblast Kaliningrad im Stadtkreis Jantarny. Geographische Lage Pokrowskoje liegt 38 Kilometer nordwestlich der Stadt Kaliningrad (Königsberg) und zwei Kilometer südlich von Jantarny (Palmnicken) an einer Nebenstraße, die Russkoje (Germau) an der Regionalstraße 27A-013 (ex A192) mit Jantarny verbindet (Kommunalstraßen 27K-367 und 27K-063). Zu Zeiten der Sowjetunion war die Bahnstation Prokowskoje-Nowoje Start- und Zielpunkt von Zügen von und nach Kaliningrad auf der Bahnstrecke Kaliningrad–Selenogradsk–Primorsk, die in diesem Bereich nicht mehr betrieben wird. Geschichte Das bis 1946 Sorgenau genannte Dorf wurde 1874 in den neu errichteten Amtsbezirk Palmnicken (heute russisch: Jantarny) eingegliedert, der bis 1945 bestand und zum Landkreis Fischhausen, von 1939 bis 1945 zum Landkreis Samland im Regierungsbezirk Königsberg der preußischen Provinz Ostpreußen gehörte. Am 1. April 1939 verlor Sorgenau seine Eigenständigkeit und wurde zusammen mit dem Nachbarort Lesnicken (russisch: Rakuschino, nicht mehr existent) nach Palmnicken eingemeindet. In Kriegsfolge kam Sorgenau 1945 mit dem nördlichen Ostpreußen zur Sowjetunion. Im Jahr 1947 erhielt der Ort die russische Bezeichnung Pokrowskoje und wurde gleichzeitig dem Dorfsowjet Jantarski selski Sowet im Rajon Primorsk zugeordnet. Später wurde der Ort vom Siedlungssowjet von Jantarny verwaltet. Seit 2004 gehört Pokrowskoje zum Stadtkreis Jantarny. Einwohnerentwicklung Kirche Mehrheitlich waren die Einwohner Sorgenaus vor 1945 evangelischer Konfession. Der Ort war bis 1906 in das Kirchspiel der Pfarrkirche in Germau (heute russisch: Russkoje) eingegliedert, danach gehörte es zur Kirche Jantarny im Kirchenkreis Fischhausen (Primorsk) in der Kirchenprovinz Ostpreußen der Kirche der Altpreußischen Union. Heute liegt Prokowskoje im Einzugsbereich der evangelisch-lutherischen Auferstehungskirche in Kaliningrad (Königsberg) in der Propstei Kaliningrad der Evangelisch-lutherischen Kirche Europäisches Russland. Persönlichkeiten Martin Bergau (1928–2020), deutscher Zeitzeuge und Schriftsteller Einzelnachweise
Покровское (городской округ Янтарный)

Покро́вское (до 1946 года Зоргенау, нем. Sorgenau) — посёлок в Янтарном городском округе Калининградской области. История До 1946 года населённый пункт Зоргенау входил в состав Восточной Пруссии. 14-15 апреля 1945 года батальон под командованием гвардии капитана, командира пулеметной роты 82-го гвардейского стрелкового полка, Героя Советского Союза Андреева Михаила Александровича прорвал оборону противника в районе Зоргенау. В ночь с 25 на 26 апреля 1945 года из района Зоргенау флотские железнодорожные артиллерийские батареи осуществляли поддержку десанта на косу Фрише-Нерунг, артиллерийским огнём отсекали района высадки десанта от войск противника. С 1945 года в составе РСФСР, СССР. В 1946 году Зоргенау был переименован в посёлок Покровское. Население Транспорт Через посёлок ходят автобус 120 до Калининграда и автобус 587 «Балтийск-Зеленоградск». Примечания Ссылки Покровское на сайте, посвященном Калининградской области Архивная копия от 15 сентября 2014 на Wayback Machine
Кадымка

Кадымка (до 1938 — Эжернингкен (нем. Eszerningken), до 1946 — Эшинген (нем. Eschingen)) — посёлок в Озёрском городском округе Калининградской области. Входит в состав Гавриловского сельского поселения. История В 1936 году название посёлка изменили на Эшернинген, в 1938 году он был переименован в Эшинген, в 1946 году в посёлок Кадымку. В 1947—1977 годах в Кадымке существовала начальная школа, после её закрытия учеников перевели в Суворовскую (Ушаковскую) основную школу. Население Численность населенияГод609012015018021024027030018001830186018901920195019802010КадымкаСтатистика населения.mw-chart-e84589043e446f28275ab766cb595a90ec3783a61a836c1dd3b621d7f3f4d74b25e2bc13b572ad930624bdaddf49ab1131bbdbcaf668a0a80e574cb2d3976849__zr207969-cls-1075838:hover{pointer-events:none}.mw-chart-e84589043e446f28275ab766cb595a90ec3783a61a836c1dd3b621d7f3f4d74b25e2bc13b572ad930624bdaddf49ab1131bbdbcaf668a0a80e574cb2d3976849__zr207969-cls-1075839:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-e84589043e446f28275ab766cb595a90ec3783a61a836c1dd3b621d7f3f4d74b25e2bc13b572ad930624bdaddf49ab1131bbdbcaf668a0a80e574cb2d3976849__zr207969-cls-1075840:hover{cursor:pointer}.mw-chart-e84589043e446f28275ab766cb595a90ec3783a61a836c1dd3b621d7f3f4d74b25e2bc13b572ad930624bdaddf49ab1131bbdbcaf668a0a80e574cb2d3976849__zr207969-cls-1075841:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-e84589043e446f28275ab766cb595a90ec3783a61a836c1dd3b621d7f3f4d74b25e2bc13b572ad930624bdaddf49ab1131bbdbcaf668a0a80e574cb2d3976849__zr207969-cls-1075842:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примечания
Kamenka (Kaliningrad, Selenogradsk)

Kamenka (russisch Каменка, deutsch Michelau) ist ein Ort in der russischen Oblast Kaliningrad. Er gehört zur kommunalen Selbstverwaltungseinheit Stadtkreis Selenogradsk im Rajon Selenogradsk. Geographische Lage Kamenka liegt fünf Kilometer südwestlich der Stadt Selenogradsk (Cranz), zwei Kilometer vom Ufer der Ostsee entfernt. Durch den nördlichen Teil des Ortes führt die russische Fernstraße A 192, und den südlichen Ortsrand bildet der Primorskoje Kolzo (Küstenautobahnring). Bis 1945 war Cranz-Rosehnen die nächste Bahnstation, die heute Ostanowotschny punkt (O.p.) Sokolniki (Weischkitten) heißt und an der Bahnstrecke Kaliningrad–Selenogradsk–Pionerski (Königsberg–Cranz–Neukuhren) heißt. Geschichte Der bis 1946 Michelau genannte Ort war ein Dorf mit Gut. Am 13. Juni 1874 wurde es Sitz und namensgebender Ort eines neu errichteten Amtsbezirks im Landkreis Fischhausen im Regierungsbezirk Königsberg der preußischen Provinz Ostpreußen und bestand bis 1930. Am 20. November 1893 wurde die Landgemeinde Michelau mit der Landgemeinde Rosehnen (1939–1946 Seebad Rosehnen, heute russisch: Priboi) zur neuen Landgemeinde Michelau zusammengeschlossen. Im Jahre 1910 zählte der Ort 142 Einwohner. Am 30. September 1928 vereinigten sich die Landgemeinden Michelau und Weischkitten (heute russisch: Sokolniki) mit den Gutsbezirken Friedrichswalde (Kolzowo, nicht mehr existent) und Wargenau (Malinowka) zu einer neuen Landgemeinde Michelau, die 1933 insgesamt 411 und 1939 noch 370 Einwohner zählte. Am 23. April 1930 schließlich wurde Michelau nach Grünhoff (heute russisch: Roschtschino) eingemeindet und der Amtsbezirk Michelau wenig später aufgelöst. Infolge des Zweiten Weltkrieges kam Michael mit dem nördlichen Ostpreußen zur Sowjetunion. Der Ort erhielt im Jahr 1947 die russische Bezeichnung Kamenka und wurde gleichzeitig dem Dorfsowjet Cholmski selski Sowet im Rajon Primorsk zugeordnet. Später gelangte der Ort in den Wischnjowski selski Sowet. Von 2005 bis 2015 gehörte Kamenka zur Landgemeinde Kowrowskoje selskoje posselenije und seither zum Stadtkreis Selenogradsk. Kirche Die vor 1945 fast ausnahmslos evangelische Bevölkerung Michelaus war in das Kirchspiel Rudau (heute russisch: Melnikowo) eingepfarrt und gehörte zum Kirchenkreis Königsberg-Land II in der Kirchenprovinz Ostpreußen der Kirche der Altpreußischen Union. Heute liegt Kamenka im Einzugsbereich der in den 1990er Jahren neu entstandenen evangelisch.-lutherischen Gemeinde in Selenogradsk (Cranz), einer Filialgemeinde der Auferstehungskirche in Kaliningrad (Königsberg) innerhalb der Propstei Kaliningrad der Evangelisch-lutherischen Kirche Europäisches Russland. Weblinks Kamenka auf bankgorodov.ru Einzelnachweise
Каменка (Зеленоградский район)

Каменка — посёлок в Зеленоградском районе Калининградской области. Входит в состав Ковровского сельского поселения. География Посёлок Каменка располагается в 5 км к юго-западу от районного центра, города Зеленоградска, в 2 км от побережья Балтийского моря, в 17 км по прямой к северу от северных границ застройки областного центра, города Калининграда. История Населённый пункт относится к исторической области древней Пруссии именем Самбия. По итогам Второй Мировой войны передан в состав СССР вкупе со всей северной частью Восточной Пруссии. В 1946 году Михелау был переименован в посёлок Каменку. Население Примечания
Каширское (Калининградская область)

Каширское — посёлок в Гурьевском городском округе Калининградской области. До 2014 года входило в состав Храбровского сельского поселения. География Посёлок Каширское расположен у места впадения реки под названием Малая Морянка в Куршский залив, в 22 км по прямой к северо-востоку от северо-восточных окраин застройки областного центра, города Калининграда. Население История Населённый пункт относится к исторической области древней Пруссии именем Самбия. Первое упоминание поселения относится к 1424 году. 27 января 1945 года советские войска заняли Шааксвитте. По итогам Второй Мировой войны передан в состав СССР. Ныне в составе России как правопреемницы СССР. Примечания
Порєчьє (Правдинський район)

Порі́ччя (рос. Поречье), до 1946 року — Алленау (нім. Allenau) — селище в Правдинському районі Калінінградської області Російської Федерації. Входить до складу Правдинського міського поселення. Історія 27 січня 1945 року Алленау був взятий частинами Червоної армії в ході Другої світової війни. У 1946 році Алленау було перейменовано в селище Поріччя. Населення Пам'ятки В селищі знаходиться напівзруйнована будівля кірхи, зведеної на початку XV століття за наказом великого магістра Тевтонського ордену Ульріха фон Юнгінгена. Посилання Поріччя на «Prussia39.ru» (рос.)
Kaliningradská jaderná elektrárna

Kaliningradská jaderná elektrárna, někdy Baltická jaderná elektrárna (rusky Калининградская атомная электростанция nebo rusky Балтийская атомная электростанция), je nedokončená jaderná elektrárna nacházející se 13 kilometrů jižně od Němanu v ruské Kaliningradské oblasti. Historie a technické informace Počátky Projekt KWU První záminky na výstavbu jaderné elektrárny v Kaliningradské oblasti vznikly již v roce 1973 v souvislosti s nedostatkem elektrické energie v Západním Berlíně. Západoněmecká firma Kraftwerk Union (KWU) nabídla sovětské vládě výrobu elektřiny pro export do Západního Berlína a NSR výměnou za dodávku potřebného zařízení vyrobeného v Západním Německu. Odhadované náklady byly 1,5 miliardy amerických dolarů s tím, že by elektrárna mohla být uvedena do provozu již v roce 1980. Zvažovala se možnost poskytnout Sovětskému svazu účelovou půjčku na výstavbu jaderné elektrárny v Kaliningradu s částečnou úhradou dodávek energie. Výkon projektované elektrárny byl 1250 MW a přenosové vedení 380 kV do NSR mělo vést přes NDR. Projekt nebyl nikdy realizován, vzhledem k neshodám o cenách dodávané energie a nákladů na reaktor. Další problém byl vnější politický tlak. Projekt VVER-1200 Záminky na výstavbu elektrárny v 21. století byly podpořeny hlavně skutečností, že Pobaltí nemá žádný velký energetický zdroj, který by dokázal pokrýt stále se zvyšující energetické nároky. Má taky nahradit několik uhelných elektráren a jadernou elektrárnu Ignalina. O výstavbě bylo rozhodnuto v dubnu 2008 a první beton byl do základů vlit o dva roky později. Elektrárna měla obsahovat dva jaderné reaktory VVER-1200/491. Výstavba prvního bloku započala 22. února 2012. Jedná se o čtyřsmyčkový tlakovodní reaktor VVER-1200/491 o hrubém výkonu 1194 MW a čistém výkonu po odečtení vlastních potřeb bloku 1109 MW. Připojení k síti mělo proběhnout v roce 2018. Výstavba druhého bloku měla započít v roce 2013. Mělo se jednat o čtyřsmyčkový tlakovodní reaktor VVER-1200/491. Hrubý i čistý výkon měly zůstat stejné jako u prvního bloku. Připojení k síti mělo proběhnout v roce 2019. Zastavení projektu V květnu 2013 však Rosatom oznámil, že plány elektrárny přezkoumá a případně bude hledat alternativní koncepce s menšími reaktory. Do úvahy přišly reaktory VVER-640, které by bylo možné implementovat do existujícího projektu a zachovat tak infrastrukturu dosavadních staveb. V roce 2020 byla podepsána dohoda o vypracování projektu konzervace vybudovaných objektů. Veškeré konzervační práce mají být dokončeny v roce 2024, náklady na práce se odhadují na 3 miliardy rublů. Informace o reaktorech Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Балтийская АЭС na ruské Wikipedii. Související články Jaderná energetika v Rusku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jaderná elektrárna Kaliningrad na Wikimedia Commons Článek o zastavení výstavby Názor zastánců zelené energie
Centrale nucléaire de Kaliningrad

La centrale nucléaire de Kaliningrad, aussi dénommée centrale nucléaire de la Baltique (en russe : Калининградская атомная электростанция; Калининградская АЭС [] ou Балтийская АЭС []) est une centrale nucléaire dont la construction est suspendue, située à 13 km au sud-est de la ville de Neman, dans l'oblast de Kaliningrad en Russie, dans l’enclave russe entre la Pologne et la Lituanie. Construction Le porteur de projet est Rosatom, le propriétaire est Rosenergoatom. La construction de la tranche 1 (réacteur VVER V491 de 1 109 Mwe) a débuté le 22 février 2012. En 2013, des entrepreneurs locaux témoignent d'un arrêt complet du chantier. En 2013, la banque française BNP Paribas et l'allemande HypoVereinsbank ont annoncé qu’elle ne financeraient pas le projet nucléaire de Kaliningrad. Le 26 avril 2013, jour anniversaire de la catastrophe nucléaire de Tchernobyl, une centaine d’ONG réparties dans 22 pays ont appelé la Société générale à ne pas financer la construction de la centrale nucléaire à Kaliningrad. En avril 2014, la construction de la centrale a été suspendue et pratiquement gelée . Références Portail de l'industrie Portail de l’énergie Portail du nucléaire Portail de l'oblast de Kaliningrad
Centrale nucleare di Kaliningrad

La centrale nucleare di Kaliningrad (in russo Калининградская АЭС), conosciuta anche come centrale nucleare del Baltico (in russo Балтийская АЭС), è una centrale nucleare russa situata presso la città di Neman nell'oblast di Kaliningrad. L'impianto è composto da 2 reattori di tipologia VVER1200 per circa 2200MW complessivi (uno in costruzione ed uno programmato). I reattori sono costruiti per sopperire alla mancanza di energia elettrica dovuta alla chiusura della centrale di Ignalina e per l'esportazione di corrente. Questo impianto avrà la particolarità di essere il primo impianto costruito in Russia in cui potranno partecipare anche investitori stranieri (fino al 49% del capitale), saranno installate apparecchiature non russe, ed è anche un impianto previsto per funzionare soprattutto per l'esportazione, primariamente Polonia e Paesi Baltici, ma anche verso la Germania. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su centrale nucleare di Kaliningrad Collegamenti esterni (EN) IAEA - Nuclear Power Reactors in the World, 2018 (PDF), su www-pub.iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Baltiisk 1, su iaea.org.
Cerkiew Kazańskiej Ikony Matki Bożej w Jantarnym

Cerkiew pod wezwaniem Kazańskiej Ikony Matki Bożej – prawosławna cerkiew parafialna w Jantarnym, w dekanacie nadmorskim eparchii kaliningradzkiej Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego. Położenie Cerkiew znajduje się przy ulicy Sowieckiej. Opis Dawny kościół luterański, ufundowany przez firmę „Stantien & Becker”, zbudowany w latach 1887–1892 z głazów i ceglanych kształtek, według projektu Wilhelma Lorenza Bessel-Lorcka. Obiekt powstał jako zminiaturyzowana kopia kaplicy św. Jerzego, znajdującej się w ogrodzie Pałacu Monbijou w Berlinie. Wystrój wnętrza wykonano w stylu neoromańskim. Okna zdobiły witraże, na których przedstawiono sceny z życia miejscowej ludności. Kościół był wyposażony w organy oraz dwa dzwony. Po II wojnie światowej kościół został zdesakralizowany. Usunięto organy i witraże. Budynek użytkowano jako pomieszczenie klubowe, salę bilardową, salę gimnastyczną, a później magazyn. W 1990 r. zdewastowany obiekt przekazano prawosławnym z przeznaczeniem na cerkiew. Poświęcenia – pod wezwaniem Kazańskiej Ikony Matki Bożej – dokonał 13 stycznia 1991 r. arcybiskup smoleński i kaliningradzki Cyryl. Decyzją władz obwodu królewieckiego z 23 marca 2007 r. cerkiew zyskała status zabytku kulturowego o znaczeniu regionalnym. Przypisy
Храм Казанской иконы Божией Матери (Янтарный)

Храм Казанской иконы Божией Матери — православный храм в посёлке Янтарный Калининградской области. Относится к Калининградской епархии Русской православной церкви. До 1945 года здание служило лютеранской церковью, известной как кирха Пальмникена. История Лютеранская церковь в Пальмникене (с 1946 года — посёлок Янтарный) была заложена 8 сентября 1887 года по инициативе Морица Беккера, предпринимателя по добыче янтаря, еврея по происхождению. Строительство финансировалось фирмой «Штантиен и Беккер» и велось по проекту архитектора Вильгельма Лоренца Бесселя-Лорка. Храм был построен из валунов и фигурного кирпича и являлся уменьшенной копией капеллы Святого Георгия королевского замка Монбижу в предместье Берлина. Кирха имела два именных колокола. Внутреннее убранство было выполнено в романском стиле, витражи были созданы на темы местных сюжетов. В кирхе был смонтирован орган. Храм был освящён 3 января 1892 года. Изначально церковная община относилась к Гермау (ныне — село Русское Калининградской области). Собственная независимая община появилась в Пальмникене в 1906 году. Последний настоятель церкви покинул город в 1947 году и стал впоследствии епископом Магдебургским. После Второй мировой войны в здании последовательно располагался клуб, затем бильярдная, спортивный зал, склад. Орган и витражи были утрачены. Современный статус В 1990 году здание было передано Русской православной церкви. 13 января 1991 года митрополит Смоленский и Калининградский Кирилл (позже ставший Патриархом Московским и всея Руси) освятил храм Казанской иконы Божией Матери. В 2008 году на изначальное место в церкви был возвращён отреставрированный колокол. Постановлением Правительства Калининградской области от 23 марта 2007 года № 132 кирха получила статус объекта культурного наследия регионального значения. Примечания