NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zelenogradsk

Zelenogradsk (ryska Зеленоградск, betyder gröna staden, tidigare Cranz efter kuriskans ord för "strand") är en bad- och kurort vid Östersjökusten i Kaliningrad oblast (län), Ryssland, och är belägen cirka 30 kilometer norr om Kaliningrad. Staden hette Cranz när den var en del av tyska Ostpreussen, fram till 1946. Den grundades 1252 och fick stadsrättigheter 1916. Folkmängden uppgår till cirka 14 000 invånare. Staden genomgick en etnisk rensning och är idag helt russifierat. Zelenogradsk är ett populärt turistmål. Många från Kaliningrad söker sig hit under veckosluten. Kuriska näset börjar strax utanför staden och sträcker sig norrut. Volker Lechtenbrink föddes 1944 i staden. Se även Wiskiauten Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Zelenogradsk.
Зеленоградськ

Зеленоградськ (рос. Зеленоградск, нім. Cranz, пол. Krańc, лит. Krantas) — місто Зеленоградського району, Калінінградської області Росії. Входить до складу Зеленоградського міського поселення. Населення — 14 308 осіб (2015 рік). Примітки
Gvardejsk

Gvardejsk (russisk: Гвардейск, tr. Gvardejsk), indtil 1946 kendt som Tapiau (tysk: Tapiau; litauisk: Tepliuva eller Tepliava; polsk: Tapiewo) er en by og det administrative center i rajonen af samme navn i Kaliningrad oblast, Rusland. Byen ligger på højre bred af floden Pregolja, 38 km øst for Kaliningrad. Gvardejsk har 13.962(2023) indbyggere. Historie Peter af Dusburg skrev i 1254 om en by ved navn Tapiow, og det nærtliggende fort Surgurbi fandtes i 1265. Navnene stammer fra gammelpreussisk, hvor tape betyder "varme", mens sur gabis betyder "rundt om bjerget". Under de preussiske korstog i 1200-tallet blev området erobret af riddere fra Den Tyske Orden. For at beskytte Samland fra nadruvianere og skalduvianere (to tidligere preussiske folkeslag) opførte ridderne et træfort mellem floderne Deime og Pregolja 1283-1290. Dette blev i 1351 erstattet af Tapiau Slot, en såkaldt Ordensburg af sten. Bosættelsen kom efterhånden til at blive kendt som Tapiau. Vytautas, senere kendt som storfyrste af Litauen, blev døbt i Tapiau i 1385. Efter at sædet for stormesteren af den Tyske Orden blev flyttet fra Marienburg til Königsberg blev Tapiau hjemsted for ordenens arkiv og bibliotek i perioden 1469 til 1722. Tapiau kom til at høre under hertugdømmet Preussen i 1525. Tapiau Slot blev ofte brugt som alternativt sæde for de preussiske hertuger; således døde Albrecht af Preussen her i 1568. I 1701 blev byen en del af kongeriget Preussen og fik stadsret af kong Frederik Vilhelm 1. af Preussen i 1722. Den hørte under provinsen Østpreussen og blev en del af det Tyske Kejserrige ved Tysklands samling 1871. I modsætning til de fleste andre byer i det nordlige Østpreussen blev Tapiau næsten ikke beskadiget under anden verdenskrig. Efter krigen blev byen annekteret af Sovjetunionen og omdøbt til Gvardejsk ("vagtby") i 1946. Byen havde haft en tysk befolkning på omkring 9.000, hvoraf en hel del var enten flygtet eller dræbt i de sidste måneder af krigen; stort set resten af tyskerne blev fordrevet, og byen blev efterhånden befolket af sovjetiske tilflyttere. Referencer Eksterne henvisninger
Gvardeïsk

Gvardeïsk (en russe : Гвардейск ; en allemand : Tapiau ; en lituanien : Tepliava ou Tepliuva ; en polonais : Tapiawa ou Tapiewo), est une ville de l'oblast de Kaliningrad, en Russie, et le centre administratif du raïon de Gvardeïsk. Sa population s'élevait à 13 582 habitants en 2013. Géographie Gvardeïsk est située sur la rive droite de la rivière Pregolia, à 37 km à l'est de Kaliningrad et à 1 057 km à l'ouest de Moscou. La ville est desservie par la route fédérale A229, qui passe au nord de la ville. Histoire La première mention connue du site de Tapiau — aujourd'hui Gvardeïsk — remonte à 1255 ; c'était alors un fort des Vieux Prussiens. Les chevaliers teutoniques y construisirent un château (1283-1290). Les archives de l'Ordre y furent conservées de 1469 à 1722. La ville de Tapiau fit partie du duché de Prusse, puis du royaume de Prusse et, à ce titre, de l'Empire allemand. De 1818 à 1945, la vile de Tapiau fait partie de l'arrondissement de Wehlau dans le district de Königsberg. Contrairement à la plupart des autres villes de la province de Prusse-Orientale, Tapiau ne fut presque pas endommagée par la Seconde Guerre mondiale. Après la guerre, en 1945, elle fut annexée par l'Union soviétique et renommée Gvardeïsk en 1946. La population allemande fut évacuée ou plus tard expulsée vers l'ouest et remplacée par des Russes. Population Recensements (*) ou estimations de la population Bibliographie August Eduard Preuß, Preußische Landes- und Volkskunde oder Beschreibung von Preußen. Ein Handbuch für die Volksschullehrer der Provinz Preußen, so wie für alle Freunde des Vaterlandes. Gebrüder Bornträger, Königsberg 1835, p. 478–479, Nr. 93. Max Toeppen, Ueber preussische Lischken, Flecken und Städte. Ein Beitrag zur Geschichte der Gemeindeverfassungen in Preußen. In: Altpreußische Monatsschrift, Volume 4, Königsberg, 1867, p. 511–536, insbesondere p. 528–536 (Volltext) Johann Friedrich Goldbeck, Volständige Topographie des Königreichs Preußen. Teil I: Topographie von Ost-Preußen. Marienwerder 1785, p. 13 (Online). Daniel Heinrich Arnoldt, Kurzgefaßte Nachrichten von allen seit der Reformation an den lutherischen Kirchen in Ostpreußen gestandnen Predigern. Königsberg 1777, p. 38–41. Notes et références Articles connexes Expulsion des Allemands d'Europe de l'Est Liens externes Ressource relative à la géographie : OKATO (ru) Informations sur Gvardeïsk Portail du royaume de Prusse Portail de l'oblast de Kaliningrad
Gvardejsk

Gvardejsk (rus. Гварде́йск, njem. Tapiau do 1946.) je grad u Kalinjingradskoj oblasti u Rusiji, smješten na desnoj obali rijeke Pregolje, 38 km istočno od Kalinjingrada. Prvi put se spominje 1255. kao tvrđava starih Prusa. Teutonski vitezi su gradili svoj dvorac u razdoblju od 1283. – 90. i ostavljali pismohrane o Redu u dvorcu u razdoblju 1469. – 1722. Slikar Lovis Corinth je rođen u ovom gradu, a u ovom gradu je umro Albert Pruski 1568. Od znamenitosti, u gradu su još crkva iz 1502. i ruševine dvorca, obnovljenog i prenamijenjenog u sirotište 1879. Grad je prešao iz njemačke pod sovjetsku vlast 1945. koncem drugog svjetskog rata. Broj stanovnika: 14.572 (2002.) Vanjske poveznice StranicaWebsite on Tapiau
Gvardejsk

Gvardejsk (in russo Гвардейск? pronuncia russa [ɡvɐrˈdʲejsk] ) è una città della Russia, posta nell'oblast' di Kaliningrad. Storicamente appartenuta alla Germania, fu nota fino al 1945 con il nome tedesco di , (in lituano Tepliava e in polacco Tapiawa/Tapiewo). Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Gvardejsk
Gvardejsk

Gvardejsk (Russisch: Гвардейск, Duits: Tapiau; Litouws: Tepliava of Tepliuva; Pools: Tapiawa of Tapiewo) is een stad in de Russische oblast Kaliningrad, gelegen op de rechteroever van de Pregolja op ongeveer 38 km van Kaliningrad. De stad had 14.572 inwoners bij de volkstelling van 2002. Geschiedenis De stad werd voor het eerst genoemd in 1254. In de 13de eeuw werd het gebied door de Duitse Orde veroverd. Om Samland te beschermen tegen de Nadrauers en Schalauers bouwde de Duitse Orde tussen 1283 en 1290 een houten fort tussen de rivieren de Deime en de Pregel (nu: Pregolja). In 1351 kwam hier een stenen ordensburg voor in de plaats. Vytautas, de latere groothertog van Litouwen, werd in 1385 in Tapiau gedoopt. Nadat de grootmeesterzetel van Marienburg naar Koningsbergen was verplaatst, was Tapiau van 1469 tot 1722 de zetel van de archieven en bibliotheek van de Duitse Orde. In 1525 werd Tapiau deel van het Hertogdom Pruisen. Het kasteel van Tapiau werd vaak gebruikt als tweede residentie van de hertogen van Pruisen; Albert van Pruisen stierf hier. In 1701 werd de stad deel van het Koninkrijk Pruisen, de stad kreeg in 1722 stadsrechten van koning Frederik Willem I van Pruisen. Anders dan de meeste andere steden in het noorden van Oost-Pruisen leed Tapiau in de Tweede Wereldoorlog weinig schade. In 1945 werd de stad geannexeerd door de Sovjet-Unie en in 1946 omgedoopt in Gvardejsk, naar de Rode Garde. De Duitse bevolking werd geëvacueerd of gedeporteerd en vervangen door Russen. Bekende inwoners De bekendste inwoner van de stad was schilder Lovis Corinth (1856-1925). Hij doneerde in 1910 het schilderij Golgatha voor het altaar van de stadskerk; het schilderij verdween aan het einde van de Tweede Wereldoorlog. Het geboortehuis van Corinth is behouden gebleven.
Гвардејск

Гвардејск (рус. Гвардейск, нем. Tapiau) град је у Калињинградској области у Русији, смештен на десној обали реке Прегоље, 38 километара источно од Калињинграда. Број становника: 14572, по попису из 2002. године. Позивни број: 01159 Географска ширина: 54°39' с. ш. Географска дужина: 21°04' и. д. Гвардејск се први пут помиње 1255. године, као тврђава Пруса. Тевтонски витезови су ту изградили своје упориште крајем 13. века. У граду постоји једна црква из 1502. године, Град је прешао под совјетску власт 1945. године Становништво Партнерски градови Басум Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Gvardejsk

Gvardejsk (ryska: Гвардейск, tyska: Tapiau (stadens namn fram till 1946)) är en ort i Kaliningrad oblast i Ryssland. Den ligger ca 38 kilometer öster om Kaliningrad och har cirka 13 000 invånare. Geografi Orten ligger vid floden Pregel, vars kanaliserade sidoarm Deime leder till Kuriska sjön. Historia Riddare av Tyska orden byggde ett slott på orten på 1200-talet och ordens arkiv förvarades här 1469–1722. Under preussiskt styre tillhörde staden regeringsområdet Königsberg i Ostpreussen och orten var belägen vid preussiska östbanan på avsnittet Königsberg-Eydtkuhnen. 1910 hade Tapiau 5 986 invånare. Staden erövrades från Tyskland av Sovjetunionen 1945 i slutet av andra världskriget och stadens tyska befolkning evakuerades eller utvisades och ersattes med ryssar. Kända personer med anknytning till orten är Albrekt av Preussen som dog här 1568 och målaren Lovis Corinth som föddes i staden. Noter Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från Nordisk familjebok, Tapiau, 1904–1926. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Gvardejsk.
Гвардєйськ

Гвардє́йськ (рос. Гвардейск), до 1945 р. Тапіау (нім. Tapiau) — місто в історичній Пруссії (з 1945 в Росії, Калінінградська область, Гвардєйський район). Складова Гвардєйського міського поселення. Завезеного населення — 13321 особа (2015). Місто Тапіау є батьківщиною видатного німецького художника Ловіса Коринта. Назва Тапіау (нім. Tapiau) — традиційна німецька назва міста. Теплява (лит. Tepliava) — литовська назва, похідна від німецької. Тапява (пол. Tapiawa, Tapiewo) — польська назва, похідна від німецької. Гвардійськ (рос. Гвардейск) — радянсько-російська назва з 1945 року. Примітки
Kostel svaté Rodiny (Kaliningrad)

Kostel svaté Rodiny (rusky Католическая кирха Святого семейства, německy Kirche Zur heiligen Familie) je římskokatolickým kostelem v ruském městě Kaliningrad, který slouží katolické minoritě ve městě (hlavně z Litvy a Polska). Nachází se nedaleko řeky Pregoly. Historie V období Německého císařství na počátku 20. století v převážně německém a protestantském městě Královci chyběl kostel pro potřeby katolické minority. Od dob reformace bylo město převážně protestantské a staré katolické chrámy přešly do rukou protestantů. Kostel svaté Rodiny byl budován v letech 1904 až 1907 podle plánů architekta Fritze Heitmana. Byl postaven v novogotickém architektonickém stylu. Během bojů o Královec v letech 1945 mezi Wehrmachtem a Rudou armádou byl poškozen jen minimálně, a proto sloužil jako vojenská nemocnice. Po válce byl katolické církvi odebrán a sloužil jako sklad hnojiv. Postupem času chátral a jeho umělecká hodnota klesala. V roce 1980 byl po rekonstrukci osazen novými varhanami a sloužil jako budova filharmonie, v níž se konaly koncerty. V roce 1992 byl kostel vrácen římskokatolické církvi a stal se svatostánkem kaliningradských římských katolíků. Kromě ruského jazyka se v něm slouží i katolické polské a litevské bohoslužby. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kostol svätej rodiny (Kaliningrad) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svaté Rodiny na Wikimedia Commons Балдур Кёстер «Здания Кёнигсберга» (rusky) Kirchen und Sozialeinrichtungen in Konigsberg (Кирхи и социально-бытовые учреждения Кёнигсберга) (německy) Фото Филармонии (rusky) Путеводитель по Калининграду Archivováno 29. 1. 2016 na Wayback Machine. (rusky)
Kirche zur Heiligen Familie (Königsberg)

Die Kirche zur Heiligen Familie ist eine neogotische Backsteinkirche in Kaliningrad, dem früheren Königsberg, die heute als Konzerthaus genutzt wird. Sie wurde im Stadtteil Haberberg in der Nähe des Pregels zwischen 1904 und 1907 vom Architekten Friedrich Heitmann erbaut. Die große, dreischiffige Hallenkirche war eines der neuen Gotteshäuser für die zuströmenden Katholiken Königsbergs. Der Pfarre war eine Niederlassung eines Katharinenklosters angeschlossen. Im Zweiten Weltkrieg blieb die Kirche weitgehend unzerstört. Zunächst diente sie der Roten Armee als Lazarett; dann wurde sie als Düngemittellager zweckentfremdet. Zu Beginn der 1980er Jahre wurde die Kirche halbwegs hergerichtet und fungiert seither als Konzerthalle der Kaliningrader Philharmonie. Dies machte den Einbau einer neuen, hervorragenden Orgel möglich. Die neue Orgel mit 44 Registern und 3600 Pfeifen ließ selbst die besten Organisten der Sankt Petersburger Akademien nach Kaliningrad kommen. In den Turm wurde die Turmuhr der Kreuzkirche eingebaut. Siehe auch Liste der Kirchengebäude in Kaliningrad Literatur Robert Albinus: Königsberg-Lexikon. Würzburg 2002, ISBN 3-88189-441-1. Richard Armstedt: Geschichte der königl. Haupt- und Residenzstadt Königsberg in Preußen. Melchior-Verlag, Wolfenbüttel 2006, ISBN 3-939102-70-9. (Reprint der Originalausgabe, Stuttgart 1899) Fritz Gause: Die Geschichte der Stadt Königsberg in Preußen. 3 Bände. Köln 1996, ISBN 3-412-08896-X. Jürgen Manthey: Königsberg. Geschichte einer Weltbürgerrepublik. Hanser, München u. a. 2005, ISBN 3-446-20619-1. Gunnar Strunz: Königsberg entdecken. Berlin 2006, ISBN 3-89794-071-X. Baldur Köster: Königsberg: Architektur aus deutscher Zeit. Husum Druck, 2000, ISBN 3-88042-923-5. Weblinks Einzelnachweise
Church of the Holy Family, Kaliningrad

The Catholic Church of the Holy Family (Russian: Кирха Святого Семейства; German: Kirche zur Heiligen Familie) is a neogothic brick church in Kaliningrad. It was built in the Haberberg city district of Königsberg, near the Pregel river, between 1904 and 1907. The church was designed by architect Friedrich Heitmann and was built for the Catholic immigrants that were arriving in Königsberg. The church remained largely unharmed during World War II. It was used by the Red Army as a lazaret immediately after the war, and then as a fertilizer depot. In the beginning of the 1980s the church underwent a minor restoration, and began to function as the concert hall of the Kaliningrad Philharmonic Orchestra. This made possible the installation of a new organ, which with its 44 registers and 3,600 pipes became a favourite of even the best organists of the Saint Petersburg music academy. The clock of the Kreuzkirche church was placed in the tower. The Kaliningrad authorities have refused to return the church to the Catholic community. References Robert Albinus: Königsberg-Lexikon. Würzburg 2002, ISBN 3-88189-441-1 Richard Armstedt: Geschichte der königl. Haupt- und Residenzstadt Königsberg in Preußen. Reprint of the original edition, Stuttgart 1899. Fritz Gause: Die Geschichte der Stadt Königsberg in Preußen. 3 Bände, Köln 1996, ISBN 3-412-08896-X Jürgen Manthey: Königsberg – Geschichte einer Weltbürgerrepublik. Hanser 2005, ISBN 3-446-20619-1 Gunnar Strunz: Königsberg entdecken, Berlin 2006, ISBN 3-89794-071-X Baldur Köster: Königsberg: Architektur aus deutscher Zeit. Husum Druck, 2000, ISBN 3-88042-923-5.
Iglesia de la Sagrada Familia (Kaliningrado)

La Iglesia de la Sagrada Familia​ (en ruso: Кирха Святого Семейства; antes en alemán: Kirche zur Heiligen Familie)​​ es una iglesia católica de ladrillo neogótico en Kaliningrado, Rusia.​ Fue construida en el distrito de la ciudad Haberberg de Königsberg , cerca del río Pregel , entre 1904 y 1907. Las autoridades locales han rechazado devolverla a la comunidad católica.​ Descripción La iglesia fue diseñada por el arquitecto Friedrich Heitmann y fue construida por los inmigrantes católicos que venían a Königsberg . La iglesia se mantuvo prácticamente ilesa durante la Segunda Guerra Mundial. Fue utilizado por el Ejército Rojo como un lazareto inmediatamente después de la guerra, y luego como un depósito de fertilizantes. Filarmónica de Kaliningrado En el comienzo de la década de 1980 la iglesia fue restaurada un poco y comenzó a funcionar como la sala de conciertos de la Filarmónica de Kaliningrado. Esto hizo posible la instalación de un nuevo órgano, que con sus 44 registros y 3600 tubos se convirtió en uno de los favorito e incluso de los mejores de la academia de música de San Petersburgo. Reloj Durante la restauración de la iglesia en la década de 1980, se instaló en ella el actual reloj, importado de la cercana Kreuzkirche. Véase también Iglesia católica en Rusia Referencias
Église de la Sainte-Famille (Kaliningrad)

L'église de la Sainte-Famille est une église néo-gothique de briques, située dans l'ancien quartier d'Haberberg de ce qui était alors Königsberg, renommée en 1945 Kaliningrad (fédération de Russie). Histoire L'église de la Sainte-Famille a été construite par Friedrich Heitmann (de) entre 1904 et 1907 pour la communauté catholique de ce quartier près de la Pregel. La paroisse était composée d'immigrés venus d'autres régions catholiques de l'Empire allemand ou de Lituanie. Elle n'a pas été détruite pendant les combats de la Seconde Guerre mondiale et a servi ensuite d'hôpital militaire, lorsque les Soviétiques ont pris la ville et évacué tous ses habitants, qui étaient allemands. L'église a servi ensuite d'entrepôt d'engrais et a été restaurée en 1980 pour être utilisée comme salle de concert de l'orchestre philharmonique de Kaliningrad. On y a installé un nouvel orgue fort réputé désormais de 44 jeux et 3 600 tuyaux. On a réinstallé la cloche de Kreuzkirche dans le clocher. L'église a été rendue à la communauté catholique en 1992. Galerie de photos Voir aussi Église de Juditten Église de Rosenau Église Saint-Adalbert (Kaliningrad) Portail de l’architecture chrétienne Portail de l'oblast de Kaliningrad Portail du catholicisme Portail du royaume de Prusse
Heilige-Familiekerk (Kaliningrad)

De Heilige-Familiekerk (Duits: Kirche "Zur heiligen Familie", Russisch: Кирха Святого Семейства, Kircha Svjatogo Semejstva) is een voormalige katholieke kerk in de Russische stad Kaliningrad (voormalige Duitse Koningsbergen). Het gebouw behoort aan de Filharmonie van Kaliningrad en wordt gebruikt als een concertzaal voor klassieke- en orgelmuziek. De kerk bevindt zich in de Bogdana Chmelnitskogo-straat, in het historische stadsdeel Haberberg. De neogotische kerk werd gebouwd in 1907 voor de katholieke gemeenschap van Koningsbergen. Het ontwerp was van de hand van een Koningsbergse architect Friedrich Heitmann. Tijdens de Tweede Wereldoorlog liep het gebouw betrekkelijk weinig schade op, maar na de oorlog werd het jarenlang verwaarloosd. Pas in de jaren 1970 werd het in de hoedanigheid van een concertgebouw hersteld. De voormalige kerk werd eveneens van een nieuw orgel voorzien, waarmee de Filarmonie van Kalinigrad de beschikking kreeg over dit voor Rusland redelijk zeldzame instrument. In 2010 werd deze kerk, samen met vele andere voormalige Duitse kerken van Oblast Kaliningrad, overgedragen aan de Russisch-Orthodoxe Kerk. Deze overdracht geschiedde overeenkomstig een nieuwe Russische wet, volgens welke de Russisch-Orthodoxe kerk kerkelijk bezit, dat na de Russische Revolutie onteigend werd, terug in haar eigendom kreeg (Federale wet № 327-F3, goedgekeurd door Doema op 19 november 2010, getekend door president op 30 november 2010). Ondanks de bijzondere historische achtergrond in de Oblast Kaliningrad werd er geen speciale regeling voor deze regio getroffen. De Russisch-Orthodoxe kerk belooft, dat de huidige gebruiker (dat wil zeggen Filarmonie van Kaliningrad) van dit gebouw gebruik zal blijven mogen maken. Bronnen В. И. Кулаков, А. П. Бахтин, А. П. Овсянов, Н. И. Чебуркин, «Памятники истории и культуры. Калининград», Москва, 2005, стр. 141 ISBN 5-902425-01-8 (V.I. Koelakov, A.P. Bachtin, A.N. Ovsjanov, N.I. Tsjeboerkin. "Monumenten van geschiedenis en cultuur. Kaliningrad") Baldur Köster, Königsberg: Architektur aus deutscher Zeit. Husum Druck; 2000, ISBN 3-88042-923-5
King's Gate (Kaliningrad)

The King's Gate (Russian: Королевские ворота, tr.: Korolevskie vorota, German: Königstor) is one of the former six gates that were built during the 19th century around Kaliningrad (the former Prussian city of Königsberg). The King's Gate was originally the Gumbinnen Gate (German: Gumbinner Tor), built in 1765 at the edge of the district Neue Sorge. In 1811 it was renamed the King's Gate and was the terminus of the Königstraße boulevard. The gate was redesigned by Friedrich August Stüler in 1850. The west facade has three sandstone statues, made by sculptor Wilhelm Stürmer: nine metres above the ground to the left the Bohemian king Ottokar II is depicted, who was Königsberg's namesake. Frederick I of Prussia, Prussia's first king, follows as the middle statue. To the right Albert, Prussia's first duke and founder of the Albertina university, holds an eye over the city. Above the sculptures the coat of arms of Samland and Natangen are shown. The gate was damaged during the Second World War. Furthermore, as a first victory celebration, Soviet soldiers decapitated the statues. With the celebration of the city's 750-year existence in June 2005, the gate was renovated. A few months before the beginning of the festivities, the gate was still in a desolate condition. Within a few weeks, however, the gate was restored to its condition before the war. Fully restored statues replaced the decapitated ones on the gate with this renovation. Literature Robert Albinus: Königsberg-Lexikon. Würzburg 2002, ISBN 3-88189-441-1 Richard Armstedt: Geschichte der königl. Haupt- und Residenzstadt Königsberg in Preußen. Reprint der Originalausgabe, Stuttgart 1899. Fritz Gause: Die Geschichte der Stadt Königsberg in Preußen. 3 Bände, Köln 1996, ISBN 3-412-08896-X Jürgen Manthey: Königsberg – Geschichte einer Weltbürgerrepublik. Hanser 2005, ISBN 3-446-20619-1 Gunnar Strunz: Königsberg entdecken. Berlin 2006, ISBN 3-89794-071-X